title: Nõukogu soovitus, 8. november 2019, milles käsitletakse töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate juurdepääsu sotsiaalkaitsele2019/C 387/01

text:
               15.11.2019

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 387/1

      NÕUKOGU SOOVITUS,
      8. november 2019,
      milles käsitletakse töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate juurdepääsu sotsiaalkaitsele
      (2019/C 387/01)
      EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292 koostoimes artiklitega 153 ja 352,
      võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
      ning arvestades järgmist:

                  (1)

                  Euroopa Liidu lepingu artikli 3 kohaselt on liidu eesmärk edendada muu hulgas oma rahvaste hüvangut ning selles on sätestatud, et liit taotleb Euroopa säästvat arengut, mis põhineb kõrge konkurentsivõimega sotsiaalsel turumajandusel, mille eesmärk on saavutada täielik tööhõive ja sotsiaalne progress. Liit võitleb sotsiaalse tõrjutuse ja diskrimineerimise vastu ning edendab sotsiaalset õiglust ja kaitset, naiste ja meeste võrdõiguslikkust, põlvkondade solidaarsust ja lapse õiguste kaitset.

                  (2)

                  Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise lepingu) artikli 9 kohaselt võtab liit oma poliitika ja meetmete määratlemisel ja rakendamisel arvesse kõrge tööhõive taseme edendamise, piisava sotsiaalse kaitse tagamise, sotsiaalse tõrjutuse vastase võitluse ning hariduse, koolituse ja inimeste tervise kaitse kõrge tasemega seotud nõudeid.

                  (3)

                  ELi toimimise lepingu artikli 153 lõike 1 punktiga c võimaldatakse liidul toetada ja täiendada liikmesriikide meetmeid töötajate sotsiaalkindlustuse ja sotsiaalkaitse valdkonnas. Liidu meetmeid võib võtta ka selleks, et lahendada probleeme, mis on seotud füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevate isikute juurdepääsuga sotsiaalkaitsele, võttes aluseks ELi toimimise lepingu artikli 352, mis sisaldab sätet, millega võimaldatakse nõukogul võtta vastu aluslepingutes sätestatud eesmärkide saavutamiseks vajalik meede, kui aluslepingutes ei ole sätestatud nende saavutamiseks vajalikke volitusi.

                  (4)

                  Euroopa Parlament, nõukogu ja komisjon kuulutasid 17. novembril 2017 pidulikult välja Euroopa sotsiaalõiguste samba. Euroopa sotsiaalõiguste samba 12. põhimõttes on sätestatud, et töösuhte liigist ja kestusest olenemata on töötajatel ja võrreldavatel tingimustel füüsilisest isikust ettevõtjatel õigus piisavale sotsiaalkaitsele.

                  (5)

                  Sotsiaalpartnerid on kohustunud jätkama panustamist Euroopasse, mis toob töötajatele ja ettevõtetele kasu.

                  (6)

                  Euroopa Parlament rõhutas Euroopa sotsiaalõiguste sammast käsitlevas 19. jaanuari 2017. aasta resolutsioonis vajadust piisava sotsiaalkaitse ning sotsiaalsete investeeringute järele kogu inimeste eluea jooksul, võimaldades kõigil osaleda täielikult ühiskonnas ja majanduses ning säilitades inimväärse elatustaseme.

                  (7)

                  Oma arvamuses komisjoni teatise kohta Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele Euroopa sotsiaalõiguste teemalise arutelu käivitamise kohta toonitas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vajadust tagada kõigi töötajate kaetus peamiste töönormide ja piisava sotsiaalkaitsega.

                  (8)

                  Sotsiaalkaitsesüsteemide erinevad vormid on Euroopa sotsiaalse mudeli ja hästi toimiva sotsiaalse turumajanduse nurgakivi. Sotsiaalkaitse tähtsaim ülesanne on kaitsta inimesi sotsiaalsete riskide, nagu haiguse, vanaduse, tööõnnetuste ja tööst ilma jäämise rahalise mõju vastu, vältida ja leevendada vaesust ning säilitada inimväärne elatustase. Hästi kavandatud sotsiaalkaitsesüsteemid võivad hõlbustada ka tööturul osalemist, aidates aktiveerida inimesi ning toetades neid tööturule naasmisel ja tööturustaatuste vahel liikumisel, kui nad töökohta vahetavad, tööle asuvad või sealt lahkuvad või äritegevusega alustavad või selle lõpetavad. Need süsteemid soodustavad konkurentsivõimet ja kestlikku majanduskasvu, sest toetavad investeerimist inimkapitali ning võivad aidata suunata inimressursse esilekerkivatesse ja dünaamilistesse majandussektoritesse. Nad toimivad ka automaatsete tasakaalustusmehhanismidena, kuna sujundavad tarbimist majandustsükli jooksul.

                  (9)

                  Sotsiaalkaitset võib pakkuda mitterahaliste või rahaliste hüvitiste näol. Seda pakutakse tavaliselt üldkavade kaudu, mis kaitsevad kõiki üksikisikuid ja mida rahastatakse üldisest maksusüsteemist, ja/või kavade kaudu, mis kaitsevad inimesi tööturul ja mis põhinevad sageli nende töötasuga seotud sissemaksetel. Sotsiaalkaitse hõlmab mitut haru, mis katavad mitmesuguseid sotsiaalseid riske alates vanadusest kuni haiguse või töötuseni. Käesolevat soovitust kohaldatakse nende sotsiaalkaitseharude puhul, mis on sageli tihedamalt seotud tööturul osalemisega ning mis tagavad eelkõige kaitse tööga seotud sissetuleku kaotuse korral teatava riski ilmnemisel. Käesolevas soovituses ei reguleerita sotsiaalabi ja miinimumsissetuleku kavade kättesaadavuse tagamist. Soovitus täiendab olemasolevaid liidu tasandi suuniseid sotsiaalteenuste ja -abi kohta ning samuti tööturult tõrjutud isikute aktiivse kaasamise kohta, nagu näiteks komisjoni 3. oktoobri 2008. aasta soovitus tööturult tõrjutud isikute aktiivse kaasamise kohta.

                  (10)

                  Üleilmastumine, tehnoloogiaareng, individuaalsete eelistuste muutumine ja rahvastiku vananemine on viimase kahekümne aasta jooksul kaasa toonud ja toovad edaspidigi kaasa muutusi liidu tööturul. Tööhõive muutub üha mitmekesisemaks ning töökarjäärid jäävad järjest vähem lineaarseks.

                  (11)

                  Liidu tööturgudel esineb mitmesuguseid töösuhteid ja füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise vorme kõrvuti täisajaga töötamiseks sõlmitud tähtajatute töölepingutega. Osa neist on tööturul kasutusel olnud juba pikka aega (nt tähtajaline, ajutine ja osaajatöö, koduabitöö ja praktika), samas kui osa (nt nõudetöö, vautšeripõhine töö, platvormitöö) on tekkinud hiljem ja muutunud tähtsamaks peale 2000. aastat.

                  (12)

                  Omaette heterogeense rühma moodustavad eelkõige füüsilisest isikust ettevõtjad. Enamik inimesi otsustab füüsilisest isikust ettevõtjana (töötajatega või ilma) tegutseda vabatahtlikult, võttes riski hakata ettevõtjaks, kuid iga viies on füüsilisest isikust ettevõtja seetõttu, et ei suuda palgatööd leida.

                  (13)

                  Tööturgude muutudes peavad muutuma ka sotsiaalkaitsesüsteemide eri vormid, tagamaks et Euroopa sotsiaalne mudel on tulevikukindel ning võimaldab liidu ühiskondadel ja majandustel tulevasest töömaailmast võimalikult palju kasu saada. Enamikus liikmesriikides põhinevad aga sotsiaalkaitsekavade kohaseid sissemakseid ja õigusi käsitlevad eeskirjad ikka veel suuresti töötaja ja ainsa tööandja vahel täisajaga töötamiseks sõlmitud tähtajatutel lepingutel ning muid töötajate rühmi ja füüsilisest isikust ettevõtjaid hõlmavad need vähem. Tõendid näitavad, et mõned ebatüüpilises töösuhtes olevad töötajad ja füüsilisest isikust ettevõtjad ei saa piisavat kaitset sotsiaalkaitseharudes, mis on tihedamalt seotud tööturul osalemisega. Vaid vähesed liikmesriigid on teinud reforme sotsiaalkaitsesüsteemide kohandamiseks töösuhete muutuva olemusega, et sellest mõjutatud töötajaid ja füüsilisest isikust ettevõtjaid paremini kaitsta. Tehtud täiustused on liikmesriikides ja sotsiaalkaitseharudes erinevad.

                  (14)

                  Pikas perspektiivis võivad puudujäägid sotsiaalkaitsele juurdepääsul seada ohtu inimeste heaolu ja tervise ning suurendada majanduslikku ebakindlust, vaesusriski ja ebavõrdsust. Need võivad kaasa tuua mitteoptimaalse investeerimise inimkapitali ning vähendada usaldust institutsioonide vastu ja piirata kaasavat majanduskasvu. Sellised puudujäägid võivad samuti vähendada sotsiaalkaitsetulu, kui üha rohkem inimesi skeemidesse ei panusta.

