title: Komisjoni soovitus (EL) 2017/820, 12. mai 2017, proportsionaalsete politseikontrollide ja politseikoostöö kohta Schengeni alal

text:
               13.5.2017

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 122/79

         KOMISJONI SOOVITUS (EL) 2017/820,
   12. mai 2017,
   proportsionaalsete politseikontrollide ja politseikoostöö kohta Schengeni alal
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Alal, kus sisepiiridel ei ole piirikontrolli, tuleb ühiselt reageerida piiriülestele ohtudele ala avalikule korrale või sisejulgeolekule. Sellise ala sujuv toimimine ei sõltu ainult ELi õigustiku ühtsest kohaldamisest, vaid ka liikmesriikide pädevuste kasutamisest avaliku korra säilitamisel ja sisejulgeoleku tagamisel kooskõlas Schengeni acquis' eesmärkidega. Schengeni ala sujuvaks toimimiseks on oluline arvesse võtta mitte ainult seda, kuidas liikmesriigid oma välispiire haldavad, vaid ka seda, kuidas täidab politsei oma ülesandeid nii liikmesriikide piirialadel kui ka kõikjal mujal nende territooriumil.

               (2)

               2012. aastal andis komisjon esimese Schengeni ala toimimist käsitleva poolaastaaruande (1) lisas välja suunised liikmesriikidele politseimeetmete kohta sisepiirialadel. Tuginedes viimase kolme aasta kogemustele, tuleks need suunised läbi vaadata. See ongi käesoleva soovituse eesmärk. Soovituses on arvesse võetud viimase kolme aasta jooksul saadud õppetunde sellistes valdkondades nagu toimetulek avalikku korda ja sisejulgeolekut ähvardavate ohtudega ning politseikohustuste täitmise ja piiriülese politseikoostöö head tavad, politseikontrolle käsitlev asjakohane kohtupraktika, politseikoostöö valdkonnas toimunud Schengeni hindamised ning tehnoloogia arenguga kaasnevad uued võimalused.

               (3)

               Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) 2016/399 (2) ei mõjuta piirikontrolli puudumine sisepiiridel siseriikliku õiguse kohaselt politseikohustuste täitmist liikmesriikide pädevate asutuste poolt, niivõrd kui nimetatud kohustuste täitmine ei oma samaväärset toimet kontrollidega piiril. Politseikohustuste täitmist ei tuleks pidada piirikontrolliga samaväärseks eeskätt juhul, kui politseimeetmete eesmärk ei ole piirikontroll, nad põhinevad üldistel politsei andmetel ja kogemusel, mis käsitlevad võimalikke ohte avalikule julgeolekule, ning nende eesmärk on eelkõige võidelda piiriülese kuritegevusega, neid kavandatakse ja teostatakse viisil, mis erineb selgelt välispiiridel teostatavatest korrapärastest isikukontrollidest, ning need võetakse kohapealsete kontrollide alusel. Pidades silmas Euroopa Kohtu otsust Adili kohtuasjas, (3) ei ole see ei kumulatiivne ega ka ammendav tingimuste loetelu, mis tähendab, et neid tingimusi ei tohiks käsitada ainsa piirialadel lubatud politseimeetmete kogumina (4).

               (4)

               Määruse (EL) 2016/399 artikli 23 sätted ja Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 72 sõnastus kinnitavad, et piirikontrolli kaotamine sisepiiridel ei ole mõjutanud liikmesriikide õigusi, mis on seotud avaliku korra säilitamise ja sisejulgeoleku kaitsmisega.

               (5)

               Politseikohustuste täitmine liikmesriigi kogu territooriumil on liidu õigusega kooskõlas. Seega võivad liikmesriigid teostada ka politseikontrolle piirialadel, sealhulgas sisepiirialadel, kui see kuulub liikmesriigi kogu territooriumil kohaldatava siseriikliku õigusega kehtestatud politseikohustuste hulka.

               (6)

               Praeguses olukorras, kus avalikku korda ja sisejulgeolekut ähvardavad terrorism ja muu raske piiriülene kuritegevus ning esineb ebaseaduslikult välispiiri ületanud isikute teisese rände oht, võib politseikontrolli tugevdamist kõikjal liikmesriikide territooriumil, sealhulgas piirialadel, ning politseikontrollide teostamist peamistel transporditeedel, nagu kiirteed ja raudteed, pidada vajalikuks ja põhjendatuks. Kas, kus ja kui intensiivselt politseikontrolle teostada, on endiselt liikmesriikide otsustada ning politseikontroll peaks alati olema proportsionaalne kindlakstehtud ohtudega. Sellised politseikontrollid võivad osutuda tõhusamaks kui kontroll sisepiiridel, sest nad on paindlikumad kui staatiline piirikontroll konkreetsetes piiripunktides ja neid saab lihtsamalt kohandada vastavalt muutuvatele ohtudele.

               (7)

               Piirialadel võivad esineda piiriülese kuritegevusega seotud eriohud ja seal võidakse ka rohkem toime panna kogu territooriumil esinevaid süütegusid, nagu sissemurdmised, sõidukivargused, ebaseaduslik uimastikaubandus, kolmanda riigi kodanike omavoliline teisene ränne, sisserändajate ebaseaduslik üle piiri toimetamine ja inimkaubandus. Samuti võib seaduslikult riigi territooriumil elamise nõuete rikkumise oht olla suurem piirialadel. Neid ohte arvesse võttes võivad liikmesriigid otsustada teostada ja tugevdada piirialadel politseikontrolle, mida on kohandatud vastavalt piirialade eriohtudele, tingimusel et need kontrollid ei oma samaväärset toimet kontrollidega piiril.

               (8)

               Avalikku korda või sisejulgeolekut ähvardavate ohtudega tegelemisel võib suurt kasu olla nüüdisaegsest tehnoloogiast, mille abil saab jälgida liiklusvoogusid, eeskätt kiirteedel ja muudel olulistel maanteedel, mille on kindlaks määranud liikmesriigid. Seda silmas pidades tuleks toetada selliste jälgimis- ja valvesüsteemide kasutamist, mis võimaldavad numbrimärkide automaatset tuvastamist õiguskaitse eesmärkidel, kohaldades videovalvet reguleerivaid asjakohaseid õigusnorme, sealhulgas isikuandmete kaitse tagatisi. See võimaldaks liiklusvoogusid ebaproportsionaalselt mõjutamata jälgida Euroopa peamisi transpordikoridore, mida kasutab liidus liikumiseks märkimisväärne hulk reisijaid ja sõidukeid.

               (9)

               Ainult juhul, kui siseriiklikest õigusaktidest tulenevad politseikohustused, mille täitmine piirdub üksnes piirialadega ja mis hõlmavad isikusamasuse kontrolli ilma konkreetse kahtluseta, peavad liikmesriigid sätestama konkreetse raamistiku tagamaks, et need politseikontrollid ei omaks samaväärset toimet kontrollidega piiril. Kuigi Euroopa Kohus leidis Melki kohtuasjas (5) tehtud otsuses, et liikmesriigid võivad anda politseile sisepiirialadel eripädevuse, mis võimaldab teostada isikusamasuse põhjalikku kontrolli üksnes nendel territooriumi osadel, märkis kohus ka, et sellises olukorras peavad liikmesriigid ette nägema selliste kontrollide intensiivsust ja sagedust reguleerivad täpsed normid. Kui kontroll ei sõltu kontrollitava isiku käitumisest ega avaliku korra või sisejulgeoleku rikkumise ohule viitavatest eriasjaoludest või teabest, peavad liikmesriigid lisaks sätestama vajaliku raamistiku kontrolli praktiliseks teostamiseks hoidmaks ära võimalust, et selliste politseimeetmete toime oleks samaväärne piirikontrolliga.

               (10)

               Viimase kolme aasta jooksul on hulk liikmesriike tugevdanud politseikontrolle piirialadel seoses suurenenud ohtudega avalikule korrale ja sisejulgeolekule (nimelt Austria, Belgia, Tšehhi Vabariik, Saksamaa, Taani, Madalmaad, Prantsusmaa, Itaalia, Sloveenia ja Šveits). Mõnikord tehti neid kontrolle konkreetsetes transpordivahendites, näiteks rongides, või konkreetsetel piirialadel. Ka tehnoloogilisi vahendeid kasutatakse selles valdkonnas üha enam. Komisjon ei ole ühtegi neist juhtumitest vaidlustanud. Mõned neist juhtumitest on näited headest tavadest, kuidas tulla toime avalikku korda ja sisejulgeolekut pidevalt ähvardavate suurenenud ohtudega.

               (11)

               Vastavalt määrusele (EL) 2016/399 võib erandjuhtudel piirikontrolli ajutiselt taaskehtestada, kui tegemist on viimase abinõuna. Sellega seoses on nõukogu rakendusotsuses (EL) 2017/246 (6) sõnaselgelt soovitatud liikmesriikidel enne piirikontrolli kehtestamist või pikendamist hinnata, kas politseikontrollidega ei saavutataks samu tulemusi kui ajutise sisepiirikontrolliga.

               (12)

               Kuigi teatavates olukordades võib olla algusest peale selge, et politseikontrollidest üksi ei piisa avalikule korrale või sisejulgeolekule kindlakstehtud ohtudega toime tulekuks (näiteks konkreetsete kahtlustatavate otsimine pärast terrorirünnakut), võib teistel juhtudel taaskehtestatud piirikontrolliga sarnaseid eesmärke üritada saavutada tugevdatud politseikontrollidega piirialadel. Ühest küljest peaks sisepiiridel ajutise piirikontrolli taaskehtestamise otsusele seetõttu põhimõtteliselt eelnema muude võimalike meetmete hindamine. Eeskätt peaksid liikmesriigid selliste otsuste puhul, kus sisepiiridel taaskehtestatakse ajutine piirikontroll ettenähtavate sündmuste tõttu, näitama, et hindamine on läbi viidud. Teisest küljest võib erijuhtudel, kui avalikku korda või sisejulgeolekut ähvardab sisepiirikontrollita ala tasandil või riigi tasandil kiireloomuline ja tõsine oht, olla piirikontrolli ajutine taaskehtestamine sisepiiridel viivitamatult vajalik.

               (13)

               Käesoleva soovitusega kutsutakse liikmesriike paremini kasutama politsei pädevusi ja eelistama politseikontrolle, enne kui nad otsustavad ajutiselt taaskehtestada sisepiirikontrolli.

               (14)

               Mis tahes meetmeid liikmesriik võtab avalikku korda või sisejulgeolekut ähvardava ohu vastu, ta peaks tagama, et meetme rakendamine ei loo inimeste ja kaupade vabale liikumisele takistusi, mis ei ole vajalikud nimetatud avalikku korda või sisejulgeolekut ähvardava ohu tõrjumiseks, sellega põhjendatud ja proportsionaalsed, ning et meede on täielikult kooskõlas põhiõiguste tagamise ja mittediskrimineerimise põhimõttega.

               (15)

               Samuti eeldab sisepiirikontrollita ala toimimine seda, et liikmesriigid kohaldavad piiriülese politseikoostöö valdkonnas tulemuslikult ja tõhusalt täiendavaid meetmeid. Läbiviidud Schengeni hindamised politseikoostöö valdkonnas on esile toonud tõsiasja, et kuigi liikmesriigid üldiselt järgivad Schengeni õigustiku nõudeid, takistab hulk tõkkeid mõningate liikmesriikide käsutuses olevate politseikoostöö vahendite praktilist kasutamist. Seetõttu tuleks liikmesriike innustada neid tõkkeid kõrvaldama, et nad saaksid piiriüleste ohtudega paremini toime tulla.

