title: Komisjoni soovitus, 11. juuni 2013 , ühiste põhimõtete kohta, mida kohaldatakse liikmesriikide keelava iseloomuga ja kahju hüvitamisele suunatud kollektiivsete õiguskaitsevahendite suhtes ELi õigusest tulenevate õiguste rikkumise puhul

text:
               26.7.2013

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 201/60

         KOMISJONI SOOVITUS,
   11. juuni 2013,
   ühiste põhimõtete kohta, mida kohaldatakse liikmesriikide keelava iseloomuga ja kahju hüvitamisele suunatud kollektiivsete õiguskaitsevahendite suhtes ELi õigusest tulenevate õiguste rikkumise puhul
   (2013/396/EL)
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Liit on seadnud endale eesmärgiks hoida ja arendada vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala, muu hulgas soodustades õiguskaitse kättesaadavust, ning tagada samal ajal tarbijakaitse kõrge taseme.

               (2)

               Tänapäeva majanduses tekib aeg-ajalt olukordi, kus ühe või mitme ettevõtja või muu isiku sama ebaseaduslik tegevus võib tekitada kahju paljudele isikutele, rikkudes nende ELi õigusest tulenevaid õigusi (massikahju). Seetõttu võib neil isikutel olla õigus nõuda sellise tegevuse lõpetamist või kahju hüvitamist.

               (3)

               Komisjon võttis 2005. aastal vastu rohelise raamatu, mis käsitleb EÜ konkurentsieeskirjade rikkumisest tekkinud kahjude hüvitamist, (1) ja 2008. aastal valge raamatu, mis sisaldas soovitusi meetmeteks konkurentsieeskirjade rikkumisest tekkinud kahju hüvitamise kohta (2). 2008. aastal andis komisjon välja ka rohelise raamatu, mis käsitles kollektiivse hüvitamise mehhanisme tarbija jaoks (3). 2011. aastal korraldas komisjon avaliku konsultatsiooni „Euroopa ühtne lähenemisviis kollektiivse hüvitamise mehhanismidele” (4).

               (4)

               Euroopa Parlament võttis 2. veebruaril 2012 vastu resolutsiooni „Euroopa ühtne lähenemisviis ühistele kahjunõuetele”, milles nõudis, et kollektiivset õiguskaitset käsitlev ettepanek kujutaks endast valdkonnaülest raamistikku, mis sisaldab ühiseid põhimõtteid, mis tagavad õiguskaitse ühtse kättesaadavuse ELis kollektiivse õiguskaitse kaudu, ning käsitleb eelkõige, kuid mitte ainult, tarbija õiguste rikkumisi. Parlament rõhutas ka vajadust võtta arvesse eri liikmesriikide õigustraditsioone ja õiguskordi ning tõhustada heade tavade koordineerimist ja vahetamist liikmesriikide vahel (5).

               (5)

               Komisjon võttis 11. juunil 2013 vastu teatise „Euroopa horisontaalne kollektiivse õiguskaitse raamistik” (6), milles analüüsiti seni võetud meetmeid, huvirühmade ja Euroopa Parlamendi arvamusi ning esitati komisjoni seisukoht mõningate kollektiivse õiguskaitsega seotud oluliste küsimuste kohta.

               (6)

               Avaliku võimu üks peamisi ülesandeid on hoida ära isikute ELi õigusest tulenevate õiguste rikkumisi ja määrata rikkumiste eest karistusi. Eraisikud, kes ELi õigusest tulenevate õiguste rikkumise korral enda kaitseks hagi esitavad, täiendavad riigi tegevust eelnimetatud õiguste tagamisel. Kui käesolevas soovituses viidatakse ELi õigusest tulenevate õiguste rikkumisele, mõeldakse mis tahes olukorda, kus liidu tasandil kehtestatud õigusnormide rikkumisega on kahjustatud või tõenäoliselt kahjustatakse füüsiliste või juriidiliste isikute huve.

               (7)

               Eraisikute sekkumisel oma ELi õigusest tulenevate õiguste kaitseks kollektiivsete õiguskaitsevahendite abil on avaliku võimu tegevusega võrreldes lisaväärtus sellistes valdkondades nagu tarbijakaitse, konkurents, keskkonnakaitse, isikuandmete kaitse, finantsteenuste reguleerimine ja investorikaitse. Käesolevas soovituses esitatud põhimõtteid tuleks kohaldada valdkonnaüleselt ja võrdselt nimetatud valdkondades, kuid ka muudes valdkondades, kus kollektiivne õiguskaitse ELi õigusest tulenevaid õigusi rikkuva tegevuse lõpetamiseks ja sellise tegevuse tõttu tekkinud kahju hüvitamiseks oleks asjakohane.

               (8)

               Tavaliselt kasutatakse vaidluste lahendamisel kahju tekkimise vältimiseks ja hüvitise taotlemiseks eraldi hagisid, nagu näiteks väiksemate kohtuvaidluste menetluses tarbijakaitseasjade puhul.

               (9)

               Lisaks üksikisikute kasutatavatele õiguskaitsevahenditele on kõik liikmesriigid ette näinud võimaluse kasutada ühte või teist liiki kollektiivseid õiguskaitsevahendeid. Nende meetmete eesmärk on ebaseaduslikku tegevust ära hoida või see peatada või tagada võimalus saada hüvitist olukorras, kus on tekitatud massikahju. Nõuete liitmise ja nende kollektiivse esitamise võimalus võib muuta õiguskaitse paremini kättesaadavaks, eriti juhul, kui kahju kannatanud isik jätaks kulude tõttu eraldi nõude kohtusse esitamata.

               (10)

               Käesoleva soovituse eesmärk on parandada õiguskaitse kättesaadavust liidu õigusest tulenevate õiguste rikkumise korral ning selleks soovitada kõikidel liikmesriikidel luua riigi tasandil kollektiivsete õiguskaitsevahendite süsteem, mis järgiks samu aluspõhimõtteid kogu liidus, võttes arvesse liikmesriikide õigustraditsioone ja vajadust välistada võimalused süsteemi kuritarvitamiseks.

               (11)

               Ebaseadusliku tegevuse kohtuliku keelamise valdkonnas on Euroopa Parlament ja nõukogu võtnud juba vastu direktiivi 2009/22/EÜ tarbijate huve kaitsvate ettekirjutuste kohta (7). Direktiiviga kehtestatud ettekirjutuste taotlemise menetlus ei võimalda siiski ebaseadusliku tegevuse tõttu väidetavalt kahju kannatanud isikul hüvitist saada.

               (12)

               Mõnes liikmesriigis on ette nähtud võimalus esitada kollektiivseid nõudeid kahju hüvitamiseks erinevas ulatuses. Kuid olemasolevad menetlused nõuete esitamiseks kollektiivse õiguskaitse raames on liikmesriigiti väga erinevad.

               (13)

               Käesolevas soovituses esitatakse rida põhimõtteid, mis on seotud nii kohtuliku kui ka kohtuvälise kollektiivse õiguskaitsega, mis peaksid olema ühtsed kogu liidus, kuid võtma siiski arvesse liikmesriikide erinevaid õigustraditsioone. Need põhimõtted peaksid aitama tagada pooltele nende põhilised menetlusõigused ja ära hoida süsteemi kuritarvitamist asjakohaste kaitsemeetmete abil.

               (14)

               Käesolevas soovituses käsitletakse nii kollektiivseid kahjuhüvitusnõudeid kui ka keelava iseloomuga kollektiivseid õiguskaitsevahendeid, niivõrd kuivõrd viimased on asjakohased iga konkreetse põhimõtte puhul. Soovituse eesmärk ei ole piirata liidu õiguses sätestatud sektoripõhiste keelava iseloomuga kollektiivsete õiguskaitsemehhanismide toimimist.

               (15)

               Kollektiivse õiguskaitse mehhanismid peaksid säilitama tsiviilkohtumenetluse poolte menetlusõiguslikud tagatised. Vältimaks kohtumenetluse kuritarvitamise tava tekkimist massikahju korral, peaksid liikmesriikide kollektiivse õiguskaitse mehhanismid sisaldama käesolevas soovituses välja toodud põhilisi kaitsemeetmeid. Üldiselt tuleks vältida selliseid elemente nagu karistuslikud kahjuhüvitised, sekkuvad kohtueelse tuvastamise (ingl. k. pre-trial discovery) menetlused ja vandekohtu otsused, mis ei kuulu suurema osa liikmesriikide õigustraditsiooni juurde.

               (16)

               Massikahju korral võib vaidluste kohtuväline lahendamine olla tõhus viis kahju hüvitamiseks. Vaidluste kohtuvälise lahendamise mehhanismid peaksid eksisteerima paralleelselt kohtulike kollektiivse õiguskaitse mehhanismidega või olema nende vabatahtlik osa.

               (17)

               Kaebeõigus kollektiivhagi esitamisel liikmesriikides sõltub kollektiivse õiguskaitse mehhanismi liigist. Teatavat liiki kollektiivhagide puhul, nagu näiteks grupihagid, mille esitavad ühiselt isikud, kes väidavad, et on kahju kannatanud, on kaebeõiguse küsimus selgem kui näiteks esindushagide puhul, kus seda küsimust tuleks täpsustada.

               (18)

               Esindushagide puhul peaks hagi esitamise õigus olema ainult juhtumipõhiselt volitatud organisatsioonidel ja määratud esindusorganisatsioonidel, kes vastavad teatavatele õigusaktides sätestatud kriteeriumidele, või riigiasutustel. Esindusorganisatsioon peaks tõestama, et tal on hagejate huvide nõuetekohaseks esindamiseks vajalik haldus- ja finantssuutlikkus.

               (19)

               Kollektiivhagi esitamise rahastamine tuleks korraldada nii, et sellega ei saaks süsteemi kuritarvitada ega tekiks huvide konflikte.

               (20)

               Süsteemi kuritarvitamise vältimiseks ja hea õigusemõistmise huvides tuleks kollektiivhagi esitamist lubada ainult siis, kui on täidetud õigusaktidega sätestatud hagi menetlusse võtmise alused.

               (21)

               Kõikide kollektiivsete õiguskaitsemenetluste poolte õiguste ja huvide kaitsmine koos kollektiivhagide tõhusa menetlemisega tuleks teha ülesandeks kohtutele.

