title: Nõukogu soovitus, 11. juuli 2017, milles käsitletakse Horvaatia 2017. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Horvaatia 2017. aasta lähenemisprogrammi kohta

text:
               9.8.2017

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 261/41

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   11. juuli 2017,
   milles käsitletakse Horvaatia 2017. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Horvaatia 2017. aasta lähenemisprogrammi kohta
   (2017/C 261/10)
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 9 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta, (2) eriti selle artikli 6 lõiget 1,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi resolutsioone,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,
   võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
   võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Komisjon võttis 16. novembril 2016 vastu iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis tähistab majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2017) algust. Euroopa Ülemkogu kiitis 9.–10. märtsil 2017 heaks iga-aastases majanduskasvu analüüsis esitatud prioriteedid. 16. novembril 2016 võttis komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles nimetati Horvaatiat ühena nendest liikmesriikidest, mille olukorda tuleb põhjalikult analüüsida.

               (2)

               2017. aasta aruanne Horvaatia kohta avaldati 22. veebruaril 2017. Selles hinnati Horvaatia edusamme nõukogu poolt 12. juulil 2016 vastu võetud riigipõhiste soovituste täitmisel, varasematel aastatel vastu võetud riigipõhiste soovituste järelmeetmete võtmisel ja strateegia „Euroopa 2020“ riiklike eesmärkide suunas liikumisel. See sisaldas ka vastavalt määruse (EL) nr 1176/2011 artiklile 5 tehtud põhjalikku analüüsi, mille tulemused avaldati samuti 22. veebruaril 2017. Komisjoni analüüsi põhjal võis järeldada, et Horvaatial esineb ülemäärane makromajanduslik tasakaalustamatus. Ennekõike hakkas 2016. aastal langema valitsemissektori võla suhtarv, ent valitsemissektori võlg on valuutariskile avatud ja riigi rahanduse jätkusuutlikkusega seotud riskid püsivad keskpikas perspektiivis suurtena. Erasektori võlg on vähenenud, ent see on jätkuvalt suur, eeskätt ettevõtlussektoris, ja on väga avatud valuutariskile. Finantssektori eesmärgiks on taastumist toetada, ent see on jätkuvalt avatud vääringust tulenevale krediidiriskile ja viivislaenude osakaal on endiselt suur. Mõõduka töökohtade loomise ja tööjõu vähenemise tulemusel väheneb töötuse määr kiiresti. Raskepärane ärikeskkond pärsib tulusaid investeeringuid ja tootlikkuse kasvu.

               (3)

               Horvaatia esitas 27. aprillil 2017 nii oma 2017. aasta riikliku reformikava kui ka 2017. aasta lähenemisprogrammi. Selleks et võtta arvesse kõnealuste dokumentide omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.

               (4)

               Asjaomaseid riigipõhiseid soovitusi võeti arvesse Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide 2014.–2020. aasta programmide koostamisel. Nagu on nähtud ette Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013 (3) artikliga 23, võib komisjon juhul, kui on vaja toetada asjaomaste nõukogu soovituste rakendamist, nõuda, et liikmesriik vaataks läbi oma partnerluslepingu ja asjaomased programmid ning teeks nende muutmise ettepanekud. Suunistes, milles käsitletakse seda, kuidas rakendada meetmeid Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide tõhususe sidumiseks usaldusväärse majandusjuhtimisega, esitas komisjon täiendavad üksikasjad selle kohta, kuidas ta kõnealust sätet kavatseb kasutada.

               (5)

               Pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse lõpetamist kohaldatakse Horvaatia suhtes stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku osa ning võlareegliga seotud üleminekukorda. Valitsus on 2017. aasta lähenemisprogrammis ette näinud, et valitsemissektori eelarvepositsioon, mis 2016. aastal oli -0,8 % SKPst, paraneb järk-järgult ja jõuab 2020. aastaks 0,5 %-ni SKPst. Keskpika perioodi eelarve-eesmärgiks olev -1,75 % suurune struktuurne puudujääk SKPst täideti 2016. aastal suure varuga ning kava kohaselt püsib struktuurne eelarvepositsioon (ümberarvutatud) (4) 2017. ja 2018. aastal keskpika perioodi eelarve-eesmärgi tasemel, ent ilma varuta. Selle järel prognoositakse selle mõningast paranemist. Valitsemissektori võla suhe SKPsse, mis saavutas oma kõrgeima taseme 2015. aastal (86,7 % SKPst), jätkab lähenemisprogrammi prognoosi kohaselt alanemist ja peaks 2020. aastaks langema 72,1 %-le SKPst. Nende eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on optimistlik, ennekõike arvestades Horvaatia kõige suuremat eraettevõtjat Agrokor tabanud rahaliste raskuste negatiivse mõjuga, mida programmiprognoosides arvesse ei ole võetud. Samuti seab kriis Agrokoris otseselt kahtluse alla eelarveprognoosid. Lisaks sellele ei ole täielikult välja toodud meetmeid, mida on vaja kavandatud eelarvepuudujäägi eesmärkide saavutamiseks pärast 2017. aastat.

               (6)

               12. juulil 2016 esitas nõukogu Horvaatiale soovituse saavutada 2017. aastal eelarve kohandamine vähemalt 0,6 % ulatuses SKPst keskpika perioodi eelarve-eesmärgi suunas. Arvandmed, mis näitavad nominaalse eelarvepositsiooni arvestatavat paranemist 2016. aastal, annavad tunnistust sellest, et kõnealusel aastal Horvaatia juba saavutas oma keskpika perioodi eelarve-eesmärgi. Komisjoni 2017. aasta kevadprognoosi põhjal peaks struktuurne eelarvepositsioon olema 2017. aastal keskpika perioodi eelarve-eesmärgist parem, hoolimata sellest, et see langes 2016. aasta -0,3 %-lt SKPst 2017. aastal -1,7 %-le SKPst. 2018. aastal soovitatakse Horvaatial keskpika perioodi eelarve-eesmärgist kinni pidada. Komisjoni 2017. aasta kevadprognoosi kohaselt halveneb struktuurne eelarvepositsioon veelgi ja jõuab -2,1 %-le SKPst, mis viitab ohule kalduda mõnevõrra kõrvale keskpika perioodi eelarve-eesmärgist. Prognoosi kohaselt järgib Horvaatia 2017. ja 2018. aastal võlareeglit. Üldiselt on nõukogu seisukohal, et Horvaatia peab olema valmis võtma 2018. aastal täiendavaid meetmeid, et tagada stabiilsuse ja kasvu pakti nõuete täitmine.

               (7)

               Horvaatia eelarvejuhtimises on vajakajäämisi. Veel ei ole vastu võetud uut eelarvepoliitilise vastutuse seadust, mis peaks eelarveraamistikku tugevdama ning suurendama eelarvepoliitika komisjoni sõltumatust ja volitusi. Viibinud on riigieelarve seaduse muudatus, mille eesmärk tugevdada keskpika perspektiivi eelarveraamistikku ja käsitleda eelarvekavade kohandusi nii keskvalitsuse kui ka kohalikul tasandil. Eelarvekavade aluseks olevate prognooside usaldusväärsus on väike.

               (8)

               Horvaatia saab suhteliselt vähe tulu kinnisvara perioodilisest maksustamisest. Makse koguvad kohalikud omavalitsusüksused kinnisvarale kehtivate tasude näol, ent maksude arvutamine ja ulatus varieeruvad märkimisväärselt. Samuti kehtib omandi üleandmisel vähem tõhus maksustamise kord. Korduvate riigipõhiste soovituste alusel võetud meetmetena ja osana 2016. aasta lõpu maksureformist asendatakse 2018. aastal mõned kohalikud maksud korduva omandimaksuga, mis arvutatakse omandi ligilähedast väärtust näitava viie parameetri põhjal. Seda peetakse esimeseks sammuks väärtusel põhineva korduva omandimaksu täielikul kehtestamisel.

               (9)

               Horvaatia valitsemissektori rahastamisvajadused ja riigi võlakohustuse avatus valuutariskile toovad esile usaldusväärsete rahastamisallikate ja riskijuhtimise olulisuse. 2017. aasta alguses võeti riigipõhise soovituse täitmise käigus vastu keskvalitsuse võlahaldusstrateegia, mis katab perioodi 2017–2019. See võeti vastu kolm aastat pärast eelmise strateegia aegumist. Valitsemissektori võla haldamise institutsiooniline korraldus, sealhulgas teabevahetus turgudega, riskijuhtimine ja strateegia ajakohastamine korrapäraste ajavahemike järel, on puudulik. Samuti ei võeta küllaldasel määral arvesse bilansiväliste tehingute võimalikku mõju võlale.

               (10)

               Viimasel ajal on jätkunud tööturu taastumine, ent töötuse määr on endiselt kõrge ja pikaajaliste tööotsijate osakaal suur. Koos vähese ja üha väheneva aktiivsusega tähendab see suurt kasutamata tööhõivepotentsiaali. Aktiivsuse langus oli 2016. aastal eriti suur parimas tööeas madala kvalifikatsiooniga töötajate puhul. Selle tingis tööealise rahvastiku kahanemine tulenevalt vananemisest ja väljarändest, mis on mõlemad kasvanud.

               (11)

               Mitteaktiivsus on suhteliselt suur selles elanikkonna osas, kellel on ennetähtaegse pensionilejäämise õigus. Lühikesed sissemaksete tegemise perioodid tingivad selle, et praegused ja tulevased pensionid ei ole piisavad ja et on eakate vaesuse oht. Ennetähtaegselt pensionile jäämiseks on palju võimalusi ja seda saab teha viis aastat enne seadusjärgset pensioniiga. Rahalised stiimulid selleks, et inimesed töötaksid kuni pensionieani, on nõrgad. Väljakuulutatud meetmeid pikema tööea soodustamiseks ei ole rakendatud. Oma panuse vähesesse tööjõus osalemise määra annavad hooldamisega seotud kohustused, eriti vanemapoolsete parimas tööeas naiste puhul. Vähe on ametlikke lastehoiuteenuseid ja esineb suuri piirkondlikke erinevusi seoses töölepingutega, mis võimaldavad vähe paindlikkust töö- ja hoolduskohustuste tasakaalustamiseks. Tänaseni on seadusjärgne pensioniiga naiste puhul 61 aastat ja 9 kuud ning meeste puhul 65 aastat. Seadusjärgse pensioniea lähendamine ja tõstmine edeneb aeglaselt: mõlemast soost isikute pensioniiga jõuab 67 aastani 2038. aastal. Protsessi kiirendamine on kaalumisel, ent seda pole veel vastu võetud. Pensionisüsteem annab õigused parematele tingimustele teatavatesse kategooriatesse kuuluvate töötajate jaoks, kelle elukutse on liigitatud raskete või ohtlike hulka, ja neile, kes töötavad teatavates valdkondades. Horvaatia ametiasutused on viinud lõpule raskete ja ohtlike elukutsete läbivaatamise, ent eeskirju ei ole veel ühtlustatud.

               (12)

               Viimaste andmete kohaselt oli 2015. aastal peaaegu 30 % elanikkonnast vaesuse või sotsiaalne tõrjutuse ohus. Sotsiaalkaitsesüsteemis esinevad vajakajäämised tulemuslikkuse ja võrdsuse vallas on põhjustatud ebakõladest toetuste saamise tingimustes, lünklikust geograafilisest kaetusest, vastutavate ametiasutuste vahelise koordineerimise puudumisest ja vähesest läbipaistvusest. 2016. aastal kulutati kõige vaesematele kodumajapidamistele suunatud miinimumsissetuleku kavale ainult 0,6 % SKPst. Reformikavad, sealhulgas vastutusala ümberjagamine ametkondade vahel ja toetuste saamise tingimuste ühtlustamine, on seiskunud.

               (13)

               Tööturul vajalike oskuste omandamine on tööalase konkurentsivõime oluline eeltingimus. Täiskasvanuhariduses osalemine on väga vähene, nagu ka kulutused aktiivsele tööturupoliitikale, ümberõppele ja elukestvale õppele ning nende hõlmavus. Õpe ei keskendu küllaldasel määral vanemaealistele ja madala kvalifikatsiooniga töötajatele ning pikaajalistele töötutele, kelle tööalane konkurentsivõime kipub olema eriti problemaatiline. Täiskasvanuhariduse asutuste, kavade ja õppe kvaliteedi parandamiseks mõeldud õigusaktide ettevalmistamine on edasi lükkunud.