               (16)

               Ühised politseipatrullid ja muud olemasolevad politsei operatiivkoostöö vahendid aitavad sisepiirikontrollita alal sisejulgeolekut tagada. Näiteks ühispatrullid riikidevahelistel rongidel suurendavad selgelt julgeolekut, kuna aitavad ära hoida olukordi, kus kontrollide omavahel kooskõlastamata jätmine nõrgendab ühel pool piiri tehtavaid pingutusi. Mõnedes liikmesriikides on välja kujunenud tavad, mis hõlbustavad või võimaldavad ühiste politseioperatsioonide läbiviimist (näiteks Saksamaa ja Poola on oma piiril asutanud ühised politseijaoskonnad, kus tegeletakse peamiselt ühispatrullide ja muude operatsioonidega; Austria ja Tšehhi piiril on ühisuurimiste jaoks loodud mikrorühmad; Austrias, Saksamaal, Prantsusmaal, Itaalias ja Ungaris toimuvad ühispatrullid rongidel ning Saksamaa politsei värbab teiste liikmesriikide kodanikke, eeskätt piirialade patrullimiseks). Teisi liikmesriike tuleks innustada nendest headest tavadest eeskuju võtma.

               (17)

               Ühised ohuanalüüsid ja piiriülene teabevahetus liikmesriikide vahel, kellel on ühised piirialad, võivad olla abiks tõhusate politseikontrollide kavandamisel, selleks et kindlakstehtud ohtudega toime tulla. Selline koostöö võib hõlmata nii konkreetsete piiriüleste marsruutidega kui ka kuritegevuses sageli kasutatavate konkreetsete transpordivahenditega seotud riske, selleks et võimaldada suunatud politseikontrolle enne piirialasid. Sellised politseikontrollid võivad olla vahendiks, mida kasutatakse ühiselt asjaomaste liikmesriikide avalikku korda või sisejulgeolekut ähvardavate ohtudega toime tulekuks. Seetõttu on oluline ergutada liikmesriike piiriülest koostööd edasi arendama.

               (18)

               Selleks et piiriülest politseikoostööd tugevdada, võivad liikmesriigid taotleda komisjonilt käesoleva soovituse rakendamiseks toetust. Komisjoni toetusega saab aidata hõlbustada näiteks heade tavade vahetamist liikmesriikide erialaspetsialistide ja poliitikakujundajate vahel ning koostöö tõhustamist liikmesriikide ja asjaomaste ametite (Europol ning Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Amet) vahel. Selle abil saab edasi arendada ka piiriülese koostöö struktuure, nagu näiteks politsei- ja tollikoostöö keskused. Lisaks sellele toetab komisjon liikmesriikide sisendile tuginedes 2011. aasta Schengeni kataloogi (7) (milles on muu hulgas esitatud parimad tavad piiriülese politsei operatiivkoostöö valdkonnas) ja piiriüleste operatsioonide käsiraamatu (8) riikide teabelehtede ajakohastamist.

               (19)

               Nagu hiljutise rändekriisi jooksul selgus, võib ebaseaduslike rändajate kontrollimatu teisene ränne kujutada endast tõsist ohtu avalikule korral või sisejulgeolekule. Kahepoolsete tagasivõtulepingute nõuetekohane kohaldamine vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/115/EÜ (9) artikli 6 lõikele 3 võib kaasa aidata riigis ebaseaduslikult viibivate kolmanda riigi kodanike teisese rände probleemi lahendamisele. Kahepoolsed lepingud võivad aidata saavutada sarnaseid tulemusi suunatud piirikontrollidega sisepiiridel ja toime tulla avalikku korda või sisejulgeolekut ähvardavate ohtudega, omades samal ajal piiratud mõju heausksete reisijate liikumisele. Seetõttu on oluline, et liikmesriigid kohaldaksid kahepoolseid tagasivõtulepinguid tõhusalt, järgides samal ajal komisjoni soovitust (EL) 2017/432 (10).

               (20)

               Komisjon leiab, et käesoleva soovituse rakendamiseks on vaja mõistlikku aega; seetõttu soovitab komisjon soovituse rakendada niipea kui võimalik, kuid mitte hiljem kui kuue kuu jooksul.

               (21)

               Käesoleva soovituse rakendamisel tuleks täielikult austada põhiõigusi.

               (22)

               Käesolev soovitus peaks olema adresseeritud kõikidele Schengeni riikidele, kelle suhtes on siduv määruse (EL) 2016/399 III jaotis,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

      Politseikontrollide tulemuslikum kasutamine

               1.

               Selleks et vähendada ohtu avalikule korrale või sisejulgeolekule Schengeni alal, peaksid liikmesriigid, juhul kui see on vajalik ja põhjendatud siseriikliku õiguse kohaselt:

                           a)

                           tugevdama politseikontrolle kõikjal oma territooriumil, sealhulgas piirialadel;

                           b)

                           teostama politseikontrolle peamistel transporditeedel, sealhulgas piirialadel;

                           c)

                           kohandama politseikontrolle piirialadel, tuginedes jooksvale riskihindamisele ja tagades samas, et politseikontrollide eesmärk ei ole piirikontroll;

                           d)

                           kasutama kaasaegset tehnoloogiat sõidukite ja liiklusvoogude jälgimiseks.

      Politseikontrollide eelistamine sisejulgeolekut või avalikku korda ähvardava tõsise ohu korral

               2.

               Kui liikmesriigid kaaluvad avalikku korda või sisejulgeolekut ähvardava tõsise ohu olukorras määruse (EL) 2016/399 III jaotise II peatüki kohaldamist, peaksid nad kõigepealt hindama, kas olukorda ei saaks piisaval määral lahendada politseikontrollide tugevdamisega nende territooriumil, sealhulgas piirialadel.

      Piiriülese politseikoostöö tugevdamine

               3.

               Selleks et tugevdada piiriülest koostööd avalikku korda või sisejulgeolekut ähvardava ohu korral, peaksid liikmesriigid:

                           a)

                           uuesti hindama, mil määral nad praegu kasutavad kõiki võimalikke piiriülese politsei operatiivkoostöö vahendeid, nagu näiteks ühispatrullid, ühisoperatsioonid, ühised uurimisrühmad, piiriülene jälitustegevus ja piiriülene jälgimine ning politsei- ja tollikoostöö keskused;

                           b)

                           tegema koostööd naaberliikmesriikidega, et kõrvaldada õiguslikud ja praktilised takistused kõigi piiriülese politsei operatiivkoostöö vahendite kasutamisele;

                           c)

                           välja töötama ja rakendama vastavalt vajadusele ühised ohuanalüüsid ja piiriülese teabevahetuse naaberliikmesriikidega, et toetada ühismeetmeid avalikku korda või sisejulgeolekut ähvardavate ohtudega toimetulekuks ühistel sisepiirialadel, teostades muu hulgas koordineeritud politseikontrolle oma sisepiirialadel;

                           d)

                           hindama vajadust tehniliste investeeringute, eeskätt valve ja rikkumiste avastamise järele, selleks et ühisoperatsioone tõhustada.

      Liikmesriikide vaheliste kahepoolsete tagasivõtulepingute või -kokkulepete tulemuslik kasutamine

               4.

               Tagamaks, et politseikontrollid ja politseikoostöö aitavad tulemuslikult ära hoida omavolilist teisest rännet, juhul kui see ränne kujutab endast konkreetset ohtu avalikule korrale või sisejulgeolekule, peaksid liikmesriigid:

                           a)

                           vastavalt direktiivi 2008/115/EÜ artikli 6 lõikele 3 võtma tagasi kolmanda riigi kodanikud, kes läbisid nende territooriumi enne, kui nad peeti kinni teises liikmesriigis, vastavalt kõnealuse direktiivi jõustumise päeval (13. jaanuar 2009) kehtivate, eelkõige naaberliikmesriikide vaheliste kahepoolsete lepingute või kokkulepete sätetele;

                           b)

                           võtma kõik vajalikud meetmed, sealhulgas seadma sisse pädevate asutuste vahelise koostöö korra ja hõlbustama nendevahelist teabevahetust, tagamaks, et selliste kahepoolsete lepingute ja kokkulepete kohased menetlused viiakse asjaomaste liikmesriikide poolt läbi kiiresti, nii et üleviimine toimuks võimalikult ruttu;

                           c)

                           tagama, et kui liikmesriik otsustab kahepoolse tagasivõtulepingu või -kokkuleppe sätteid mitte kohaldada või kui teine liikmesriik võtab asjaomased kolmanda riigi kodanikud tagasi, alustatakse tagasisaatmismenetlust vastavalt direktiivile 2008/115/EÜ ja kooskõlas soovitusega (EL) 2017/432.

      Brüssel, 12. mai 2017

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Dimitris AVRAMOPOULOS

      (1)  Aruanne, mis käsitleb ajavahemikku 1. novembrist 2011 kuni 30. aprillini 2012, KOM(2012) 230.
   http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2012:0230:FIN:ET:PDF

      (2)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta määrus (EL) 2016/399, mis käsitleb isikute üle piiri liikumist reguleerivaid liidu eeskirju (Schengeni piirieeskirjad) (ELT L 77, 23.3.2016, lk 1).

      (3)  Euroopa Kohtu otsus, 19.7.2012, Adil, ECLI:EU:C:2012:508, C-278/12 PPU.

      (4)  Otsus Adili kohtuasjas, ECLI:EU:C:2012:508, punkt 65.

      (5)  Euroopa Kohtu otsus, 22.6.2010, Melki ja Abdeli, liidetud kohtuasjad C-188/10 ja C-189/10, ECLI:EU:C:2010:363, punktid 73 ja 74.

      (6)  Nõukogu 7. veebruari 2017. aasta rakendusotsus (EL) 2017/246, milles esitatakse soovitus pikendada ajutist sisepiirikontrolli, mida tehakse erandjuhtudel, mis ohustavad Schengeni ala üldist toimimist (ELT L 36, 11.2.2017, lk 59).

      (7)  Nõukogu dokument 15785/3/10 Rev 3.

      (8)  Nõukogu dokument 10505/4/09 Rev 4.

      (9)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiiv 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (ELT L 348, 24.12.2008, lk 98).

      (10)  Komisjoni 7. märtsi 2017. aasta soovitus (EL) 2017/432 tagasisaatmise tõhususe suurendamise kohta Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/115/EÜ rakendamisel (ELT L 66, 11.3.2017, lk 15).


title: Komisjoni soovitus, 29. märts 2005, püsiliiniteenuse osutamise kohta Euroopa Liidus – 2. osa – hulgimüügi püsiliinide osade hinnakujundusaspektid (teatavaks tehtud numbri K(2005) 951 all)EMPs kohaldatav tekst

text:
               1.4.2005

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 83/52

      KOMISJONI SOOVITUS,
   29. märts 2005,
   püsiliiniteenuse osutamise kohta Euroopa Liidus – 2. osa – hulgimüügi püsiliinide osade hinnakujundusaspektid
   (teatavaks tehtud numbri K(2005) 951 all)
   (EMPs kohaldatav tekst)
   (2005/268/EÜ)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta, (1) (edaspidi “raamdirektiiv”), eelkõige selle artikli 19 lõiget 1,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Uued ettevõtjad (ehk “muud volitatud operaatorid”) peavad sageli toetuma olemasolevate teenusepakkujate lähipüsiliiniteenusele, et ühendada kliendi ruumid uue ettevõtja võrguga (“osaline püsiliin”).

               (2)

               Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. juuni 1997. aasta direktiivile 97/33/EÜ, mis käsitleb telekommunikatsioonivõrkude vastastikust sidumist universaalteenuse ja koostalitlusvõime tagamiseks avatud võrguteenuse põhimõtete rakendamise teel, (2) ning nõukogu 5. juuni 1992. aasta direktiivile 92/44/EMÜ, mis käsitleb avatud võrguteenuse rakendamist püsiliinide suhtes, (3) mis on mõlemad nüüdseks kehtetuks tunnistatud, (4) olid teatavad püsiliiniteenust pakkuvad organisatsioonid kohustatud pakkuma oma püsiliiniteenust (sh osalise püsiliini teenust) mittediskrimineerimise ja kulupõhisuse põhimõtete alusel.