               (22)

               Õigusvaldkondades, kus riigiasutusel on pädevus teha otsus liidu õiguse rikkumise kohta, on oluline tagada ühtsus rikkumist käsitleva lõpliku otsuse ja kollektiivhagi menetluses tehtava otsuse vahel. Lisaks võib selliste kollektiivhagide puhul, mis esitatakse pärast otsuse tegemist riigiasutuse poolt (järelhagid), eeldada, et riigiasutus on liidu õiguse rikkumise välja selgitamisel juba võtnud arvesse avalikku huvi ja kuritarvitamise vältimise vajadust.

               (23)

               Keskkonnaõiguse valdkonnas on käesolevas soovituses võetud arvesse ÜRO Euroopa majanduskomisjoni keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsiooni (Århusi konventsioon) artikli 9 lõigete 3, 4 ja 5 sätteid, mille eesmärk on vastavalt tagada õiguskaitse laialdane kättesaadavus keskkonnaasjades, milles on sätestatud kriteeriumid, millele kohtumenetlused peaksid vastama, muu hulgas, et menetlused oleksid kiired ja mitte takistavalt kallid, ning millega nähakse ette, et üldsust tuleb teavitada ning et kaaluda tuleb abistamismehhanismide loomist.

               (24)

               Liikmesriigid peaksid võtma vajalikud meetmed, et tagada käesolevas soovituses esitatud põhimõtete rakendamine hiljemalt kaks aastat pärast soovituse avaldamist.

               (25)

               Liikmesriigid peaksid andma komisjonile aru soovituse rakendamise kohta. Aruannete põhjal peaks komisjon liikmesriikide poolt võetud meetmeid jälgima ja hindama.

               (26)

               Nelja aasta jooksul pärast käesoleva soovituse avaldamist peaks komisjon hindama, kas oleks tarvis täiendavaid meetmeid, sealhulgas seadusandlikke meetmeid, et tagada käesoleva soovituse eesmärkide täielik täitmine. Komisjon hindab eriti soovituse rakendamist ja selle mõju õiguskaitse kättesaadavusele, hüvitise saamise õigusele, pahatahtlike kohtuasjade ärahoidmisele ja ühtse turu toimimisele, Euroopa liidu majandusele ja tarbijate usaldusele,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
   I.   EESMÄRK JA SISU

               1.

               Käesoleva soovituse eesmärk on parandada õiguskaitse kättesaadavust, lõpetada ebaseaduslik tegevus ja võimaldada isikutel, kes on kahju kannatanud, saada kahjuhüvitist olukordades, kus liidu õigusest tulenevate õiguste rikkumisega on tekitatud massikahju, vältides samal ajal kohtumenetluse kuritarvitamist asjakohaste menetlusõiguslike tagatiste abil.

               2.

               Kõikidel liikmesriikidel peaksid riigi tasandil olema kollektiivse õiguskaitse mehhanismid nii ebaseadusliku tegevuse kohtuliku keelamise kui ka kahju hüvitamise taotlemiseks, mis järgivad käesolevas soovituses sätestatud aluspõhimõtteid. Need põhimõtted peaksid olema kogu liidus ühised, kuid nendes tuleks võtta arvesse liikmesriikide erinevaid õigustraditsioone. Liikmesriigid peaksid tagama, et kollektiivsed õiguskaitsemenetlused oleksid ausad, õiglased ja kiired ega oleks takistavalt kallid.

         II.   MÕISTED JA REGULEERIMISALA

               3.

               Käesolevas soovituses kasutatakse järgmisi mõisteid:
               a)   „kollektiivne õiguskaitse”– i) õiguslik mehhanism, mis võimaldab kahel või enamal füüsilisel või juriidilisel isikul või organisatsioonil, kellel on õigus esitada esindushagi, kollektiivselt nõuda ebaseadusliku tegevuse lõpetamist (keelava iseloomuga kollektiivne õiguskaitse); ii) õiguslik mehhanism, mis võimaldab kahel või enamal füüsilisel või juriidilisel isikul, kes väidavad, et nad on kannatanud massikahju, kollektiivselt nõuda kahju hüvitamist (kahju hüvitamisele suunatud kollektiivne õiguskaitse);
               b)   „massikahju”– olukord, kus kaks või enam füüsilist või juriidilist isikut väidavad, et on kandnud kahju, mille põhjustas ühe või mitme füüsilise või juriidilise isiku sama ebaseaduslik tegevus;
               c)   „kahju hüvitamise hagi”– hagi, millega esitatakse liikmesriigi kohtule kahju hüvitamise nõue;
               d)   „esindushagi”– hagi, mille esitab esindusorganisatsioon, juhtumipõhiselt volitatud organisatsioon või riigiasutus kahe või enama sellise füüsilise või juriidilise isiku nimel ja arvel, kes väidavad, et neid ähvardab oht kannatada massikahju või et nad on kannatanud massikahju, kusjuures need isikud ei ole menetluse pooled;
               e)   „kollektiivne järelhagi”– kollektiivhagi, mis esitatakse pärast seda, kui riigiasutus on teinud lõpliku otsuse, millega on tuvastatud, et liidu õigust on rikutud.
               Käesolevas soovituses on välja toodud ühised põhimõtted, mida tuleks kohaldada kõikide kollektiivse õiguskaitse mehhanismide suhtes, ning eraldi keelava iseloomuga kollektiivse õiguskaitse ja kahju hüvitamisele suunatud kollektiivse õiguskaitse kohta käivad põhimõtted.

         III.   KEELAVA ISELOOMUGA KOLLEKTIIVSE ÕIGUSKAITSE JA KAHJU HÜVITAMISELE SUUNATUD KOLLEKTIIVSE ÕIGUSKAITSE ÜHISED PÕHIMÕTTED

      Esindushagi esitamise õigus

               4.

               Liikmesriigid peaksid määrama esindusorganisatsioonid, kellel on õigus esitada esindushagisid, selgelt kindlaks määratud kriteeriumide alusel. Kriteeriumide hulka peaksid kuuluma vähemalt järgmised tingimused:

                           a)

                           organisatsioon peaks olema mittetulunduslik;

                           b)

                           organisatsiooni tegevuse põhieesmärgid peaksid olema otseselt seotud nende liidu õigusest tulenevate õigustega, mida on väidetavalt rikutud ja mille kaitseks hagi esitatakse, ning

                           c)

                           organisatsioonil peaksid olema piisavad rahalised vahendid, personal ja õigusalased teadmised, et esindada arvukaid hagejaid nende huvides.

               5.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et määratud organisatsioon kaotab oma staatuse, kui ta ei vasta enam ühele või mitmele nimetatud tingimustest.

               6.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et esindushagi saab esitada ainult esindusorganisatsioon, kes on eelnevalt ametlikult esindusorganisatsiooniks määratud, nagu on soovitatud punktis 4, või organisatsioon, kelle on juhtumipõhiselt volitanud konkreetse esindushagi esitamiseks liikmesriigi ametiasutus või kohus.

               7.

               Lisaks sellele või selle asemel peaksid liikmesriigid andma riigiasutustele õiguse esitada esindushagisid.

      Hagi lubatavus

               8.

               Liikmesriigid peaksid ette nägema, et kohtumenetluse võimalikult varases etapis tehtaks kindlaks asjad, mis ei vasta kollektiivhagi nõuetele, ja ilmselgelt alusetud asjad, ning selliste asjade menetlus lõpetataks.

               9.

               Selleks peaksid kohtud tegema vajaliku kontrolli omal algatusel.

      Teave kollektiivhagide kohta

               10.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et esindusorganisatsioonil või hagejate rühmal oleks võimalus levitada teavet liidu õigusest tulenevate õiguste väidetava rikkumise kohta ja nende kavatsuse kohta taotleda rikkumise lõpetamist, samuti massikahju kohta ja nende kavatsuse kohta esitada kahju hüvitamise nõue kollektiivhagi vormis. Esindusorganisatsioonile, juhtumipõhiselt volitatud organisatsioonile, riigiasutusele või hagejate rühmale tuleks tagada samasugused võimalused seoses teabega juba menetlusse võetud kahju hüvitamise hagide kohta.

               11.

               Teavitamismeetodite puhul tuleks võtta arvesse konkreetse massikahju tekkimise asjaolusid, sõnavabadust, õigust teabele, õigust kaitsta kostja head nime või äriühingu väärtust enne, kui vastutus väidetava rikkumise või kahju tekitamise eest on kohtu lõpliku otsusega kindlaks tehtud.

               12.

               Teavitamismeetodid ei piira liidu nende õigusnormide kohaldamist, mis reguleerivad siseteabe alusel kauplemist ja turuga manipuleerimist.

      Võitnud poole õigusabikulude hüvitamine

               13.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et kollektiivse õiguskaitse asja kaotanud pool tasuks võitnud poole vajalikud õigusabikulud vastavalt asjakohase siseriikliku õigusakti sätetele (põhimõte „kaotaja maksab”).

      Rahastamine

               14.

               Hageja peaks olema kohustatud teatama kohtule menetluse alguses hagi rahastamiseks kasutatavate rahaliste vahendite päritolu.

               15.

               Kohtul peaks olema õigus peatada menetlus juhul, kui kolmanda isiku poolse rahastamise korral

                           a)

                           esineb huvide konflikt kolmanda isiku ning hagejate rühma ja selle liikmete vahel;

                           b)

                           puuduvad kolmandal isikul piisavad vahendid, et täita oma rahalisi kohustusi kollektiivhagi esitanud poole ees;

                           c)

                           puuduvad hagejal piisavad vahendid, et tasuda teise poole kulud kollektiivse õiguskaitse asja kaotamise korral.

               16.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et selliste asjade puhul, kus kollektiivhagi esitamist rahastab kolmas isik, on kolmandal isikul keelatud:

                           a)

                           üritada mõjutada hageja otsuseid menetlusküsimustes, sealhulgas otsuseid, mis puudutavad kokkuleppeid;

                           b)

                           rahastada kollektiivhagi kostja vastu, kes on rahastaja konkurent, või kostja vastu, kellest rahastaja sõltub;

                           c)

                           nõuda pakutud rahaliste vahendite kasutamise eest ülemäärast intressi.