                  (15)

                  Töötajaid ja füüsilisest isikust ettevõtjaid võib lugeda konkreetse sotsiaalkaitseharuga ametlikult kaetuks, kui vastavalt kehtivatele õigusaktidele või kehtivale kollektiivlepingule on neil õigus osaleda seda konkreetset sotsiaalkaitseharu hõlmavas sotsiaalkaitsekavas. Ametliku kaetuse eesmärgil saab kasutada kohustuslikke või vabatahtlikke kavasid. Vabatahtlikud kavad sisaldavad võimalust ise kavaga liituda (liitumisklauslid) või hõlmavad automaatselt kõiki sihtrühma kuuluvaid isikuid, jättes neile võimaluse soovi korral kavas osalemisest loobuda (loobumisklauslid). Tõendid näitavad, et võrreldes liitumisklauslitega vabatahtlike kavadega on loobumisklauslitega vabatahtlikes kavades osalemise määr ja seepärast ka nendega kaetus suuremad.

                  (16)

                  Töötajaid ja füüsilisest isikust ettevõtjaid võib lugeda konkreetse sotsiaalkaitseharuga tegelikult kaetuks, kui neil on võimalus koguda piisavaid hüvitisi ja vastava riski teostumise korral võimalik teataval tasemel hüvitisi saada. Inimesele võib olla võimaldatud ametlik juurdepääs sotsiaalkaitsele, ilma et tal oleks tegelikult võimalik hüvitise saamise õigusi omandada ja kasutada.

                  (17)

                  Sotsiaalkaitset loetakse piisavaks, kui see võimaldab inimestel säilitada inimväärse elatustaseme, asendada nende saamatajääv sissetulek mõistlikul viisil ja elada väärikalt ega lase neil vaesusesse sattuda, aidates samal ajal asjakohasel juhul kaasa nende aktiveerimisele ja lihtsustades tööturule naasmist. Piisavuse hindamisel tuleb arvesse võtta liikmesriigi sotsiaalkaitsesüsteemi tervikuna, st liikmesriigi kõiki sotsiaalkaitsehüvitisi.

                  (18)

                  Mõnes liikmesriigis ei hõlma sotsiaalkaitsekavad teatavatesse kategooriatesse kuuluvaid töötajaid, nagu väheste töötundidega osaajatöötajad, hooajatöötajad, nõudetöö tegijad, platvormitöötajad, renditöölepingute alusel töötajad või praktikandid. Peale selle võib töötajatel, kel ei ole täisajaga tähtajatut lepingut, keeruline sotsiaalkaitsega tegelikult kaetud olla, sest nad ei pruugi vastata kriteeriumidele, mille alusel tekivad sissemaksetel põhinevate sotsiaalkaitsekavade alusel hüvitiste saamise õigused. Mõnes liikmesriigis puudub füüsilisest isikust ettevõtjatel üldse ametlik juurdepääs tähtsaimatele sotsiaalkaitsekavadele, mõnes liikmesriigis võivad nad selliste kavadega liituda vabatahtlikult. Vabatahtlik kaetus võib olla sobiv lahendus töötuskindlustuse puhul, mis on tihedamalt seotud ettevõtlusriskiga; vähem on see põhjendatav muude riskide (nt haiguse) puhul, mis on suures jaos sõltumatud isiku staatusest tööturul.

                  (19)

                  Õigusi käsitlevad eeskirjad võivad seada ebatüüpilises töösuhtes olevad töötajad ja füüsilisest isikust ettevõtjad ebasoodsamasse olukorda. Eelkõige võivad sissetuleku ja ajalised piirmäärad (kvalifikatsiooniperioodid, ooteaeg, minimaalne tööaeg, hüvitiste kestus) olla põhjendamatult suureks takistuseks teatavate ebatüüpilises töösuhtes olevate töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate rühmade juurdepääsul sotsiaalkaitsele. Üldiselt on kindlaks tehtud kahtemoodi probleemid: esiteks võivad praegused eeskirjade erinevused tüüpilises töösuhtes olevate inimeste ja ebatüüpilistes töösuhetes olevate inimeste või füüsilisest isikust ettevõtjate vahel tarbetult seada ühe rühma halvemasse olukorda; teiseks võivad kõigi rühmade suhtes kohaldatavad ühesugused eeskirjad kaasa tuua halvemad tulemused neile, kes ei kasuta tüüpilisi tööhõivevorme, ja ei pruugi olla kohandatud füüsilisest isikust ettevõtjate olukorrale. Mõlemal juhul võib olla võimalik kujundada eeskirju konkreetsete rühmade olukorrale vastavamaks, säilitades ühtlasi kõikehõlmavuse üldpõhimõtte, nii et tööturul ei jääks sotsiaalse riski teostumise korral keegi sotsiaalkaitseta. Vaja võib olla erimeetmeid vältimaks seda, et inimesed panustavad kattuvatesse kavadesse, näiteks juhul, kui nad tegelevad abitegevusega ja on samas põhitöö kaudu täielikult kaetud.

                  (20)

                  Sotsiaalkaitseõigused ei jää alati alles ja need ei kogune ega/või kandu alati üle olukorras, kus inimesed vahetavad oma tööturustaatust, näiteks asuvad palgatöö tegemise asemel tegutsema füüsilisest isikust ettevõtjana või jäävad töötuks, on ühtaegu palgatööl ja füüsilisest isikust ettevõtjad ja alustavad äritegevust või lõpetavad selle. Õiguste säilitamine, kogumine ja/või ülekantavus ühest kavast teise on aga väga tähtsad, et inimestel, kes kombineerivad või vahetavad töökohti või lähevad töötajastaatusest üle füüsilisest isikust ettevõtja staatusesse või vastupidi, oleks tegelik juurdepääs sissemaksetel põhinevate sotsiaalkaitsekavade alusel saadavatele hüvitistele ning et nad oleksid nende kavadega piisavalt kaetud, aga ka selleks, et soodustada nende osalemist vabatahtlikes sotsiaalkaitsekavades.

                  (21)

                  Mõnel juhul võivad hüvitised olla ebapiisavad, st nad ei pruugi olla küllaldased või sobivalt ajastatud. Nad ei pruugi säilitada inimese inimväärset elatustaset, või võimaldada tal elada väärikalt ja hoida teda vaesusesse sattumast. Sellistel juhtudel võib olla võimalik piisavust parandada, pöörates ühtlasi tähelepanu võimaldamismeetmetele, mis hõlbustavad tööle naasmist. Sissemakseid käsitlevate eeskirjadega võidakse võimalused ebavõrdsemaks muuta ning seada teatavatesse kategooriatesse kuuluvad töötajad ja füüsilisest isikust ettevõtjad ebasoodsamasse olukorda. Näiteks võivad füüsilisest isikust ettevõtjate sotsiaalkaitsemaksed hõlmata sissetulekust sõltumatuid makseid või põhineda varasemal sissetulekul või tulevase sissetuleku prognoosidel. See võib tekitada asjaomasele isikule rahavooprobleeme, kui tema sissetulek on oodatust väiksem. Kui liikmesriik otsustab määrata kindlaks sissetulekumäära, millest madalama sissetuleku korral töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja ei ole kohustatud maksma kindlustusmakseid, tuleks vastavaid sotsiaalmaksete vähendusi ja muid astmelisusel põhinevaid meetmeid kohaldada asjakohasel juhul samamoodi töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes, kuid need ei tohiks tuua kaasa väiksema sissetuleku deklareerimist. Üldiselt võib sotsiaalmaksete vähendusi ja muid astmelisusel põhinevaid meetmeid kasutada samuti selleks, et edendada üleminekut vähem ebakindlatele tööhõivevormidele ning võidelda tööturu killustatusega.

                  (22)

                  Sotsiaalkaitse-eeskirju käsitlevate kehtivate õigusaktide keerukus ja nende läbipaistvuse puudumine paljudes liikmesriikides võib tähendada seda, et inimesed ei ole piisavalt kursis oma õiguste ja kohustustega ning sellega, kuidas oma õigusi kasutada ja kohustusi täita. See võib kaasa tuua ka vähese sotsiaalkaitsekavadega liitumise või neis vähese osalemise, eriti vabatahtlike kavade puhul. Läbipaistvus on saavutatav mitmel viisil, näiteks saates ajakohast teavet isiku õiguste kohta, tehes kättesaadavaks internetipõhised simulatsioonivahendid hüvitise saamise õiguste kohta ja luues internetis ja mujal ühtsed teabekeskused või isiklikud kontod. Eriti digitaliseerimise abil on võimalik suurendada inimeste jaoks läbipaistvust.

                  (23)

                  Kui sotsiaalkaitsega kaetuse kohta puuduvad statistilised andmed, mis on esitatud vastavalt töösuhte liigile, vanusele, soole ja kodakondsusele, võib see piirata võimalusi muuta sotsiaalkaitsesüsteemid suutlikumaks kohanema muutuva töömaailmaga ja vastama selle vajadustele.

                  (24)

                  Sotsiaalkaitsele juurdepääsu puudujääkidel võib olla kahjulik majanduslik ja eelarvemõju, mis võib tunda anda kogu liidus. Need puudutavad liikmesriikide ühiseid huve ja võivad takistada liidu peamiste eesmärkide saavutamist.