               (3)

               Vastavalt raamdirektiivi artiklile 27, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/22/EÜ (universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul – “universaalteenuse direktiiv”) (5) artikli 16 lõikele 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/19/EÜ (elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta – “juurdepääsu käsitlev direktiiv”) (6) artiklile 7 jäävad seetõttu senised kohustused kehtima, kuni vastavad turud on kooskõlas raamdirektiivi artikliga 16 ja universaalteenuse direktiivi artikli 16 lõikega 3 üle vaadatud.

               (4)

               Raamdirektiivi artikli 16 lõike 4 kohaselt määrab riigi reguleeriv asutus, kes leiab, et asjaomasel turul ei toimi vaba konkurents, kindlaks olulise turujõuga ettevõtjad ja kehtestab neile kindlad reguleerivat laadi kohustused või säilitab juba kehtivad kohustused või muudab neid. Universaalteenuse direktiivi artikli 18 lõike 1 kohaselt määrab riigi reguleeriv asutus, kes leiab, et püsiliinide miinimumkogumi turul ei toimi vaba konkurents, kindlaks olulise turujõuga ettevõtjad ja kehtestab neile miinimumkogumi pakkumise kohustuse ja pakkumise tingimused. Edaspidi nimetatakse ettevõtjaid, kellel on eespool nimetatud direktiivide alusel kohustusi, “teavitatud operaatoriteks”.

               (5)

               11. veebruaril 2003 võttis komisjon vastu soovituse oluliste toote- ja teenuseturgude kohta, (7) milles määrati kindlaks elektroonilise side sektori olulised turud, mida riikide reguleerivad asutused peavad raamdirektiivi artikli 15 alusel analüüsima. Loetelu hõlmab hulgimüügi püsiliinide lõppsegmentide ja hulgimüügi püsiliinide magistraalsegmentide turgusid.

               (6)

               Osaliste püsiliinide pakkumine toimub hulgimüügi püsiliinide lõppsegmentide turul ja piisava liinipikkuse korral ka hulgimüügi püsiliinide magistraalsegmentide turul, mida on käsitletud komisjoni 11. veebruari 2003. aasta soovituses. Riigi reguleeriva asutuse otsustada jääb, mis moodustab lõppsegmendi, olenevalt siseriiklikule turule iseloomulikust võrkude topoloogiast.

               (7)

               Ilma et see piiraks riigi reguleeriva asutuse poolt läbiviidavaid turuanalüüse ja turujõu hindamist vastavalt raamdirektiivi artiklitele 15 ja 16 ning universaalteenuse direktiivi artikli 16 lõikele 3, nähtub liikmesriikide esitatud teabest probleemide järjepidev süvenemine seoses hinnatasemega, mille teavitatud operaatorid on kehtestanud osalise püsiliiniteenuse eest, ning leiavad kinnitust kõnealuste hindade varieerumise probleemid.

               (8)

               Kui riigi reguleeriv asutus kehtestab vastavalt juurdepääsu käsitleva direktiivi artiklile 13 või universaalteenuse direktiivi artiklile 18 osaliste püsiliinide kulupõhisusega seotud kohustusi, siis võib ta võtta arvesse asjaolu, et asjaomaselt operaatorilt saadav teave kulude kohta ei pruugi täielikult kajastada nüüdisaegset tehnoloogiat kasutava tõhusa operaatori kulusid. Samuti võib ta lubatud kulukatmismehhanismide või hinnakujundusmetoodikate osas arvesse võtta hindu võrreldavatel konkurentsile rajatud turgudel.

               (9)

               Sellistel asjaoludel peaks osaliste püsiliinide soovituslike hinnaülemmäärade avaldamine aitama riikide reguleerivaid asutusi informeerida ja olema neile juhtnööriks küsimuses, kuidas rakendada püsiliiniteenuse pakkumisel parimaid olemasolevaid tavasid, kui nad töötavad välja regulatiivseid parandusmeetmeid püsiliiniturgude jaoks, mis ei vasta oma territooriumil tegelikult konkurentsinõuetele. Seejuures aitaks see kaasa siseturu väljaarenemisele, parandades reguleeriva raamistiku rakendamise ühetaolisust kogu ELis, ning toetaks seeläbi rohkem konkurentsile rajatud ja kulutasuvama püsiliinituru väljakujunemist.

               (10)

               Hindade ülemmäärade tuletamisel võetakse käesolevas soovituses arvesse keskmisi hindu liikmesriikides, kus teavitatud operaatoritele võimaldatakse erinevates geograafilistes piirkondades hindade paindlikkust.

               (11)

               Nagu on sätestatud juurdepääsu käsitleva direktiivi artikli 13 lõikes 3, võib riigi reguleeriv asutus nõuda, et olulise turujõuga ettevõtjaks tunnistatud ettevõtja oma hindu täielikult põhjendaks, ning võib vajaduse korral nõuda hindade kohandamist.

               (12)

               Komisjon kaalub vajadust käesolev soovitus hiljemalt 31. juulil 2006 läbi vaadata, et võtta arvesse muutuvaid tehnoloogiaid ja turge.

               (13)

               Sidekomiteega on raamdirektiivi artikli 22 lõikes 2 osutatud korras konsulteeritud,

         SOOVITAB JÄRGMIST:

               1.

               Käesolevas soovituses kasutatakse järgmisi mõisteid:
               a)   osaline püsiliin– ühendus kliendi ruumide ja muu volitatud operaatori sidumispunkti vahel teavitatud operaatori võrgusõlmes (või selle läheduses); käesolevas soovituses tuleks seda käsitada hulgimüügi püsiliini eriliigina, mida võib kasutada muu volitatud operaator, et pakkuda väikeklientidele, muudele operaatoritele või kasutada omaenda tarbeks teenuseid, näiteks (kuid mitte üksnes) püsiliine, kommuteeritavaid telefonivõrke, andmeteenuseid või lairibajuurdepääsuteenust;
               b)   liinipikkus– radiaalvahemaa kahe liiniotsa vahel, s.o kaugus sidumispunktist kuni kliendi ruumideni;
               c)   klient– muu volitatud operaatori klient.

               2.

               Kehtestades vastavalt direktiivi 2002/19/EÜ (“juurdepääsu käsitleva direktiivi”) artikli 13 lõikele 1 osalist püsiliiniteenust pakkuvatele operaatoritele hindade kulupõhisuse kohustuse või säilitades juba kehtestatud kohustuse, peaks riigi reguleeriv asutus:

                           a)

                           tagama, et osalise püsiliiniteenuse pakkumisega seotud hinnad kajastaksid üksnes selle teenuse pakkumiseks vajalike võrguelementide ja nõutavate teenuste maksumust, millele lisandub mõistlik kasumimäär. Eelkõige võib tariifistruktuur hõlmata ühekordse ühenduse hinda, mis hõlmab nõutud teenuse esialgse rakendamise põhjendatud maksumust (nt eriseadmeid, liini seadistust, testimist ja inimressursse), ning tarnitud seadmete ja ressursside pidevaid hooldus- ja kasutuskulusid katvaid kuuhindu;

                           b)

                           tagama, et peetaks kinni I lisas loetletud osaliste püsiliinide hindade ülemmääradest, mis põhinevad komisjoni talituste töödokumendis esitatud hinnaandmetel ja hinnakujundusmetoodikal, välja arvatud juhul, kui kuluarvestuse analüüsist, mille riigi reguleeriv asutus on heaks kiitnud, ilmneb, et soovitatud hinna ülemmäär tooks kaasa hinnataseme, mis jääb allapoole selleks vajalike võrguelementide ja nõutavate teenuste osutamise kulusid, millele lisandub mõistlik kasumimäär.
                           Soovituslike hinnaülemmäärade arvutamiseks kasutatavat metoodikat, mida on kirjeldatud komisjoni personali töödokumendis, (8) peetakse kohaseks, et võtta arvesse eri operaatorite kulude erinevusi eri liikmesriikides;

                           c)

                           kasutama oma juurdepääsu käsitleva direktiivi artiklist 13 tulenevaid õigusi, et nõuda kavandatavate tasude täielikku põhjendatust ning vajaduse korral nõuda nende tasude kohandamist.

               3.

               Käesolev soovitus on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 29. märts 2005

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Viviane REDING

      (1)  EÜT L 108, 24.4.2002, lk 33.

      (2)  EÜT L 199, 26.7.1997, lk 32. Direktiivi on muudetud direktiiviga 98/61/EÜ (EÜT L 268, 3.10.1998, lk 37).

      (3)  EÜT L 165, 19.6.1992, lk 27. Direktiivi on viimati muudetud komisjoni otsusega 98/80/EÜ (EÜT L 14, 20.1.1998, lk 27).

      (4)  Nimetatud direktiivid on tunnistatud kehtetuks raamdirektiivi artikliga 26 alates 24. juulist 2003.

      (5)  EÜT L 108, 24.4.2002, lk 51.

      (6)  EÜT L 108, 24.4.2002, lk 7.

      (7)  K(2003) 497, ELT L 114, 8.5.2003, lk 45.

      (8)  “Commission staff working document – Methodology, reference configuration and data of leased lines in Member States related to the Commission recommendation on the provision of leased lines in the European Union – Part 2 – Pricing aspects of wholesale leased line part circuits” – http://europa.eu.int/information_society/topics/ ecomm/useful_information/library/commiss_serv_doc/index_en.htm

      LISA

                  (eurodes)

                  Andmeedastuskiirus

                  Ülemmäär: kuuhind pluss 1/24 ühekordse ühenduse hinnast kuni 2 km liini puhul

                  Ülemmäär: kuuhind pluss 1/24 ühekordse ühenduse hinnast kuni 5 km liini puhul

                  Ülemmäär: kuuhind pluss 1/24 ühekordse ühenduse hinnast kuni 15 km liini puhul

                  Ülemmäär: kuuhind pluss 1/24 ühekordse ühenduse hinnast kuni 50 km liini puhul

                  Ühekordse ühenduse hinna ülemmäär

                  64 kbit/s

                  61

                  78

                  82

                  99

                  542

                  2 Mbit/s

                  186

                  248

                  333

                  539

                  1 112

                  34 Mbit/s

                  892

                  963

                  1 597

                  2 539

                  2 831

                  155 Mbit/s

                  1 206

                  1 332

                  1 991

                  4 144

                  3 144


title: Nõukogu soovitus, 10. juuli 2012 , milles käsitletakse Portugali 2012. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Portugali stabiilsusprogrammi (2012–2016) kohta

text:
               24.7.2012

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 219/69

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   10. juuli 2012,
   milles käsitletakse Portugali 2012. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Portugali stabiilsusprogrammi (2012–2016) kohta
   2012/C 219/20
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   olles konsulteerinud majandus- ja rahanduskomiteega
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks komisjoni ettepaneku käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia, s.o strateegia „Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks.

               (2)

               Nõukogu võttis 13. juulil 2010 vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril 2010 otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta, (2) mõlemat dokumenti koos nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitikas.

               (3)

               Nõukogu võttis 12. juulil 2011 vastu soovituse (3) Portugali 2011. aasta riiklikku reformikava kohta.

               (4)

               Komisjon võttis 23. novembril 2011 vastu teise iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis vastavalt strateegiale „Euroopa 2020” tähistab majanduspoliitika integreeritud eelkoordineerimise teise Euroopa poolaasta algust.

               (5)

               Euroopa Parlament on kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1466/97 nõuetekohaselt kaasatud Euroopa poolaasta raames toimuvasse ning 15. veebruaril 2012 võttis ta vastu resolutsiooni tööhõive- ja sotsiaalsete aspektide kohta 2012. aasta majanduskasvu analüüsis ja resolutsiooni 2012. aasta majanduskasvu analüüsi täiendamise kohta.