      Piiriülesed kohtuasjad

               17.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et mitmest liikmesriigist pärit füüsilisi või juriidilisi isikuid puudutavate vaidluste korral ei takistaks ühtse kollektiivhagi esitamist ühele kohtule siseriiklikud normid, mis reguleerivad hagi menetlusse võtmise aluseid või välisriigist pärit hagejate rühma või muust õigussüsteemist pärit esindusorganisatsiooni poolt hagi esitamist.

               18.

               Igal esindusorganisatsioonil, kellele liikmesriik on eelnevalt ametlikult andnud esindushagi esitamise õiguse, peaks olema õigus pöörduda liikmesriigis selle kohtu poole, kelle alluvusse asjaomane massikahju asi kuulub.

         IV.   KEELAVA ISELOOMUGA KOLLEKTIIVSE ÕIGUSKAITSE ERIPÕHIMÕTTED

      Kohtult tegevuse keelamise taotluste kiire menetlemine

               19.

               Kohtud ja pädevad avalikud asutused peaksid menetlema taotlusi keelava ettekirjutuse saamiseks liidu õigusest tulenevate õiguste rikkumise lõpetamise või keelamise kohta võimalikult kiiresti, vajaduse korral kiirmenetluses, et hoida ära kahju või täiendava kahju tekitamine sellise rikkumisega.

      Kohtu ettekirjutuste tõhus täitmine

               20.

               Liikmesriigid peaksid kehtestama asjakohased sanktsioonid, et menetluse kaotanud kostja täidaks ettekirjutust, sealhulgas kindlaksmääratud summa maksmise iga täitmisega viivitatud päeva eest või muu siseriiklikes õigusaktides ette nähtud summa maksmise.

         V.   KAHJU HÜVITAMISELE SUUNATUD KOLLEKTIIVSE ÕIGUSKAITSE ERIPÕHIMÕTTED

      Osalemisvõimalusega kollektiivhagi põhimõte

               21.

               Hagejate rühm peaks olema moodustatud väidetavalt kahju kannatanud füüsiliste või juriidiliste isikute sõnaselge nõusoleku teel (osalemisvõimaluse põhimõte). Õigusakti või kohtumäärusega sellest põhimõttest tehtud erandeid tuleks tõrgeteta õigusemõistmise huvides nõuetekohaselt põhjendada.

               22.

               Hagejate rühma liikmel peaks olema õigus hagejate rühmast enne lõpliku kohtuotsuse tegemist või asja muul kehtival viisil lahendamist mis tahes hetkel lahkuda samadel tingimustel, mis kehtivad isikute poolt individuaalselt esitatud hagi tagasivõtmisel, ilma et ta kaotaks võimaluse oma nõuet muul viisil esitada, kui see ei ole vastuolus tõrgeteta õigusemõistmise tagamisega.

               23.

               Füüsilistel ja juriidilistel isikutel, kes väidavad, et on kannatanud sama massikahju, peaks olema õigus liituda hagejate rühmaga mis tahes hetkel enne lõpliku kohtuotsuse tegemist või asja muul kehtival viisil lahendamist, kui see ei kahjusta tõrgeteta õigusemõistmist.

               24.

               Kostjat tuleks teavitada hagejate rühma koosseisust ja muudatustest selles.

      Kollektiivsete vaidluste kohtuväline lahendamine ja kokkulepped

               25.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et massikahju käsitleva vaidluse pooli kutsutaks üles lahendama vaidlust kahju hüvitamise üle konsensuse teel või kohtuväliselt nii kohtueelses etapis kui ka tsiviilkohtumenetluse ajal, võttes arvesse ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiivi 2008/52/EÜ (vahendusmenetluse teatavate aspektide kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) (8) nõudeid.

               26.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et kohtulike kollektiivse õiguskaitse mehhanismidega kaasneksid asjakohased kollektiivsete vaidluste kohtuvälise lahendamise võimalused, mida pooled saaksid kasutada enne kohtumenetlust ja selle vältel. Nende võimaluste kasutamine peaks sõltuma asjas osalevate poolte nõusolekust.

               27.

               Nõude suhtes kohaldatava aegumistähtaja kulgemine tuleks peatada alates hetkest, kui pooled lepivad kokku, et üritavad vaidlust kohtuväliselt lahendada, vähemalt kuni hetkeni, mil üks pooltest või mõlemad pooled sõnaselgelt loobuvad vaidluse kohtuvälisest lahendamisest.

               28.

               Kollektiivses vaidluses sõlmitud kokkuleppe seaduslikkust peaks kontrollima kohus, võttes arvesse vajadust kaitsta kõikide poolte huve ja õiguseid.

      Esindamine ja juristide tasud

               29.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et juristide tasud ja nende arvutamise meetod ei tekitaks stiimulit sellise kohtumenetluse algatamiseks, mis on tarbetu kõikide poolte huvides.

               30.

               Liikmesriigid ei tohiks sellise stiimuli vältimiseks lubada vaidluse tulemusest sõltuvat tasustamist. Liikmesriigid, kes erandkorras lubavad vaidluse tulemusest sõltuvat tasustamist, peaksid siseriiklikus õiguses sätestama sellise tasustamise erisused kollektiivhagide puhul, võttes eelkõige arvesse hagejate rühma liikmete õigust neile tekitatud kahju täielikule hüvitamisele.

      Karistuslike kahjuhüvitiste keeld

               31.

               Massikahju kannatanud füüsilisele või juriidilisele isikule määratud hüvitis ei tohiks ületada hüvitist, mis oleks määratud, kui nõue oleks esitatud individuaalse hagina. Eelkõige peaksid olema keelatud karistuslikud kahjuhüvitised, mis viivad hageja poolt kantud kahju ülemäärase hüvitamiseni.

      Kahju hüvitamisele suunatud kollektiivhagi rahastamine

               32.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et lisaks üldpõhimõtetele kollektiivhagide esitamise rahastamise kohta kolmandate isikute poolt oleks keelatud rahastaja tasu või talle makstava intressi suuruse määramine kokkuleppega saavutatud summa või kohtu määratud hüvitise suuruse alusel, välja arvatud juhul, kui tasu määramist reguleerib poolte huvide kaitsmiseks riigiasutus.

      Kollektiivsed järelhagid

               33.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et valdkondades, kus riigiasutusel on pädevus võtta vastu otsus, millega tuvastatakse, kas liidu õiguse rikkumine on aset leidnud, peaksid kollektiivhagid saama üldjuhul käigu alles siis, kui riigiasutus on oma eelnevalt algatatud menetluse lõpetanud. Kui riigiasutuse menetlus algas pärast kollektiivhagi kohtusse esitamist, peaks kohus vältima sellise otsuse tegemist, mis oleks vastuolus riigiasutuse kavandatava otsusega. Selleks peaks kohus peatama kollektiivhagi menetlemise, kuni riigiasutuse menetlus on lõpetatud.

               34.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et kollektiivsete järelhagide puhul ei kaota isikud, kes on väidetavalt kahju kannatanud, võimalust taotleda kahju hüvitamist selle tõttu, et aegumistähtaeg lõpeb enne seda, kui riigiasutus on teinud menetluses lõpliku otsuse.

         VI.   ÜLDTEAVE

      Kollektiivhagide register

               35.

               Liikmesriigid peaksid looma kollektiivhagide riikliku registri.

               36.

               Iga huvitatud isik peaks saama riikliku registriga tutvuda tasuta elektrooniliste või muude vahendite abil. Registreid avaldavad veebisaidid peaksid pakkuma võimalust tutvuda põhjaliku ja objektiivse teabega kahju hüvitamise taotlemise võimaluste kohta, sealhulgas kohtuväliste võimaluste kohta.

               37.

               Liikmesriigid peaksid komisjoni abiga püüdma tagada registritesse kogutud teabe ühtsuse ja registrite koostalitlusvõime.

         VII.   JÄRELEVALVE JA ARUANDLUS

               38.

               Liikmesriigid peaksid rakendama käesolevas soovituses esitatud põhimõtted riikliku kollektiivse õiguskaitse süsteemi kohta hiljemalt 26. juuliks 2015.

               39.

               Liikmesriigid peaksid koguma usaldusväärset aastapõhist statistikat kohtuväliste ja kohtulike kollektiivse õiguskaitse menetluste kohta ja teavet asja poolte, eseme ja tulemuste kohta.

               40.

               Liikmesriigid peaksid esitama eelmise punkti kohaselt kogutud teabe komisjonile korra aastas ja esimest korda hiljemalt 26. juuliks 2016.

               41.

               Komisjon peaks hindama käesoleva soovituse rakendamist praktiliste kogemuste põhjal hiljemalt 26. juulil 2017. Sellega seoses hindab komisjon eelkõige soovituse rakendamist ja selle mõju õiguskaitse kättesaadavusele, hüvitise saamise õigusele, pahatahtlike kohtuasjade ärahoidmisele ja ühtse turu toimimisele, VKEdele, Euroopa Liidu majanduse konkurentsivõimele ja tarbijate usaldusele. Komisjon peaks hindama ka vajadust teha ettepanekuid täiendavate meetmete võtmiseks, et konsolideerida ja tugevdada soovituses võetud valdkonnaülest lähenemist.

      Lõppsätted

               42.

               Käesolev soovitus tuleks avaldada Euroopa Liidu Teatajas.

      Brüssel, 11. juuni 2013

            Komisjoni nimel

            president

         José Manuel BARROSO

      (1)  KOM(2005) 672, 19.12.2005.

      (2)  KOM(2008) 165, 2.4.2008.

      (3)  KOM(2008) 794, 27.11.2008.

      (4)  KOM(2010) 135 (lõplik), 31.3.2010.

      (5)  2011/2089(INI).

      (6)  COM(2013) 401 (final).

      (7)  ELT L 110, 1.5.2009, lk 30.

      (8)  ELT L 136, 24.5.2008, lk 3.


title: Nõukogu soovitus, 14. juuli 2015, milles käsitletakse Ühendkuningriigi 2015. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Ühendkuningriigi 2015. aasta lähenemisprogrammi kohta

text:
               18.8.2015

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 272/21

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   14. juuli 2015,
   milles käsitletakse Ühendkuningriigi 2015. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Ühendkuningriigi 2015. aasta lähenemisprogrammi kohta
   (2015/C 272/06)
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 9 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta, (2) eriti selle artikli 6 lõiget 1,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi resolutsioone,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,
   võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
   võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               26. märtsil 2010 kiitis Euroopa Ülemkogu heaks komisjoni ettepaneku käivitada uus tööhõive ja majanduskasvu strateegia „Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel. Strateegias keskendutakse esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu potentsiaali ja konkurentsivõime suurendamiseks.