               (14)

               Küllaldased põhioskused on olulise tähtsusega hea ja stabiilse töökoha leidmisel ja säilitamisel ning edukal majandus- ja ühiskonnaelus osalemisel. Rahvusvahelise uuringu andmed viitavad tõsistele puudustele, mis esinevad 15-aastaste Horvaatia koolilaste hulgas põhioskuste, loodusteaduste ja matemaatika alal. 2015. aastal käivitati osana haridus-, teadus- ja tehnoloogiastrateegia rakendamisest õppekavade reform, et parandada nende sisu ja valdkonnaüleste oskuste õpetamist. Kuna sidusrühmade reaktsioon ei olnud ühene, vaadati õppekavade reform uuesti läbi ja selle rakendamist on oluliselt edasi lükatud. Nüüd peab protsess kooskõlas esialgsete eesmärkidega jätkuma. Hiljuti võttis Horvaatia vastu kutsehariduse ja -õppe strateegia. Eeldatavalt on selle tulemuseks kutsehariduse ja -õppe kavade ajakohastamine, tööpõhise õppe rolli suurenemine ja parem õpetamise kvaliteet. Pooleli on mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise süsteemi kasutuselevõtt.

               (15)

               Avaliku halduse territoriaalne ja korralduslik killustatus mõjutab teenuste osutamist ja riiklike kulutuste tõhusust. Valitsuse tasandite praegused volitused ja nendevahelised fiskaalsuhted ei soodusta avalike teenuste tõhusat ja õiglast osutamist, ennekõike tervishoiu, hariduse ja sotsiaalabi vallas. Üldine avaliku halduse reform viibib. Vastuvõtmist ootavad õigusaktid, millega jagatakse ümber riiklike ja kohalike ametiasutuste ülesanded, samuti riiklike ametite süsteemi ühtlustamine. 2017. aasta alguses teatasid Horvaatia ametiasutused, et loodud on rakkerühm riigi tasandist madalama valitsustasandi rahastamist käsitlevate õigusaktide väljatöötamiseks.

               (16)

               Avaliku halduse töötajate palgakujunduse killustatus takistab jätkuvalt palkade läbipaistvust ja võrdset kohtlemist, samuti riiklikku kontrolli avaliku sektori palgakulude üle, mis ähvardab mõjutada laiemat majandust. 2017. aasta veebruaris võttis valitsus vastu ühised suunised läbirääkimiste pidamiseks ja järelevalve tegemiseks avaliku sektori kollektiivlepingute üle, ent palgakujundusraamistiku ühtlustamine on lükatud edasi 2018. aastasse.

               (17)

               Riigile kuuluvate ettevõtete keskmine tootlikkus on väiksem kui erafirmade puhul, mis viitab puudustele nende juhtimises. Need kahjustavad ressursijaotuslikku tõhusust ja on üks põhjuseid, miks majanduse tootlikkus kasvab aeglaselt. Möödunud aastal kulges riigiettevõtete erasektori kontrolli alla andmine aeglaselt. Parem järelevalve nende tulemuslikkuse ja juhatuse aruandekohustuse üle, sealhulgas omavalitsusüksuste omandis olevate firmade puhul, aitaks nende haldamist parandada.

               (18)

               Horvaatia Rekonstruktsiooni- ja Arengupangal on keskne roll liidu rahastamisvahendite ja eriti Euroopa investeerimiskava rakendamisel. Selle rolli täielikuks täitmiseks peab ta vastama rangetele läbipaistvus- ja vastutavusstandarditele. Horvaatia ametiasutused kavandavad panga krediidiportfelli varade kvaliteedi sõltumatut läbivaatamist sõltumatute audiitorite poolt, mis tahetakse lõpule viia 2017. aasta lõpuks. Tulemuste põhjal vaadatakse uuesti läbi panga tegevust reguleeriv raamistik ja selle juhtimisstruktuurid.

               (19)

               Ettevõtjaid koormavad suured regulatiivsed kulud. Ärikeskkonna muudab keerukaks suur hulk maksutaolisi lõive, milledest paljud kuuluvad statistiliselt maksude hulka. 2016. aasta suvel otsustas valitsus riigipõhise soovituse täitmisel kaotada 13 maksutaolist lõivu ja vähendada veel 11 maksutaolise lõivu summat, ent rakendamine on olnud aeglane. Ettevõtjad kannatavad jätkuvalt suure halduskoormuse all. Halduskoormuse vähendamise tegevuskava on vastu võetud, ent selle rakendamine on edasi lükkunud.

               (20)

               Investeeringud, mis kriisi ajal järsult vähenesid, taastusid 2016. aastal. Ent hoolimata soodsatest makromajanduslikest ja rahastamistingimustest ei võimalda peamised kitsaskohad investeeringute kiiremat taastumist. Ärikliimat mõjutavad negatiivselt avaliku halduse nõrgad kohad, raskepärane ärikeskkond, korruptsioonivastase strateegia rakendamise aeglus, peamiste taristusektorite kitsendavad eeskirjad ja riigi tugev kohalolu majanduses.

               (21)

               Kutsealasid reguleerivate õigusaktide ajakohastamine võib edendada töötajate liikuvust ja soodustada kutsealateenuste hindade alandamist, suurendades seeläbi kasvupotentsiaali. Horvaatia teenusepakkujate ja reguleeritud kutsealade määrus on piirav, eriti juristide jaoks. 2016. aasta suvel võttis valitsus vastu tegevuskava mittetoimivate õigusaktide asendamiseks ja uuendamiseks, ent selle kohaldamisala ja detailsus olid piiratud.

               (22)

               Kohtusüsteemi kvaliteet ja tõhusus on ärikeskkonna määrav tegur. Hoolimata mahajäämuse vähendamisest on kaubandus-, tsiviil- ja kriminaalasjade esimese astme kohtumenetlused pikad. Potentsiaalselt võivad kohtudokumentide esitamine ja kättetoimetamine elektrooniliselt kohtusüsteemi märkimisväärselt parandada, ent seda ei ole veel kasutusele võetud. Kaubandusasjadega tegelevatel kohtunikel ei ole juurdepääsu veebiregistritele ja see mõjutab maksejõuetusmenetluste tõhusust. Kohtuotsused on veebis üksnes harva kättesaadavad ja esimese astme kaubanduskohtutes tuleks menetlusprotsessi ajakohastada.

               (23)

               Pangandussektor on jätkuvalt hästi kapitaliseeritud ja selle kasumlikkus taastus 2016. aastal pärast seda, kui 2015. aastal konverteeriti laenud Šveitsi frankidest eurodesse. Viivislaenude osakaal laenude kogusummas on viimasel ajal vähenenud, ent see on endiselt suur, eriti finantssektoriväliste äriühingute sektoris. Tundub, et langus tuleneb müümisest, samuti 2013. aastal kehtestatud järkjärgulistest ja automaatsetest reservinõuetest. Osana hiljutisest maksureformist ja vastusena riigipõhisele soovitusele hakkas valitsus samuti kohaldama uut maksukohtlemist viivislaenude mahakandmisele. Selle mõju tuleb tähelepanelikult jälgida. Samuti vajab hoolikat jälgimist see, kui tõhus on hiljuti reformitud maksejõuetusraamistik viivislaenude tasumisel kokkuleppele jõudmisel.

               (24)

               Komisjon on Euroopa poolaasta (2017) raames Horvaatia majanduspoliitikat põhjalikult analüüsinud ja avaldanud selle tulemused 2017. aasta riigiaruandes. Ta on hinnanud ka 2017. aasta lähenemisprogrammi ja 2017. aasta riiklikku reformikava ning varasematel aastatel Horvaatiale esitatud soovituste järelmeetmeid. Arvesse ei ole võetud mitte üksnes nende asjakohasust Horvaatia eelarve- ja sotsiaalmajanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, vaid ka nende vastavust liidu õigusnormidele ja suunistele, pidades silmas vajadust anda riigi tulevastesse otsustesse liidu tasandi panus ja tugevdada nii liidu üldist majandusjuhtimist.

               (25)

               Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu 2017. aasta lähenemisprogrammiga tutvunud ja tema arvamus (5) selle kohta kajastub eelkõige allpool esitatud soovituses 1.

               (26)

               Nõukogu on komisjoni põhjalikust analüüsist ja kõnealusest hindamisest lähtudes 2017. aasta riikliku reformikava ja 2017. aasta lähenemisprogrammi läbi vaadanud. Määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 6 alusel antud nõukogu soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 1–5,

         SOOVITAB Horvaatial võtta 2017. ja 2018. aastal järgmisi meetmeid.

               1.

               Järgida oma eelarvepoliitikas stabiilsuse ja kasvu pakti ennetusliku osa nõudeid, mis eeldab, et 2018. aastal peetakse kinni keskpika perioodi eelarve-eesmärgist. Täiendada 2017. aasta septembriks eelarve planeerimist ja mitmeaastast eelarveraamistikku, sealhulgas suurendades eelarvepoliitika komisjoni sõltumatust ja volitusi. Võtta vajalikud meetmed väärtusepõhise omandimaksu kehtestamiseks. Tugevdada valitsemissektori võla haldamise raamistikku, sealhulgas tagades valitsemissektori võla haldamise strateegia iga-aastase ajakohastamise.

               2.

               Vähendada ennetähtaegselt pensionile jäämist, kiirendada seadusjärgse pensioniea tõusu ja viia erikategooriaid käsitlevad pensionisätted vastavusse üldise pensionisüsteemi eeskirjadega. Suurendada sotsiaalhüvitiste läbipaistvust ja kooskõlastatust.

               3.

               Parandada täiskasvanuharidust, ennekõike vanemaealiste ja madala kvalifikatsiooniga töötajate ning pikaajaliste töötute puhul. Kiirendada haridussüsteemi reformi.

               4.

               Vähendada pädevuste killustatust ja parandada nende funktsionaalset jaotust riigihalduses, tõhustades samal ajal avalike teenuste pakkumist ja vähendades selle territoriaalseid erinevusi. Ühtlustada sotsiaalpartneritega konsulteerides palkade kujundamise raamistikke avalikus teenistuses ja avalike teenuste osutamisel.

               5.

               Kiirendada riigiettevõtete ja muude riigivarade puhul investeeringust väljumist ning parandada riigiettevõtete sektoris juhtimist. Vähendada oluliselt ettevõtjate koormust, mis tuleneb reguleerimise kuludest ja halduslikest kohustustest. Kõrvaldada regulatiivsed piirangud, mis takistavad juurdepääsu reguleeritud kutsealadele ja nendel kutsealadel tegutsemist ning professionaalsete ja äriteenuste osutamist. Parandada kohtusüsteemi kvaliteeti ja tõhusust, ennekõike vähendades tsiviil- ja kaubandusasjade kestust.

      Brüssel, 11. juuli 2017

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         T. TÕNISTE

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.

      (3)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 320).

      (4)  Tsükliliselt kohandatud eelarvepositsioon, arvestamata ühekordseid ja ajutisi meetmeid, arvutatuna komisjoni poolt ümber ühiselt kokkulepitud metoodikat kasutades.

      (5)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikele 2.


				|

		52013PC0544

			Soovitus: NÕUKOGU OTSUS, millega kiidetakse heaks ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Montenegro Vabariigi vahelise stabiliseerimis- ja assotsieerimislepingu protokolli (millega võetakse arvesse Horvaatia Vabariigi ühinemist Euroopa Liiduga) sõlmimine komisjoni poolt Euroopa Aatomienergiaühenduse nimel /* COM/2013/0544 final - 2013/ () */

			   	SELETUSKIRI
24. septembril 2012
volitas nõukogu komisjoni alustama Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide ning
Horvaatia Vabariigi nimel läbirääkimisi Montenegroga, et sõlmida ühelt poolt
Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Montenegro
Vabariigi vahelise stabiliseerimis- ja assotsieerimislepingu protokoll, millega
võetakse arvesse Horvaatia Vabariigi ühinemist Euroopa Liiduga.
Pärast tehnilisi
konsultatsioone Montenegroga kõnealuses küsimuses algasid läbirääkimised
22. novembril 2012. Läbirääkimiste täiendavad voorud toimusid
25. jaanuaril 2013 ja 7. märtsil 2013. Komisjon ja Montenegro valitsus
parafeerisid protokolli 16. mail 2013. Parafeeritud protokolli tekst on
lisatud käesolevale dokumendile.
Komisjon teeb ettepaneku, et
nõukogu teeks otsuse Euroopa Liidu nimel protokollile allakirjutamise ja
protokolli ajutise kohaldamise kohta ning sõlmiks protokolli Euroopa Liidu ja
selle liikmesriikide nimel. Euroopa Aatomienergiaühendus (EURATOM) on samuti
stabiliseerimis- ja assotsieerimislepingu osaline. Protokolli sõlmimiseks
Euroopa Aatomienergiaühenduse nimel teeb komisjon ettepaneku, et nõukogu annaks
EURATOMi asutamislepingu artikli 101 teise lõigu alusel selleks oma heakskiidu.