               (6)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 2. märtsil 2012 heaks finantsstabiilsuse tagamise ja eelarve konsolideerimise prioriteedid ning majanduskasvu hoogustamise meetmed. Ülemkogu toonitas vajadust saavutada diferentseeritud ja majanduskasvu soodustav eelarve konsolideerimine, taastada tavapärased majandusele laenuandmise tingimused, edendada majanduskasvu ja konkurentsivõimet, tegelda töötuse probleemiga ja majanduskriisi sotsiaalsete tagajärgedega ning moderniseerida avalikku haldust.

               (7)

               Euroopa Ülemkogu kutsus laiendatud euroala paktiga ühinenud liikmesriike 2. märtsil 2012 üles esitama õigel ajal kohustused, mis lisatakse nende stabiilsus- või lähenemisprogrammi ja riiklikusse reformikavasse.

               (8)

               Portugal esitas 2. mail 2012 oma stabiilsusprogrammi ajavahemikuks 2012–2016 ja 7. mail 2012 oma 2012. aasta riikliku reformikava.

               (9)

               Nõukogu võttis 17. mail 2011 vastu rakendusotsuse 2011/344/EL (4) anda Portugalile kolmeks aastaks (2011–2014) keskmise tähtajaga finantsabi vastavalt nõukogu 11. mai 2010. aasta määrusele (EL) nr 407/2010, millega luuakse Euroopa finantsstabiilsusmehhanism (5). Otsusele lisatud, samuti 17. mail 2011 alla kirjutatud vastastikuse mõistmise memorandumis ja selle hilisemates lisades on ette nähtud finantsabi andmise majanduspoliitilised tingimused.

               (10)

               Kuigi Portugal on mitmes valdkonnas teinud suuri edusamme, on veel lahendamist vajavaid olulisi probleeme. Selleks et valitsus suudaks majanduse kohandamise programmi perioodi jooksul täielikult taastada turulepääsu, on eriti oluline saavutada eelarve-eesmärgid. 2012. aasta eelarve täitmist ähvardavate ohtude vähendamiseks on eriti oluline ellu viia majanduse kohandamise programmi kohased struktuursed ja eelarvemeetmed. Samal ajal peab valitsus jätkama reformide elluviimist Portugali konkurentsivõime parandamiseks. 2012. aasta eelarve ei järgi varem koostatud nn fiskaalse devalveerimise kava. Seda olulisem on kiiresti ellu viia töö- ja tooteturu täiendav struktuurireform eesmärgiga vähendada tööjõu ühikukulusid, suurendada paindlikkust ja piirata turuletuleku tõkkeid. Reforme takistavate erahuvide ületamiseks peab valitsus tegutsema sihikindlalt ja otsustavalt.

               (11)

               Üldiselt järeldati majanduse kohandamise programmi kolmandal läbivaatamisel, et Portugal rakendab 17. mai 2011. aasta vastastikuse mõistmise memorandumis sätestatud tingimuslikkust ajakava kohaselt. Seejuures ületati 2011. aastaks kavandatud eelarvepuudujäägi eesmärk (5,9 % SKPst), kandes riigile üle pankade pensionifondide vahendeid summas, mis moodustas 3½ % SKPst. Ka seda ühekordset tehingut arvestamata oli 2011. aasta struktuurne konsolideerimine märkimisväärne, ulatudes 3½ protsendini SKPst. Pangad on teinud vajalikke edusamme, et täita 2012. aasta lõpuks majanduse kohandamise programmis ette nähtud kapitalinõuded, ent kapitalipositsiooni tuleb 2012. aastal veelgi parandada vastavalt kõnealuse programmi tingimustele ja Euroopa Pangandusjärelevalve nõudele katta riigivõlaga seotud riskid, samuti tulenevalt kohapealsete kontrollkäikude erikavast ja pankade pensioniskeemide kavandatavast ümberpaigutamisest. 2012. aasta juuni alguses teatas valitsus, et annab riiklikke vahendeid kolmele peamisele pangale, mis võimaldaks majanduse kohandamise programmi kohaseid kapitalinõudeid täita. 2012. aasta juuni alguses töötajate tasandil lõpule viidud neljandal läbivaatamisel leidsid kinnitust kolmanda läbivaatamise tulemused, et majanduse kohandamise programmi rakendamine püsib ajakavas.

               (12)

               Kuna eksport ja tarbimine olid prognoositust suuremad, vähenes SKP 2011. aastal vähem, kui prognoositi. 2011. aasta neljandas kvartalis ja 2012. aasta alguses oli riigi sisenõudlus aga nõrk, töötus kasvas järsult ja ettevõtjate kindlustunne oli vähene. Komisjoni talituste kevadprognoosi kohaselt on 2012. aasta väljavaated halvenenud ja uue prognoosi kohaselt väheneb SKP 3,3 %. 2013. aasta majanduskasv on kesisem, kui algselt arvati. Kuigi maksebilansi kohandamine on seni olnud väga kiire ning Portugali eksportkaupade turuosa väljaspool liitu on suurenenud ja import on märgatavalt vähenenud, ei ole sugugi kindel, et selline suundumus jätkub. Kuna Portugali välisvõlg on väga suur, vajab ta veel väga suurt täiendavat struktuurset kohandamist.

               (13)

               2012. aasta eelarves on valitsemissektori eelarve puudujäägi eesmärgiks 4,5 % SKPst, mis on kooskõlas majanduse kohandamise programmi nõuetega ja ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse raames Portugalile antud nõukogu soovitustega. Stabiilsusprogrammis esitatud keskpika perioodi eelarve konsolideerimise kavad vastavad samuti majanduse kohandamise programmi kohastele valitsemissektori eelarvepuudujäägi eesmärkidele ja vastavalt prognoosile väheneb puudujääk 2013. aastaks alla 3 % SKPst. 2012. aasta eelarve hõlmab konsolideerimismeetmeid enam kui 5 % ulatuses SKPst, mis koosnevad alalistest struktuurimeetmetest. Kaks kolmandikku meetmetest on kulude poolel ja hõlmavad avaliku sektori palkade ja pensionite märkimisväärseid kärpeid, avaliku sektori töötajate arvu vähendamist 2 % võrra (täistööaja ekvivalentides) ja riigi omanduses olevate ettevõtete ratsionaliseerimist. Tulude poolel nähakse eelarves ette maksuvabastuste vähendusi, tavalise käibemaksumääraga maksustatavate kaupade ja teenuste arvu suurendamist, kõrgem üksikisiku ja ettevõtte tulumaks, aktsiiside suurendamist ning tõhusamaid meetmeid võitlemaks maksudest kõrvalehoidumise ja maksupettustega. Prognoositakse puudujäägi edasist vähenemist 2014. aastal 1,8 protsendini SKPst ja 2015. aastal 1 protsendini SKPst. Põhilised ohud eelarve-eesmärkidele seonduvad peamiselt riigi omanduses olevate ettevõtete sektori ning kohalike ja piirkondlike omavalitsustega. Struktuurse tasakaalu seisukohast prognoositakse 2011.–2012. aastal struktuuriliseks eelarvekohanduseks üle 7 protsendipunkti SKPst. Keskpika perioodi eesmärgis (–0,5 % SKPst) on asjakohaselt arvesse võetud stabiilsuse ja kasvu pakti nõudeid. Riigivõlg saavutab prognooside kohaselt maksimumtaseme 2013. aastal (115,7 % SKPst), mille järel hakkab see järk-järgult vähenema. Majanduse kohandamise programmi töötajate tasandil tehtud neljandal läbivaatamisel leidis kinnitust, et 2012. aastaks seatud eelarvepuudujäägi eesmärki on võimalik saavutada, kuna eelarve täitmine 2012. aasta esimesel neljal kuul oli ootuspärane ning eelarveprognoosides esitatuga võrreldes järsemast töötuse suurenemisest ja maksuvaenulikumatest kasvuteguritest tekkivaid ohte tasakaalustatakse kokkuhoiumeetmetega eelarve muudes osades.

               (14)

               Praeguseks on tehtud märkimisväärseid edusamme ja majanduse kohandamise programmi täielik edu sõltub olulisel määral sellest, kuidas viiakse ellu laialdased struktuurireformid, mille eesmärk on suurendada paindlikkust ja kõrvaldada kitsaskohad, mis on riigi majanduses põhjustanud aastakümnepikkuse seisaku. Tööturu, tervishoiu, eluaseme-, kohtusüsteemi, maksejõuetusmenetluse ja reguleeriva raamistiku (sealhulgas konkurentsivaldkonda reguleeriva raamistiku) valdkonnas viiakse ellu ulatuslikku ja ambitsioonikat reformikava. Ka erastamine on kulgenud väga edukalt. Seevastu võrgutööstustes on edusammud olnud tagasihoidlikumad. Eelkõige on esitatud igakülgne strateegia energiasektori võla kasvu pidurdamiseks liiga kõrge üüri probleemi lahendamise kaudu ning kõnealust strateegiat tuleb rakendada eelolevatel kuudel.

               (15)

               Struktuurifondide valdkonnas toimub uute kavade koostamine, mille käigus keskendutakse noorte tööhõive toetamisele ning eelkõige väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate konkurentsivõime parandamisele. Uued karmimad meetmed on ette nähtud seoses tööturu vajadustele kohandamise, koolituse ja kutsenõuetega ning seoses sellega, kuidas parandada väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate juurdepääsu rahastamisele.

               (16)

               Portugal on laiendatud euroala pakti alusel võtnud mitmeid kohustusi. Kohustused ja 2011. aastaks võetud kohustuste täitmine on seotud konkurentsivõime, tööhõivemäära ja riigi rahanduse jätkusuutlikkuse suurendamisega, tugevdades samal ajal riigi rahanduse jätkusuutlikkust,

         SOOVITAB Portugalil võtta ajavahemikus 2012–2013 järgmisi meetmeid:
   rakendada meetmeid, mis on sätestatud rakendusotsuses 2011/344/EL ning mida on täpsustatud 17. mai 2011. aasta vastastikuse mõistmise memorandumis ja selle hilisemates lisades.

      Brüssel, 10. juuli 2012

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         V. SHIARLY

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  Kehtivad 2012. aastal vastavalt nõukogu 26. aprilli 2012. aasta otsusele 2012/238/EL liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (ELT L 119, 4.5.2012, lk 47).

      (3)  ELT C 216, 22.7.2011, lk 1.

      (4)  ELT L 159, 17.6.2011, lk 88.

      (5)  ELT L 118, 12.5.2010, lk 1.


title: Nõukogu soovitus (EL) 2015/1184, 14. juuli 2015, liikmesriikide ja Euroopa Liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta

text:
               18.7.2015

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 192/27

         NÕUKOGU SOOVITUS (EL) 2015/1184,
   14. juuli 2015,
   liikmesriikide ja Euroopa Liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Aluslepingu kohaselt peaksid liikmesriigid käsitama oma majanduspoliitikat kui ühise huvi küsimust ning kooskõlastama selle nõukogus. Nõukogu peaks liikmesriikide ja liidu poliitika suunamiseks vastu võtma majanduspoliitika üldsuunised ja tööhõivesuunised.

               (2)

               Kooskõlas aluslepinguga on liit välja töötanud ja rakendanud poliitika koordineerimise vahendid eelarvepoliitika jaoks ja makromajandusliku struktuuripoliitika jaoks. Euroopa poolaasta koondab need mitmesugused vahendid majanduse ja eelarve integreeritud mitmepoolse järelevalve üldiseks raamistikuks. Euroopa poolaasta optimeerimine ja tugevdamine vastavalt komisjoni 2015. aasta majanduskasvu analüüsile peaks aitama veelgi tõhustada selle toimimist.