               (2)

               Nõukogu võttis 14. juulil 2015 komisjoni ettepanekute põhjal vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta ning 21. oktoobril 2010 otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (3). Neid kahte dokumenti koos nimetatakse koondsuunisteks ning liikmesriikidel paluti neid oma majandus- ja tööhõivepoliitikas arvesse võtta.

               (3)

               8. juulil 2014 võttis nõukogu vastu soovituse (4) Ühendkuningriigi 2014. aasta riikliku reformikava kohta ja esitas arvamuse Ühendkuningriigi 2014. aasta ajakohastatud lähenemisprogrammi kohta.

               (4)

               28. novembril 2014 võttis komisjon vastu iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis tähistas majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2015) algust. Samal päeval võttis komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles nimetati Ühendkuningriiki liikmesriigina, mille olukorda tuleb põhjalikult analüüsida.

               (5)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 18. detsembril 2014 heaks prioriteedid investeeringute suurendamiseks, struktuurireformide intensiivistamiseks ja vastutustundlikuks, majanduskasvu soodustavaks eelarve konsolideerimiseks.

               (6)

               26. veebruaril 2015 avaldas komisjon Ühendkuningriigi 2015. aasta riigiaruande. Riigiaruandes hinnati Ühendkuningriigi edusamme 8. juulil 2014 vastu võetud riigipõhiste soovituste täitmisel. Riigiaruanne hõlmab ka vastavalt määruse (EL) nr 1176/2011 artiklile 5 tehtud põhjaliku analüüsi tulemusi. Komisjon järeldab oma analüüsi põhjal, et Ühendkuningriigis esineb makromajanduslik tasakaalustamatus, millega seoses tuleb võtta poliitikameetmeid ja mida tuleb jälgida. Jätkuvalt on vaja pöörata tähelepanu eelkõige riskidele, mis on seotud kodumajapidamiste kõrge võlatasemega, mis on seotud muu hulgas eluasemeturu struktuursete eripäradega. Majanduse ja finantssektori vastupanuvõime on suurenenud. Elamispindade nappus aga jätkub ning soodustab tõenäoliselt keskpikas perspektiivis kõrgeid eluasemehindu ja vähendab sektori vastupanuvõimet riskide suhtes.

               (7)

               26. märtsil 2015 esitas Ühendkuningriik oma 2015. aasta riikliku reformikava ja 2015. aasta lähenemisprogrammi. Selleks et võtta arvesse kõnealuste dokumentide omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.

               (8)

               Ühendkuningriigi suhtes kohaldatakse praegu stabiilsuse ja kasvu pakti paranduslikku osa. Ühendkuningriigi 2014.–2015. aasta lähenemisprogrammi kohaselt plaanib valitsus vähendada valitsemissektori nominaalset eelarvepuudujääki 4,3 %-lt SKPst 2015.–2016. aastal 2,2 %-le SKPst 2016.–2017. aastal ning saavutada 2019.–2020. aastal ülejääk 0,1 % SKPst. Lähenemisprogramm ei sisalda keskpika perioodi eelarve-eesmärki. Valitsemissektori võla suhe SKPsse peaks olema suurim 2015.–2016. aastal, ulatudes 88,8 %ni; seejärel peaks see järk-järgult vähenema ja olema 2019.–2020. aastal 81,4 %. Komisjoni 2015. aasta kevadprognoosi kohaselt ei suuda Ühendkuningriik ülemäärast eelarvepuudujääki nõukogu poolt 2014.–2015. aastaks seatud tähtajaks ilmselt korrigeerida. Lisaks oli eelarve konsolideerimine nõukogu soovitatud määrast väiksem. Sel põhjusel otsustas nõukogu 19. juunil kooskõlas ELi toimimise lepingu artikli 126 lõikega 8, et Ühendkuningriik ei olnud võtnud tõhusaid meetmeid vastusena nõukogu 2. detsembri 2009. aasta ülemäärase eelarvepuudujäägi soovituse raames esitatud soovitusele, ja esitas uue soovituse, mille kohaselt peab Ühendkuningriik korrigeerima ülemäärase eelarvepuudujäägi hiljemalt 2016.–2017. aastal. Lähenemisprogramm on kooskõlas ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse kohase uue, 2016.–2017. aastaks seatud tähtajaga. Eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on usutav. Komisjoni 2015. aasta kevadprognoosi kohaselt peaks Ühendkuningriik korrigeerima ülemäärase eelarvepuudujäägi 2016.–2017. aastaks seatud tähtajaks ja saavutama soovitatud konsolideerimismäära. Kavandatud eelarvepuudujäägi saavutamise meetmeid, mida võetakse alates 2015.–2016. aastast, on juba täpsustatud, kuid valitsusasutuste sihtotstarbeliste kulutuste ülempiire on vaja täpsustada üksikasjalikumalt. Nõukogu on lähenemisprogrammile antud hinnangu põhjal ja komisjoni 2015. aasta kevadprognoosi arvesse võttes seisukohal, et Ühendkuningriik peaks stabiilsuse ja kasvu pakti nõuded täitma.

               (9)

               On tehtud kindlaks, et kodumajapidamiste võlakoormuse kõrge, võib-olla ülemäärane tase võib kujutada endast makromajanduslikku tasakaalustamatust, mis ohustab Ühendkuningriigi majandust. Kodumajapidamiste sektori võlakoormus küll väheneb jätkuvalt tasapisi, kuid püsib siiski suur ja muudab Ühendkuningriigi avatuks riskidele, mis võivad ohustada majanduskasvu ja finantsstabiilsust. 2014. aasta keskel tegi Inglise keskpanga rahanduspoliitika komitee teatavaks kaks meedet kodumajapidamiste suure võlakoormusega seotud riskide maandamiseks. Ta soovitas, et hüpoteeklaenuandjad rakendaksid nn intressimäära stressitesti, et hinnata laenuvõtjate võimet täita oma hüpoteeklaenuga seotud kohustusi intressimäära tõusu korral. Samuti soovitas ta, et hüpoteeklaenud, mille puhul laenusumma ja sissetuleku suhtarv on 4,5 või suurem, ei moodustaks hüpoteeklaenuandjate uutest laenudest rohkem kui 15 %. Kõnealuste meetmete mõju tuleb hoolikalt jälgida.
               Ellu on viidud mitu riikliku planeerimispoliitika raamistiku reformi, kuid lühikeses perspektiivis nende mõju ilmselt ei avaldu. Kohalike ametiasutuste reaktsiooni reformile tuleb eluasemepindade pakkumise suurendamise osas tähelepanelikult jälgida.

               (10)

               Ühendkuningriigi tööturu näitajad on viimastel aastatel head olnud ja tööturg peaks püsima tugevana. Tööhõive määr oli 2014. aastal 76,5 %, töötuse määr aga alanes jätkuvalt (6 %-le) ja peaks 2015. aastal veelgi langema. Tööturu näitajatega seotud positiivsetest suundumustest hoolimata on endiselt sotsiaalseid probleeme. Nende inimeste osakaal, kes elavad väga madala tööhõivega leibkondades, kasvas veidi: 13 %-lt 2012. aastal 13,2 %-le 2013. aastal; võrdluseks võib tuua, et ELi keskmine oli 10,7 %. Erinevus naiste osaajatöö osakaalu (2013. aastal 42,6 %) ja meeste osaajatöö osakaalu (2013. aastal 13,2 %) vahel on üks ELi suuremaid. Nende naiste osakaal, kes on mitteaktiivsed või teevad osaajatööd isiklike ja perekondlike kohustuste tõttu (12,5 %), oli 2013. aastal peaaegu kaks korda suurem kui ELi keskmine (6,3 %). Lisaprobleemid on noorte tööhõive ja tööandjate osalemine praktikakohtade pakkumises. Teine noorte tööhõivega seotud valdkond, millele tuleks keskenduda, on haridus ja oskused. Suurel osal noortest on põhioskuste tase suhteliselt madal. Hoolekandereformi ja lastehoiuga seotud meetmete rakendamine on olnud piiratud. Ühendkuningriigis tööta leibkondades elavate laste osakaal on endiselt üks liidu suurimaid. Kuigi lastehoiusüsteemis on pakkumine viimasel ajal suurenenud, on taskukohaste, kvaliteetsete ja täisajaga lastehoiuteenuste kättesaadavus endiselt oluline probleem.

               (11)

               Avaliku ja erasektori investeeringute elavdamine aitaks suurendada tootlikkust ja konkurentsivõimet, mis on Ühendkuningriigis põhiprobleemideks. Vajadust tagada kvaliteetsed investeeringud taristusse kajastab 2014. aasta detsembri riiklik taristukava, mida on ajakohastatud ja mille ulatust on laiendatud. Eeldatakse, et erasektor rahastab kava põhiosa, kuid selle panustatav summa on endiselt lahtine. See seab ohtu kava edukuse, kuigi selle rakendamise kohta õigel ajal teabe andmises on tehtud märkimisväärseid edusamme. Ühendkuningriik peaks tagama, et ettevõtete maksustamise süsteemid soodustavad investeeringuid, seda eelkõige ettevõttemaksude eelseisva läbivaatamise kaudu.

               (12)

               Komisjon on Euroopa poolaasta raames Ühendkuningriigi majanduspoliitikat põhjalikult analüüsinud ja avaldanud tulemused 2015. aasta riigiaruandes. Ta on hinnanud ka lähenemisprogrammi ja riiklikku reformikava ning eelnevatel aastatel Ühendkuningriigile esitatud riigipõhiste soovituste järelmeetmeid. Komisjon on hindamisel arvesse võtnud kõnealuste dokumentide asjakohasust Ühendkuningriigi eelarve- ja sotsiaalmajanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, aga liidu üldise majandusjuhtimise tugevdamise vajadust silmas pidades ka nende vastavust ELi õigusnormidele ja suunistele, lisades ELi tasandi panuse tulevastesse riigi tasandil tehtavatesse otsustesse. Euroopa poolaasta raames koostatud komisjoni soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 1–3.