Kooskõlas EURATOMi
asutamislepingu artikliga 101 võtab lepingu allakirjutamise otsuse vastu
komisjon, lepingu sõlmimise otsuse aga võtab vastu komisjon nõukogu
heakskiidul. Seepärast on vaja võtta vastu eraldi otsused protokolli
allakirjutamise ning protokolli sõlmimise kohta ELi ja EURATOMi poolt.
Selleks et Euroopa
Aatomienergiaühenduse nimel protokoll sõlmida, teeb komisjon ettepaneku, et
nõukogu:
–
annaks EURATOMi asutamislepingu artikli 101 alusel
oma heakskiidu.
Soovitus:
NÕUKOGU OTSUS,
millega kiidetakse heaks ühelt poolt Euroopa
ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Montenegro Vabariigi
vahelise stabiliseerimis- ja assotsieerimislepingu protokolli (millega võetakse
arvesse Horvaatia Vabariigi ühinemist Euroopa Liiduga) sõlmimine komisjoni
poolt Euroopa Aatomienergiaühenduse nimel
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Aatomienergiaühenduse
asutamislepingut, eriti selle artikli 101 teist lõiku,
võttes arvesse komisjoni soovitust
ning arvestades järgmist:
(1)
24. septembril 2012 volitas nõukogu komisjoni
alustama läbirääkimisi Montenegroga, et sõlmida ühelt poolt Euroopa ühenduste
ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Montenegro Vabariigi vahelise
stabiliseerimis- ja assotsieerimislepingu protokoll, millega võetakse arvesse
Horvaatia Vabariigi ühinemist Euroopa Liiduga.
(2)
Kõnealused läbirääkimised on edukalt lõpule viidud.

(3)
Seepärast tuleks protokoll sõlmida – ka Euroopa
Aatomienergiaühenduse nimel, seoses Euratomi asutamislepingu reguleerimisalasse
kuuluvate küsimustega.
(4)
Protokolli allakirjutamine ja sõlmimine toimub
eraldi menetluse korras seoses Euroopa Liidu lepingu ja Euroopa Liidu toimimise
lepingu reguleerimisalasse kuuluvate küsimustega.
(5)
Protokolli sõlmimine komisjoni poolt Euroopa
Aatomienergiaühenduse nimel tuleks heaks kiita,
ON TEINUD JÄRGMISE OTSUSE:
Ainus artikkel
Käesolevaga kiidetakse heaks ühelt poolt
Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Montenegro
Vabariigi vahelise stabiliseerimis- ja assotsieerimislepingu protokolli
(millega võetakse arvesse Horvaatia Vabariigi ühinemist Euroopa Liiduga) sõlmimine
komisjoni poolt Euroopa Aatomienergiaühenduse nimel.
Protokolli tekst on lisatud nõukogu otsusele
ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt
Montenegro Vabariigi vahelise stabiliseerimis- ja assotsieerimislepingu
protokolli (millega võetakse arvesse Horvaatia Vabariigi ühinemist Euroopa
Liiduga) allakirjutamise ja ajutise kohaldamise kohta.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja


title: Komisjoni soovitus, 18. oktoober 2011 , nanomaterjali määratluse kohta EMPs kohaldatav tekst

text:
               20.10.2011

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 275/38

         KOMISJONI SOOVITUS,
   18. oktoober 2011,
   nanomaterjali määratluse kohta
   (EMPs kohaldatav tekst)
   (2011/696/EL)
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Komisjoni 7. juuni 2005. aasta teatises „Nanoteadused ja nanotehnoloogiad: Euroopa tegevuskava 2005–2009” (1) on määratletud mitmed liigendatud ja omavahel seotud meetmed nanoteaduste ja nanotehnoloogia turvalise, tervikliku ja vastutustundliku lähenemisviisi koheseks rakendamiseks.

               (2)

               Kooskõlas tegevuskavas võetud kohustustega vaatas komisjon asjaomased ELi õigusaktid hoolikalt läbi, et määrata kindlaks kehtivate eeskirjade kohaldatavus võimalikele nanomaterjaliga seotud ohtudele. Komisjon esitas ülevaatamise tulemuse oma 17. juuni 2008. aasta teatises „Nanomaterjalidega seotud regulatiivsed aspektid” (2). Teatises järeldati, et mõistet „nanomaterjal” ei ole ELi õigusaktides konkreetselt mainitud, kuid kehtivates õigusaktides on võimalikke nanomaterjalidega seotud ohte tervisele, ohutusele ja keskkonnale põhimõtteliselt käsitletud.

               (3)

               Euroopa Parlament esitas oma 24. aprilli 2009. aasta resolutsioonis nanomaterjalidega seotud regulatiivsete aspektide kohta (3) muu hulgas üleskutse võtta ELi õigusaktides kasutusele igakülgne ja teaduslikult põhjendatud nanomaterjalide määratlus.

               (4)

               Käesolevas soovituses esitatud määratlust tuleks kasutada selle kindlaks määramiseks, kas teatavat materjali tuleks ELis õiguslikel ja poliitilistel eesmärkidel käsitada nanomaterjalina. Termini „nanomaterjal” määratlus ELi õigusaktides peaks põhinema üksnes teatava materjali osakeste suurusel ilma ohte või riske arvesse võtmata. Kõnealune üksnes materjali suurusel põhinev määratlus hõlmab looduslikke, juhuslikke või toodetud materjale.

               (5)

               Termini „nanomaterjal” määratlus peaks põhinema praegustel teaduslikel teadmistel.

               (6)

               Nanomaterjalide osakeste suuruse ja lõimise määramine on tihti keerukas ning erinevate mõõtmismeetoditega ei pruugi saada võrreldavaid tulemusi. Selleks et määratluse kohaldamise tulemused oleksid materjalidest ja mõõtmisajast sõltumata ühtsed, tuleb välja töötada ühtlustatud mõõtmismeetodid. Kuni ühtlustatud mõõtmismeetod kasutusele võetakse, tuleks kohaldada parimaid praeguseid alternatiivmeetodeid.

               (7)

               Euroopa Komisjoni Teadusuuringute Ühiskeskuse aruandes „Considerations on a Definition of Nanomaterials for Regulatory purposes” (4) (kaalutlused nanomaterjalide kasutamise reguleerimiseks loodava määratluse teemal) on soovitatud, et nanomaterjalide määratlus peaks käsitlema osakestest koosnevaid nanomaterjale, olema ELi õigusaktides laialdaselt kohaldatav ning kooskõlas muude maailmas kasutatavate käsitlustega. Ainus määrav omadus peaks olema suurus, mistõttu on vaja selgelt määratleda nanoskaala piirid.

               (8)

               Komisjon volitas tekkivate ja hiljuti avastatud terviseriskide teaduskomiteed esitama teaduslikke seisukohti selle kohta, milliste elementide kasutamist tuleks kaaluda nanomaterjalide kasutamise reguleerimise eesmärgil välja töötatavas nanomaterjalide määratluses. Termini „nanomaterjal” määratluse teaduslikke aluseid käsitlev arvamus oli avalikul arutelul 2010. aastal. Tekkivate ja hiljuti avastatud terviseriskide teaduskomitee järeldas oma 8. detsembri 2010. aasta arvamuses, (5) et suurus on nanomaterjale üldiselt iseloomustav mõiste ning kõige sobivama iseloomustava suuruse A kaudu määratletud suurusvahemik lihtsustaks ühetaolist tõlgendamist. Alampiiriks pakuti 1 nm. Ülempiiri 100 nm kasutamise suhtes ollakse üldiselt üksmeelel, kuid selle väärtuse sobivuse toetamiseks ei ole teaduslikke tõendeid. Ühe ülempiiri kasutamine võib olla nanomaterjalide klassifitseerimiseks liiga piirav ning erinev käsitlus võiks paremini sobida. Regulatiivsel eesmärgil tuleks arvesse võtta ka nanomaterjali lõimist ning kasutada määratluse täpsustamiseks keskmist suurust ja standardhälvet. Materjali lõimis tuleks esitada lõimisena osakeste arvu järgi fraktsioonides (fraktsioon kujutab endast teatavasse suurusvahemikku kuuluvate osakeste arvu suhe osakeste koguarvu) ning mitte nanomaterjali nanoskaalas olevate osakeste massiosana, kuna ka väikeses massis võib sisalduda väga palju osakesi. Tekkivate ja hiljuti avastatud terviseriskide teaduskomitee määras kindlaks teatavad konkreetsed juhud, mil määratluse kohaldamist saab lihtsustada ning kasutada mahu järgi määratud eripinda selleks, et määrata materjali kuuluvus määratletud nanosuurusvahemikku.

               (9)

               Rahvusvahelise Standardiorganisatsiooni määratluse kohaselt on nanomaterjal „materjal, mille mis tahes välismõõde või sisemine või pindmine struktuur on nanoskaalas.” Termin „nanoskaala” on määratletud suurusvahemikuna ligikaudu 1–100 nm (6).

               (10)

               Lõimise puhul tuleks arvesse võtta asjaolu, et tüüpilised nanomaterjalid koosnevad paljudest eri suuruses osakestest, mida konkreetses lõimises esineb erinevas jaotuses. Kui nanomaterjali lõimist ei täpsustata, oleks keeruline kindlaks määrata, kas teatav materjal vastab määratlusele, kui mõned selle osakesed on alla 100 nm ja mõned mitte. Selline käsitlus on kooskõlas tekkivate ja hiljuti avastatud terviseriskide teaduskomitee arvamusega, et teatava materjali lõimis tuleks esitada jaotusena osakeste arvu järgi (fraktsioonidena).

               (11)

               Puudub ühemõtteline teaduslik alus selleks, et soovitada konkreetset lõimise nanoosakeste fraktsiooni suurust, millest väiksemat 1–100 nm osakeste fraktsiooni sisaldavate materjalide puhul ei oodata nanomaterjalidele omaste tunnuste avaldumist. Teaduslikus nõuandes soovitati kasutada statistilist käsitlust, mis põhineb standardhälbel piirmääraga 0,15 %. Võttes arvesse, et palju on selliseid materjale, mida nimetatud piirmäär hõlmaks, ning et määratluse kohaldamisala peaks olema sobiv reguleerimise eesmärgil kasutamiseks, peaks piirmäär olema kõrgem. Käesolevas soovituses määratletud nanomaterjal peaks koosnema 50 % või enam osakestest suurusega 1–100 nm. Tekkivate ja hiljuti avastatud terviseriskide teaduskomitee nõuande kohaselt võib teatavatel juhtudel nanomaterjalina käsitlemine olla õigustatud isegi siis, kui seal on väike hulk 1–100 nm suurusi osakesi. Siiski oleks selliste materjalide nanomaterjaliks pidamine eksitav. Sellest hoolimata võib olla konkreetseid õiguslikke olukordi, kus keskkonna-, tervise-, ohutuse või konkurentsivõimega seotud asjaoludel on madalama kui 50 % piirmäära kohaldamine õigustatud.

               (12)

               Pahma või kämbu moodustanud osakestel võivad avalduda samasugused omadused nagu sidumata osakestel. Lisaks võib teatava nanomaterjali olelusringi jooksul toimuda osakeste vabanemine pahmadest või kämpudest. Seepärast peaks käesolevas soovituses esitatud määratlus hõlmama ka pahmade või kämpude osakesi juhul, kui koostisosad jäävad suurusvahemikku 1–100 nm.