               (3)

               Finants- ja majanduskriis osutas liidu ja liikmesriikide majanduse olulistele nõrkustele ja tõi need esile. Kriis tõi selgelt esile ka liikmesriikide majanduse ja tööturgude tiheda omavahelise sõltuvuse. Lisaks seab valitsemissektori võlatasemete oluline suurenemine ohtu riigi rahanduse jätkusuutlikkuse. Praegu on peamiseks ülesandeks soodustada liidus arukat, jätkusuutlikku ja kaasavat majanduskasvu ning töökohtade loomist. Selleks tuleb nii liidus kui ka liikmesriikide tasandil võtta kooskõlastatud ja ettevaatavaid poliitilisi meetmeid kooskõlas aluslepinguga ja liidu majandusjuhtimisega. Need pakkumist ja nõudlust ühendavad poliitilised meetmed peaksid hõlmama investeeringute elavdamist, uut kohustust viia ellu struktuurireforme ja vastutustundliku eelarvepoliitika järgimist.

               (4)

               Liikmesriigid ja liit peaksid käsitlema ka kriisi mõju ühiskonnale ja seadma eesmärgiks ehitada üles sidus ühiskond, mis võimaldab inimestel muutusteks ette valmistuda ja nendega toime tulla, et nad saaksid ühiskonnas ja majanduses aktiivselt osaleda. Kõigile tuleks tagada juurdepääs ja võimalused; tuleks vähendada vaesust ja sotsiaalset tõrjutust, eelkõige tagades tööturu ja sotsiaalhoolekandesüsteemi tõhusa toimimise ning kõrvaldades tööturul osalemise takistused. Samuti peaksid liikmesriigid tagama, et majanduskasvust saadavad hüved jõuaksid kõigi elanike ja piirkondadeni.

               (5)

               Liikmesriikide majanduskasvu ja tööhõivepoliitika koondsuunistega kooskõlas olevate meetmete võtmine on oluline aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegia „Euroopa 2020” (edaspidi „strateegia „Euroopa 2020””) eesmärkide saavutamiseks. Strateegia „Euroopa 2020” peaks tuginema Euroopa ja liikmesriikide tasandil integreeritud poliitikale, mida liikmesriigid ja liit peaksid rakendama, et avalduks koordineeritud struktuurireformide positiivne ülekanduv mõju, et üldine majanduspoliitika oleks sobiv ja et Euroopa poliitika annaks ühtlasema panuse strateegia „Euroopa 2020” eesmärkide saavutamisse ning et tagataks majandus- ja rahaliidu sujuv toimimine. Käesolevale soovitusele lisatud liikmesriikide ja Euroopa Liidu majanduspoliitika üldsuunised ja osjaomased tööhõivepoliitika suunised moodustavad koos strateegia „Euroopa 2020” rakendamise koondsuunised (edaspidi „strateegia „Euroopa 2020” koondsuunised”).

               (6)

               Kuigi strateegia „Euroopa 2020” koondsuunised on adresseeritud liikmesriikidele ja liidule, tuleks neid rakendada partnerluses kõigi liikmesriigi, piirkondliku ja kohaliku tasandi ametiasutustega, tehes tihedalt koostööd parlamentide, sotsiaalpartnerite ja kodanikuühiskonna esindajatega.

               (7)

               Majanduspoliitika üldsuunistes antakse liikmesriikidele nõu reformide elluviimiseks, võttes arvesse vastastikust sõltuvust liikmesriikide vahel. Need on stabiilsuse ja kasvu paktiga kooskõlas. Sellised suunised peaksid olema aluseks riigipõhistele soovitustele, mida nõukogu võib liikmesriikidele esitada,

         SOOVITAB, et liikmesriigid ja asjakohasel juhul liit võtaksid oma majanduspoliitikas arvesse lisas esitatud suuniseid, mis on osa strateegia „Euroopa 2020” koondsuunistest.

      Brüssel, 14. juuli 2015

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         P. GRAMEGNA

      LISA

         Liikmesriikide ja Euroopa Liidu majanduspoliitika üldsuunised

         Strateegia „Euroopa 2020” koondsuuniste I osa

         Suunis 1. Investeeringute edendamine

      Tootlike investeeringute taseme suurendamine Euroopas on oluline, et elavdada nõudlust ning parandada konkurentsivõimet ja pikaajalist kasvupotentsiaali Euroopas. Jõupingutused peaksid keskenduma sellele, et mobiliseerida rahalisi vahendeid elujõuliste investeerimisprojektide jaoks, tagada rahaliste vahendite jõudmine reaalmajandusse ja parandada investeerimiskeskkonda. Makromajanduslik ja finantsstabiilsus, regulatiivne prognoositavus ning finantssektori avatus ja läbipaistvus on olulised, et liit tõmbaks jätkuvalt ligi erasektori investeeringuid, sealhulgas välisinvesteeringuid.
      Tuleks täiel määral ära kasutada liidu rahaliste vahendite, sh Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fondi ja struktuurifondide, ning liikmesriikide rahaliste vahendite potentsiaali, et rahastada kasvu soodustavaid investeeringuid olulistes valdkondades. Rahaliste vahendite tulemuspõhine juhtimine ja innovaatiliste rahastamisvahendite suurem kasutamine, kui see on asjakohane, on keskse tähtsusega.
      Selleks et tagada rahaliste vahendite jõudmine reaalmajandusse, on vaja suurendada läbipaistvust ja teabevahetust, eelkõige tuleb sisse seada Euroopa investeerimisnõustamise keskus Euroopa Investeerimispanga raames ning luua läbipaistev investeerimisprojektide register. Tehingute tõrgeteta toimumise ning nende asjakohase riskitaseme ja maksimaalse lisaväärtuse tagamisel on keskse tähtsusega kõigi asjakohaste sidusrühmade tihe koostöö.

         Suunis 2. Majanduskasvu soodustamine struktuurireformide rakendamise abil liikmesriikides

      Struktuurireformide sihiteadlik rakendamine liikmesriikides nii toote- kui ka tööturul, sotsiaalhooldekande- ja pensionisüsteemides on oluline, et tugevdada ja toetada majanduse elavdamist ning tagada riigi rahanduse jätkusuutlikkus, parandada konkurentsivõimet, ennetada ja korrigeerida kahjulikku makromajanduslikku tasakaalustamatust kooskõlas makromajandusliku tasakaalustamatuse menetlusega ja suurendada liidu majanduse kasvupotentsiaali. See aitab ka saavutada suuremat majanduslikku ja sotsiaalset sidusust. Konkurentsivõimet suurendavad reformid, eelkõige suletud sektoris, paremini toimiv tööturg ning parem ettevõtluskeskkond aitavad kõrvaldada majanduskasvu ja investeeringuid takistavaid tegureid ning suurendada majanduse kohanemisvõimet. Liikmesriigid peavad käsitama oma majanduspoliitikat ühise huvi küsimusena ja seda koordineerima, et tugevdada positiivset koostoimet ja vähendada negatiivset ülekanduvat mõju.
      Tuleb ellu viia tööturu ja sotsiaalsüsteemi reformid, et soodustada majanduskasvu ja töökohtade loomist, tagades kõigile juurdepääsu kvaliteetsetele, taskukohastele ja jätkusuutlikele sotsiaalteenustele ja -hüvitistele. Tööturureforme hõlmavaid meetmeid, näiteks palgakujundusmehhanisme ja tööturul osalemise määrade suurendamist, tuleks ellu viia kooskõlas tööhõivesuunistes esitatud üksikasjalikemate juhistega.
      On vaja teha täiendavaid jõupingutusi, et muuta liitu andekate ja oskustega töötajate jaoks ligitõmbavaks. Tuleks jätkata tooteturgude reformimist ja täiendavat integreerimist, et tagada liidu tarbijate ja ettevõtjate jaoks madalamad hinnad ja suurem kaupade ja teenuste valik. Integreeritumad turud annavad ettevõtjatele juurdepääsu oluliselt suuremale turule kui nende koduturg ja seega suurenevad laienemisvõimalused. Konkurentsivõimelisem ja integreeritum tooteturg soodustab ka innovatsiooni ja võib aidata kiiremini kohanduda tagasilöökidega majanduses ja suurendada neile vastupanuvõimet nii üksikutes liikmesriikides kui ka liidu puhul tervikuna.
      Jätkuvalt tuleks teha jõupingutusi ettevõtjate regulatiivse keskkonna parandamiseks, et toetada eelkõige väikeseid ja keskmise suurusega ettevõtjaid; see peaks hõlmama avaliku halduse ajakohastamist, halduskoormuse vähendamist, läbipaistvuse suurendamist, korruptsiooni ja maksudest kõrvalehoidumise ning deklareerimata töö vastast võitlust, kohtusüsteemi sõltumatuse, kvaliteedi ja tõhususe suurendamist koos lepingute täitmise tagamise ja toimivate maksejõuetusmenetlustega.
      Info- ja kommunikatsioonitehnoloogiad ning digitaalmajandus aitavad kõigis majandussektorites oluliselt edendada tootlikkust, innovatsiooni ja majanduskasvu. Erainvesteeringute edendamine teaduses ja innovatsioonis peaks käima käsikäes ulatuslike reformidega, et ajakohastada teadus- ja innovatsioonisüsteeme, tõhustada koostööd avalike asutuste ja erasektori vahel ning täiustada ettevõtjate üldiseid raamtingimusi, mis soodustavad teadmistepõhist tegevust. Kvaliteetsemad ja tõhusamad avaliku sektori investeeringud teadusesse ja innovatsiooni aitavad jätkuvalt parandada riigi rahandust ja võivad parandada riigi rahanduse pikaajalist jätkusuutlikkust.

         Suunis 3. Jätkusuutlikku majanduskasvu ja töökohtade loomist takistavate tegurite kõrvaldamine liidu tasandil

      Ühtse turu ulatuslikum integreerimine, sealhulgas allesjäänud takistuste kõrvaldamine, ning konkurentsivõime suurendamine ja ettevõtluskeskkonna parandamine on olulised, et Euroopa oleks jätkuvalt atraktiivne kodu- ja välismaiste ettevõtjate jaoks. Euroopa tootlikkuse suurendamiseks on vaja enam innovatsiooni ja edendada inimkapitali kujundamist ning tagada integreeritud ja hästitoimiv digitaalne ühtne turg. Info- ja kommunikatsioonitehnoloogiate suurem kasutamine nii tarbijate kui ka ettevõtjate poolt võib aidata luua piirideta digitaalset Euroopat ja suurendada tootlikkust.
      Hästitoimiv finantssektor on keskse tähtsusega majanduse tõrgeteta toimimisel. Finantsturgude ja finantseerimisinstitutsioonide valdkonnas tuleks täielikult rakendada täiustatud regulatiivsed ja järelevalvet käsitlevad sätted ning tagada tarbijakaitse. Tuleb võtta meetmeid, et luua jätkusuutlik Euroopa väärtpaberistamise turg, mis aitab parandada liidu pankade tegelikku rahastamissuutlikkust. Finantsteenuste ja kapitali ühtsele turule tuginedes tuleks luua kapitaliturgude liit.
      Tugeva energialiidu loomine peaks tagama ettevõtjate ja kodumajapidamiste jaoks taskukohase, kindla ja säästva energia. Tuleks kulutõhusalt rakendada kliima- ja energiaraamistik 2030 ja minna üle konkurentsivõimelisele, ressursitõhusale ja vähese CO2-heitega majandusele, sh nii nõudluse kui ka pakkumise poole reformide elluviimise kaudu, edendades samal ajal keskkonnahoidlikke töökohti, keskkonnahoidlikku tehnoloogiat ja innovaatilisi lahendusi. Selles osas nõuavad energia- ja transpordisektor jätkuvalt erilist tähelepanu, sealhulgas ühenduste ja taristu osas.
      Liidu õigusaktides tuleks käsitleda neid probleeme, mida saab kõige paremini Euroopa tasandil lahendada, ning tuleks arvesse võtta nende majanduslikku, keskkonnaalast ja ühiskondlikku mõju. Piiriüleste võrdsete tingimuste loomine koos parema regulatiivse prognoositavusega ja täielikus kooskõlas konkurentsireeglitega aitab veelgi investeeringuid ligi meelitada. Parem ja prognoositavam ettevõtluskeskkond on eriti oluline võrgutööstuses, mida iseloomustavad pikad investeerimisperioodid ja suuremahulised alginvesteeringud. Siseturu välismõõdet tuleks edasi arendada.