                  (25)

                  Liidu õigusaktidega on juba praegu tagatud võrdne kohtlemine erinevate töösuhte liikide vahel, keelatud otsene või kaudne sooline diskrimineerimine tööhõivega, elukutsega, sotsiaalkaitsega ning kaupade ja teenuste kättesaadavusega seotud küsimustes, tagatud õiguste ülekantavus ja säilimine ühest liikmesriigist teise liikumise korral ning tagatud miinimumnõuded täiendavate pensioniõiguste piiriülese omandamise ja säilitamise kohta, samuti miinimumnõuded tööandjapensioniskeemide läbipaistvuse kohta. Käesolev soovitus ei mõjuta kehtivaid liidu sotsiaalkaitse õigusakte, eriti Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 883/2004, (1) direktiive 2006/54/EÜ, (2) 2008/94/EÜ, (3) 2008/104/EÜ, (4) 2010/41/EL, (5) (EL) 2016/2341, (6) (EL) 2019/1152 (7) ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi (EL) 2019/1158 (8) ning nõukogu direktiive 79/7/EMÜ, (9) 93/103/EÜ, (10) 97/81/EÜ, (11) 1999/70/EÜ, (12) 2004/113/EÜ (13) ja 2010/18/EL (14).

                  (26)

                  Nõukogu soovituses 92/442/EMÜ (15) määrati kindlaks sotsiaalkaitsega seotud ühiseesmärgid ning kutsuti liikmesriike üles uurima võimalust kehtestada ja/või arendada välja asjakohane sotsiaalkaitse füüsilisest isikust ettevõtjate jaoks. Need ühiselt määratletud eesmärgid on võimaldanud kasutada sotsiaalkaitse ja sotsiaalse kaasatuse valdkonnas avatud koordinatsiooni meetodit, mis on väga tähtis vahend, mille abil määrata kindlaks riikide sotsiaalkaitseraamistikud ja neid rakendada ja hinnata ning soodustada liikmesriikide koostööd selles valdkonnas.

                  (27)

                  Euroopa poolaasta raames koostatud 2018. aasta majanduskasvu analüüsis on tuletatud meelde, et sotsiaalkaitse piisavuse ja sellega kaetuse parandamine on esmatähtis, et vältida sotsiaalset tõrjutust, ning liikmesriikide tööhõivepoliitika suunistes, mis on sätestatud nõukogu otsuses (EL) 2018/1215, (16) kutsutakse liikmesriike üles sotsiaalkaitsesüsteeme ajakohastama.

                  (28)

                  Rahvusvaheline Tööorganisatsioon soovitas sotsiaalkaitse põhialuseid käsitlevas 2012. aasta soovituses (Nr. 202) oma liikmesriikidel kehtestada riigi oludele vastavalt võimalikult kiiresti sotsiaalkaitse põhialused, mis sisaldavad põhilisi sotsiaalkaitse tagatisi, ja neid järgida.

                  (29)

                  Komisjon on korraldanud vastavalt ELi toimimise lepingu artiklile 154 sotsiaalpartneritega kaheetapilise konsultatsiooni võimalike meetmete kohta, mida võtta seoses kõigis tööhõivevormides tegutsevate inimeste juurdepääsuga sotsiaalkaitsele. ELi toimimise lepingu artikli 154 lõikes 2 sätestatud menetlus ei ole sellisena kohaldatav meetmete suhtes, mida liit võtab füüsilisest isikust ettevõtjatega seotud probleemide lahendamiseks ELi toimimise lepingu artikli 352 alusel. Komisjon kutsus sotsiaalpartnereid üles väljendama vabatahtlikus korras oma seisukohti füüsilisest isikust ettevõtjate kohta.

                  (30)

                  Komisjon on samuti korraldanud avaliku konsultatsiooni, et koguda mitmesuguste sidusrühmade ja kodanike seisukohti, ning kogunud tõendeid käesoleva soovituse sotsiaal-majandusliku mõju hindamiseks.

                  (31)

                  Käesoleva soovituse rakendamisega ei tohiks vähendada kehtivas liidu õiguses sätestatud sellekohaseid õigusi ja see ei tohiks olla ka mõjuv põhjus, et vähendada töötajatele käesoleva soovitusega hõlmatud valdkonnas võimaldatavat üldist kaitset.

                  (32)

                  Käesolevas soovituses tuleks hoiduda haldus-, finants- või õiguspiirangute kehtestamisest viisil, mis pidurdab väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate (VKEde) asutamist või arengut. Seepärast palutakse liikmesriikidel hinnata oma reformide mõju VKEdele, veendumaks et see mõju ei ole ebaproportsionaalne, ning pöörata seejuures eritähelepanu mikroettevõtjatele ja halduskoormusele; samuti palutakse neil sellise hindamise tulemused avaldada.

                  (33)

                  Käesolev soovitus ei tohiks teravdada ettevõtjate, eriti VKEde likviidsusprobleeme, kui nende finantsolukorda on halvasti mõjutanud hilinenud maksed avaliku sektori asutustelt.

                  (34)

                  Liikmesriigid võivad kaasata reformide kavandamisse sidusrühmi, sealhulgas sotsiaalpartnereid.

                  (35)

                  Käesolev soovitus ei tohiks mõjutada liikmesriikide pädevust korraldada oma sotsiaalkaitsesüsteeme. Liikmesriikide ainupädevus oma sotsiaalkaitsesüsteemide korraldamisel hõlmab muu hulgas otsuseid, mis käsitlevad nende süsteemide ja seotud institutsioonide loomist, rahastamist ja haldamist ning samuti hüvitiste suurust, sisu ja maksmist, sissemaksete suurust ning hüvitiste kättesaadavuse tingimusi. Võttes arvesse riiklike süsteemide vahelisi erinevusi, ei tohiks käesolev soovitus takistada liikmesriike säilitamast või kehtestamast sotsiaalkaitsesätteid, mis ulatuvad siin soovitatutest kaugemale.

                  (36)

                  Käesolevas soovituses austatakse põhiõigusi ja järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid. Eelkõige püütakse käesoleva soovitusega edendada Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 34 kohaldamist.

                  (37)

                  Sotsiaalkaitsekavade rahaline jätkusuutlikkus on esmatähtis, et need kavad oleksid vastupanuvõimelised, tõhusad ja tulemuslikud. Käesoleva soovituse rakendamine ei tohiks oluliselt mõjutada liikmesriikide sotsiaalkaitsesüsteemide finantstasakaalu,

            ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

         Eesmärk ja kohaldamisala

                  1.

                  Liikmesriikidel soovitatakse

                              1.1.

                              tagada kooskõlas käesoleva soovitusega kõikidele liikmesriikide töötajatele ja füüsilisest isikust ettevõtjatele juurdepääs piisavale sotsiaalkaitsele, ilma et see mõjutaks liikmesriikide pädevust korraldada oma sotsiaalkaitsesüsteeme;

                              1.2.

                              kehtestada kooskõlas käesoleva soovitusega töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate sotsiaalkaitse valdkonnas miinimumnõuded. Sotsiaalkaitset saab pakkuda mitmesuguste kavade kaudu, mis on kas riigi korraldatud või mille korraldamine on usaldatud sotsiaalpartneritele või muudele üksustele, kooskõlas riigisiseste sotsiaalkaitsesüsteemide aluspõhimõtetega. Erakindlustustooted ei kuulu käesoleva soovituse kohaldamisalasse. Liikmesriikide pädevuses on määrata kindlaks sissemaksete tase ja otsustada kavade asjakohase kombinatsiooni üle kooskõlas ELi toimimise lepingu artikli 153 lõikega 4.

                  2.

                  Käesolev soovitus hõlmab kavas osalemise õigust ning õiguste omandamist ja kasutamist. Liikmesriikidel soovitatakse eelkõige tagada kõigile töötajatele ja füüsilisest isikust ettevõtjatele

                              a)

                              ametlik kaetus;

                              b)

                              tegelik kaetus;

                              c)

                              piisavus;

                              d)

                              läbipaistvus.

                  3.

                  Käesolevat soovitust kohaldatakse

                              3.1.

                              töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes, sh selliste isikute suhtes, kes on ühest staatusest teise üle minemas või kes on mõlemas staatuses, samuti nende suhtes, kelle töö on katkenud mõne sotsiaalkaitsega hõlmatud riski ilmnemise tõttu;

                              3.2.

                              järgmiste sotsiaalkaitseharude suhtes niivõrd, kui need on liikmesriikides ette nähtud:

                                          a)

                                          töötushüvitised;

                                          b)

                                          haigus- ja ravikindlustushüvitised;

                                          c)

                                          rasedus- ja sünnitushüvitised ning nendega samaväärsed isadushüvitised;

                                          d)

                                          invaliidsushüvitised;

                                          e)

                                          vanadus- ja toitjakaotushüvitised;

                                          f)

                                          tööõnnetus- ja kutsehaigushüvitised.

                  4.

                  Käesolevas soovituses ei reguleerita sotsiaalabi ja miinimumsissetuleku kavade kättesaadavuse tagamist.

                  5.

                  Käesolevas soovituses kindlaks määratud ametliku kaetuse, tegeliku kaetuse, piisavuse ja läbipaistvuse põhimõtteid kohaldatakse kõigi töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes, tunnistades samas, et töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate puhul võivad kehtida erinevad eeskirjad.

                  6.

                  Käesolev soovitus ei takista liikmesriike säilitamast või kehtestamast sotsiaalkaitsesätteid, mis ulatuvad käesolevas soovituses esitatutest kaugemale. Käesolev soovitus ei piira sotsiaalpartnerite sõltumatust juhtudel, kus nad vastutavad sotsiaalkaitsekavade loomise ja haldamise eest.

         Mõisted

                  7.