               (13)

               Praegu on kuiva tahke materjali või pulbrite puhul mahu järgi määratud eripinda võimalik mõõta lämmastiku adsorptsiooni meetodiga (BET-meetod). Sellisel juhul saab eripinda kasutada võimaliku nanomaterjali kindlaksmääramisel. Uute teaduslike teadmiste abil võib BET-meetodi ja muude meetodite kasutusvõimalusi tulevikus laiendada muud tüüpi materjalidele. Mahu järgi määratud eripinna ja nanomaterjali lõimise kindlaksmääramisel võib erinevate materjalide puhul olla erinevusi. Seepärast tuleks täpsustada, et eelistada tuleks lõimise kindlaksmääramisel saadud tulemusi ning mahu järgi määratud eripinda ei tohiks olla võimalik kasutada selleks, et näidata, et materjal ei ole nanomaterjal.

               (14)

               Teadus ja tehnoloogia arenevad väga kiiresti. Seepärast tuleks praegune tunnuseid sisaldav määratlus 2014. aasta detsembriks üle vaadata, et tagada selle vastavus vajadustele. Eelkõige tuleks ülevaatamisel hinnata, kas lõimist iseloomustavat piirmäära 50 % tuleks tõsta või langetada ning kas lisada nanoskaalas sisemise või pindmise struktuuriga materjalid nagu keerulised nanoosakestega nanomaterjalid, sealhulgas nanopoormaterjalid ja nanokomposiitmaterjalid, mida mõnes sektoris kasutatakse.

               (15)

               Tuleks välja töötada suunised ja standardsed mõõtmismeetodid ning arendada teadmisi materjalide representatiivses kogumis sisalduvate nanoosakeste tüüpiliste fraktsioonide kohta seal, kus see on teostatav ja usaldusväärne, et lihtsustada määratluse rakendamist konkreetses õiguslikus kontekstis.

               (16)

               Käesolevas soovituses esitatud määratlus ei tohiks piirata ega kajastada ühegi ELi õigusakti või mis tahes muude sätete reguleerimisala, millega võidakse kehtestada täiendavad nõuded kõnealuste materjalide kohta, sealhulgas riskijuhtimist käsitlevad nõuded. Mõnel juhul võib osutuda vajalikuks jätta teatavad materjalid konkreetsete õigusaktide või õigusnormide reguleerimisalast välja isegi siis, kui nad kuuluvad määratluse alla. Samuti tuleb võib-olla lisada uusi materjale, näiteks mõned sellised materjalid, mille nanoosakeste suurus on alla 1 nm või üle 100 nm ning mis kuuluvad konkreetsete nanomaterjalide jaoks sobivate õigusaktide või õigusnormide reguleerimisalasse.

               (17)

               Võttes arvesse teatavaid ravimisektoris valitsevaid asjaolusid ning juba kasutatavaid spetsiaalseid nanostruktuurseid süsteeme, ei tohiks käesolevas soovituses esitatud määratlus piirata termini „nano” kasutamist teatavate ravimite ja meditsiiniseadmete määratlemisel,

         ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE SOOVITUSE:

               1.

               Nanotehnoloogiatooteid käsitlevate õigusaktide ja poliitika vastuvõtmisel ja rakendamisel ning teadusuuringute läbiviimisel kutsutakse liikmesriike, ELi ameteid ja ettevõtjaid üles kasutama järgmist termini „nanomaterjal” määratlust.

               2.

               „Nanomaterjal” – looduslik, juhuslikult tekkinud või tööstuslikult toodetud materjal, mis on sidumata olekus või esineb kämbu või pahma kujul ning mille lõimisest vähemalt 50 % moodustab fraktsioon osakestest, mille üks või mitu välismõõdet on vahemikus 1–100 nm.
               Konkreetsetes olukordades ning kui see on põhjendatud keskkonna-, tervise-, ohutuse- või konkurentsivõimeküsimustega, võib lõimist iseloomustava suurusvahemiku piirmäära 50 % asendada piirmääraga vahemikust 1–50 %.

               3.

               Erandina punktist 2, käsitatakse nanomaterjalina fullereene, grafeenihelbeid ja ühekordse seinaga süsiniknanotorusid, mille üks või mitu välismõõdet on alla 1 nm.

               4.

               Punkti 2 kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõistete „osake”, „pahm” ja „kämp” määratlusi:
               a)   „osake”– väga väike kindlaksmääratud füüsiliste piiridega aineosa;
               b)   „pahm”– nõrgalt seotud osakeste või kämpude kogum, mille välispindala on võrdne üksikute komponentide pindala summaga;
               c)   „kämp”– osake, mis koosneb tugevasti seotud või kokkusulatatud osakestest.

               5.

               Kui see on tehniliselt teostatav ning konkreetses õigusaktides nõutud, võib vastavuse punktis 2 esitatud määratlusele kindlaks määrata mahu järgi määratud eripinna alusel. Materjali tuleks pidada punktis 2 esitatud määratluse alla kuuluvaks, kui materjali mahu järgi määratud eripind on suurem kui 60 m2/cm3. Materjali, mis on lõimise põhjal nanomaterjal, tuleks siiski pidada punktis 2 esitatud määratlusele vastavaks isegi juhul, kui materjali mahu järgi määratud eripind on alla 60 m2/cm3.

               6.

               2014. aasta detsembriks vaadatakse punktide 1–5 sätestatud määratlus üle, võttes arvesse kogemusi ning teaduse ja tehnika arengut. Ülevaatamisel tuleks eelkõige keskenduda sellele, kas lõimist iseloomustavat piirmäära 50 % tuleks tõsta või langetada.

               7.

               Käesolev soovitus on adresseeritud liikmesriikidele, ELi ametitele ja ettevõtjatele.

      Brüssel, 18. oktoober 2011

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Janez POTOČNIK

      (1)  KOM(2005) 243 (lõplik).

      (2)  KOM(2008) 366 (lõplik).

      (3)  P6_TA(2009) 0328.

      (4)  eurot 24403 EN, juuni 2010.

      (5)  http://ec.europa.eu/health/scientific_committees/emerging/docs/scenihr_o_032.pdf

      (6)  http://cdb.iso.org


               14.5.2014

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 144/2

         Soovitus võtta vastu nõukogu määrus, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2532/98 Euroopa Keskpanga volituste kohta rakendada sanktsioone
   (EKP/2014/19)

      (esitatud Euroopa Keskpanga poolt)

   (2014/C 144/02)
   SELETUSKIRI
   I.   SISSEJUHATUS

   Euroopa Liidu Nõukogu võttis 23. novembril 1998. aastal vastu nõukogu määruse (EÜ) nr 2532/98 (1). Võttes arvesse kogemusi, mis on saadud aastate jooksul määruse (EÜ) nr 2532/98 kohaldamisel Euroopa Keskpanga (EKP) mitmetes pädevusvaldkondades, ning asjaolu, et EKP pädevust rakendada sanktsioone laiendati nõukogu määrusega (EL) nr 1024/2013, (2) tuleb nüüd kaaluda teatavaid muudatusi määruses (EÜ) nr 2532/98. Selleks peab järgima Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 129 lõikes 4 sätestatud korda.
   II.   ÜLDISED KAALUTLUSED

   EKP-le määrusega (EL) nr 1024/2013 pandud ülesannete täitmiseks võib EKP selle määruse artikli 18 kohaselt määrata rahalisi halduskaristusi, „kui krediidiasutused, finantsvaldusettevõtjad või segafinantsvaldusettevõtjad ei täida tahtlikult või hooletuse tõttu mõne asjakohase vahetult kohaldatava liidu õigusakti nõudeid, millega seoses volitatakse pädevaid asutusi asjakohase liidu õiguse alusel kohaldama rahalist halduskaristust” (3) või sanktsioone „EKP määruste või otsuste rikkumise eest” (4) (edaspidi ühiselt „halduskaristused”). Riikide pädevatel asutustel on ühtse järelevalvemehhanismi raames endiselt pädevus määrata halduskaristusi riigi õigusaktide rikkumise eest, kuid nad võivad määrata neid karistusi krediidiasutustele, kelle üle EKP teostab vahetut järelevalvet, ainult siis, kui EKP nõuab neilt sellel eesmärgil menetluse algatamist.
   Põhimõtted ja menetlus, mis kehtivad vahetult kohaldatava liidu õigusakti rikkumise eest rahaliste halduskaristuste määramise suhtes vastavalt määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 18 lõikele 1, on sätestatud määruses (EL) nr 1024/2013 ja Euroopa Keskpanga määruses (EL) nr 468/2014 (EKP/2014/17) (5). Määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 18 lõike 7 kohaselt võib EKP kooskõlas määrusega (EÜ) nr 2532/98 määrata karistusi EKP määruste või otsuste rikkumise eest. Määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 18 lõikes 4 on sätestatud, et EKP kohaldab artiklit 18 „kooskõlas määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus osutatud õigusaktide, sealhulgas vajaduse korral määruses (EÜ) nr 2532/98 esitatud menetlustega”.
   Eeltoodut arvestades on eriti tähtis luua ühtne kord EKP poolt selliste halduskaristuste määramiseks, mis on seotud EKP järelevalveülesannete täitmisega määruse (EL) nr 1024/2013 alusel.
   Lisaks erinevad teatavad määruses (EÜ) nr 2532/98 sätestatud reeglid määruses (EL) nr 1024/2013 sätestatutest. See puudutab eriti määruses (EÜ) nr 2532/98 sätestatud trahvide ning karistusmaksete ülemmäärasid, menetlusreegleid ning tähtaegu.
   Seetõttu soovitatakse määruses (EÜ) nr 2532/98 järgmisi muudatusi.

               a)

               Tuleks lisada uus artikkel 1a, milles määratletakse teatavad üldpõhimõtted, mis kehtivad kõikide EKP rakendatavate halduskaristuste suhtes seoses oma järelevalveülesannete täitmisega või sanktsiooni rakendamise kohta seoses järelevalvega mitteseotud ülesannetega, ning täpsustada nende suhtes asjakohaste selliste sätete kohaldamisala.

               b)

               Lisada tuleks uued artiklid 4a kuni 4c, mis käsitlevad EKP poolt järelevalveülesannete täitmisel määratavate halduskaristuste tingimusi. Uute artiklite eesmärgiks on eristada EKP poolt järelevalveülesannete täitmisel rakendatavate halduskaristuste sätteid sätetest, mis kehtivad selliste sanktsioonide suhtes, mida EKP võib rakendada seoses oma järelevalvega mitte seotud ülesannetega. See tagab, et ühtne kord kehtib kõikidele EKP halduskaristustele, mida määratakse järelevalve valdkonnas, võttes samas arvesse ka määruses (EL) nr 1024/2013 sätestatud eeskirju.

               c)

               Täiendavaid muudatusi tuleb teha tagamaks, et määruse (EÜ) nr 2532/98 artiklites 2 kuni 4 sätestatud sanktsioonide rakendamise põhimõtted ja menetlused on kooskõlas nendega, mis käsitlevad EKP poolt halduskaristuste määramist järelevalveülesannete täitmisel vastavalt määrusele (EL) nr 1024/2013.