         Suunis 4. Riigi rahanduse jätkusuutlikkuse ja majanduskasvu soodustava rolli parandamine

      Usaldusväärne riigi rahandus on oluline tegur majanduskasvus ja töökohtade loomisel. Riigi rahanduse jätkusuutlikkus on tähtis, et tagada investorite usaldus ja eelarvepoliitiline manööverdamisruum, et olla valmis ootamatusteks ja maksimeerida riigi rahanduse panust majandusse. See loob ka asjakohased tingimused majanduskasvu ja investeeringute toetamiseks. Liikmesriigid peaksid hoidma eelarvepuudujäägi ja võla taseme pikas perspektiivis kontrolli all. Eelarvepoliitika puhul tuleb järgida liidu reeglipõhist raamistikku, eelkõige stabiilsuse ja kasvu pakti, koos usaldusväärse riigisisese eelarvekorraga. Eelarvepoliitika peaks kajastama liikmesriigi tasandil majandustingimusi ja eelarve jätkusuutlikkusega seotud riske, tagades samal ajal majanduspoliitika hea koordineerimise. Euroala liikmesriike kutsutakse üles jätkama ranget järelevalvet kogu euroala eelarvepositsiooni, sealhulgas eelarvepoliitika seisundi üle ja seda arutama.
      Eelarve konsolideerimise strateegiate väljatöötamisel ja rakendamisel tuleks seada prioriteediks kasvu soodustavad kuluvaldkonnad, nagu haridus, oskused ja tööalane konkurentsivõime, teadus- ja arendustegevus ning innovatsioon ja investeeringud tootlikkust tõstvatesse võrkudesse. Kulureformid peaksid keskenduma avaliku halduse tõhususe suurendamisele; selliseid reforme saab ette valmistada näiteks kulude läbivaatamisega, et tagada jätkusuutlikkus pikas perspektiivis.
      Kulureformidega, mis keskenduvad vahendite tõhusale jaotamisele majanduskasvu ja tööhõive toetamiseks, säilitades samal ajal võrdsed võimalused, peaks vajaduse korral kaasnema tulusüsteemide ajakohastamine. Jätkuvalt tuleks kaaluda äriühingu tulumaksu ühtset konsolideeritud maksubaasi. Üleminek majanduskasvu soodustavamatele maksudele, tagades samal ajal kooskõla stabiilsuse ja kasvu paktiga, võib aidata muuta turgu tõhusamaks ning panna aluse jätkusuutlikule majanduskasvule ja töökohtade loomisele. Samal ajal on oluline kaaluda maksustamises tehtavate muudatustega kaasnevaid mõjusid. Maksusüsteemi saaks tõhustada maksubaasi laiendamisega, näiteks lõpetades maksuerandite ja sooduskordade kasutamise või vähendades nende kasutamist ja ulatust, kontrollides maksukulude ulatust ja tõhusust ning tugevdades maksuhaldust, lihtsustades maksusüsteemi ning võideldes maksupettuse ja agressiivse maksuplaneerimise vastu.


title: Nõukogu soovitus, 12. juuli 2011 , milles käsitletakse Malta 2011. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Malta ajakohastatud stabiilsusprogrammi (2011–2014) kohta

text:
               21.7.2011

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 215/10

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   12. juuli 2011,
   milles käsitletakse Malta 2011. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Malta ajakohastatud stabiilsusprogrammi (2011–2014) kohta
   2011/C 215/04
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 3,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   pärast konsulteerimist majandus- ja rahanduskomiteega,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Ülemkogu nõustus 26. märtsil 2010 komisjoni ettepanekuga käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia – Euroopa 2020. aasta strateegia –, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks.

               (2)

               Nõukogu võttis 13. juulil 2010 vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril 2010 otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta; (2) mõlemaid dokumente koos nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitikas.

               (3)

               Komisjon võttis 12. jaanuaril 2011 vastu esimese iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis vastavalt Euroopa 2020. aasta strateegiale tähistab ELi majanduse juhtimise uue tsükli ja majanduspoliitika integreeritud eelkoordineerimise esimese Euroopa poolaasta algust.

               (4)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 25. märtsil 2011 heaks eelarve konsolideerimise ja struktuurireformide prioriteedid (kooskõlas nõukogu 15. veebruari ja 7. märtsi 2011. aasta järelduste ning komisjoni iga-aastase majanduskasvu analüüsiga). Ülemkogu rõhutas vajadust pidada esmatähtsaks eelarve usaldusväärsuse ja riigi rahanduse jätkusuutlikkuse taastamist, tööturureformide abil töötuse määra vähendamist ning uute jõupingutuste tegemist majanduskasvu toetamiseks. Ta kutsus liikmesriike üles viima neid prioriteete ellu konkreetsete meetmete abil, mis lisatakse nende stabiilsus- või lähenemisprogrammidesse ja riiklikesse reformikavadesse.

               (5)

               Euroopa Ülemkogu kutsus laiendatud euroala paktiga ühinenud liikmesriike 25. märtsil 2011 üles esitama õigeaegselt kohustused, mis lisatakse nende stabiilsus- või lähenemisprogrammidesse ja riiklikesse reformikavadesse.

               (6)

               Malta esitas 28. aprillil 2011 oma 2011. aasta riikliku reformikava ja 29. aprillil 2011 oma 2011. aastal ajakohastatud stabiilsusprogrammi ajavahemikuks 2011–2014. Vastastikuse seose arvessevõtmiseks hinnati stabiilsusprogrammi ja reformikava üheaegselt.

               (7)

               Majanduskriisi saabumise ajal langesid eksport ja investeeringud järsult ning SKP reaalväärtus kahanes 2009. aastal 3,4 %. Kuna riik toetas tööhõivet, kahanes tööhõive ainult pisut. Eksport ja investeeringud ettevõtlusse taastusid 2010. aastal kiiresti ning 2010. aastal sai majandustegevus Maltal uue hoo sisse ja töötuse määr langes. Arvestades valitsemissektori suurt võlga (61,5 % SKPst 2008. aastal), jättis valitsus mahukad stimuleerivad fiskaalmeetmed vastu võtmata ja valitsemissektori eelarve puudujääk jäi 2009. aastal 3,7 %ga SKPst alla euroala keskmisest. 2010. aastal olid valitsemissektori eelarve puudujääk ja võlasuhe üldjoontes stabiilsed.

               (8)

               Võttes aluseks määruse (EÜ) nr 1466/97 kohase ajakohastatud stabiilsusprogrammi hinnangu, on nõukogu arvamusel, et eelarveprognoosides esitatud makromajanduslik stsenaarium on pisut optimistlik, eriti stabiilsusprogrammi lõpuaastatel. Stabiilsusprogrammis kavandatakse vähendada 2010. aasta valitsemissektori eelarvepuudujääki 3,6 % SKPst alla ELi toimimise lepingus sätestatud kontrollväärtuse 2011. aastaks. Seejärel on kavas toetada järkjärgulist liikumist struktuurselt tasakaalus eelarvepositsiooni kui keskpika perioodi eesmärgi suunas jätkusuutliku, peamiselt kulupõhise konsolideerimise tagamisega. Stabiilsusprogrammiga ei ole siiski ette nähtud keskpika perioodi eesmärkide saavutamist stabiilsusprogrammi perioodi jooksul. Võlasuhe peaks prognooside kohaselt langema 2010. aasta tippväärtusest 68 % SKPst 63,7 %le SKPst 2014. aastaks tänu suurenevale esmasele ülejäägile. Eelarve keskmine struktuurne kohandamine aastatel 2012–2014 on komisjoni arvutuse kohaselt stabiilsuse ja kasvu paktiga üldjoontes kooskõlas. Eelarve täitmine võib siiski osutuda kavandatust kehvemaks, kuna kulutused võivad osutuda suuremaks ja puudub teave pärast 2011. aastat võetavate konsolideerimismeetmete kohta.

               (9)

               Eelarve konsolideerimine keskpika perioodi eesmärgi saavutamiseks on Malta jaoks peamine ülesanne. 2011. aasta eelarves kehtestati küll meetmed ülemäärase puudujäägi kõrvaldamiseks 2011. aastal, kuid kõrvalekallete puhuks oleks vaja lisameetmeid. Keskpika perioodi konsolideerimisstrateegia usaldusväärsust saaks praegu konkreetsete meetmete puudumisel parandada tugevama mitmeaastase eelarveraamistikuga. Peamine nõrk külg seisneb mitmeaastaste eesmärkide mittesiduvas laadis, mis tähendab suhteliselt lühikest eelarve planeerimise perioodi. Stabiilsusprogrammi kohaselt kaalutakse kulueeskirjade kehtestamist.

               (10)

               Komisjoni viimase hinnangu kohaselt on riigi rahanduse pikaajalist jätkusuutlikkust ohustavad riskid suured, sest elanikkonna vananemise, sealhulgas pensionide pikaajaline mõju eelarvele on Maltal märgatavalt suurem kui ELis keskmiselt. Vanemate inimeste osalus tööturul on väga väike, seda endiselt suhteliselt varase pensioniea, ennetähtaegselt pensionile jäämise võimaluste sageda kasutamise ja vanemate naiste väga väikese tööturul osaluse tõttu. 2006. aasta pensionireform hakkas tegelema jätkusuutlikkusega, tõstes pensioniiga, kuigi väga aeglaselt, ja käsitles pensionide piisavust tulevikus peamiselt soodsama indekseerimiskorra ja tagatud rahvapensioni miinimumi kehtestamisega. Riiklikus reformikavas osutatakse käimasolevale konsulteerimisele pensionide töörühma esitatud täiendava pensionireformi ettepanekute üle, sealhulgas selge seose kehtestamise üle pensioniea ja oodatava eluea vahel ning pensioni kohustusliku teise ja vabatahtliku kolmanda samba loomise üle. Riiklikus reformikavas ei ole siiski esitatud käimasolevate ja kavandatavate õigusloomemuudatuste kõrval põhjalikku aktiivsena vananemise strateegiat. Deklareerimata töö suhteliselt ohustab pikas perspektiivis riigi rahanduse jätkusuutlikkust. Valitsus on riiklikus reformikavas esitanud mõned meetmed selle probleemi käsitlemiseks, kuid puuduvad ettepanekud maksu- ja toetussüsteemi läbivaatamiseks, et töö end ära tasuks. Naiste tööturul osaluse soodustamine on Malta jaoks veel üks oluline küsimus, arvestades et naiste tööhõive on ELi madalaim. Valitsus on esitanud riiklikus reformikavas terve rea naistöötajaid käsitlevaid algatusi. Nende rakendamist ja mõju tuleks hinnata 2012. aastal.

               (11)

               Viimastel aastatel on Maltal tööstus suuresti ümber korraldatud – traditsioonilist töömahukat tootmist asendatakse uute suure lisandväärtusega tegevusaladega. Selle tagajärjel on tööturul hakanud tööjõu nõudlus ja töötajate oskused lahknema, osutades vajadusele tagada uute sektorite jaoks nõutavad oskused, eriti kõrghariduse kaudu. Nii saaks Malta majandust veelgi mitmekesistada.

               (12)

               Maltal on ELi kõrgeim kooli pooleli jätnute määr, mis ulatus 2009. aastal 36,8 %ni võrreldes ELi keskmisega 14,4 %. Riigis on ka vähe kolmanda taseme või samaväärse haridusega 30–34aastaseid (2009. aastal 21,1 % võrreldes ELi keskmisega 32,3 %). Malta püüab vähendada kooli pooleli jätnute hulka 29 %le ja tõsta kolmanda taseme või samaväärse haridusega 30–34aastaste hulka 2020. aastaks 33 %le. Malta kehtestas 2011. aastal meetmed võimalike kooli pooleli jätjate suunamiseks sobivatele elukutseotsingutele kutsehariduse või pooleli jäänud õpingute jätkamise võimaluste kaudu.