                  Käesolevas soovituses kasutatakse järgmisi mõisteid:

                              a)

                              „töösuhte liik“ – üks töötaja ja tööandja(te) vahel olla võivatest töösuhte liikidest, mis võivad erineda töösuhte kestuse, töötundide arvu või muude töösuhte tingimuste poolest;

                              b)

                              „tööturustaatus“ – isiku staatus selles osas, kas ta töötab töösuhte alusel (töötaja) või iseenda jaoks (füüsilisest isikust ettevõtja);

                              c)

                              „sotsiaalkaitsekava“ – kindel eeskirjade raamistik, mille alusel antakse hüvitisi neile, kellel on õigus neid saada, ning millega määratakse kindlaks, milliseid isikuid programm hõlmab, hüvitise saamise tingimused, hüvitiste liigid ja summad, hüvitise kestus ning muud hüvitiste tunnusjooned, samuti programmi rahastamine (sissemaksed, üldine maksustamine, muud allikad), juhtimine ja haldamine;

                              d)

                              „hüvitis“ – avalik-õigusliku või eraõigusliku üksuse rahaline või mitterahaline ülekanne isikule, kellel on õigus seda sotsiaalkaitsekava alusel saada;

                              e)

                              „ametlik kaetus“ – teatava rühma ametlik kaetus on konkreetses sotsiaalkaitseharus (nt vanadushüvitised, töötuskaitse, rasedus- ja sünnitus- või isaduskaitse) esinev olukord, kus vastavalt kehtivatele õigusaktidele või kehtivale kollektiivlepingule on rühma kuuluvatel isikutel õigus osaleda sotsiaalkaitsekavas, mis hõlmab konkreetset haru;

                              f)

                              „tegelik kaetus“ – teatava rühma tegelik kaetus on konkreetses sotsiaalkaitseharus esinev olukord, kus sellesse rühma kuuluvatel isikutel võivad hüvitised koguneda ja neil on vastava riski teostumise korral võimalik teataval tasemel hüvitisi saada;

                              g)

                              „õiguste säilimine“ – eelmistest töökogemustest juba omandatud õigused ei lähe kaduma, isegi kui need omandati erinevatel reeglitel põhinevate kavade või erinevate töösuhete alusel;

                              h)

                              „õiguste kogumine“ – võimalus kõigi õiguste summeerimiseks ning see hõlmab võimalust arvestada kvalifikatsiooniperioodid, mis kehtisid isiku varasema tööturustaatuse (või samaaegsete tööturustaatuste) ajal, nende kvalifikatsiooniperioodide hulka, mis kehtivad, kui isikul on uus tööturustaatus;

                              i)

                              „ülekantavus“ – võimalus kanda kogutud õigused üle muusse kavasse;

                              j)

                              „läbipaistvus“ – üldsusele, kava võimalikele ja olemasolevatele liikmetele ning hüvitisesaajatele kättesaadava, juurdepääsetava, põhjaliku ja hästi arusaadava teabe andmine kava eeskirjade ja/või üksikute kohustuste ja õiguste kohta.

         Ametlik kaetus

                  8.

                  Liikmesriikidel soovitatakse tagada kõikidele töötajatele ja füüsilisest isikust ettevõtjatele juurdepääs piisavale sotsiaalkaitsele kõigis käesoleva soovituse punktis 3.2 nimetatud harudes. Riigisiseseid olusid arvestades on soovitatav saavutada see eesmärk, parandades ja laiendades ametlikku kaetust selliselt, et hõlmatud on

                              a)

                              kõik töötajad, olenemata töösuhte liigist, kohustuslikus korras;

                              b)

                              füüsilisest isikust ettevõtjad, vähemalt vabatahtlikkuse alusel ja asjakohasel juhul kohustuslikus korras.

         Tegelik kaetus

                  9.

                  Liikmesriikidel soovitatakse tagada kõigi töötajate tegelik kaetus, olenemata nende töösuhte liigist, ning füüsilisest isikust ettevõtjate tegelik kaetus vastavalt punktis 8 esitatud tingimustele, säilitades samas süsteemi jätkusuutlikkuse ja võttes kaitsemeetmeid kuritarvitamise vältimiseks. Selle saavutamiseks

                              a)

                              ei tohiks sissemakseid käsitlevad eeskirjad (nt kvalifikatsiooniperioodid, minimaalne tööaeg) ega õigusi käsitlevad eeskirjad (nt ooteaeg, arvutamiseeskirjad ja hüvitiste kestus) takistada isikutel hüvitiste kogumise või saamise võimalust töösuhte liigi või tööturustaatuse tõttu;

                              b)

                              peaksid tööturustaatuste ja töösuhte liikidega seotud erinevused kavasid käsitlevates normides olema proportsionaalsed ning kajastama hüvitisesaajate konkreetset olukorda.

                  10.

                  Vastavalt riigisisestele oludele soovitatakse liikmesriikidel tagada, et õigused – olenemata sellest, kas need on saadud kohustuslike või vabatahtlike kavade alusel – säilivad, kogunevad ja/või on ülekantavad kõigis tööalase ja füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise staatustes ning kõigis majandussektorites kogu isiku töötatud aja või teatava arvestusperioodi jooksul ja eri kavade vahel teatava sotsiaalkaitseharu piires.

         Piisavus

                  11.

                  Liikmesriikidel soovitatakse tagada, et kui teostub risk, mille vastu töötajad ja füüsilisest isikust ettevõtjad on sotsiaalkaitsekava alusel kaitstud, antakse kavadega nende liikmetele õigeaegselt riigisisestele oludele vastav piisav kaitse, mis võimaldab säilitada inimväärse elatustaseme ja tagada asjakohase asendussissetuleku ning samal ajal alati vältida kava liikmete sattumist vaesusse. Piisavuse hindamisel tuleb arvesse võtta liikmesriigi sotsiaalkaitsesüsteemi tervikuna.

                  12.

                  Liikmesriikidel soovitatakse tagada, et sotsiaalkaitsemaksed on proportsionaalsed töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate maksesuutlikkusega.

                  13.

                  Riigisiseseid olusid arvestades ja asjakohastel juhtudel soovitatakse liikmesriikidel tagada, et riiklikes õigusaktides ette nähtud vabastusi sotsiaalmaksete maksmisest ja nende maksete vähendusi, sealhulgas neid, mis on ette nähtud väikese sissetulekuga rühmadele, kohaldatakse kõigi töösuhteliikide ja tööturustaatuste puhul.

                  14.

                  Liikmesriikidel soovitatakse tagada, et füüsilisest isikust ettevõtjate sotsiaalkaitsemakseid ja -õigusi käsitlevad arvutused põhinevad nende ettevõtjate sissetulekubaasi objektiivsel ja läbipaistval hindamisel, võttes seejuures arvesse nende sissetuleku kõikumisi, ning kajastavad nende tegelikku sissetulekut.

         Läbipaistvus

                  15.

                  Liikmesriikidel soovitatakse tagada, et kõigi sotsiaalkaitsekavade tingimused ja eeskirjad on läbipaistvad ning et isikutele on kättesaadav ajakohastatud, põhjalik, juurdepääsetav, kasutajasõbralik ja hästi arusaadav tasuta teave nende õiguste ja kohustuste kohta.

                  16.

                  Liikmesriikidel soovitatakse vajaduse korral lihtsustada sotsiaalkaitsekavade haldusnõudeid töötajatele, füüsilisest isikust ettevõtjatele ja tööandjatele, eelkõige mikro-, väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele.

         Rakendamine, aruandlus ja hindamine

                  17.

                  Liikmesriigid ja komisjon peaksid koos töötama selle nimel, et parandada tööjõu ja sotsiaalkaitsele juurdepääsu kohta liidu tasandil andmete kogumise ulatust ja asjakohasust, pöörates erilist tähelepanu selliste andmete saamisele, mida kasutada uute töövormidega seotud sotsiaalkaitset käsitleva poliitika kujundamisel. Seda arvestades soovitatakse liikmesriikidel koguda riigis võimaluse korral usaldusväärseid statistilisi andmeid sotsiaalkaitse eri vormidele juurdepääsu kohta, esitades need näiteks vastavalt tööturustaatusele (füüsilisest isikust ettevõtja/palgatöötaja), töösuhte liigile (ajutine või alaline, osalise või täistööajaga, uued või standardsed tööhõivevormid), soole ja vanusele, ning need andmed võimaluse korral 15. novembriks 2021 avaldada.

                  18.

                  Komisjon peaks 15. novembriks 2020 koostöös sotsiaalkaitsekomiteega kehtestama järelevalveraamistiku ning töötama välja kokkulepitud ühised kvantitatiivsed ja kvalitatiivsed näitajad, et hinnata käesoleva soovituse rakendamist, võimaldades selle läbivaatamist.

                  19.

                  Liikmesriikidel soovitatakse rakendada käesolevas soovituses esitatud põhimõtted esimesel võimalusel ja esitada kava, milles teavitatakse riigi tasandil võetavatest vastavatest meetmetest 15. maiks 2021. Nende kavade rakendamisel tehtud edusamme tuleks arutada mitmepoolse järelevalve vahendite kontekstis kooskõlas Euroopa poolaastaga ning sotsiaalkaitse ja sotsiaalse kaasatuse avatud koordinatsiooni meetodiga.

                  20.

                  Komisjon peaks koostöös liikmesriikidega ja pärast konsulteerimist asjaomaste sidusrühmadega vaatama läbi käesoleva soovituse rakendamisel tehtud edusammud, võttes arvesse ka mõju VKEdele, ning esitama nõukogule 15. novembriks 2022 aruande. Komisjon võib hindamise tulemuste põhjal kaaluda edasiste ettepanekute tegemist.