         III.   ARTIKLITE SELGITUSED

   Artikkel 1 „Mõisted”
   Karistusmaksete määratlus
   Karistusmaksete määratlust tuleb muuta kahel põhjusel. Esiteks tuleks samamoodi nagu teistes sellekohastes liidu õigusnormides (6) selgelt märkida, et EKP võib kasutada karistusmakseid mitte ainult jätkuva rikkumise eest karistamiseks, vaid ka selleks, et sundida ettevõtjaid järgima EKP määrust või otsust. Teiseks viitab määratlus seoses rikkumise lõpetamist nõudvast otsusest teatamisega praegu määruse (EÜ) nr 2532/98 artikli 3 lõike 1 teisele lõigule. Kuna EKP poolt tema järelevalveülesannete täitmisel rakendatud sanktsioonide suhtes peaks kehtima erinev otsustusmenetlus, tuleks määratluses viidata sellele menetlusele.
   Selle tulemusel tuleks „sanktsioonide” määratlust samuti muuta selliselt, et kustutatakse viide, mille kohaselt on karistusmakse „rikkumise eest määratav”.
   Artikkel 1a „Üldpõhimõtted ja kohaldamisala”
   Kuigi määrus (EÜ) nr 2532/98 sätestab vastavalt Euroopa Keskpanga ja Euroopa Keskpankade Süsteemi põhikirja artiklile 34.3 tingimused, mille kohaselt EKP-l on õigus rakendada sanktsioone ettevõtjate suhtes, kes ei täida EKP määrustes ja otsustes sätestatud kohustusi, tuleb kohaselt arvesse võtta määrust (EL) nr 1024/2013, mis sisaldab mitmeid sätteid, mis on otseselt asjakohased seoses EKP volitustega määrata oma järelevalveülesannete täitmisel halduskaristusi. Seega, ehkki põhimõtteliselt kohalduvad määruse (EÜ) nr 2532/98 sätted kõikidele sanktsioonidele, mida EKP-l on õigus rakendada EKP määruste ja otsuste rikkumiste korral, tuleb lõpetada teatavate määruse (EÜ) nr 2532/98 sätete kohaldamine, mis on vastuolus määrusega (EL) nr 1024/2013 osas, mis puudutab halduskaristuste rakendamist seoses EKP järelevalveülesannete täitmisega, või neid muuta.
   EKP-l on õigus avaldada iga otsus halduskaristuse rakendamise kohta seoses oma järelevalveülesannete täitmisega või sanktsiooni rakendamise kohta seoses järelevalvega mitteseotud ülesannetega, olenemata sellest, kas see on edasi kaevatud või mitte. Seega kehtib kõikide EKP otsuste suhtes sama avaldamiskord. EKP kohaldab sellisele avaldamisele asjakohast liidu õigust olenemata siseriikliku seaduse või muu õigusakti sättest ning peab vastavalt kaaluma otsuse avaldamise proportsionaalsust, arvestades määratud sanktsiooni või halduskaristuse rangust ning samuti avaldamise mõju finantssüsteemi stabiilsusele.
   Artikkel 2 „Sanktsioonid”
   Määruse (EÜ) nr 2532/98 artikli 2 lõige 4 viitab artikli 3 lõikes 4 sätestatud menetlusele, mis ei tohiks olla kohaldatav halduskaristuste määramise suhtes seoses EKP poolt järelevalveülesannete täitmisega. Seetõttu tuleb lisada viide artiklis 4b sätestatud otsustusmenetlusele.
   Artikkel 3 „Menetluskord”
   Artikli 3 lõikes 1 olev viide EKP juhatusele kui rikkumismenetluse algatamiseks pädevale organile tuleb välja jätta, et EKP saaks artikli 6 lõike 2 alusel kehtestatavas määruses kindlaks määrata, milline tema siseorgan väidetava rikkumise uurimise läbi viib. Pädevus teha sanktsiooni rakendamise otsus jääb uue artikli 4b kohaselt EKP juhatusele.
   Artikli 3 lõiget 10 tuleks muuta selliselt, et see ei viitaks mitte ainult Euroopa Keskpankade Süsteemile antud ülesannetele vaid ka ülesannetele, mis on EKP-le antud asutamislepingu artikli 127 lõikega 6. Artikli 3 lõike 10 viimast lauset tuleks muuta, et see kajastaks ka EKP uut järelevalvepädevust.
   Artikkel 4a „Erireeglid seoses EKP poolt järelevalveülesannete täitmisel rakendatavate sanktsioonide ülemmääradega”
   Selliste rahaliste halduskaristuste ülemmäär, mida EKP võib määrata määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 18 lõike 1 alusel vahetult kohaldatava liidu õigusakti nõuete rikkumisel, ületab suuresti ülemmäära, mis on lubatav määruse (EÜ) nr 2532/98 kohaselt. Seda erinevust ei saa pidada põhjendatuks, kuna EKP määruse või otsuse rikkumine ei ole tingimata vähem tõsine kui vahetult kohaldatava liidu õigusakti rikkumine. Seetõttu peaksid kehtima samad ülemmäärad kõikidele halduskaristustele, mida EKP määrab ühtse järelevalvemehhanismi raames järelevalvatavatele krediidiasutustele. Samamoodi tuleks muuta ka EKP poolt järelevalve valdkonnas määratavate karistusmaksete ülemmäärasid.
   Seetõttu ei peaks artikli 2 lõige 1 kohalduma halduskaristustele, mida EKP rakendab oma järelevalveülesannete täitmisel.
   Artikkel 4b „Erireeglid seoses EKP poolt järelevalveülesannete täitmisel rakendatavate sanktsioonidega”
   Määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 25 lõikes 2 on sätestatud eraldatuse põhimõte, mille kohaselt EKP täidab talle määrusega (EL) nr 1024/2013 antud ülesandeid rahapoliitikaga seotud ülesannetest ja muudest ülesannetest eraldi. Sellest artiklist tulenevalt tuleks määrust (EÜ) nr 2532/98 muuta, nähes selles samamoodi nagu määruse (EL) nr 1024/2013 artiklis 26 järelevalve valdkonnas halduskaristuste rakendamisel ette otsustusmenetluse, mis hõlmab järelevalvenõukogu ja EKP nõukogu. See oleks kooskõlas ka Baseli pangajärelevalve komitee dokumendiga „Core Principles for Effective Banking Supervision” (7) ning vajadusega tagada, et isikutele karistusi määravad asutused on samad, mis teostavad nende üle järelevalvet.
   EKP nõukogu poolt järelevalve valdkonnas tehtud halduskaristuse rakendamise otsuse vaatab vastavalt määruse (EL) nr 1024/2013 artiklile 24 läbi vaidlustusnõukogu, kui füüsiline või juriidiline isik nõuab sellise talle adresseeritud või teda otseselt või isiklikult puudutava otsuse läbivaatamist. Sellest tulenevalt tuleks määrust (EÜ) nr 2532/98 muuta, nähes selles samamoodi nagu määruse (EL) nr 1024/2013 artiklis 24 järelevalve valdkonnas halduskaristuste määramisel ette läbivaatamismenetluse EKP vaidlustusnõukogu poolt.
   Eeltoodut arvestades ei peaks artikli 3 lõiked 1 kuni 8 kohalduma halduskaristustele, mida EKP rakendab oma järelevalveülesannete täitmisel.
   Artikkel 4c „Järelevalve valdkonnas määratud halduskaristuste tähtajad”
   Tähtajad, mida kohaldatakse karistuste määramisel ja täitmisele pööramisel seoses EKP järelevalvega mitte seotud ülesannetega, on praktikas hästi toiminud, eriti tänu selle uurimise suhtelisele lihtsusele, mis on nõutav tuvastamaks, kas rikkumine on toime pandud, st kas on rikutud kohustuslike reservide nõudeid, tagatise kõlblikkuse reegleid, statistilise aruandluse nõudeid. Arvestades, et väidetavate rikkumiste uurimine järelevalve valdkonnas on keerukam, peaksid selles valdkonnas halduskaristuste määramiseks ja täitmisele pööramiseks kehtima pikemad tähtajad võrreldes tähtaegadega, mida kohaldatakse järelevalvega mitte seotud ülesannete raames rakendatavate sanktsioonide puhul. See on samuti kooskõlas tähtaegadega, mis on sätestatud määruses (EÜ) nr 1/2003 seoses konkurentsieeskirjade rikkumistega. Kuna kõikide halduskaristuste suhtes, mida EKP võib järelevalve valdkonnas ettevõtjatele määrata, peaksid kehtima samad tähtajad olenemata sellest, kas need halduskaristused on seotud EKP otsuse või määruse või vahetult kohaldatava liidu õigusakti rikkumisega, peaksid artiklis 4c sätestatud tähtajad kohalduma halduskaristustele, mida EKP määrab oma järelevalveülesannete täitmisel.
   Nende tähtaegade peatumine ja katkemine peaksid olema reguleeritud samamoodi, võttes samuti arvesse, et rikkumismenetlus järelevalve valdkonnas võib kattuda samadel faktilistel asjaoludel põhineva kriminaaluurimise ja kriminaalmenetlusega.
   Eeltoodut arvestades ei peaks artikkel 4 kohalduma halduskaristustele, mida EKP rakendab oma järelevalveülesannete täitmisel.

      Soovitus võtta vastu:

         „NÕUKOGU MÄÄRUS,
         millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2532/98 Euroopa Keskpanga volituste kohta rakendada sanktsioone
         EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
         võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eelkõige selle artikli 132 lõiget 3,
         võttes arvesse Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja, eelkõige selle artiklit 34.3,
         võttes arvesse Euroopa Keskpanga soovitust,
         võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust,
         võttes arvesse Euroopa Komisjoni arvamust,
         toimides aluslepingu artikli 129 lõikes 4 ning Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja artiklis 41 sätestatud korras,
         ning arvestades järgmist:

                     (1)

                     Määruses (EÜ) nr 2532/98 (8) on määratletud kooskõlas Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirjaga (edaspidi „EKPSi põhikiri”) piirangud ja tingimused, mille kohaselt Euroopa Keskpank (EKP) võib määrata trahve ja karistusmakseid ettevõtjatele, kes ei täida tema määrustes ja otsustes sätestatud tingimusi.

                     (2)

                     EKP on kohaldanud määrust (EÜ) nr 2532/98 sanktsioonide rakendamiseks oma mitmes pädevusvaldkonnas, sealhulgas liidu rahapoliitika teostamisel, maksesüsteemide käitamisel ja statistilise teabe kogumisel.

                     (3)

                     Nõukogu määrus (EL) nr 1024/2013 (9) volitab EKP-d määrama krediidiasutustele, kelle suhtes ta teostab järelevalvet: a) rahalisi halduskaristusi vahetult kohaldatavas liidu õigusaktis või EKP määruses või otsuses sätestatud nõude rikkumise korral ja b) sanktsioone EKP määruse või otsuse rikkumise korral (edaspidi ühiselt „halduskaristused”).

                     (4)

                     Määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 18 lõikes 7 on sätestatud, et EKP võib talle selle määrusega antud ülesannete täitmiseks kooskõlas määrusega (EÜ) nr 2532/98 määrata sanktsioone EKP määruste või otsuste rikkumise eest.

                     (5)

                     Määrus (EL) nr 1024/2013 sisaldab mitmeid sätteid, mis on otseselt asjakohased seoses EKP volitustega määrata rahalisi halduskaristusi seoses oma järelevalveülesannetega. Selles suhtes on teatavad määruse (EÜ) nr 2532/98 sätted vastuolus määrusega (EL) nr 1024/2013. Seetõttu on vaja määratleda need määruse (EÜ) nr 2532/98 sätted, mida tuleks muuta, et luua sidus kord EKP poolt sanktsioonide määramiseks tema järelevalveülesannete täitmisel määruse (EL) nr 1024/2013 alusel.

                     (6)

                     EKP avaldab otsused, millega määratakse rahalised halduskaristused vahetult kohaldatava liidu õigusakti rikkumise korral ja sanktsioonide määramisele EKP määruste või otsuste rikkumise korral, mõlemal juhul nii järelevalve valdkonnas kui ka järelevalvega mitteseotud valdkondades, välja arvatud juhul, kui avaldamine oleks ettevõtjale määratud rahalise halduskaristuse või sanktsiooni raskust arvestades ebaproportsionaalne või kui see kahjustaks finantsturgude stabiilsust.

                     (7)

                     Et tagada järjekindlus võrdselt tõsiste rikkumiste kohtlemisel, ei tohiks sellise trahvi ülemmäär, mille EKP võib järelevalve valdkonnas määrata ettevõtjale EKP määruses või otsuses sätestatud nõude rikkumise eest, erineda sellise trahvi ülemmäärast, mille EKP võib määrata ettevõtjale vahetult kohaldatava liidu õigusakti rikkumise eest. Kõikide EKP poolt järelevalveülesannete täitmisel määratud trahvide suhtes peaksid seetõttu kehtima samad ülemmäärad.

                     (8)

                     EKP peaks saama määrata karistusmakseid ettevõtjatele, et sundida neid täitma EKP määrusi või otsuseid järelevalve valdkonnas või et lõpetada jätkuv rikkumine. Karistusmaksete ülemmäärad peaksid olema vastavuses järelevalve valdkonnas kohaldatavate trahvide ülemmääradega.