               (13)

               Malta on üks väheseid ELi liikmesriike, kus on olemas üldine palkade indekseerimise mehhanism. Palgatõus on seotud kohustusliku elukallidusega kohandamise mehhanismiga, mille tulemusel vastab palgatõus inflatsioonile ning on proportsionaalselt suurem palgaskaala madalamas otsas. Miinimumpalga tõstmise kaudu võib selline kohandamine veelgi kahjustada konkurentsivõimet töömahukates sektorites. See teema on eriti oluline, kui arvestada hiljutist energiahinnatõusu, mille tulemusel võivad kerkida palgad ja hinnad.

               (14)

               Malta energiavarustus sõltub peaaegu täielikult imporditud naftast, mis muudab majanduse sõltuvaks nafta hinna muutustest. See asjaolu koos Malta energeetikasüsteemi puudujääkidega võib tekitada ettevõtluse ning väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate (VKEd) konkurentsiprobleeme. Taastuvallikatest energia tootmise võimaluste kasutamine võiks tuua topeltkasu, suurendades konkurentsivõimet ning saavutades energeetika- ja kliimaeesmärgid. Riiklikus reformikavas energeetikameetmete kohta esitatud teave on paraku piiratud, muutes nende rakendatavuse ja (kulu)tõhususe hindamise keeruliseks.

               (15)

               Malta on võtnud laiendatud euroala pakti raames mitmeid kohustusi. Kohustused on seotud pakti kahe valdkonnaga: konkurentsivõime ja riigi rahanduse jätkusuutlikkus. Eelarvealased kohustused hõlmavad eelarveraamistiku läbipaistvust ja vastutust, samuti on pööratud tähelepanu eelarve täitmise distsipliini tugevdamise mehhanismide kehtestamisele. Tootlikkuse tõstmise meetmed seisnevad ettevõtluskeskkonna ja ettevõtete rahastamise tingimuste parandamises, samuti teenuste konkurentsivõime tõstmises, eriti telekommunikatsiooni valdkonnas. Kuigi riiklikus reformikavas on tööhõivet ja finantsstabiilsust käsitletud, on need teemad laiendatud euroala pakti alusel võetavate kohustuste hulgast välja jäänud. Kuigi ametiasutused keskenduvad tootlikkuse tõstmisele, ei tunnista nad asjaolu, et kehtiv palkade indekseerimise mehhanism takistab Malta konkurentsivõimet. Laiendatud euroala pakti raames võetud kohustusi on hinnatud ja soovitustes arvesse võetud.

               (16)

               Komisjon on hinnanud stabiilsusprogrammi ja riiklikku reformikava, sealhulgas Malta poolt laiendatud euroala pakti raames võetud kohustusi. Komisjon on võtnud arvesse mitte üksnes nende asjakohasust Malta fiskaal- ja sotsiaal-majandusliku poliitika jätkusuutlikkuse, vaid ka ELi eeskirjadele ja suunistele vastavuse seisukohast, pidades silmas vajadust tugevdada ELi majanduse üldjuhtimist ELi tasandi panuse lisamise kaudu tulevastesse siseriiklikesse otsustesse. Seda silmas pidades leiab komisjon, et kuigi kavandatud liikumine keskpika perioodi eesmärgi suunas on asjakohane, seonduvad konsolideerimisstrateegiaga märkimisväärsed riskid, sest puuduvad seda toetavad konkreetsed meetmed ja kulusid võidakse sarnaselt varasematele aegadele ületada. Keskpika perioodi eelarveraamistiku mittesiduv laad ei pruugi eelarvedistsipliinile kaasa aidata. Vananemise suhtelised suured pikaajalised kulud, eriti pensionikulud seavad Malta riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse löögi alla. Riiklikus reformikavas on tunnistatud Malta majanduse peamisi struktuurseid probleeme, ent tuleks pöörata lisatähelepanu teatavatele küsimustele, nagu eelkõige majanduse tööhõive potentsiaali parem kasutamine, palkade kujundamise mehhanismi läbivaatamine ja meetmete võtmine selle reformimiseks, et tagada palkade ja tootlikkuse parem seos, ning energeetika mitmekesistamine.

               (17)

               Võttes arvesse kõnealust hinnangut ning samuti ELi toimimise lepingu artikli 126 lõike 7 kohast nõukogu 16. veebruari 2010. aasta soovitust, on nõukogu läbi vaadanud Malta 2011. aastal ajakohastatud stabiilsusprogrammi ja tema arvamus (3) kajastub eelkõige punktides 1 ja 2 esitatud soovitustes. Võttes arvesse Euroopa Ülemkogu 25. märtsi 2011. aasta järeldusi, on nõukogu läbi vaadanud Malta riikliku reformikava,

         SOOVITAB MALTAL võtta ajavahemikul 2011–2012 järgmisi meetmeid.

               1.

               tagada ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamine 2011. aastal kooskõlas ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse raames antud soovitustega, olla valmis võtma täiendavaid meetmeid võimalike kõrvalekaldumist vältimiseks ning võtta konkreetseid meetmeid 2012. aastaks kavandatud puudujäägi eesmärgi saavutamiseks. Viia valitsemisektori kõrge võlasuhe langustendentsi ja tagada piisav liikumine keskpika perioodi eesmärgi suunas. Keskpika perioodi konsolideerimisstrateegia usaldusväärsuse tõstmiseks määratleda 2013. aastast alates nõutavad üldmeetmed, kinnitada eelarve-eesmärgid siduvas, eeskirjadepõhises mitmeaastases eelarveraamistikus ja parandada eelarve täitmise järelevalvet;

               2.

               võtta meetmeid pensionisüsteemi jätkusuutlikkuse tagamiseks, näiteks kiirendades pensioniea järk-järgulist tõstmist ja sidudes selle oodatava elueaga. Lisada seadusjärgse pensioniea tõstmisele põhjalik aktiivsena vananemise strateegia, vähendada ennetähtaegse pensionile jäämise võimaluste kasutamist ja soodustada erapensioni kogumist;

               3.

               siduda hariduse andmine tööturu vajadustega, tehes eelkõige täiendavaid jõupingutusi kõrgharidusele juurdepääsu parandamiseks ja tugevdades kutseharidussüsteemi tõhusust. Võtta täiendavaid meetmeid kooli pooleli jätmise vähendamiseks, tuvastades, analüüsides ja hinnates selle põhjuseid 2012. aastaks ning luues meetmete edukuse korrapärase seire- ja aruandlusmehhanismi;

               4.

               konsulteerides sotsiaalpartneritega ja toimides kooskõlas siseriikliku tavaga vaadata läbi palgaläbirääkimiste ja palkade indekseerimise süsteem ning võtta meetmeid nende reformimiseks, et tagada palgatõusu parem seotus tootlikkuse ja konkurentsivõime muutustega;

               5.

               suurendada jõupingutusi Malta sõltuvuse vähendamiseks imporditud naftast, investeerides taastuvenergiasse ning kasutades täielikult ära olemasolevad ELi vahendid infrastruktuuri ajakohastamiseks ja energiatõhususe suurendamiseks.

      Brüssel, 12. juuli 2011

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  Kehtivus 2011. aastal tagatud nõukogu 19. mai 2011. aasta otsusega 2011/308/EL liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (ELT L 138, 26.5.2011, lk 56).

      (3)  Ette nähtud määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikega 3.


title: Nõukogu soovitus, 9. juuli 2013 , milles käsitletakse Leedu 2013. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Leedu lähenemisprogrammi (2012–2016) kohta

text:
               30.7.2013

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 217/51

      NÕUKOGU SOOVITUS,
   9. juuli 2013,
   milles käsitletakse Leedu 2013. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Leedu lähenemisprogrammi (2012–2016) kohta
   2013/C 217/13
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta (1), eriti selle artikli 9 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,
   võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
   võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Ülemkogu nõustus 26. märtsil 2010 komisjoni ettepanekuga käivitada uus tööhõive ja majanduskasvu strateegia „Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks.

               (2)

               Nõukogu võttis 13. juulil 2010 vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril 2010 otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (2); mõlemat dokumenti koos nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitikas.

               (3)

               Liikmesriikide riigipead või valitsusjuhid võtsid 29. juunil 2012 vastu majanduskasvu ja töökohtade loomise kokkuleppe, millega nähakse ette sidus raamistik meetmete võtmiseks liikmesriikide, ELi ja euroala tasandil, kasutades selleks kõiki võimalikke hoobasid, vahendeid ja poliitikaid. Nad otsustasid, milliseid meetmeid võtta liikmesriikide tasandil, eelkõige väljendades täielikku pühendumust strateegia „Euroopa 2020” eesmärkide saavutamisele ja riigipõhiste soovituste rakendamisele.

               (4)

               Nõukogu võttis 10. juulil 2012 vastu soovituse (3) Leedu 2012. aasta riikliku reformikava kohta ja esitas arvamuse Leedu ajakohastatud lähenemisprogrammi (2012–2015) kohta.

               (5)

               Komisjon võttis 28. novembril 2012 vastu iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis tähistab majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2013) algust. Samuti võttis komisjon 28. novembril 2012 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määruse (EL) nr 1176/2011 (makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta) (4) alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles ei nimetatud Leedut liikmesriigina, kelle olukorda tuleb põhjalikult analüüsida.

               (6)

               Euroopa Parlament on kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1466/97 nõuetekohaselt kaasatud Euroopa poolaasta raames toimuvasse ning 7. veebruaril 2013 võttis ta vastu resolutsiooni tööhõive- ja sotsiaalsete aspektide kohta 2013. aasta majanduskasvu analüüsis ja resolutsiooni 2013. aasta majanduskasvu analüüsi täiendamise kohta.

               (7)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 14. märtsil 2013 heaks finantsstabiilsuse tagamise ja eelarve konsolideerimise prioriteedid ning majanduskasvu hoogustamise meetmed. Ülemkogu toonitas vajadust saavutada diferentseeritud ja majanduskasvu soodustav eelarve konsolideerimine, taastada tavapärased majandusele laenu andmise tingimused, edendada majanduskasvu ja konkurentsivõimet, tegelda töötuseprobleemiga ja majanduskriisi sotsiaalsete tagajärgedega ning moderniseerida avalikku haldust.

               (8)

               Leedu esitas 9. aprillil 2013 oma 2013. aasta riikliku reformikava ning 26. aprillil 2013 oma lähenemisprogrammi ajavahemikuks 2013–2016. Selleks et võtta arvesse kõnealuse kahe dokumendi omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.