                  21.

                  Komisjon peaks tagama, et käesoleva soovituse rakendamist toetatakse meetmetega, mida rahastatakse asjakohaste liidu programmide alusel.

                  22.

                  Komisjon peaks soodustama liikmesriikide vahel ja sidusrühmadega toimuvat vastastikust õppimist ja parimate tavade vahetamist.

         Brüssel, 8. november 2019

               Nõukogu nimel

               eesistuja

            L. ANDERSSON

         (1)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (ELT L 166, 30.4.2004, lk 1).

         (2)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiiv 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (ELT L 204, 26.7.2006, lk 23).

         (3)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv 2008/94/EÜ töötajate kaitse kohta tööandja maksejõuetuse korral (ELT L 283, 28.10.2008, lk 36).

         (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiiv 2008/104/EÜ renditöö kohta (ELT L 327, 5.12.2008, lk 9).

         (5)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. juuli 2010. aasta direktiiv 2010/41/EL füüsilisest isikust ettevõtjatena tegutsevate meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamise kohta, millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 86/613/EMÜ (ELT L 180, 15.7.2010, lk 1).

         (6)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. detsembri 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/2341 tööandja kogumispensioni asutuste tegevuse ja järelevalve kohta (ELT L 354, 23.12.2016, lk 37).

         (7)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2019. aasta direktiiv (EL) 2019/1152 läbipaistvate ja prognoositavate töötingimuste kohta Euroopa Liidus (ELT L 186, 11.7.2019, lk 105).

         (8)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2019. aasta direktiiv (EL) 2019/1158, milles käsitletakse lapsevanemate ja hooldajate töö- ja eraelu tasakaalu ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 2010/18/EL (ELT L 188, 12.7.2019, lk 79).

         (9)  Nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiiv 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas (EÜT L 6, 10.1.1979, lk 24).

         (10)  Nõukogu 23. novembri 1993. aasta direktiiv 93/103/EÜ kalalaevade pardal kohaldatavate tööohutuse ja -tervishoiu miinimumnõuete kohta (kolmeteistkümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (EÜT L 307, 13.12.1993, lk 1).

         (11)  Nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiiv 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta (EÜT L 14, 20.1.1998, lk 9).

         (12)  Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiiv 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (EÜT L 175, 10.7.1999, lk 43).

         (13)  Nõukogu 13. detsembri 2004. aasta direktiiv 2004/113/EÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses kaupade ja teenuste kättesaadavuse ja pakkumisega (ELT L 373, 21.12.2004, lk 37).

         (14)  Nõukogu 8. märtsi 2010. aasta direktiiv 2010/18/EL, millega rakendatakse Euroopa Tööstuse ja Tööandjate Keskliitude Ühenduse, Euroopa Käsitööga Tegelevate Väikeste ja Keskmise Suurusega Ettevõtete Keskliidu, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt vanemapuhkuse kohta sõlmitud muudetud raamkokkulepet ja tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/34/EÜ (ELT L 68, 18.3.2010, lk 13).

         (15)  Nõukogu 27. juuli 1992. aasta soovitus 92/442/EMÜ sotsiaalkaitse eesmärkide ja poliitika lähendamise kohta (EÜT L 245, 26.8.1992, lk 49).

         (16)  Nõukogu 16. juuli 2018. aasta otsus (EL) 2018/1215 liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (ELT L 224, 5.9.2018, lk 4).


title: Nõukogu soovitus, 7. detsember 2018, vaktsiinennetatavate haiguste tõrje koostöö tõhustamise kohta

text:
               28.12.2018

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 466/1

      NÕUKOGU SOOVITUS,
      7. detsember 2018,
      vaktsiinennetatavate haiguste tõrje koostöö tõhustamise kohta
      (2018/C 466/01)
      EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 168 lõiget 6,
      võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
      ning arvestades järgmist:

                  (1)

                  Vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artiklile 168 tuleb kogu liidu poliitika ja kõigi liidu meetmete määratlemisel ja rakendamisel tagada inimtervise kõrgetasemeline kaitse. Liidu meetmed, mis peavad täiendama liikmesriikide poliitikat, tuleb suunata rahvatervise parandamisele, füüsilise ja vaimse haigestumise ning haiguste ennetamisele ning füüsilise ja vaimse tervise ohuallikate kõrvaldamisele.

                  (2)

                  ELi toimimise lepingu artikli 168 lõike 6 kohaselt võib nõukogu komisjoni ettepanekul võtta vastu soovitusi kõnealuses artiklis sätestatud eesmärkidel, et parandada rahvatervist eriti seoses olulisemate tervisehäirete vastu võitlemisega ning tõsiste piiriüleste terviseohtude seire, nende eest varajase hoiatamise ning nende tõrjega. Vaktsiinennetatavaid haigusi peetakse peamiseks olulisemaks tervisehäireks.

                  (3)

                  Vaktsineerimine on üks paremaid ja kulutõhusamaid meetmeid, mis 20. sajandil on rahvatervise kaitseks välja töötatud, ja see on jätkuvalt peamine nakkushaiguste esmase ennetamise vahend.

                  (4)

                  Kuigi vaktsineerimisprogrammid on liikmesriikide vastutusalas, oleksid vaktsiinennetatavate haiguste piiriülesuse ja riiklike immuniseerimiskavade ühiste probleemide tõttu kasulikud koordineeritumad meetmed ja lähenemisviisid ELi tasandil, et ennetada või piirata piiriülese ulatusega epideemiate ja haiguste levikut.

                  (5)

                  Väärinfo kiire levik sotsiaalmeedias ja selle levitamine häälekate vaktsineerimisvastaste aktivistide poolt on põhjustanud väärarusaamu, mis nihutavad üldsuse tähelepanu keskme vaktsineerimise individuaalselt ja kollektiivselt kasulikkuselt ning nakkushaigustega seotud riskidelt suurema usaldamatuse ning tõendamata kõrvaltoimete kartuse suunas. On vaja võtta meetmeid, et tõhustada dialoogi kodanikega, mõista nende tegelikke muresid või kõhklusi vaktsineerimise suhtes ning nende küsimustega asjakohaselt ja vastavalt kodanike isiklikele vajadustele tegeleda.

                  (6)

                  Peamine roll vaktsineerituse suurendamise eesmärgi saavutamisel on tervishoiutöötajatel. Selleks et nende jõupingutusi toetada, tuleks neile kooskõlas riiklike soovitustega pakkuda vaktsineerimise alase täiendusõppe võimalusi.

                  (7)

                  Et kaitsta tervishoiutöötajaid ja nende patsiente, tuleks tegelda juhtumitega, kus tervishoiutöötajate saavutatud vaktsineeritus ei ole riiklike soovitustega võrreldes piisav.

                  (8)

                  Liikmesriikide vaktsineerimiskavade erinevus soovituste, kasutatavate vaktsiinitüüpide, manustatavate dooside arvu ja ajastuse osas suurendab riski, et kodanikud ja eriti lapsed jäävad vaktsineerimata, kui kolivad ühest liikmesriigist teise.

                  (9)

                  Vajadus tuua immuniseerimisteenused kodanikele lähemale nõuab suunatud tegevust, et jõuda – eriti kogukonna teenusepakkujate kaudu – ka ühiskonna kõige haavatavamate liikmeteni. Euroopa struktuurifondid, eelkõige Euroopa Sotsiaalfond ja Euroopa Regionaalarengu Fond, pakuvad liikmesriikidele olulisi võimalusi tõhustada tervishoiutöötajate vaktsiiniteemalist koolitust ja tugevdada tervisetaristu suutlikkust vaktsineerimisvaldkonnas.

                  (10)

                  Demograafilised muutused, inimeste ränne, kliimamuutused ja halvenev immuunsus põhjustavad vaktsiinennetatavatest haigustest tingitud haiguskoormuses epidemioloogilisi nihkeid, mistõttu on vaja kogu eluiga hõlmava lähenemisviisiga vaktsineerimisprogramme, mis ulatuksid lapseeast kaugemale. Sellise lähenemisviisi eesmärk on tagada eluaegne piisav kaitse ning see soodustab tervislikke eluviise ja tervena vananemist, samuti aitab see kaasa tervishoiusüsteemide kestlikkusele.

                  (11)

                  Vaktsiinipuudus mõjutab otseselt riiklike vaktsineerimisprogrammide täitmist ja rakendamist. Liikmesriikides esineb vaktsiinitarne mitmesuguseid katkestusi, tootmisvõimsus ELis on piiratud ning vaktsiinide piiriülese jagamise raskused püsivad, samas soodustab koordineeritud prognoosipõhise planeerimise puudumine nõudluse määramatust. Selles olukorras jäävad Euroopa Liit ja selle kodanikud nakkushaiguste puhangute tekke korral haavatavaks.

                  (12)

                  Vajadus kiiresti edendada uute vaktsiinide uuringuid ja nende väljatöötamist ning parandada või kohandada olemasolevaid vaktsiine nõuab uuenduslikke partnerlusi ja platvorme, tippasjatundlikkust ja tugevamat sidusust erialade ja sektorite vahel, samuti investeerimist sotsiaal- ja käitumisuuringutesse, et paremini mõista kontekstispetsiifilisi tegureid, mis on aluseks vaktsiinikõhklushoiakutele.