               (13)

               Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu lähenemisprogrammi läbi vaadanud ja tema arvamus (5) selle kohta kajastub eelkõige soovituses 1.

               (14)

               Komisjoni põhjalikust analüüsist ja kõnealusest hindamisest lähtudes on nõukogu riikliku reformikava ja lähenemisprogrammi läbi vaadanud. Määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 6 alusel antud nõukogu soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 2–3,

         SOOVITAB Ühendkuningriigil võtta 2015. ja 2016. aastal järgmisi meetmeid.

               1.

               Tagada ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse raames tõhusad meetmed ja püüda korrigeerida ülemäärane eelarvepuudujääk püsivalt 2016.–2017. aastaks, eelkõige seades prioriteediks kapitalikulutused.

               2.

               Võtta uusi meetmeid, et suurendada eluasemesektoris pakkumist muu hulgas riikliku planeerimispoliitika raamistiku reformide elluviimise kaudu.

               3.

               Tegeleda oskuste nõudlusele mittevastavuse probleemiga, suurendades tööandjate osalemist praktikakohtade pakkumises. Võtta meetmeid, et veelgi vähendada põhioskuste madala tasemega noorte arvu. Parandada veelgi taskukohaste, kvaliteetsete ja täisajaga lastehoiuteenuste kättesaadavaust.

      Brüssel, 14. juuli 2015

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         P. GRAMEGNA

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.

      (3)  Kehtivad vastavalt nõukogu 6. mai 2014. aasta otsusele 2014/322/EL liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta 2014. aastaks (ELT L 165, 4.6.2014, lk 49).

      (4)  Nõukogu 8. juuli 2014. aasta soovitus, milles käsitletakse Ühendkuningriigi 2014. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Ühendkuningriigi 2014. aasta stabiilsusprogrammi kohta (ELT C 247, 29.7.2014, lk 136).

      (5)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 9 lõikele 2.


title: Recommendation for a Council opinion in accordance with the third paragraph of Article 9 of Council Regulation (EC) No 1466/97 of 7 July 1997 On the updated convergence programme of Estonia, 2006-2010