                     (9)

                     Määruse (EL) nr 1024/2013 artiklis 25 on sätestatud eraldatuse põhimõte, mille kohaselt EKP täidab talle määrusega (EL) nr 1024/2013 antud ülesandeid ilma rahapoliitikaga seotud ülesandeid ja muid ülesandeid mõjutamata ning nendest eraldi. Eraldatuse põhimõtte toetamiseks on vastavalt artiklile 26 asutatud järelevalvenõukogu, mille ülesandeks on muu hulgas valmistada ette EKP nõukogu otsuse eelnõud järelevalve valdkonnas. Lisaks vaatab EKP nõukogu otsused artiklis 24 sätestatud alustel ja korras läbi vaidlustusnõukogu. Võttes arvesse eraldatuse põhimõtet ning järelevalvenõukogu ja vaidlustusnõukogu moodustamist, peab kehtima kaks eraldi menetlust: a) kui EKP kaalub halduskaristuste rakendamist järelevalveülesannete täitmise raames, teeb sellekohase otsuse EKP nõukogu järelevalvenõukogu poolt esitatava lõpliku otsuse eelnõu alusel ning otsuse võib läbi vaadata vaidlustusnõukogu, ning b) kui EKP kaalub sanktsioonide rakendamist järelevalvega mitte seotud ülesannete täitmise raames, teeb sellekohase otsuse EKP juhatus ning otsuse võib läbi vaadata EKP nõukogu.

                     (10)

                     Tulenevalt järelevalve valdkonnas läbi viidava rikkumiste uurimise keerukusest, peaksid EKP järelevalveülesannetega seotud halduskaristuste rakendamisel ja jõustamisel kehtima pikemad tähtajad võrreldes nende tähtaegadega, mis kehtivad EKP järelevalveülesannetega mitte seotud sanktsioonide rakendamisel. Nende tähtaegade peatumine ja katkemine peaks olema reguleeritud samamoodi, võttes samuti arvesse, et rikkumismenetlus järelevalve valdkonnas võib kattuda samadel faktilistel asjaoludel põhineva kriminaaluurimise ja kriminaalmenetlusega.

                     (11)

                     Määrust (EÜ) nr 2532/98 tuleb vastavalt muuta,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
         Artikkel 1
         Muutmine
         Määrust (EÜ) nr 2532/98 muudetakse järgmiselt:

                     1)

                     artiklit 1 muudetakse järgmiselt:

                                 a)

                                 punkt 6 asendatakse järgmisega:
                                 „„karistusmaksed” – rahasummad, mida ettevõte peab jätkuva rikkumise korral maksma karistusena või selleks, et sundida asjaomaseid isikuid täitma EKP poolt järelevalve valdkonnas antud määrusi ja otsuseid. Karistusmaksed arvutatakse jätkuva rikkumise iga päeva kohta a) pärast ettevõtjale rikkumise lõpetamist nõudvast otsusest teatamist artikli 3 lõike 1 teises lõigus sätestatud korras või b) kui jätkuv rikkumine kuulub nõukogu 15. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 1024/2013 (millega antakse Euroopa Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga) (10) artikli 18 lõike 7 kohaldamisalasse, siis käesoleva määruse artiklis 4b sätestatud korras;

                                    (10)  ELT L 287, 29.10.2013, lk 63.”;"

                                 b)

                                 punkt 7 asendatakse järgmisega:
                                 „„sanktsioon” – trahv või karistusmaksed.”;

                     2)

                     lisatakse järgmine artikkel 1a:
                     „Artikkel 1a
                     Üldpõhimõtted ja kohaldamisala
                     1.   Käesolevat määrust kohaldatakse EKP poolt sanktsioonide rakendamisele ettevõtjate suhtes EKP otsustest ja määrustest tulenevate kohustuste rikkumise korral, kui ei ole sõnaselgelt sätestatud teisiti.
                     2.   Reeglid, mis kehtivad EKP poolt järelevalveülesannete täitmisel halduskaristuste rakendamisel vahetult kohaldatavate liidu õigusaktide rikkumise korral ja sanktsioonide rakendamisel EKP määruste ja otsuste rikkumise korral (edaspidi ühiselt „halduskaristused”), erinevad artiklites 2 kuni 4 sätestatud reeglitest artiklites 4a kuni 4c sätestatud ulatuses.
                     3.   EKP võib avaldada mis tahes otsuse, millega määratakse ettevõtjale halduskaristus seoses vahetult kohaldatava liidu õigusakti rikkumisega või sanktsioon seoses EKP määruste ja otsuste rikkumisega, olenemata otsuse peale edasi kaebamisest. EKP avaldab need otsused vastavalt asjakohasele liidu õigusele olenemata riigisisestest õigus- või haldusaktidest ning, kui asjakohane liidu õigus on sätestatud direktiivides, olenemata riigisisestest õigusaktidest, millega need direktiivid on üle võetud.”;

                     3)

                     artikli 2 lõige 4 asendatakse järgmisega:
                     „4.   Kui rikkumine seisneb kohustuse mittetäitmises, ei vabasta sanktsiooni kohaldamine ettevõtjat kohustuse täitmisest, v.a juhul, kui otsus kooskõlas artikli 3 lõikega 4 või artikliga 4b sätestab vastupidist.”;

                     4)

                     artiklit 3 muudetakse järgmiselt:

                                 a)

                                 lõike 1 esimene lause asendatakse järgmisega:
                                 „EKP teeb otsuse rikkumise puhul menetluse algatamise kohta kas omal algatusel või selle riigi keskpanga ettepanekul, kelle jurisdiktsioonis väidetav rikkumine on aset leidnud.”;

                                 b)

                                 lõige 10 asendatakse järgmisega:
                                 „Kui rikkumine on seotud ainult sellise kohustusega, mis on EKPSile või EKP-le antud asutamislepingu ja EKPSi põhikirja alusel, võib rikkumisega seotud menetluse algatada ainult käesoleva määruse alusel olenemata sellest, et teatavate riigisiseste õigusaktidega võib olla ette nähtud teistsugune menetlus. Kui rikkumine on seotud ka ühe või enama sellise valdkonnaga, mis ei kuulu EKPSi või EKP pädevusse, ei olene käesolevast määrusest tulenev rikkumisemenetluse algatamise õigus pädeva riigisisese asutuse õigusest algatada eraldi menetlus seoses selliste valdkondadega, mis ei kuulu EKPSi või EKP pädevusse. Käesolev säte ei piira kriminaalõiguse kohaldamist ning osalevates liikmesriikides usaldatavusjärelevalve pädevust käsitleva riigisisese õiguse kohaldamist vastavalt nõukogu määrusele (EL) nr 1024/2013.”;

                     5)

                     lisatakse järgmised artiklid 4a kuni 4c:
                     „Artikkel 4a
                     Erireeglid seoses EKP poolt järelevalveülesannete täitmisel rakendatavate sanktsioonide ülemmääradega
                     1.   Kui rikutakse EKP poolt järelevalveülesannete täitmisel vastu võetud otsuseid ja määrusi, võib EKP erandina artikli 2 lõikest 1 määrata trahve ja karistusmakseid järgmistes piirides.

                                 a)

                                 Trahvid: ülempiiriks on rikkumisest tulenev kasu või välditud kahju kahekordne määr, kui see on võimalik kindlaks määrata, või 10 % ettevõtja aastakäibest.

                                 b)

                                 Karistusmaksed: ülempiiriks on 5 % keskmisest päevakäibest iga rikkumispäeva eest. Karistusmakseid võib määrata kõige rohkem kuue kuu eest alates karistusmaksete määramise otsuses märgitud kuupäevast.

                           2.   Lõike 1 mõistetel on järgmine tähendus: a) „aastakäive” – asjaomases liidu õigusaktis sätestatud juriidilise isiku aastakäive vastavalt sellise isiku viimasele kättesaadavale majandusaasta aruandele. Kui kõnealune ettevõtja on emaettevõtja tütarettevõtja, loetakse aasta kogukäibeks EKP järelevalve all oleva kontserni emaettevõtja viimase kättesaadava konsolideeritud majandusaasta aruande põhjal saadav kogukäive; b) „keskmine päevakäive” – punktis a määratletud aastakäive jagatuna 365-ga.
                     Artikkel 4b
                     Erimenetlus seoses EKP poolt järelevalveülesannete täitmisel rakendatavate sanktsioonidega
                     1.   Erandina artikli 3 lõigetest 1 kuni 8 kohaldatakse käesolevas artiklis sätestatud reegleid EKP poolt järelevalveülesannete täitmisel vastu võetud otsuste ja määrustega seotud rikkumiste suhtes.
                     2.   Pärast rikkumismenetluse läbiviimist EKP poolt artikli 6 lõike 2 alusel kehtestatud eeskirjade kohaselt esitab järelevalvenõukogu määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 26 lõikes 8 sätestatud menetluses EKP nõukogule lõpliku otsuse eelnõu ettevõtja suhtes sanktsiooni rakendamise kohta. Enne järelevalvenõukogu poolt EKP nõukogule lõpliku otsuse eelnõu esitamist peab ära kuulama asjaomase ettevõtja seoses väidetava rikkumisega.
                     3.   Asjaomasel ettevõtjal on õigus taotleda EKP nõukogu poolt lõike 2 kohaselt tehtud otsuse läbivaatamist vaidlustusnõukogus määruse (EL) nr 1024/2013 artiklis 24 sätestatud korras.
                     Artikkel 4c
                     EKP poolt järelevalveülesannete täitmisel määratavate halduskaristuste tähtajad
                     1.   Erandina artiklist 4 aegub õigus teha halduskaristuse määramise otsus seoses vahetult kohaldatava liidu õigusakti või EKP poolt järelevalveülesannete täitmisel vastu võetud otsuse ja määruse rikkumisega viie aasta möödumisel rikkumise toimumisest või jätkuva rikkumise korral viie aasta möödumisel selle lõppemisest.
                     2.   Lõikes 1 sätestatud aegumise katkestab mis tahes EKP poolt uurimiseks ette võetud toiming või rikkumisega seotud menetlus. Aegumine katkeb päeval, mil sellest tegevusest teatatakse asjaomasele järelevalve alla kuuluvale üksusele. Pärast iga katkemist algab aegumine uuesti. Siiski ei ületa tähtaeg kümmet aastat rikkumise toimumisest või jätkuva rikkumise korral selle lõppemisest.
                     3.   Eelmistes lõigetes sätestatud tähtaegu võib pikendada, kui: a) EKP nõukogu otsust vaadatakse läbi vaidlustusnõukogus või Euroopa Liidu Kohtus või b) kui asjaomase ettevõtja suhtes on samade faktiliste asjaolude alusel käimas kriminaalmenetlus. Sellisel juhul pikendatakse eelmistes lõigetes sätestatud tähtaegu aja võrra, mis kulub vaidlustusnõukogul või Euroopa Liidu Kohtul otsuse läbivaatamiseks, või kuni asjaomase ettevõtja suhtes kriminaalmenetluse lõpetamiseni.
                     4.   EKP toiming, mis on suunatud rakendatud halduskaristusest tuleneva makse või maksetingimuste täitmisele pööramisele, katkestab halduskaristuse täitmisele pööramine aegumise. EKP õigus halduskaristuse rakendamise otsus täitmisele pöörata aegub viie aasta möödumisel selle otsuse tegemisest. Halduskaristuse täitmisele pööramise aegumine peatub:

                                 a)

                                 kuni on möödunud määratud halduskaristuse osas määratud maksmise tähtaeg;

                                 b)

                                 kui halduskaristuse osas määratud makse täitmisele pööramine on peatatud EKP nõukogu või Euroopa Kohtu otsusega.”

               Artikkel 2
         Käesolev määrus jõustub [kuupäeval].

            Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides kooskõlas aluslepinguga.”

      Frankfurt Maini ääres, 16. aprill 2014

            EKP president

         Mario DRAGHI

      (1)  Nõukogu 23. novembri 1998. aasta määrus (EÜ) nr 2532/98 Euroopa Keskpanga volituste kohta rakendada sanktsioone (EÜT L 318, 27.11.1998, lk 4). Euroopa Keskpank on varem esitanud nõukogule oma soovituse EKP/1998/9 seoses nõukogu määrusega (EÜ) Euroopa Keskpanga volituste kohta rakendada sanktsioone (EÜT C 246, 6.8.1998, lk 9).