                  (13)

                  Nõukogu järeldustes vaktsineerimise kui tõhusa rahvatervisealase vahendi kohta (1) on juba määratletud mõned neist kesksetest probleemidest ja edasine tegevus ning liikmesriike ja komisjoni kutsutakse üles välja töötama ühismeetmeid, et jagada vaktsineerimispoliitika parimaid tavasid.

                  (14)

                  Nõukogu järeldustes laste vaktsineerimise kohta (2) kutsutakse eelkõige üles täiustama immuniseerimisregistreid ja infosüsteeme, et parandada vaktsineerimisprogrammide seiret ja lihtsustada teabevahetust vaktsineerimisteenuse pakkujate vahel.

                  (15)

                  Komisjoni teatises digitaalse ühtse turu strateegia rakendamise kohta (3) ja komisjoni teatises e-tervise 2012.–2020. aasta tegevuskava kohta (4) tuletatakse meelde digitervisevaldkonna tegevuskava tähtsust ja vajadust prioriseerida e-tervise arendamist ja suurandmetepõhiseid lahendusi. Neid algatusi on toetatud komisjoni teatises, milles käsitletakse tervise- ja hooldusvaldkonna digiteerimise võimaldamist digitaalsel ühtsel turul, (5) et tagada nüüdisaegsed ja kestlikud tervishoiumudelid, samuti kodanike ja tervishoiutöötajate aktiivne kaasatus.

                  (16)

                  Direktiivis 2000/54/EÜ (6) töötajate kaitse kohta bioloogiliste mõjuritega kokkupuutest tulenevate ohtude eest tööl on sätestatud töötajate kaitset tagavad miinimumnõuded, sealhulgas vajadus pakkuda vaktsineerimist neile, keda ei ole varem immuniseeritud, ning nõukogu direktiiviga 2010/32/EL, (7) millega rakendatakse Euroopa haiglate ja tervishoiuvaldkonna tööandjate ühenduse (HOSPEEM) ja Euroopa avaliku sektori töötajate ametiühingu (EPSU) sõlmitud raamkokkulepet teravate instrumentide põhjustatud vigastuste ärahoidmise kohta haigla- ja tervishoiusektoris, on ette nähtud, et kui riskihindamisel selgub töötajate tervise ja ohutuse ohustatus kokkupuutest selliste bioloogiliste mõjuritega, mille vastu on olemas tõhusad vaktsiinid, tuleb töötajatele pakkuda vaktsineerimist.

                  (17)

                  Otsus 1082/2013/EL (8) tõsiste piiriüleste terviseohtude kohta tagab aluse, et luua vabatahtlik mehhanism, mille kaudu saab ennetavalt teha meditsiiniliste vastumeetmete hankeid piiriüleste terviseohtude korral.

                  (18)

                  Nõukogu järeldustes Euroopa Liidu tervishoiusüsteemide ühiste väärtuste ja põhimõtete kohta (9) toetatakse universaalsuse, kvaliteetsele ravile juurdepääsu, võrdsete võimaluste ja solidaarsuse põhimõtteid ja üldväärtusi, mis on äärmiselt tähtsad selleks, et tagada võrdsetel võimalustel põhinev juurdepääs vaktsineerimisteenusele sõltumata east, sotsiaalsest staatusest või geograafilisest asukohast, vastavalt riiklikele ja piirkondlikele immuniseerimiskavadele.

                  (19)

                  Määrusega (EÜ) nr 851/2004 (10) on Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskust (ECDC) volitatud toetama nakkushaiguste ennetust ja tõrjet ning edendama vaktsineerimisprogrammidega seoses parimate tavade ja kogemuste vahetamist. Lisaks koordineerib ECDC andmete, sealhulgas vaktsineerimise strateegiaid käsitlevate andmete kogumist, valideerimist, analüüsi ja levitamist ELi tasandil.

                  (20)

                  Direktiiviga 2001/83/EÜ (11) ja määrusega (EL) nr 726/2004, (12) milles sätestatakse ühenduse kord inim- ja veterinaarravimite lubade andmise ja järelevalve kohta ning millega asutatakse Euroopa ravimiamet, on reguleerivatele asutustele antud volitus edendada ja kaitsta rahvatervist sellega, et anda luba üksnes ohutute ja tõhusate vaktsiinide kasutamiseks ning pärast müügiloa andmist hinnata pidevalt nende kasulikkuse ja riski profiili.

                  (21)

                  Komisjoni terviseühtsuse tegevuskavaga (13) toetatakse ELi liikmesriike antimikroobikumiresistentsuse tõrjes ning kutsutakse neid üles kasutama uute antibakteriaalsete ainete puhul loa andmise sujundatud menetlusi ning edendama uute vaktsiinide uuringuid ja välja töötamist antimikroobikumiresistentsusega seostatavate patogeenide suhtes.

                  (22)

                  Euroopa Parlamendi 19. aprilli 2018. aasta resolutsioonis vaktsineerimisest hoidumise ja vaktsineeritute arvu vähenemise kohta Euroopas (14) kutsutakse liikmesriike üles tagama tervishoiutöötajate piisav vaktsineerimine, tõhustama eksitava teabe vastaseid meetmeid ning võtma ravimite kättesaadavust parandavaid meetmeid. Samuti kutsutakse selles komisjoni üles hõlbustama ühtlustatud vaktsineerimiskava kasutuselevõttu kogu Euroopas.

                  (23)

                  Võltsuudiste ja internetis leviva väärinfoga võitlemist käsitleva komisjoni tegevuskava eesmärk on aidata välja töötada ELi tasandi strateegia, kuidas tõkestada väärinfo levikut, ning komisjoni teatises väärinfoga võitlemiseks (15) käsitletakse väärinfo levitamise osas veebiplatvormiga seotud probleeme.

                  (24)

                  Komisjon on toetanud juurdepääsu parandamist nüüdisaegsetele ja hädavajalikele vaktsiinidele 77 vaeseimas riigis ülemaailmse vaktsineerimise ja immuniseerimise liidu („GAVI“) kaudu alates viimase asutamisest 2000. aastal. Aastaks 2015 oli toetuseks eraldatud 83 miljonit eurot, millega toetati 277 miljoni lapse täielikku immuniseerimist ajavahemikus 2011–2015, ning 200 miljonit eurot on lubatud anda ajavahemikuks 2016–2020, millega on kavas immuniseerida veel 300 miljonit last ajavahemikus 2016–2020.

                  (25)

                  Terviseministrid toetasid 2012. aastal maailma terviseassambleel ülemaailmset vaktsineerimise tegevuskava, millega tagataks, et 2020. aastaks ei jääks keegi ilma elutähtsast immuniseerimisest. 2014. aastal võttis Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) Euroopa piirkondlik komitee vastu Euroopa vaktsineerimise tegevuskava aastateks 2015–2020.

                  (26)

                  Kestliku arengu tegevuskava 2030 (16) kolmandas eesmärgis – tagada tervislik elu ja edendada heaolu igas vanuserühmas – on rõhutatud vaktsiinide tähtsust inimeste kaitsmisel haiguste eest. Euroopa arengukonsensuse „Meie maailm, meie väärikus, meie tulevik“ (17) kaudu kinnitavad EL ja selle liikmesriigid ka oma kohustust kaitsta iga inimese õigust parimale võimalikule füüsilise ja vaimse tervise standardile, sealhulgas aidates kindlustada kõigi jaoks taskukohast juurdepääsu hädavajalikele ravimitele ja vaktsiinidele.

                  (27)

                  2018. aastal algavas ja liidu kolmandast tervisevaldkonna tegevusprogrammist kaasrahastatavas vaktsineerimisalases ühismeetmes (18) tuleb keskenduda riikide vaktsineerimispoliitika parimate tavade jagamisele ja nende tehniliste nõuete kindlaks tegemisele, mida on vaja immuniseerimisvaldkonna infosüsteemide jaoks, vaktsiinivajaduse prognoosimiseks, vaktsiinivaldkonna teadus- ja arendustegevuseks ning vaktsiinikõhklust käsitlevate uuringute prioriseerimiseks.

                  (28)

                  Käesolevas soovituses esitatud meetmete eesmärk on suurendada rahva terviseturvet, vähendada ebavõrdsust liikmesriikide vahel ja parandada vaktsiinide varustuskindlust siseturul. Need meetmed täiendavad ja tõhustavad riiklikku poliitikat ja meetmeid kõigis liikmesriikides, võttes samas arvesse riikide erinevaid lähtekohti immuniseerimispoliitika, institutsionaalse korralduse, piirkondlike erinevuste ja tervishoiusüsteemi suutlikkuse osas.

                  (29)

                  Käesolev soovitus on kooskõlas subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtetega.

            SOOVITAB LIIKMESRIIKIDEL:

                  1.

                  Töötada välja ja rakendada vastavalt vajadusele riiklikul ja/või piirkondlikul tasandil vaktsineerimiskavad, eesmärgiga suurendada vaktsineeritust, et saavutada WHO Euroopa vaktsineerimise tegevuskavas seatud eesmärgid ja sihtarvud aastaks 2020. Need kavad võiksid näiteks sisaldada sätteid, milles käsitletakse kestlikku rahastamist ja vaktsiinivaru, kogu eluiga hõlmavat lähenemisviisi vaktsineerimisele, suutlikkust reageerida erakorralistele olukordadele ning teabevahetust ja propageerimistegevust.

                  2.