text:
Tähtis õiguslik teade

|

52007SC0189

	[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 23.2.2007SEK(2007) 189 lõplik/2CORRIGENDUM: Cover page: title, pages: 1 and 5Soovitus:NÕUKOGU ARVAMUSkooskõlas nõukogu 7. juuli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 9 lõikega 3 Eesti ajakohastatud lähenemisprogrammi kohta aastateks 2006–2010(komisjoni esitatud)SELETUSKIRI1. ÜLDINE TAUSTStabiilsuse ja kasvu pakt, mis jõustus 1. juulil 1998, põhineb eesmärgil muuta valitsussektori rahalised vahendid usaldusväärseks, mis on hindade stabiilsuse ning uute töökohtade loomist soodustava tugeva ja püsiva kasvu tingimuste tugevdamise vahend. Pakti reformimisel 2005. aastal tunnistati selle kasulikkust eelarvedistsipliini kehtestamisel, kuid püüti samas tugevdada selle tõhusust ja majanduslikku mõju ning kindlustada riigi rahanduse pikaajaline jätkusuutlikkus.Nõukogu määruses (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta[1], mis moodustab osa stabiilsuse ja kasvu paktist, on sätestatud, et liikmesriigid peavad esitama nõukogule ja komisjonile stabiilsus- ja lähenemisprogrammid ning nende iga-aastased ajakohastatud versioonid (ühisraha kasutusele võtnud liikmesriigid esitavad (ajakohastatud) stabiilsusprogrammid ja ühisraha veel mitte kasutavad liikmesriigid esitavad (ajakohastatud) lähenemisprogrammid). Eesti esitas esimese lähenemisprogrammi 2004. aasta mais. Määruse kohaselt esitas nõukogu 5. juulil 2004 komisjoni soovituse alusel ning pärast konsulteerimist majandus- ja rahanduskomiteega programmi kohta oma arvamuse. Sama menetluse kohaselt peab komisjon ajakohastatud stabiilsus- ja lähenemisprogramme hindama ning eespool osutatud komitee neid kontrollima, samas kui nõukogul on samuti õigus neid kontrollida.2. AJAKOHASTATUD PROGRAMMI HINDAMISE TAUSTKomisjon on kontrollinud Eesti lähenemisprogrammi viimast ajakohastatud versiooni, mis esitati 1. detsembril 2006, ning on vastu võtnud soovituse nõukogu sellekohase arvamuse kohta (vt hinnangus käsitletud põhipunktid).Asjaolud, mille põhjal on hinnatud eelarvestrateegiat ajakohastatud lähenemisprogrammis, on kokkuvõtlikult järgmised:1.  viimase kümne aasta majandus- ja eelarvenäitajad;2.  kõige ajakohastatum hinnang riigi olukorra kohta stabiilsuse ja kasvu pakti ennetavate sätete alusel (nõukogu arvamuse kokkuvõte lähenemisprogrammi eelmise ajakohastatud versiooni kohta) ja3.  komisjoni hinnang 2006. aasta oktoobri riiklikule reformikavale.2.1. Viimaste aastate majandus- ja eelarvenäitajadEesti on edukalt üle läinud toimivale turumajandusele ning tema majanduskasv on nüüd ELi kõrgeim. Töö- ja kaubaturud on väga paindlikud. Suur palgatõus koos tootlikkuse kasvuga on võimaldanud asjaomasel riigil ELile elatustaseme osas kiiresti järele jõuda. Suure ekspordimahu tõttu on riigisisene nõudlus viimastel aastatel plahvatuslikult kasvanud. Viimasel ajal on ilmnenud just Eesti edust tulenevad uued väljakutsed. Pärast mitmeid aastaid kestnud kiiret kasvu on majandus nüüd silmitsi mahupiirangutega, eelkõige tööturul, mis on „kokku kuivamas“. Märkimisväärset ülekuumenemisohtu väljendavad baasinflatsiooni tõus, suur välisvõlg ja kinnisvarabuumi põhjustav suurenenud laenamine.2.2. Varasemale programmile nõukogu arvamuses antud hinnangNõukogu võttis 14. veebruaril 2006 vastu oma arvamuse lähenemisprogrammi eelmise ajakohastatud versiooni kohta, mis hõlmas ajavahemikku 2005–2009. Nõukogu oli arvamusel, et „üldiselt on eelarveseisund kindel ja eelarvestrateegia on hea näide stabiilsuse ja kasvu paktiga kooskõlas olevast rahanduspoliitikast.“ Võttes arvesse „2005. aasta eelarvetulemusi, mis on märkimisväärselt paremad programmis prognoositust, ja vajadust vältida protsüklilist poliitikat,“ kutsus nõukogu Eestit üles „suurendama kavandatavat eelarveülejääki 2006. ja sellele järgnevatel aastatel, et jätkuvalt toetada välismaksebilansi puudujäägi vähendamist.“2.3. Komisjoni hinnang 2006. aasta oktoobri riiklikule reformikavaleEesti riikliku reformikava rakendamise aruanne esitati majanduskasvu ja tööhõivet käsitleva uuendatud Lissaboni strateegia raames 12. oktoobril 2006. Eesti riiklikus reformikavas käsitatakse põhiprioriteetidena järgmisi teemasid: teadus- ja arendustegevus ning innovatsioon ja tööhõive.Komisjoni hinnang kõnealusele kavale (vastu võetud 2006. aasta detsembris iga-aastase arenguaruande[2] osana) näitas, et Eesti teeb oma riikliku reformikava rakendamisel väga suuri edusamme. Samuti teeb Eesti muljetavaldavaid püüdlusi, et tagada kooskõla riikliku reformikava ja ühtekuuluvuspoliitika vahel.Tehtud edusamme arvesse võttes ärgitati Eestit keskenduma ka järgmistele valdkondadele: haridus ja elukestev õpe; teadus- ja arendustegevus ning innovatsioon; konkurentsipoliitika; tööturu paindlikkus ja aktiivne tööturupoliitika.Hinnangus käsitletud põhipunktid Nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõike 1 (stabiilsusprogrammid) ja artikli 9 lõike 1 (lähenemisprogrammid) nõuete kohaselt käsitletakse hinnangus järgmisi punkte: kas programmi aluseks olevad majandusprognoosid on usutavad; kas liikmesriigi esitatud keskpika perioodi eelarve-eesmärk ja sellele suunatud kohandamiskava on asjakohased; kas kohandamiskava järgimiseks võetud ja/või kavandatud meetmed keskpika perioodi eesmärgi saavutamiseks kõnealusel ajavahemikul on piisavad; kas keskpika perioodi eesmärgi saavutamisele suunatud kohandamiskava hindamisel on majanduse tõusuaegadel kohandamine suurem ja langusaegadel väiksem ning kas euroala ja vahetuskursimehhanismis (ERM II) osalevate liikmesriikide puhul on liikmesriik oma keskpika perioodi eesmärgi saavutamisel seadnud sihiks, et eelarve tsükliliselt kohandatud tasakaal paraneb (ilma ühekordsete ja muude ajutiste meetmeteta) 0,5% SKTst aastas; keskpika perioodi eesmärgile suunatud kohandamiskava kindlaksmääramisel (liikmesriikide puhul, kes ei ole seda veel saavutanud) või keskpika perioodi eesmärgist ajutise kõrvalekaldumise lubamisel (liikmesriikide puhul, kes on selle saavutanud) peamiste struktuurireformide rakendamine, millel on pikaajaline kokkuhoidu soodustav mõju (sh võimalikku majanduskasvu suurendades) ning seega tõestatav mõju riigi rahanduse pikaajalisele jätkusuutlikkusele (tingimusel, et säilitatakse asjakohane kindlusvaru kontrollväärtuse 3% SKTst suhtes ning et eelarveseisund peaks programmiperioodi jooksul taastuma keskpika perioodi eesmärgini), kusjuures eritähelepanu pööratakse pensionireformidele, millega kehtestatakse mitmesambaline süsteem, mis hõlmab kohustuslikku täielikult finantseeritavat pensionisammast; kas liikmesriigi majanduspoliitika on kooskõlas majanduspoliitika üldsuunistega. Programmi makromajanduslike prognooside usaldusväärsust hinnatakse komisjoni talituste koostatud 2006. aasta sügise majandusprognoosi alusel, kasutades ka ühiselt kokkulepitud metoodikat potentsiaalse SKT ja tsükliliselt kohandatud eelarvetasakaalu hindamiseks. Vastavust majanduspoliitika üldsuunistele hinnatakse 2005.–2008. aasta integreeritud suunistes sisalduvate riigi rahanduse valdkonnas vastuvõetud majanduspoliitika üldsuuniste alusel. Hinnangus vaadeldakse ka: võla suhte arengut ja riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse väljavaateid, millele tuleks stabiilsuse ja kasvu pakti rakendamise parandamise kohta esitatud nõukogu 20. märtsi 2005. aasta aruande kohaselt pöörata „eelarveseisundi järelevalves piisavat tähelepanu“. Komisjoni 12. oktoobri 2006. aasta teatises sätestatakse lähenemine pikaajalise jätkusuutlikkuse hindamiseks[3]; integreeritust riikliku reformikavaga, mille liikmesriigid esitasid majanduskasvu ja tööhõivet käsitleva Lissaboni strateegia kontekstis. 7. juunil 2005. aastal Euroopa Ülemkogule saadetud kaaskirjas majanduspoliitika üldsuuniste kohta aastateks 2005–2008 märkis majandus- ja rahandusministrite nõukogu, et riiklikud reformikavad peaks olema kooskõlas stabiilsus- ja lähenemisprogrammidega; vastavust tegevusjuhendile[4], milles on muu hulgas ette nähtud stabiilsus- ja lähenemisprogrammide ühtne ülesehitus ja ühtsed andmetabelid. |-  Soovitus:NÕUKOGU ARVAMUSkooskõlas nõukogu 7. juuli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 9 lõikega 3 Eesti ajakohastatud lähenemisprogrammi kohta aastateks 2006–2010EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta[5], eriti selle artikli 9 lõiget 3,võttes arvesse komisjoni soovitust,pärast konsulteerimist majandus- ja rahanduskomiteega,ON ESITANUD KÄESOLEVA ARVAMUSE.4.  [27. veebruaril 2007] vaatas nõukogu läbi Eesti ajakohastatud lähenemisprogrammi, mis hõlmab ajavahemikku 2006–2010.5.  