      (2)  Nõukogu 15. oktoobri. 2013. aasta määrus (EL) nr 1024/2013, millega antakse EKP-le eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga (ELT L 287, 29.10.2013, lk 63).

      (3)  Määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 18 lõige 1.

      (4)  Määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 18 lõige 7.

      (5)  Euroopa Keskpanga 16. aprilli 2014. aasta määrus (EL) nr 468/2014, millega kehtestatakse raamistik Euroopa Keskpanga ja riiklike pädevate asutuste vaheliseks ning riiklike määratud asutustega tehtavaks koostööks ühtse järelevalvemehhanismi raames (ühtse järelevalvemehhanismi raammäärus) (EKP/2014/17) (ELT L 141, 14.5.2014, lk 1).

      (6)  Vt nt komisjoni 12. juuli 2012. aasta delegeeritud määruse (EL) nr 946/2012 (millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 1060/2009 Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve poolt reitinguagentuuridele trahvide määramise menetluseeskirjadega, sealhulgas kaitseõigust käsitlevate normide ja ajaliste sätetega) (ELT L 282, 16.10.2012, lk 23) artikli 4 teine lõik; Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta määruse (EL) nr 648/2012 (börsiväliste tuletisinstrumentide, kesksete vastaspoolte ja kauplemisteabehoidlate kohta) (ELT L 201, 27.7.2012, lk 1) artikli 66 lõige 1; komisjoni 16. juuli 2012. aasta rakendusmääruse (EL) nr 646/2012 (millega nähakse ette Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 216/2008 kohaste trahvide ja karistusmaksete üksikasjalikud rakenduseeskirjad) (ELT L 187, 17.7.2012, lk 29) artikli 16 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2011. aasta määruse (EL) nr 513/2011 (millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1060/2009 reitinguagentuuride kohta) (ELT L 145, 31.5.2011, lk 30) artikli 36b lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. veebruari 2008. aasta määruse (EÜ) nr 216/2008 (mis käsitleb tsiviillennunduse valdkonna ühiseeskirju ja millega luuakse Euroopa Lennundusohutusamet ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 91/670/EMÜ, määrus (EÜ) nr 1592/2002 ning direktiiv 2004/36/EÜ) (ELT L 79, 19.3.2008, lk 1) artikli 25 lõike 1 punkt b; nõukogu 20. jaanuari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 139/2004 (kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle) (EÜ ühinemismäärus) (EÜT L 23, 29.1.2004, lk 1) artikkel 15; nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 (asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta) (EÜT L 1, 4.1.2003, lk 1) artikkel 24.

      (7)  Vt Baseli pangajärelevalve komitee dokumendi „Core Principles for Effective Banking Supervision”, september 2012, põhimõte 1 ja eriti põhikriteerium 6(b) ning põhimõte 11 ja eriti põhikriteerium 7, mis mõlemad nõuavad, et tõhusas pangajärelevalve süsteemis oleks igal pankade ja pangakontsernide üle järelevalve teostajal selged kohustused ja eesmärgid, sealhulgas õigus rakendada erinevaid sanktsioone, ning samuti et järelevalve teostaja käsutuses oleks piisavalt järelevalvevahendeid, sealhulgas pankade suhtes sanktsioonide rakendamise võimalus, et tagada õigeaegsed parandusmeetmeid. Avaldatud Rahvusvaheliste Arvelduste Panga veebilehel www.bis.org.

      (8)  Nõukogu 23. novembri 1998. aasta määrus (EÜ) nr 2532/98 Euroopa Keskpanga volituste kohta rakendada sanktsioone (EÜT L 318, 27.11.1998, lk 4).

      (9)  Nõukogu 15. oktoobri. 2013. aasta määrus (EL) nr 1024/2013, millega antakse Euroopa Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga (ELT L 287, 29.10.2013, lk 63).


				|

		52013DC0368

			Soovitus: NÕUKOGU SOOVITUS, milles käsitletakse Malta 2013. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Malta stabiilsusprogrammi (2012–2016) kohta /* COM/2013/0368 final - 2013/ () */

Soovitus:
NÕUKOGU SOOVITUS,
milles käsitletakse Malta 2013. aasta
riiklikku reformikava
ja esitatakse nõukogu arvamus Malta stabiilsusprogrammi (2012–2016) kohta