                  Seada eesmärgiks saavutada, eriti leetrite puhul, et 2020. aastaks oleks vaktsineeritus 95 %, kasutades seejuures laste sihtpopulatsioonis vaktsiini kahte doosi, ning teha tööd immuniseerimislünkade kaotamiseks kõigis muudes vanuserühmades, eesmärgiga likvideerida leetrid ELis.

                  3.

                  Võtta kasutusele vaktsineerimisstaatuse rutiinne kontroll ja pakkuda korrapäraseid vaktsineerimisvõimalusi kõigis vanuserühmades esmatasandi tervishoiusüsteemis ning selliste lisameetmete kaudu, nagu vaktsineerimine (eel)koolis, töökohal või hooldusasutustes, vastavalt riikide suutlikkusele.

                  4.

                  Hõlbustada juurdepääsu riiklikele ja/või piirkondlikele vaktsineerimisteenustele:

                              a)

                              lihtsustades ja laiendades vaktsineerimise pakkumise võimalusi, tõhustades kogukondlike teenusepakkujate kaasamist ning

                              b)

                              tagades, et jõutakse sihipäraselt kõige haavatavamate rühmadeni, sealhulgas sotsiaalselt tõrjutud rühmadeni, et vähendada ebavõrdsust ja kõrvaldada lünki vaktsineerimisega hõlmatuses.

                  5.

                  Julgustada kõrgharidusasutusi ja asjaomaseid sidusrühmi ja teha nendega koostööd, et kaaluda vaktsiinennetatavate haiguste, vaktsinoloogia ja immuniseerimise valdkonna alase koolituse lisamist riikide meditsiiniõppekavadesse ja kõikidesse tervishoiutöötajatele mõeldud meditsiini pidevõppe programmidesse kõigis sektorites, kus see on soovitatav, ning kaaluda sellise koolituse tõhustamist, et tugevdada kõrgharidusasutuste ja sidusrühmade olulist rolli vaktsineerimisega hõlmatuse suurendamisel.
                  Kasutada ESFi ja ERFi pakutavaid võimalusi, et toetada tervishoiutöötajate koolitust ja oskuste arendamist vaktsiinennetatavate haiguste, vaktsinoloogia ja immuniseerimise valdkonnas ning tugevdada riiklike ja piirkondlike tervisetaristute, sealhulgas immuniseerimise elektrooniliste infosüsteemide suutlikkust vaktsineerimise valdkonnas.

                  6.

                  Vajaduse korral suurendada teabevahetustegevust ja teadlikkust vaktsineerimise kasulikkusest:

                              a)

                              esitades tavakasutajatele arusaadavas vormis teaduslikud tõendid, kasutades erinevaid kontekstile vastavaid strateegiaid, et tõkestada väärinfo levikut, kasutades näiteks digivahendeid ja partnerlust kodanikuühiskonna ja muude asjaomaste sidusrühmadega;

                              b)

                              kaasates teabekordistajatena asjaomaseid osalejaid nagu tervishoiutöötajad, haridusvaldkonna sidusrühmad, sotsiaalpartnerid ja meediakanalid ning pakkudes neile koolitust, et mitte jääda pidama saavutatu juurde ja suurendada usaldust immuniseerimise vastu.

                  7.

                  Uurida võimalust arendada tervise- ja tervishoiuasutuste suutlikkust evida kodanike vaktsineerimise staatuse kohta elektroonilist teavet, mis põhineb infosüsteemidel, mille funktsionaalsus võimaldab teha meeldetuletusi, saada ajakohastatud andmeid kõigi vanuserühmade vaktsineerituse kohta, ning andmete ühildatavust ja andmevahetust tervishoiusüsteemide vahel.

                  8.

                  Suurendada vajaduse korral toetust vaktsiinidega seotud teadustegevusele ja innovatsioonile nii, et on olemas piisavad vahendid uute või täiustatud vaktsiinide kiireks arenduseks, ning hõlbustada vaktsiiniuuringute tulemuste kasutamist, et riiklikud või piirkondlikud vaktsineerimisprogrammid ja -poliitika põhineksid paremal teabel.

            KIIDAB HEAKS KOMISJONI KAVATSUSE VÕTTA TIHEDAS KOOSTÖÖS LIIKMESRIIKIDEGA JÄRGMISED MEETMED:

                  9.

                  Seada eesmärk luua Euroopa vaktsineerimise teabevahetussüsteem (European Vaccination Information Sharing system, EVIS), mida koordineerib Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskus (ECDC), et:

                              a)

                              koos riiklike tervishoiuasutustega

                                          i)

                                          uurida, kas on võimalik koostada 2020. aastaks keskse ELi vaktsineerimiskava suunised, milles võetakse arvesse WHO soovitusi regulaarse vaktsineerimise kohta, eesmärgiga parandada riiklike kavade kokkusobivust ja edendada kodanike tervise kaitset liidus, ning kas on võimalik luua ühine vaktsineerimiskaart;

                                          ii)

                                          tõhustada riiklike ja piirkondlike vaktsineerimiskavade hindamise järjepidevust, läbipaistvust ja meetodeid, jagades teaduslikke tõendeid ja vahendeid immuniseerimisvaldkonna riiklike tehniliste nõuanderühmade toetusel;

                                          iii)

                                          kavandada ELi meetodid ja suunised andmenõuete kohta, et koostöös WHOga paremini seirata kõigi vanuserühmade ning ka tervishoiutöötajate vaktsineeritust ning koguda sellist teavet ja jagada seda ELi tasandil;

                              b)

                              luua hiljemalt 2019. aastaks koostöös Euroopa Ravimiametiga Euroopa vaktsineerimisteabe portaal, et pakkuda internetis objektiivset, läbipaistvat ja ajakohastatud tõendusmaterjali vaktsineerituse ja vaktsiinide, nende kasulikkuse ja ohutuse ning ravimiohutuse järelevalve kohta;

                              c)

                              võidelda internetis vaktsiinide kohta väärinfo levitamise vastu ning töötada välja tõenduspõhised teabevahendid ja suunised, et toetada liikmesriike vaktsiinikõhklusele reageerimises kooskõlas komisjoni teatisega internetis leviva väärinfoga võitlemiseks.

                  10.

                  Euroopa Ravimiameti toetusel ja koostöös ECDCga pidevalt seirata ELi tasandil vaktsiinide kasulikkust ja nendega seotud riske, muu hulgas turustamisjärgsete järelevalveuuringute abil.

                  11.

                  Tegutseda ühiste meetodite välja töötamiseks ning suurendada vaktsiinide ja vaktsineerimisprogrammide suhtelise tõhususe hindamise suutlikkust.

                  12.

                  Tõhustada selliste liidu eeskirjade kohaldamist, milles käsitletakse töötajate kaitset bioloogiliste mõjuritega kokkupuutest tulenevate ohtude eest tööl ning mis on sätestatud direktiivis 2000/54/EÜ ja nõukogu direktiivis 2010/32/EL, võttes arvesse riiklikke pädevusi, toetades eelkõige tervishoiutöötajate piisavat koolitust, seirates nende immuniseerimisstaatust ning pakkudes neile vajadusel aktiivselt vaktsineerimist, et tagada patsientide ja tervishoiutöötajate ohutuse piisav tase.

                  13.

                  Pakkuda tõendeid ja andmeid, sealhulgas Euroopa Koolivõrgu kaudu, et toetada liikmesriikide püüdlusi tugevdada vaktsinoloogia ja immuniseerimisega seotud aspekte nende riiklikes meditsiiniõppekavades ja kraadiõppekavades.

                  14.

                  Suurendada vaktsiinidega varustatust ja leevendada vaktsiinipuuduse riske järgmiselt:

                              a)

                              kaaluda, kas arendada välja virtuaalne Euroopa andmeait vaktsiinivajaduse ja, kui see on asjakohane, kättesaadavate varude kohta, et hõlbustada vabatahtlikku teabevahetust oluliste vaktsiinide olemasolevate varude, võimalike ülejääkide ja üldise puuduse kohta;

                              b)

                              kaaluda, kas töötada välja käsitlusviis, kuidas haiguspuhangu korral vahetada vaktsiinivarusid liikmesriikide vahel, parandades sidusust vaktsiinide pakkumise ja nõudluse vahel;

                              c)

                              uurida varude füüsilise haldamise võimalusi ja vaktsiine tootvate ettevõtjate kaasamist arutellu varude haldamist hõlbustava mehhanismi ning vaktsiinide kättesaadavuse üle haiguspuhangute korral, võttes arvesse oluliste vaktsiinide üldist puudust;

                              d)

                              kaaluda koos sidusrühmadega, eelkõige koos vaktsiine tootva tööstusega, kellel on peamine roll nende eesmärkide täitmisel, võimalusi ELi tootmisvõimsuse parandamiseks, et tagada tarnepidevus ja tarnijate mitmekesisus;

                              e)

                              kasutada vaktsiinide või antitoksiinide ühishanke võimalusi, mida tuleb rakendada pandeemiate, ootamatute haiguspuhangute ja väikse nõudlusega vaktsiinide korral (väike juhtude arv või väga spetsiifiline hõlmatav populatsioon);

                              f)

                              toetada ELi ametlike ravimikontrollilaborite võrgustikku ja selle tegevust, et tagada ELi turule lastud vaktsiinide kõrge kvaliteet;

                              g)

                              jälgida, kuidas ravimi müügiloa hoidja täidab talle seatud kohustust tagada ravimite pidev tarnimine (direktiivi 2001/83/EÜ artikkel 81) ning uurida võimalusi selle kohustuse paremaks täitmiseks;

                              h)

                              kaaluda koostöös Euroopa Ravimiametiga varase dialoogi hõlbustamist arendajate, riiklike poliitikakujundajate ja -reguleerijatega, et toetada uuenduslike vaktsiinide, sealhulgas uute tekkivate terviseohtude vastu suunatud vaktsiinide lubamist.