Programmi aluseks olevas makromajanduslikus stsenaariumis kavandatakse SKT keskmise aastase reaalkasvu vähenemist 11%-lt aastal 2006 kuni 8,25% tasemeni aastal 2007 ja 7,5%-ni programmi viimastel aastatel. Praeguse teabe põhjal näib, et stsenaariumi aluseks on ettevaatlikud kasvuprognoosid. Kavandatud keskpika perioodi lähenemisviis, mis hõlmab kasvu sujuvat vähenemist, et vältida praegust kurssi ülekuumenemise suunas, on siiski ilmselgelt seotud ohtudega. Programmis kavandatud inflatsiooniprognoosid näivad realistlikud.6.  Komisjoni talituste 2006. aasta sügise majandusprognoosis hinnatakse valitsemissektori üldiseks eelarveülejäägiks 2006. aastal 2,5% SKTst, kusjuures lähenemisprogrammi eelmises ajakohastatud versioonis oli eesmärgiks seatud 0,3% SKTst. Palju paremad tulemused, mida oodatakse ka uue ajakohastatud versiooni puhul, tulenevad 2005. aasta oodatust edukamatest majandusnäitajatest ning 2006. aasta üllatuslikust majanduskasvust.7.  Programmi keskpika perioodi eelarvestrateegia põhieesmärgid on hoida valitsemissektori finantsseisund vähemalt tasakaalus ning tagada pikaajaline jätkusuutlikkus, võttes arvesse elanikkonna vananemisest tingitud mõju eelarvele. Eelarvestrateegiaga nähakse ette, et valitsemissektori ülejääk väheneb 2,5%-lt SKTst 2006. aastal kuni ligikaudu 1,25%-ni aastatel 2007–2008 ning tõuseb pärast seda jälle ligikaudu 1,5%-ni SKTst. Arvestades intressikulude tähtsusetut osakaalu, on muutused esmase tasakaalu puhul samasugused. Eelarveülejäägi vähenemine 2007. aastal on tingitud kulude ja SKT vahelise suhte kasvust, samas kui tulude suhte puhul võib täheldada vähenemistendentsi. Alates 2008. aastast vähenevad nii üldine tulude kui ka kulude suhe võrdselt ning see tähendab eelkõige seda, et tulumaksu vähendamine ning kulutuste kasv püsivad suureneva nominaalse SKT kasvuga võrreldes madalamal tasemel. Uus programm erineb vanast tavast seada valitsemissektori finantsseisundi (mis oli viimastel aastatel reeglina oodatust parem) eesmärgiks alati nullilähedane tasakaal; kõnealuse uue programmi puhul on eesmärgiks seatud ulatuslik ülejääk kogu programmiperioodi jooksul, mis on samm edasi majanduse tsükliliste tingimustega tegelemisel. Eelmise ajakohastatud versiooniga võrreldes on 2007. aastat ja pärast seda algavat ajavahemikku hõlmavaid eesmärke kohandatud ülespoole ühe protsendipunkti võrra SKTst, võttes arvesse soodsamat (ja realistlikumat) makromajanduslikku stsenaariumi.8.  Struktuurne tasakaal (s.t tsükliliselt kohandatav tasakaal ilma ühekordsete ja muude ajutiste meetmeteta), mis on arvutatud ühiselt kokkulepitud metoodika alusel, langeb eeldatavasti ühe protsendipunkti võrra ning jõuab 2007. aastal 0,5% tasemele SKTst ning tõuseb 2008. aastal jälle üle 1% SKTst ning 2009–2010 aastal üle 1,5% SKTst. Nagu ka lähenemisprogrammi eelmises ajakohastatud versioonis, on eelarveseisundi keskpika perioodi eesmärgiks eelarve struktuurne tasakaal, mille säilitamine kogu programmiperioodi jooksul seatakse programmi eesmärgiks. Kuna keskpika perioodi eesmärk on alammäärast (eelarvepuudujääk hinnanguliselt ligikaudu 2% SKTst) ambitsioonikam, peaks selle saavutamine tagama kindlusvaru eesmärgi ülemäärase eelarvepuudujäägi tekkimise puhuks. Keskpika perioodi eesmärk on stabiilsuse ja kasvu pakti ning tegevusjuhendiga euroala ja ERM II liikmesriikidele ette nähtud vahemikus ning on märkimisväärselt nõudlikum eeldatavast võlataseme ja keskmise potentsiaalse tootlikkuse kasvust pikaajalises plaanis.9.  Programmi eelarveprognooside riskid on üldiselt tasakaalustatud. Programmis sisalduvaid makromajanduslikke prognoose võib kogu programmiperioodi puhul käsitada ettevaatlikena. Prognoosid maksutulude kohta näivad olevat üldiselt usutavad. Selleks et saavutada kavandatav kulutuste kasvu mõõdukas muutmine, oleks vaja muuta keskpikka perioodi hõlmav eelarve kavandamise raamistik siduvamaks.10.  Kõnealuse riskianalüüsi seisukohast näib programmis sisalduv eelarveseisund olevat piisav keskpika perioodi eesmärgi säilitamiseks suure kindlusvaruga kogu programmiperioodi jooksul, nagu see on programmis kavandatud. See annab a fortiori piisava kindlusvaru, et tavaliste makromajanduslike kõikumiste korral ei ületataks puudujäägiläve 3% SKTst kogu programmiperioodi jooksul. Programmiga väljendatud rahanduspoliitika põhimõtted ei ole täielikult kooskõlas stabiilsuse ja kasvu paktiga selles osas, et need on protsüklilised headel aegadel 2007. aastal, mil struktuurne tasakaal peaks vähenema ligikaudu 1% võrra SKTst.11.  Valitsemissektori koguvõlg on 2006. aastal hinnanguliselt langenud 3,7%-ni SKTst, mis on oluliselt väiksem kui asutamislepingus sätestatud kontrollväärtus 60% SKTst. Programmi raames prognoositakse, et võla suhe väheneb programmiperioodi jooksul veel ligikaudu 2 protsendipunkti võrra.12.  Vananemisest tulenev pikaajaline mõju eelarvele on Eestis üks ELi väiksemaid ning vanusega seotud kulutused (osana SKTst) järgmistel kümnenditel eeldatavasti vähenevad; selle kutsub esile pensionisüsteemi reformi oluline kulutusi vähendav mõju. Eesti koguvõlg on praegu väga väike ning valitsemissektori vahendite kindluse säilitamine kooskõlas programmiperioodi hõlmavate eelarvekavadega aitaks kaasa riigi rahanduse pikaajalist jätkusuutlikkust ähvardavate ohtude vältimisele. Üldiselt on Eesti riigi rahanduse jätkusuutlikkusega seotud ohud väikesed.13.  Lähenemisprogramm sisaldab riikliku reformikava 2006. aasta oktoobri rakendusaruande üldise mõju kvalitatiivset hinnangut keskpika perioodi rahandusstrateegia raames. Lisaks sellele esitatakse selles teavet riiklikus reformikavas sisalduvate peamiste reformidega seotud otseste eelarvekulude või -säästude kohta ja selle eelarveprognoosides võetakse selgesõnaliselt arvesse riiklikus reformikavas sisalduvate meetmete mõju riigi rahandusele. Lähenemisprogrammis kavandatud riigi rahanduse valdkonna meetmed näivad olevat kooskõlas riiklikus reformikavas ettenähtuga. Nii programmis kui ka kavas rõhutatakse makromajandusliku stabiliseerimise võtmeelemendina eelkõige ettevaatlikku rahanduspoliitikat.14.  Programmis esitatud eelarvestrateegia on üldjoontes kooskõlas majanduspoliitika üldsuunistega, mis sisalduvad 2005–2008. aasta integreeritud suunistes.15.  Seoses stabiilsus- ja lähenemisprogrammide tegevusjuhendis esitatud andmenõuetega on programmis esitatud kõik nõutavad andmed ja suur osa valikulistest andmetest[6].Üldine järeldus on, et keskpika perioodi eelarveseisund on kindel ja eelarvestrateegia on hea näide stabiilsuse ja kasvu pakti kohaselt rakendatava rahanduspoliitika kohta. Sellest olenemata viitab eelarveülejäägi kavandatud vähenemine 2007. aasta heades majanduslikes tingimustes rahanduspoliitika protsüklilistele põhimõtetele.Eespool esitatud hindamist arvesse võttes kutsutakse Eestit üles seadma 2007. aastaks eesmärgiks suurem eelarveülejääk kui praegu programmi raames kavandatud, et soodustada makromajanduslikku stabiilsust ning samuti kutsutakse teda üles jätkama välismaksebilansi puudujäägi vähendamist.Peamiste makromajanduslike ja eelarveprognooside võrdlus2Tsükliliselt kohandatud eelarvetasakaal (nagu eelmistes ridades), v.a ühekordsed ja muud ajutised meetmed. |3 Programmis sisalduvad ühekordsed ja muud ajutised meetmed (0,6% SKTst 2006. aastal ja 0,4% 2007. aastal; kõik vähendavad puudujääki). |4 Komisjoni talituste 2006. aasta sügise majandusprognoosist võetud ühekordsed ja muud ajutised meetmed (0,2% SKTst 2005. aastal, 0,6% SKTst 2006., 0,4% SKTst 2007. ja 0,2% 2008. aastal; kõik vähendavad puudujääki). |5Vastavalt prognoositud potentsiaalsele kasvule, mis on 9,1% aastal 2005, 9,6% aastal 2006, 9,9% aastal 2007 ja 9,9% aastal 2008. |[1] EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1. Määrust on muudetud määrusega (EÜ) nr 1055/2005 (ELT L 174, 7.7.2005, lk 1). Kõik käesolevas tekstis viidatud dokumendid on kättesaadavad järgmisel veebisaidil:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Komisjoni teatis kevadisele Euroopa Ülemkogule, „Majanduskasvu ja tööhõivet käsitleva uuendatud Lissaboni strateegia rakendamine – Tulemuste aasta”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Komisjoni teatis nõukogule ja Euroopa Parlamendile „Riigi rahanduse pikaajaline jätkusuutlikkus ELis”, 12.10.2006, KOM(2006) 574 ning Euroopa Komisjoni majanduse ja rahanduse peadirektoraat (2006) „Riigi rahanduse pikaajaline jätkusuutlikkus Euroopa Liidus”, European Economy nr 4/2006.[4] „Stabiilsuse ja kasvu pakti rakendamise täpsustused ning juhised stabiilsus- ja lähenemisprogrammide vormi ja sisu kohta“, mille on kinnitanud majandus- ja rahandusministrite nõukogu 11. oktoobril 2005.[5] EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1. Määrust on muudetud määrusega (EÜ) nr 1055/2005 (ELT L 174, 7.7.2005, lk 1). Käesolevas tekstis viidatud dokumendid on kättesaadavad järgmisel veebisaidil:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Eelkõige ei ole esitatud teavet teatavate tööturuga seotud muutujate kohta ning andmeid erasektori netolaenuandmise/-võtmise kohta.