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta
määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika
järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta,[1] eriti selle artikli 5 lõiget 2,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu
16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku
tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta,[2] eriti selle artikli 6 lõiget 1,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust[3],
võttes arvesse Euroopa Parlamendi
resolutsioone[4],
võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
olles konsulteerinud majandus- ja
rahanduskomiteega
ning arvestades järgmist:
(1)       Euroopa Ülemkogu kiitis 26.
märtsil 2010 heaks komisjoni ettepaneku käivitada uus tööhõive ja majanduskasvu
strateegia „Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud
koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta
meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali
suurendamiseks.
(2)       Nõukogu võttis 13. juulil
2010 komisjoni ettepanekute põhjal vastu soovituse liikmesriikide ja liidu
majanduspoliitika üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril
2010 otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta[5]; mõlemat dokumenti koos
nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid
arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitikas.
(3)       29. juunil 2012 võtsid
riigipead ja valitsusjuhid vastu majanduskasvu ja töökohtade loomise
kokkuleppe, millega loodi sidus tegevusraamistik riiklikul, ELi ja euroala
tasandil, kasutades selleks kõiki võimalikke hoobasid, vahendeid ja
poliitikasuundi. Nad otsustasid, milliseid meetmeid võtta liikmesriikide
tasandil, eelkõige väljendades täielikku pühendumust strateegia „Euroopa 2020”
eesmärkide saavutamisele ja riigipõhiste soovituste rakendamisele.
(4)       Nõukogu võttis 6. juulil 2012
vastu soovituse Malta 2012. aasta riikliku reformikava kohta ja esitas arvamuse
Malta ajakohastatud stabiilsusprogrammi (2011–2015) kohta.
(5)       28. novembril 2012 võttis
komisjon vastu iga-aastase majanduskasvu analüüsi[6] ning see sündmus märkis
majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2013) algust. Samuti
võttis komisjon 28. novembril 2012 määruse (EL) nr 1176/2011 alusel vastu
häiremehhanismi aruande[7],
milles liikmesriikide hulgas, kelle olukorda tuleb põhjalikult analüüsida,
nimetati ka Maltat.
(6)       Euroopa Ülemkogu kiitis 14.
märtsil 2013 heaks finantsstabiilsuse tagamise ja eelarve konsolideerimise
prioriteedid ning majanduskasvu hoogustamise meetmed. Ülemkogu toonitas
vajadust saavutada diferentseeritud ja majanduskasvu soodustav eelarve
konsolideerimine, taastada tavapärased majandusele laenu andmise tingimused,
edendada majanduskasvu ja konkurentsivõimet, tegelda töötuse probleemiga ja
majanduskriisi sotsiaalsete tagajärgedega ning moderniseerida avalikku haldust.
(7)       10. aprillil 2013 avaldas
komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 5 alusel Malta suhtes läbi viidud
põhjaliku analüüsi[8]
tulemused. Komisjoni analüüsi põhjal võib järeldada, et Maltal esineb
makromajanduslik tasakaalustamatus, mida tuleb jälgida ja vastavalt
poliitikameetmeid võtta. Eelkõige vajavad hoolikat järelevalvet
pangandussektoris ja kinnisvaraturul toimuvad arengud. Poliitilist tähelepanu
tuleb pöörata riigi rahanduse pikaajalisele jätkusuutlikkusele.
(8)       Malta esitas 30. aprillil
2013 oma stabiilsusprogrammi ajavahemikuks 2012–2016 ja 2013. aasta riikliku
reformikava. Selleks et võtta arvesse nende kahe programmi omavahelisi seoseid,
hinnati neid ühel ja samal ajal.
(9)       Tuginedes nõukogu määruse
(EÜ) nr 1466/97 kohasele 2012. aasta stabiilsusprogrammi hindamisele, on
nõukogu seisukohal, et programmi eelarveprognooside aluseks olev
makromajanduslik stsenaarium on realistlik. Nõukogu tühistas 4. detsembril 2012
oma otsuse ülemäärase eelarvepuudujäägi olemasolu kohta Maltal, kuna see
kõrvaldati 2011. aastal. Eelarvepuudujääk näis olevat püsivalt kõrvaldatud ka
komisjoni 2012. aasta sügisprognoosi kohaselt. Siiski registreeriti Maltal
2012. aastal valitsemissektori eelarve puudujääk, mis ulatus 3,3 %-ni SKPst,
ületades jälle kontrollväärtust 3 % SKPst. Programmis visandatud
eelarvestrateegia eesmärk on järk-järgult vähendada puudujääki 3,3 %-st
SKPst 2012. aastal 0,8 %-ni SKPst 2016. aastal, mis tähendab järkjärgulist
liikumist keskpika perioodi eelarve-eesmärgi suunas. Programmis kinnitatakse
keskpika perioodi eesmärgiks struktuurse eelarvepositsiooni saavutamine, mis on
stabiilsuse ja kasvu paktiga nõutust palju kaugelepürgivam eesmärk, kuid seda
ei plaanita saavutada programmiperioodi jooksul. Programmis püstitatud 2013.
aasta eelarvepuudujäägi eesmärk tugineb maksutulude suhteliselt suurele
kasvule, mida aluseks olev makromajanduslik stsenaarium ei näi täielikult
selgitavat. Lisaks ei toeta seda eesmärki piisavalt üksikasjalikud meetmed ja
sama kehtib ka järgnevate aastate kohta. Seega on kavandatud (ümberarvutatud)
struktuurse eelarvepositsiooni muutus palju suurem komisjoni prognoosist. Selle
kohaselt paraneb struktuurne tasakaal 2013. aastal vaid ¼ protsendipunkti võrra
SKPst ja 2014. aastal üksnes pisut, eeldusel et poliitikat ei muudeta.
Ennustuse kohaselt jääb valitsemissektori koguvõla tase kogu programmiperioodi
vältel üle kontrollväärtuse 60 % SKPst. Riiklikud ametiasutused
prognoosivad 2014. aastaks võla suurenemist 74,2 %-ni SKPst ning seejärel
selle langust 70 %-ni 2016. aastaks. Komisjoni 2013. aasta kevadprognoosi
kohaselt peaks võla suhe SKPsse kasvama veidi kiiremini – 74,9 %-ni 2014.
aastal –, kuna on oodata esmase puudujäägi suurenemist. Kuna ülemäärane
puudujääk kõrvaldati 2011. aastal, on Maltal 2012. aastast alates kolmeaastane
üleminekuperiood seoses võla vähendamise sihttaseme kohaldamisega. Malta ei
teinud 2012. aastal piisavalt edusamme võlakriteeriumi täitmise poole, ega tee
neid ka eeldatavasti 2013. ja 2014. aastal. Kuigi Malta eelarveraamistik on
üsna paindlik, ei toeta tugeva eelarvepositsiooni saavutamist selle mittesiduv
olemus ja asjaolu, et eelarvepoliitikat planeeritakse lühikeses perspektiivis.
Eelarveraamistikke käsitlev direktiiv 2011/85/EL ei ole veel üle võetud ning
riigi õiguses ei ole veel kehtestatud struktuurse eelarvepositsiooni reeglit,
mis on ette nähtud stabiilsuse, koordineerimise ja juhtimise lepinguga.
Stabiilsusprogrammis osutatakse valitsuse kavatsusele luua eelarvenõukogu, kuid
konkreetsed plaanid puuduvad.
(10)     Riigi rahandust ohustavad
jätkuvalt puudulik maksukuulekus ja maksudest kõrvalehoidumine. Ametiasutused
on kehtestanud mitmeid asjakohaseid meetmeid ja plaanivad lisameetmeid, kuid
nende rakendamist tuleb hoolikalt jälgida, kuna konkreetsed tulemused pole veel
ilmnenud. Ettevõtete võlakoormust soodustavad maksustiimulid on veel väga
suured. 2012. aastal paistis Malta teiste seas silma kui riik, millel on
järjekorras teisena suurim lõhe võlgasid käsitleva maksustamislahenduse ja
omakapitali kaudu uute investeeringute rahastamise vahel. Võlgnevuse
soodustamine võib kaasa tuua ülemäära kõrge ettevõtete finantsvõimenduse ja
kapitali ebaefektiivse jaotuse. Malta on üks vähestest riikidest, kellel
puuduvad sätted võlgnevuse soodustamisega võitlemiseks.
(11)     Maltal on jätkuvalt probleeme
rahanduse jätkusuutlikkusega, kui võtta arvesse, et prognooside kohaselt ületab
elanikkonna vananemise mõju eelarvele tunduvalt ELi keskmist. Pensionikulutuste
kasv moodustab enam kui poole vananemisega seotud kulude prognoositavast
kogukasvust. Samas jääb teiste liikmesriikidega võrreldes seadusjärgne
pensioniiga madalaks ning 2006. aasta reformiga kehtestatud pensioniea tõstmine
toimub aeglaselt. Jätkusuutlikkuse kindlustamiseks on vaja lisareformi, mis
tagaks ka asjakohasuse ja käsitleks põlvkondadevahelise võrdsuse küsimusi.
Kuigi sotsiaalpartneritega peeti arutelusid, ei esitatud konkreetseid
ettepanekuid tulevase pensionireformi kohta. Eakamate töötajate tööhõive määr
on madal ning igakülgne aktiivsena vananemise strateegia tuleb veel välja
töötada. Esmatasandi arstiabi piiratud pakkumine ja elanikkonna ennustatud
vananemine võivad pikas perspektiivis tuua kaasa kõrged tervishoiukulud. Haldussuutlikkus
riigihangete vallas on nõrk, tuues kaasa keerukad ja pikad menetlused.
(12)     Tervitatavad on nii koolist
väljalangemise määra vähendamiseks võetud meetmed kui ka see, et hiljuti
algatati koolist väljalangemise vähendamise strateegiat ettevalmistav menetlus.
Samuti aitavad need vähendada töötajate oskuste mittevastavust tööturu
nõudlusele. Poliitiliste sammude tõhusus sõltub nõuetekohasest ja õigeaegsest
rakendamisest, mida tuleb tähelepanelikult jälgida. Samas on suurimaks
kitsaskohaks ebapiisav seos hariduse ja koolituse ning tööturu vajaduste vahel.
Plaanitud on luua ühtne praktikasüsteem, mis hõlmaks rohkem
kvalifikatsioonitasemeid. Oodatakse, et see aitab soodustada tööturu
vajadustele vastava tööjõu teket.
(13)     Malta on võtnud ka ulatuslikke
meetmeid suurendamaks naiste osalemist tööturul. Peamiselt on need olnud
suunatud töö ja pereelu ühitamise parandamisele. Naiste tööhõive määr on
jätkuvalt tõusuteel ja sellele aitab kaasa ka soodne grupiefekt. Samas on veel
arenguruumi: naiste tööhõive määr on endiselt madal, lapsevanemaks olemine
avaldab endiselt suurt mõju naiste osalemisele tööturul ning naiste ja meeste
tööhõive erinevus on ELi suurim. Paindliku töökorralduse edendamine ning
taskukohaste lastehoiu- ja koolijärgsete lastehoiuasutuste kättesaadavaks
tegemine suuremale elanikkonnaosale saab aidata kaasa naiste tööhõive määra
täiendavale suurendamisele.
(14)     Malta elukallidusega
kohandamise mehhanismil on eriomadused, mis näivad leevendavat selle
negatiivset mõju tööturu üldisele toimivusele ja palkade kohandamisele. Nimelt
tagatakse mehhanismiga kindel palga suurenemise määr, tagades seega üksnes
inflatsiooni osalise kompenseerimise selliste palkade puhul, mis ületavad
võrdlusaluseks olevat põhipalka. Kasutada võib mikro- ja makrotasandi erandeid
ning palgaläbirääkimised on täielikult detsentraliseeritud. Samas võib süsteem
majandustsükli eriti ebasoodsatel etappidel ikkagi ohustada reaalpalkade
paindlikkust, takistades tööturu kohandamist ja tõkestades konkurentsi.
Mehhanismi puhul kasutatava hinnaindeksi mõne komponendi hindade (eelkõige
energiahindade) volatiilsus võib palga-hinna spiraali kaudu avaldada survet
inflatsioonile. Seetõttu on võimalike riskide leevendamiseks hädavajalik koguda
sektori tasandil andmeid palkade ja tootlikkuse kohta ning teostada hoolikat
järelevalvet palkade indekseerimise süsteemi üle. Malta ametiasutused peaksid
tähelepanelikult jälgima mehhanismi mõju majandusele ning peaksid olema valmis
seda vajaduse korral reformima.
(15)     Malta konkurentsivõime on
jätkuvalt ohus, pidades silmas tarneallikate väga piiratud mitmekesisust ning
riigi energiavarustuse halbu keskkonnanäitajaid, mis toovad kaasa kõrged
elektrihinnad. Ebakindlust suurendab riigi peamise energiatarnija (Enemalta)
kehv finantsolukord, kuid Sitsiiliaga loodav elektriühendus peaks olukorda
pärast 2014. aastat kergendama. Kuigi mitmete algatustega on edasi mindud ja
võetud kasutusele näiteks päikeseenergia, on taastuvate energiaallikate osakaal
jätkuvalt väga väike, ning suurte projektide, näiteks tuuleparkide arendamise
teostatavus näib küsitav. Energiatõhususe vallas registreeriti edasiminek,
eelkõige seoses üldkasutatavate hoonetega, mille tõhususe suurendamist toetati
liidu vahenditest. Ka Malta transpordisüsteemi keskkonnanäitajad on kehvad.
Maltale tuleks kasuks põhjalik transpordistrateegia, millega püütaks parandada
ühistransporti, maanteevõrgustikku, transpordisüsteemi CO2-heidet ja
täiendavalt soodustada muude transpordivahendite kui sõiduautode kasutamist.
(16)     Sisemajandusega võrreldes on
Malta pangandussektor väga suur. Kuigi see on eelkõige tingitud riigisisestest
ja rahvusvahelistest nišipankadest, mille mõju sisemajandusele on piiratud,
tuleks ka edaspidi teostada nende üle ranget järelevalvet, et ära hoida nende
tegevuse negatiivset mõju finantsstabiilsusele. Riigisisesed pangad on
jätkuvalt suuresti mõjutatud kinnisvaraturust, samas kui konkreetsed
laenukahjumi reservid on suhteliselt väikesed. Poliitilisi arutelusid on küll
peetud, kuid siiani ei ole tulemuseks olnud asjakohaseid regulatiivmeetmeid.
Kohtusüsteemi mõjutavad puudujäägid, mis ohustavad samuti finantsstabiilsust.
Maksujõuetusjuhtumite lahendamiseks kuluv pikk aeg takistab tagatisõiguste
tõhusat jõustamist. Majandussurutise aegadel võib see tekitada lisakoormuse
pankade bilansile ja suurendada kahjumit, tuues kaasa rekapitaliseerimise
vajaduse.
(17)     Komisjon hindas Euroopa
poolaasta raames põhjalikult Malta majanduspoliitikat. Hinnati
stabiilsusprogrammi ja riiklikku reformikava ning esitati põhjalik analüüs.
Hindamisel võeti arvesse kõnealuste dokumentide asjakohasust Malta eelarve- ja
sotsiaal-majanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, aga ka nende vastavust
ELi eeskirjadele ja juhistele, pidades silmas vajadust tugevdada ELi üldist
majandusjuhtimist, andes ELi tasandi panuse riigi tasandil tehtavatesse
otsustesse. Euroopa poolaasta raames koostatud komisjoni soovitused kajastuvad
soovitustes 1–5.
(18)     Võttes arvesse kõnealust
hinnangut, on nõukogu Malta stabiilsusprogrammi läbi vaadanud ja tema arvamus[9] selle kohta kajastub eelkõige
soovituses 1.
(19)     Võttes arvesse komisjoni
põhjalikku analüüsi ja kõnealust hindamist, on nõukogu läbi vaadanud riikliku
reformikava ja stabiilsusprogrammi. Määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 6 alusel
tehtud nõukogu soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 2 ja 5.
(20)     Komisjon on Euroopa poolaasta
raames hinnanud põhjalikult ka kogu euroala majanduspoliitikat. Sellele
tuginedes on nõukogu esitanud konkreetsed soovitused liikmesriikidele, kelle
vääringuks on euro. Ka Malta peaks tagama kõnealuste soovituste täieliku ja
õigeaegse rakendamise,
SOOVITAB Maltal võtta aastatel
2013–2014 järgmisi meetmeid.
1.           Täpsustada ja rakendada
meetmeid, mis on vajalikud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse kohastes
nõukogu soovitustes sätestatud iga-aastase struktuurilise kohanduse
saavutamiseks, et kõrvaldada ülemäärane eelarvepuudujääk jätkusuutlikul ja
majanduskasvu soodustaval viisil 2014. aastaks, piirates ajutiste meetmete
kasutamist. Võtta pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamist sihiks struktuurilise
kohanduse saavutamine asjakohase aja jooksul, et saavutada keskpika perioodi
eelarve-eesmärk 2017. aastaks. Kehtestada 2013. aastal siduv ja reeglipõhine
mitmeaastane eelarveraamistik. Tagada maksukuulekuse parandamiseks ja maksudest
kõrvalehoidumisega võitlemiseks võetavate meetmete kindel rakendamine ning
võtta ettevõtete maksustamisega seoses meetmeid võlgnevuse soodustamise
vähendamiseks.
2.           Riigi rahanduse pikaajalise
jätkusuutlikkuse tagamiseks reformida pensionisüsteemi, et piirata kulude
prognoositud tõusu, sealhulgas seadusjärgse pensioniea tõstmise kiirendamise
kaudu. Selle eesmärgi saavutamiseks siduda seadusjärgse pensionieaga eeldatav
eluiga ning soodustada erapensioni kogumist. Igakülgse aktiivsena vananemise
strateegia väljatöötamise ja rakendamise kaudu võtta meetmeid eakate töötajate
tööhõive määra tõstmiseks. Jätkata tervishoiureformidega, et suurendada sektori
kulutõhusust, ennekõike tugevdades riikliku esmatasandi arstiabi pakkumist.
Parandada riigihankemenetluste tõhusust ja vähendada nende pikkust.
3.           Jätkata poliitilisi
jõupingutusi, et vähendada koolist väljalangemist, eelkõige luues põhjaliku
järelevalvesüsteemi. Suurendada hariduse ja koolituse vastavust tööturu
vajadustele, et lahendada oskustöötajate nappuse probleem, ja viia selleks läbi
ka väljakuulutatud praktikasüsteemi reform. Parandada jätkuvalt naiste
osalemist tööturul ja seda toetada, edendades paindlikku töökorraldust ja
tõhustades eelkõige lastehoiu- ja koolijärgsete lastehoiuasutuste
kättesaadavust ja taskukohasust.
4.           Jätkata jõupingutusi
energiaallikate ja nende jaotuse mitmekesistamiseks, eelkõige suurendades
taastuva energia kasutuselevõttu ja Sitsiiliaga elektriühenduse loomise
õigeaegset lõpuleviimist. Jätkata energiatõhususe edendamise püüdlusi ning vähendada
transpordisektori heitkoguseid.
5.           Võtta pangandussektoris
meetmeid, et veelgi suurendada kapitalireserve laenukahju katmiseks, et
leevendada võimalikke ohte, mis tulenevad sõltuvusest kinnisvaraturust. Jätkata
poliitilisi püüdlusi tagada range järelevalve pangandussektori, sealhulgas
riigisiseste ja rahvusvaheliste nišipankade üle. Parandada kohtusüsteemi üldist
tõhusust, vähendades näiteks maksujõuetusjuhtumite lahendamiseks kuluvat aega.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
[1]               EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.
[2]               ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.
[3]               COM(2013) 368 (final).
[4]               P7_TA(2013)0052 ja P7_TA(2013)0053.
[5]               Nõukogu otsus 2013/208/EL, 22. aprill 2013.
[6]               COM(2012) 750 (final).
[7]               COM(2012) 751 (final).
[8]               SWD(2013) 120 (final).
[9]               Vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5
lõikele 2.