                  15.

                  Suurendada vaktsiinide valdkonnas ELi ja riikide teadus- ja arendustegevuse rahastamise tõhusust ja mõjusust järgmisega:

                              a)

                              tõhustada toimivaid partnerlusi ja teadustaristuid ning luua uusi, sealhulgas kliiniliste uuringute jaoks;

                              b)

                              püüda saavutada konsensus vaktsiinide osas elanikkonna täitmata vajaduste ja kokkulepitud prioriteetide suhtes, mida saaks kasutada, et pakkuda teavet tulevastele vaktsiiniuuringute rahastamisprogrammidele riiklikul ja ELi tasandil, kasutades sealhulgas intensiivselt epideemiateks valmisoleku uuenduste koalitsiooni (Coalition for Epidemic Preparedness Innovations, CEPI) ja nakkushaigusteks valmisoleku teadusuuringute ülemaailmse koostöövõrgustiku (Global Research Collaboration for Infectious diseases Preparedness, GloPID-R) eeliseid;

                              c)

                              kaaluda investeerimist käitumis- ja sotsiaalteaduslikesse uuringutesse elanikkonna ja tervishoiutöötajate kõigi erinevate allrühmade vaktsiinikõhkluse tegurite kohta.

            KIIDAB HEAKS KOMISJONI KAVATSUSE:

                  16.

                  Vaadata läbi ebapiisava vaktsineerituse probleemid, mis tulenevad inimeste piiriülesest liikumisest ELis, ja uurida nende lahendamise võimalusi, sealhulgas uurides võimalust välja töötada ELi kodanike ühine vaktsineerimiskaart/-pass, (milles võetakse arvesse riiklike vaktsineerimiskavade võimalikku erinevust ja) mis ühildub immuniseerimise elektrooniliste infosüsteemidega ning on tunnustatud piiriüleseks kasutamiseks, ilma et see dubleeriks riiklikul tasandil tehtavat tööd.

                  17.

                  Seada eesmärgiks koostada korrapäraselt, näiteks algatuse „Tervise seis ELis“ protsessi raames, aruanne vaktsiinide usaldamise olukorrast ELis, et seirata vaktsineerimise suhtes esinevaid hoiakuid. Sellele aruandele tuginedes ja võttes arvesse WHO vastava sisuga tööd, esitada suunised, mis toetaksid liikmesriike vaktsiinikõhkluse vastustamises.

                  18.

                  Moodustada vaktsineerimiskoalitsioon, et tuua kokku nii Euroopa tervishoiutöötajate ühendused kui ka asjaomased valdkonna üliõpilasühingud, et võtta kohustus vahendada üldsusele õiget teavet, hajutada müüte ja vahetada parimaid tavasid.

                  19.

                  Tugevdada iga-aastase Euroopa immuniseerimisnädala mõju, korraldades üldsuse teadlikkuse suurendamise ELi algatuse läbiviimist ja toetades liikmesriikide meetmeid.

                  20.

                  Teha kooskõlas riiklike soovitustega kindlaks juurdepääsutõkked ja toetada sekkumismeetmeid, et suurendada ebasoodsas olukorras olevate ja sotsiaalselt tõrjutute rühma juurdepääsu vaktsineerimisele, sealhulgas edendades tervisenõustajate ja kohaliku kogukonna võrgustikke.

                  21.

                  Koostada suunised, et kõrvaldada õiguslikud ja tehnilised tõkked, mis takistavad riiklike immuniseerimise infosüsteemide koostalitlusvõimet, arvestades nõuetekohaselt isikuandmete kaitse eeskirju, nagu on sätestatud komisjoni teatises „Tervise- ja hooldusvaldkonna digiteerimise võimaldamine digitaalsel ühtsel turul: kodanike võimestamine ja tervema ühiskonna loomine“.

                  22.

                  Jätkata teadusuuringute ja innovatsiooni toetamist ELi teadusuuringute ja innovatsiooni raamprogrammide kaudu, et töötada välja ohutud ja tõhusad uued vaktsiinid ning optimeerida olemasolevaid vaktsiine.

                  23.

                  Tugevdada olemasolevaid partnerlusi ja koostööd rahvusvaheliste osalejate ja algatustega, näiteks WHO ja selle immuniseerimisekspertide strateegilise nõuanderühmaga (SAGE), Euroopa immuniseerimisekspertide tehnilise nõuanderühmaga (ETAGE), ülemaailmse terviseturbe algatuse ja tegevuskava protsessidega (Global Health Security Initiative, Global Health Security Agenda), UNICEFi ning selliste finants- ja uuringualgatustega nagu ülemaailmne vaktsineerimise ja immuniseerimise liit (GAVI), epideemiateks valmisoleku uuenduste koalitsioon (CEPI), nakkushaigusteks valmisoleku teadusuuringute ülemaailmse koostöövõrgustik (GloPID-R) ja antimikroobikumiresistentsuse alase teadustöö ühise kavandamise algatus (JPIAMR).

                  24.

                  Anda korrapäraselt aru käesoleva soovituse rakendamise edenemisest, võttes aluseks liikmesriikidega kokku lepitud näitajad ja muudest asjakohastest allikatest saadud teabe.

         Brüssel, 7. detsember 2018

               Nõukogu nimel

               eesistuja

            B. HARTINGER-KLEIN

         (1)  Nõukogu järeldused vaktsineerimise kui tõhusa rahvatervisealase vahendi kohta (ELT C 438, 6.12.2014, lk 3).

         (2)  Nõukogu järeldused laste vaktsineerimise kohta: laste vaktsineerimise edusammud ja väljakutsed Euroopas ning edasine tegevus (ELT C 202, 8.7.2011, lk 4).

         (3)  Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele digitaalse ühtse turu strateegia rakendamise vahekokkuvõtte kohta – Ühendatud digitaalne ühtne turg kõigile, COM(2017) 228.

         (4)  Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele e-tervise 2012.–2020. aasta tegevuskava kohta, COM(2012)736.

         (5)  Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele tervise- ja hooldusvaldkonna digiteerimise võimaldamine digitaalsel ühtsel turul: kodanike võimestamine ja tervema ühiskonna loomine, COM(2018) 233.

         (6)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. septembri 2000. aasta direktiiv 2000/54/EÜ töötajate kaitsmise kohta bioloogiliste mõjuritega kokkupuutest tulenevate ohtude eest tööl (EÜT L 262, 17.10.2000, lk 21).

         (7)  Nõukogu 10. mai 2010. aasta direktiiv 2010/32/EL, millega rakendatakse Euroopa haiglate ja tervishoiu valdkonna tööandjate ühenduse (HOSPEEM) ja Euroopa avaliku sektori töötajate ametiühingu (EPSU) sõlmitud raamkokkulepet teravate instrumentide põhjustatud vigastuste ärahoidmise kohta haigla- ja tervishoiusektoris (ELT L 134, 1.6.2010, lk 66).

         (8)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2013. aasta otsus 1082/2013/EL tõsiste piiriüleste terviseohtude kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks otsus nr 2119/98/EÜ (ELT L 293, 5.11.2013, lk 1).

         (9)  Nõukogu järeldused ELi tervishoiusüsteemide ühiste väärtuste ja põhimõtete kohta (ELT C 146, 22.6.2006, lk 1).

         (10)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 851/2004, millega luuakse Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskus (ELT L 142, 30.4.2004, lk 1).

         (11)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiiv 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT L 311, 28.11.2001, lk 67).

         (12)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta määrus (EÜ) nr 726/2004, milles sätestatakse ühenduse kord inim- ja veterinaarravimite lubade andmise ja järelevalve kohta ning millega asutatakse Euroopa Ravimiamet (ELT L 136, 30.4.2004, lk 1).

         (13)  Komisjoni teatis „Euroopa terviseühtsuse tegevuskava antimikroobikumiresistentsuse vastu võitlemiseks“ COM(2017) 339.

         (14)  Euroopa Parlamendi resolutsioon vaktsineerimisest hoidumise ja vaktsineeritute arvu vähenemise kohta Euroopas (ELTs veel avaldamata).

         (15)  Komisjoni teatis „Euroopa lähenemisviis veebis leviva väärinfoga võitlemiseks“, COM(2018) 236.

         (16)  ÜRO Peaassamblee poolt 25. septembril 2015. aastal vastu võetud resolutsioon 70/1: „Muudame oma maailma: kestliku arengu tegevuskava aastani 2030“.

         (17)  Nõukogu ja nõukogus toimunud nõupidamisel osalenud liikmesriikide valitsuste esindajate, Euroopa Parlamendi ja Euroopa Komisjoni ühisavaldus Euroopa uuest arengukonsensusest „Meie maailm, meie väärikus, meie tulevik“ (ELT C 210, 30.6.2017, lk 1).

         (18)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2014. aasta määrus (EL) nr 282/2014, millega luuakse liidu kolmas tervisevaldkonna tegevusprogramm aastateks 2014–2020 ja tunnistatakse kehtetuks otsus nr 1350/2007/EÜ (ELT L 86, 21.3.2014, lk 1).