				|

		52013PC0906

			Soovitus: NÕUKOGU SOOVITUS Poola valitsemissektori ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimiseks /* COM/2013/0906 final - 2013/ () */

			   	Soovitus:
NÕUKOGU SOOVITUS
Poola valitsemissektori ülemäärase
eelarvepuudujäägi korrigeerimiseks

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa
Liidu toimimise lepingut, eelkõige selle artikli 126 lõiget 7,
võttes arvesse Euroopa
Komisjoni soovitust
ning arvestades järgmist:
(1)       Vastavalt Euroopa Liidu
toimimise lepingu artiklile 126 hoiduvad liikmesriigid valitsemissektori
ülemäärasest eelarvepuudujäägist.
(2)       Stabiilsuse ja kasvu pakt
põhineb eesmärgil tagada riigi rahanduse usaldusväärsus, mis on vajalik hindade
stabiilsuse ning töökohtade loomist soodustava tugeva ja jätkusuutliku
majanduskasvu tagamiseks.
(3)       Nõukogu otsustas 7. juulil
2009 kooskõlas Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 104 lõikega 6, et
Poolal on ülemäärane eelarvepuudujääk, ning esitas talle soovituse korrigeerida
ülemäärane eelarvepuudujääk hiljemalt 2012. aastaks[1] vastavalt asutamislepingu
artikli 104 lõikele 7 ja nõukogu 7. juuli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1467/97
(ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse rakendamise kiirendamise ja selgitamise
kohta)[2]
artiklile 3. Et vähendada valitsemissektori eelarvepuudujääki usaldusväärsel ja
jätkusuutlikul viisil kontrollväärtuseni 3 % SKPst või alla selle,
soovitati Poola ametiasutustel 2009. aastal kavakohaselt rakendada
stimuleerivaid fiskaalmeetmeid, tagada, et eelarve keskmine struktuurne
kohandamine oleks alates 2010. aastast vähemalt 1¼ protsendipunkti SKPst
aastas, töötada välja üksikasjalikud meetmed, et 2012. aastaks vähendada
eelarvepuudujääk alla kontrollväärtuse, ning käivitada reformid, millega
piiratakse järgmistel aastatel jooksvate esmaste kulutuste tegemist. Nõukogu
kehtestas tõhusate meetmete võtmiseks tähtaja 7. jaanuar 2010.
(4)       3. veebruaril 2010 jõudis
komisjon järeldusele, et komisjoni 2009. aasta sügisprognoosi andmeil on Poola
nõukogu 7. juuli 2009. aasta soovituse kohaselt võtnud vajalikud meetmed
valitsemissektori eelarvepuudujäägi viimiseks allapoole aluslepingus sätestatud
kontrollväärtust, ja asus seisukohale, et ülemäärase eelarvepuudujäägi
menetluse raames ei ole seepärast vaja rohkem meetmeid võtta. 2011. aasta
sügisprognoosi põhjal leidis komisjon, et Poola ei paistnud eesmärke
saavutavat, ja palus võtta täiendavaid meetmeid, mida Poola ka tegi ja millest
ta teatas avalikult 10. jaanuariks 2012. 11. jaanuaril 2012 kinnitas komisjon,
et Poola ametiasutused on võtnud tõhusaid meetmeid ülemäärase eelarvepuudujäägi
tähtaegseks ja jätkusuutlikuks korrigeerimiseks ning et Poola suhtes
kohaldatava ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse raames ei tulnud tol ajal võtta
täiendavaid meetmeid[3].
(5)       21. juunil 2013 jõudis
nõukogu järeldusele, et Poola on võtnud tõhusaid meetmeid, kuid on toimunud
tõsiseid majandussündmusi, millel on riigi rahandusele oluline negatiivne mõju,
ning esitas läbivaadatud soovitused[4].
Seega vastas Poola määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 3 lõikes 5 sätestatud
tingimustele, mis võimaldavad pikendada valitsemissektori ülemäärase
eelarvepuudujäägi korrigeerimise tähtaega. Nõukogu soovitas Poolal korrigeerida
ülemäärane eelarvepuudujääk 2014. aastaks. Poolal tuleks täita
valitsemissektori eelarvepuudujäägi eesmärgid – 2013. aastal 3,6 % SKPst ja
2014. aastal 3,0 % SKPst –, mis on kooskõlas komisjoni 2013. aasta
ajakohastatud kevadprognoosi kohase aastase struktuurse eelarvepositsiooni
paranemisega 2013. aastal vähemalt 0,8 % SKPst ja 2014. aastal vähemalt
1,3 % SKPst. Poola peaks kõrvalekaldumatult rakendama juba vastuvõetud
meetmed ning täiendama neid uute meetmetega, mis on piisavad, et korrigeerida
ülemäärane eelarvepuudujääk 2014. aastaks. Poola peaks kasutama kõiki
ettenägematuid tulusid puudujäägi vähendamiseks. Nõukogu kehtestas tähtajaks,
milleks Poolal tuli võtta tõhusad meetmed ja esitada vastavalt määruse (EÜ) nr
1467/97 artikli 3 lõikele 4a eesmärkide saavutamiseks kavandatud üksikasjalik konsolideerimisstrateegia,
1. oktoobri 2013. 2. oktoobril 2013 esitas Poola aruande tõhusate meetmete
kohta, mida komisjon seejärel analüüsis.
(6)       [10. detsembril 2013]
otsustas nõukogu kooskõlas ELi toimimise lepingu artikli 126 lõikega 8, et
Poola ei ole võtnud 2013. aastal tõhusaid meetmeid nõukogu 21. juuni 2013.
aasta soovituse alusel, mis põhineb ELi toimimise lepingu artikli 126 lõikel 7.
(7)       Vastavalt ELi toimimise
lepingu artikli 126 lõikele 7 ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1467/97 artiklile 3 on
nõukogu kohustatud andma asjaomasele liikmesriigile soovitused ülemäärase
eelarvepuudujäägi korrigeerimiseks teatava tähtaja jooksul. Soovituses tuleb
asjaomasele liikmesriigile kehtestada maksimaalselt kuue kuu pikkune tähtaeg,
et võtta tõhusaid meetmeid ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimiseks.
Lisaks sellele tuleks nõukogul ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimise
soovituses nõuda, et saavutataks aastased eelarve-eesmärgid, mis soovituse
aluseks oleva prognoosi kohaselt tagaksid struktuurse eelarvepositsiooni (st
tsükliliselt kohandatud eelarvepositsioon, välja arvatud ühekordsed ja muud
ajutised meetmed) paranemise vähemalt 0,5 % SKPst aastas.
(8)       Kui aastatel 2001–2011 oli
SKP keskmine reaalkasv 4 % aastas, siis 2012. aastal majandustegevus
aeglustus ja kasvumäär oli 1,9 %. Tõhusate meetmete aruande aluseks olevas
makromajanduslikus stsenaariumis prognoositakse, et 2013. aastal aeglustub SKP
reaalkasv veelgi, 1,5 %ni, ning kasv hoogustub alles 2014. ja 2015.
aastal, kui reaalne SKP kasvab vastavalt 2,5 % ja 3,8 %. Komisjoni
2013. aasta sügisprognoosi kohaselt peaks reaalne SKP kasvama 2013. aastal
1,3 %; 2014. aastal kiireneb kasv 2,5 %ni ja 2015. aastal
2,9 %ni. Poola ametiasutuste prognoosiga võrreldes on komisjon pessimistlikum
sisenõudluse kasvu suhtes prognoosiperioodil, eelkõige eratarbimise ja
erasektori investeeringute suhtes.
(9)       Poola ametiasutused
prognoosivad 2013. aastal valitsemissektori eelarvepuudujäägiks 4,8 %
SKPst, võrreldes 3,9 %ga 2012. aastal. 2014. aastaks prognoosib Poola
rahandusministeerium ülejääki 4,5 % SKPst kavandatava pensionireformi
mõjul, millega eelkõige kaasneb varade ühekordne ülekandmine 8,5 %
väärtuses SKPst. 2015. aastaks prognoositakse taas eelarvepuudujääki 3 %
ulatuses SKPst.
(10)     2013. ja 2014. aasta puhul on
komisjoni ja Poola ametiasutuste prognoosid sarnased. Ka komisjon prognoosib
2013. aastaks puudujääki 4,8 % SKPst. Puudujäägi suurenemine võrreldes
ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse baasstsenaariumis esitatud 3,9 %ga
SKPst tuleneb peamiselt tulude alalaekumisest. 2014. aastaks prognoositakse
kavandatava pensionireformi mõjul valitsemissektori eelarveülejääki (4,6 %
SKPst). 2015. aasta puhul on komisjon Poola ametiasutustest pessimistlikum ning
prognoosib valitsemissektori eelarvepuudujäägiks 3,3 % SKPst.
0,3-protsendipunktine vahe tuleneb peamiselt nii väiksematest jooksvatest
tuludest, kuna SKP nominaalkasvu prognoos on tagasihoidlikum, kui ka
valitsemissektori suurematest vahetarbimise kuludest. Puudujäägieesmärkide
saavutamist ohustavad rakendamisega seotud riskid.
(11)     Lisaks tuleb märkida, et
praegune puudujäägiprognoos lähtub ESA 95st. 2014. aasta sügisel jõustuvad uued
eeskirjad (ESA 2010). Uute eeskirjade kohaselt ei peeta varade ülekandmist enam
valitsemissektori tuluks ning seega oleks valitsemissektori eelarvepuudujääk
2014. aastal 4,2 % SKPst ja 2015. aastal 3,9 % SKPst[5]. Kuna nõukogu lähtub
tühistamise üle otsustamisel ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse andmetest,
mida Eurostat hindab 2015. aasta kevadel ESA 2010 alusel, on vaja täiendavaid
meetmeid, millega kompenseerida nende pensionireformi osade mõju kadumist, mis
ESA 2010 kohaselt enam puudujääki ei vähenda.
(12)     Nii Poola ametiasutuste kui ka
komisjoni prognoosi kohaselt jääb valitsemissektori koguvõlg kogu vaatlusalusel
perioodil alla kontrollväärtuse 60 %. Komisjoni 2013. aasta sügisprognoosi
kohaselt väheneb võla suhe SKPsse 55,6 %lt 2012. aastal 51 %le 2014.
aastal, mis tuleneb peamiselt pensionifondide varade ülekandmisest 8,5 %
ulatuses SKPst, ning suureneb 2015. aastal 52,5 %ni.
(13)     Ülemäärase eelarvepuudujäägi
korrigeerimiseks 2014. aasta tähtajaks sel ajal kehtivate ESA 2010 eeskirjade
kohaselt ning korrigeerimise jätkusuutlikkuse tagamiseks tuleks 2014. aastaks
võtta täiendavaid struktuurimeetmeid vähemalt 1,6 % ulatuses SKPst lisaks
komisjoni 2013. aasta sügisprognoosis juba sisalduvatele meetmetele (mis ESA
2010 kohaselt vähendaksid 2014. aastal struktuurset eelarvepuudujääki mahus
0,6 % SKPst). Kuna kohandamise vajadus tuleneb osaliselt üleminekust ESA
95-lt ESA 2010-le ning pealegi tooks selliste meetmete võtmine (mis on rangemad
kui nõuti nõukogu 7. juuli 2009. aasta soovitusega (1¼ % SKPst) ja nõukogu 21.
juuni 2013. aasta soovitusega (1,3 % SKPst)) kaasa toodangu olulise
vähenemise ajal, mil SKP lõhe on endiselt negatiivne, on asjakohane määrata
tähtajaks 2015. aasta.
(14)     Arvestades, et majanduse ja
eelarve areng on väga ebakindel, tuleks korrigeerimise lõpuaastaks soovitatav
eelarve-eesmärk kehtestada tasemel, mis jääb selgelt alla kontrollväärtuse, et
tagada eelarvepuudujäägi tõhus ja kestva mõjuga korrigeerimine nõutud
tähtpäevaks.
(15)     Ülemäärase eelarvepuudujäägi
korrigeerimine 2015. aastaks oleks seega kooskõlas valitsemissektori
eelarvepuudujäägi vahe-eesmärkidega – 2014. aastal 3,9 % SKPst (ilma
pensionivarade ülekandmiseta) ja 2015. aastal 2,8 % SKPst. Kõnealuste
eesmärkide täitmine eeldab struktuurse eelarvepositsiooni paranemist 1 %
võrra SKPst 2014. aastal ja 1,2 % võrra SKPst 2015. aastal, võttes arvesse
komisjoni 2013. aasta sügisprognoosis sisalduvaid meetmeid, millega struktuurne
eelarvepositsioon paraneks ESA 2010 kohaselt 2014. aastal 0,6 % SKPst ja
2015. aastal 0,2 % SKPst. Sellega kaasneb vajadus täiendavate meetmete
järele 0,4 % ulatuses SKPst 2014. aastal ja 1 % ulatuses SKPst 2015.
aastal lisaks komisjoni 2013. aasta sügisprognoosis juba sisalduvatele
meetmetele (arvesse võtmata pensionireformi varade ülekandmist),
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
(1)
Poola peaks korrigeerima ülemäärase
eelarvepuudujäägi 2015. aastaks usaldusväärsel ja jätkusuutlikul viisil.
(2)
Poolal tuleks saavutada 2013. aastal
valitsemissektori puudujäägi eesmärk 4,8 % SKPst, 2014. aastal 3,9 %
SKPst ja 2015. aastal 2,8 % SKPst (ilma pensionireformi varade ülekandmise
mõjuta). See on kooskõlas struktuurse eelarvepositsiooni paranemisega 1 %
ulatuses SKPst 2014. aastal ja 1,2 % ulatuses SKPst 2015. aastal, mis
lähtub komisjoni 2013. aasta sügisprognoosist.
(3)
Poola peaks rangelt rakendama juba väljakuulutatud
ja vastuvõetud meetmed ning täiendama neid uute meetmetega, mis on piisavad, et
korrigeerida ülemäärane eelarvepuudujääk jätkusuutlikult 2015. aastaks. Poola
peaks kasutama kõiki ettenägematuid tulusid puudujäägi vähendamiseks.
(4)
Nõukogu kehtestab tähtajaks, milleks Poolal tuleb
võtta tõhusad meetmed ja esitada vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1467/97
artikli 3 lõikele 4a üksikasjalik eesmärkide saavutamiseks kavandatud
konsolideerimisstrateegia, 15. aprilli 2014.
Lisaks tuleks Poola ametiasutustel i)
parandada riigi rahanduse kvaliteeti, eelkõige piirates majanduskasvu
soodustavate taristuinvesteeringute kärpimist ning vaadates hoolikalt läbi
sotsiaalkulutused ja nende tõhususe, ii) parandada maksukuulekust ja suurendada
maksuhalduse tõhusust ning iii) muuta riigi rahanduse institutsioonilist
raamistikku siduvamaks ja läbipaistvamaks. Selleks tuleks muu hulgas viia
rahvamajanduse arvepidamises kasutatavad määratlused vastavusse ESA
standarditega ning tagada piisavalt suur hõlmatus, parandada eelarve täitmise
järelevalvet aasta jooksul ning tagada alaliste kulueeskirjade järgimise üle tõhus
ja õigeaegne järelevalve, mis põhineks usaldusväärsel ja sõltumatul analüüsil,
mida teeb sõltumatu organ või sõltumatud organid, mis on oma tegevuses
sõltumatud eelarveasutustest. Eelarve konsolideerimise strateegia eduka
rakendamise huvides on ka oluline toetada eelarve konsolideerimist
laiaulatuslike struktuurireformidega kooskõlas Euroopa poolaasta raames Poolale
adresseeritud nõukogu soovitustega. Lisaks 4. soovituses ettenähtud aruandele
peaksid Poola ametiasutused esitama kõnealuste soovituste rakendamisel tehtud
edusammudest aruande vähemalt iga [kuue kuu] järel ja lähenemisprogrammide
eraldi peatükis seni, kuni ülemäärane eelarvepuudujääk on täielikult
korrigeeritud.
Käesolev soovitus on adresseeritud Poola
Vabariigile.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
[1]               Kõik Poola ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlusega
seotud dokumendid on kättesaadavad aadressil http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/countries/poland_en.htm
[2]               EÜT L 209, 2.8.1997, lk 6.
[3]               Komisjoni teatis nõukogule „Eelarve täitmise hindamine
käimasoleva ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse osana pärast komisjoni
talituste 2011. aasta sügisprognoosi”, COM(2012) 4 final, 11. jaanuar 2012.
[4]               Nõukogu soovitus Poola valitsemissektori ülemäärase
eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks, 21. juuni 2013.
[5]               ESA 2010 kohaselt ei vähenda puudujääki enam kavandatava
pensionireformi järgmised mõjud: varade ühekordne ülekandmine 8,5 %
ulatuses SKPst 2014. aastal, varade korrapärane ülekandmine 2014. aastal
(0,3 % SKPst) ja 2015. aastal (kumulatiivne mõju 0,6 % SKPst). Uute
eeskirjade järgi vähendab endiselt puudujääki ainult esimesse sambasse
sissemaksete tegijate arvu muutus (0,2 % SKPst 2014. aastal, kumulatiivne
mõju 2015. aastal 0,4 % SKPst). Üleminek ESA 2010-le avaldab küll
eeldatavalt positiivset mõju SKP näitajatele, kuid SKP kasv ei avalda
tõenäoliselt olulist mõju eelarvenäitajatele.