               (9)

               Määruse (EÜ) nr 1466/97 alusel lähenemisprogrammile antud hinnangu põhjal on nõukogu seisukohal, et programmis esitatud eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on usutav ja üldjoontes kooskõlas komisjoni talituste 2013. aasta kevadprognoosis esitatud hinnanguga. Alates 2009. aastast toimunud eelarve ulatusliku konsolideerimise tulemusena on valitsemissektori eelarve puudujääk aastaks 2012 vähenenud 3,2 %-ni SKP-st, mida peetakse piisavaks, et tühistada ülemäärase eelarvepuudujäägi otsus, võttes arvesse süsteemse pensionireformi kulusid. Eelarvepuudujäägi vähenemine põhines mingil määral ka stabiilsel majanduskasvul ja kulutuste ajutisel külmutamisel. Lähenemisprogrammis on keskpika perioodi eesmärk muudetud 0,5 %-lt – 1,0 %-le, kuid see on siiski vastavuses stabiilsuse ja kasvu pakti eesmärkidega.
               Lähenemisprogrammis visandatud eelarvestrateegias seatakse sihiks täita keskpika perioodi eesmärk aastaks 2016. Lähtudes (ümberarvutatud) struktuursest eelarvepositsioonist, on iga-aastane liikumine keskpika perioodi eesmärgi täitmise poole, mida väljendatakse struktuurse positsiooni seisukohast, üle 0,5 % SKPst. Programmiperioodil järgitakse stabiilsuse ja kasvu pakti kulutuste sihttaset. Kohanduste tegemisel on raskuspunkt jäänud mõnevõrra perioodi algupoolde ja peamiselt tuginetakse kulutuste piiramisele, kuid ainult osaliselt toetavad seda konkreetsed meetmed, sealhulgas ühekordsed meetmed, mis on vahel täpsustamata. Komisjoni talituste 2013. aasta kevadprognoosi kohaselt on struktuurikohandus aastatel 2013 ja 2014 vastavalt 0,3 % ja 0,0 % SKP-st ning jääb seega allapoole nõutavat taset, mis on 0,5 % SKP-st. See seab kahtluse alla lähenemisprogrammi tulemuslikkuse kohandamise alal. Täiendavaid konsolideerimismeetmeid ei ole seni veel kindlaks määratud ning kaaluda tuleks struktuurseid reforme, sealhulgas üleminekut tulupõhistele meetmetele. Valitsemissektori võlatase on alla 60 % SKP-st: 2012. aastal oli see 40,7 % ja peaks programmiperioodi kestel mõnevõrra vähenema. Kui lähenemisprogrammis on prognoositud, et võlatase väheneb 2013. aastal 39,7 %-ni ja 2016. aastaks koguni 34,5 %-ni, siis komisjoni talituste 2013. aasta kevadprognoosi kohaselt peaks see 2013. aastal langema 40,1 %-ni SKP-st ning 2014. aastal 39,4 %-ni. Need erinevused on tingitud eelkõige sellest, et lähenemisprogrammis on eeldatud väiksemat eelarvepuudujääki.

               (10)

               Ehkki Leedu olukord seoses eelarvepuudujäägiga on aastate jooksul paranenud, puudub tal endiselt ebasoodsatele majandusšokkidele reageerimiseks piisav eelarvepoliitiline manööverdamisruum. Siiski on ruumi muuta maksusüsteemi vähem moonutusi põhjustavaks ja suurendada maksukuulekust. Leedus on jätkuvalt liidu kõige madalam maksude suhe SKPsse ja konsolideerimine on keskendunud peamiselt kulude poolele. On veel ruumi, et otsida täiendavaid maksutulu allikaid, mis kahjustavad majanduskasvu kõige vähem, näiteks keskkonnamaksud ja korduvad kinnisvaramaksud. Ehkki Leedu on astunud samme, et suurendada korduvatelt omandimaksudelt laekuvaid tulusid, paistab siiski, et selles valdkonnas võiks rohkem ära teha. Leedu keskkonnamaksudest saadavad tulud on vähenemas ja olid 2011. aastal liidus eelviimasel kohal, mis oli muu hulgas tingitud liidu kõige madalamast transpordimaksude tasemest. See ei soosi Leedu majanduse suure energiamahukuse vähendamist. Samal ajal tuleks eelarve konsolideerimisel käsitada prioriteetsena majanduskasvu soodustavaid kulutusi, näiteks teadus- ja hariduskulutusi. Eelarveraamistikku tugevdavate seaduste rakendamine on edasi lükkunud. Leedu eelarveraamistikuga ei ole suudetud vältida protsüklilist eelarvepoliitikat aastatel, mil SKP lõhe on positiivne. Eelarvestruktuuri seaduse 2012. aasta muudatus on samm õiges suunas. On vaja parandada eelarvemenetluse järelevalvet, aruandekohustust ja eelarve täitmist, eelkõige omavalitsuste puhul, ning tagada keskpika perioodi raamistiku siduvus.

               (11)

               Demograafiline areng paneb Leedu eelarve pikaajalise jätkusuutlikkuse proovile. Seetõttu on endiselt oluline laiaulatuslik pensionireform, mis seab sihiks niihästi pensionide jätkusuutlikkuse kui ka piisavuse. Pensionide piisavus on probleem ning eakam osa rahvastikust on suures vaesuse ja tõrjutuse ohus. 2012. aasta pensionikogumissüsteemi reform soodustab teise samba pensioni kogumist riigieelarvest antavate rahaliste stiimulitega. Reformiga on ühtlasi kehtestatud võimalus loobuda üleminekuperioodi jooksul erapensioni kogumisest ja pöörduda tagasi riiklikku sotsiaalkindlustusfondi, samuti pensioniea järkjärguline tõstmine. Reform jõustub 1. jaanuaril 2014. Need on olulised, ent üksikud sammud õiges suunas, vaja on aga suuremaid muudatusi, eelkõige esimeses pensionisambas. Lisaks on vaja meetmeid, mis edendavad eakate töötajate tööalast konkurentsivõimet ja eakate vajadustele kohandatud töökeskkonda.

               (12)

               Võitlus tööpuudusega ja vähene madala kvalifikatsiooniga töötajate tööturul osalemise määr on jätkuvalt olulised lahendamist vajavad probleemid. Suur töötuse määr on seadnud löögi alla eelkõige noored ja lihttöölised. Tööturu nõudmiste ja töötajate ametioskuste lahknevus tuli eriti teravalt esile kriisi ajal ja on üha süvenev probleem, mis viitab haridus- ja tööturupoliitika struktuursetele puudustele. Sellest tulenevat kvalifitseeritud tööjõu puudust süvendas veelgi suur väljaränne. Seega on vaja täiendavaid meetmeid, et parandada tööjõuturu paindlikkust ja suurendada tööturul osalemist, eriti noorte, lihttööliste ja eakamate töötajate hulgas. Üldine aktiivsete tööturumeetmetega hõlmatus ja rahaeraldised iga üksikmeetme kohta on endiselt ebapiisavad ning madala kvalifikatsiooniga töötajatele ja pikaajalistele töötutele mõeldud meetmed on halvasti suunatud. Tööõiguse põhjalik läbivaatamine ja sotsiaalpartnerite kaasamine sellesse protsessi võiks aidata leida tarbetuid kitsendusi ja haldustakistusi, mis mõjutavad paindlikke lepingulisi suhteid, vallandamiseeskirju ja paindlikku tööajakorraldust. Et tagada parem üleminek hariduse omandamiselt tööturule, võiks õpipoisiõppe ja internatuuri muuta atraktiivsemaks.

               (13)

               Vaesus ja sotsiaalne tõrjutus on endiselt muret tekitavalt suur. Eelkõige tekitab meelehärmi laste vaesuse kasv. 2012. aastal alustati rahalise sotsiaalabi reformi meetmeid, mille eesmärk on suurendada töötamisstiimuleid (pikaajalistele töötutele suunatud töötajatoetused, mitteaktiivsete tööealiste isikute sotsiaaltoetuste järkjärguline vähendamine) ja vähendada vaesust. Viies omavalitsuses ellu viidud katseprojekt andis muljet avaldavaid tulemusi kulude kokkuhoiu alal ja võimaldas abi paremini sihtgruppidele suunata. Nüüd on vaja luua järelevalvesüsteem, et hinnata selle tõhusust ja mõju vaesuse ja tõrjutuse vastu võitlemisel. Reform tuleks siduda ka aktiveerimismeetmetega, mis suurendavad tööturul osalemist, eelkõige pikaajaliste sotsiaaltoetuse saajate hulgas. Vaesuse vähendamiseks võetud meetmed hõlmavad sotsiaaltoetuste laiemat katvust ja uut toetussumma arvutamise meetodit. Lisaks tõsteti 1. jaanuarist 2013 miinimumpalka 18 %, mis võib aidata vähendada tööturult eemalejäämise lõksu ja palgavaesust. Ent need meetmed paistavad olevat ebapiisavad, arvestades probleemi suurust, mingit terviklikku strateegiat või tegevuskava vaesuse vastu võitlemiseks aga pole.

               (14)

               Alates 2010. aastast on valitsus ellu viinud riigi omanduses olevate ettevõtete ulatuslikku reformi. Reform on asjakohane ja tõsiselt võetav ning hõlmab nii seadusandlikke kui ka organisatoorseid muudatusi. Reformi regulatiivsed aspektid on kehtestatud ja saavutatud on ulatuslik aruandlusnõuete täitmine. Nüüd seisab ees ülesanne vältida huvide konflikte regulatiivsete ja mitteregulatiivsete ülesannete vahel ning teha vahet riigi omanduses olevate ettevõtete äritegevuse ja mitteärilise tegevuse vahel. Kui reform on täies ulatuses rakendunud, võib see aidata suurendada konkurentsivõimet ja majanduskasvu. Seega on täitmise järelevalve otsustava tähtsusega.

               (15)

               Elektri- ja gaasiühendused naabritega on endiselt vähearenenud. Selle tulemusena on konkurents energiasektoris väga piiratud ja energiahinnad kõrged. Lisaks on energiatõhusus jätkuvalt probleem. Ka hoonete renoveerimise alal on edenemine olnud loid, sealhulgas JESSICA haldusfondi raames tehtud investeeringute osas, ning eravalduses olevate elamute renoveerimise alal on endiselt suuri probleeme.

               (16)

               Komisjon hindas Euroopa poolaasta raames põhjalikult Leedu majanduspoliitikat. Hinnatud on riiklikku reformikava ja lähenemisprogrammi. Hindamisel on arvesse võetud nende dokumentide asjakohasust Leedu eelarve- ja sotsiaal-majanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, aga ka nende vastavust ELi eeskirjadele ja juhistele, pidades silmas vajadust tugevdada liidu üldist majandusjuhtimist, lisades ELi tasandi panuse riigi tasandil tehtavatesse otsustesse. Euroopa poolaasta raames koostatud komisjoni soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 1 kuni 6.

               (17)

               Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu lähenemisprogrammiga tutvunud ja tema arvamus (5) selle kohta kajastub eelkõige soovituses 1,

         SOOVITAB Leedul võtta ajavahemikus 2013–2014 järgmisi meetmeid:

               1.

               Tagada majanduskasvu soodustav eelarve konsolideerimine ja rakendada planeeritud eelarvestrateegia, tehes pingutusi struktuuriliste kohanduste nimel, mis võimaldavad Leedul täita keskpika perioodi eesmärk. Seada prioriteediks majanduskasvu soosivad kulutused. Jätkata eelarveraamistiku tugevdamist, tagades eelkõige keskpika perioodi eelarveraamistikus kulude ülemmäärad, mis on siduvad ja mille täitmist jälgitakse. Vaadata läbi maksusüsteem ja kaaluda selliste maksude suurendamist, mis kahjustavad majanduskasvu kõige vähem, näiteks korduvad omandimaksud ja keskkonnamaksud, sealhulgas kehtestada automaks, jätkates samal ajal maksukuulekuse parandamist.

               2.

               Võtta vastu ja rakendada õigusaktid pensionisüsteemi laiaulatusliku reformi jaoks. Viia seadusjärgne pensioniiga vastavusse oodatava elueaga, piirata enneaegset pensionile jäämist, kehtestada selged eeskirjad pensionide indekseerimise kohta ja edendada täiendavate kogumispensioniskeemide kasutamist, tagades samas käimasolevate reformide elluviimise. Kindlustada pensionireformi meetmetega, mis suurendavad eakate töötajate tööalast konkurentsivõimet.

               3.

               Lahendada suure töötuse probleem madala kvalifikatsiooniga töötajate ja pikaajaliste töötute puhul, suunates vahendeid aktiivsetesse tööturumeetmetesse ning parandades samas nende katvust ja tõhusust. Parandada noorte tööalast konkurentsivõimet, näiteks nn noortegarantii abil, suurendada õpipoisiõppe kavade rakendamist ja tulemuslikkust ning lahendada tööturu nõudluse ja töötajate oskuste püsiva mittevastavuse probleem. Vaadata üle tööõigusaktide sobivus seoses paindlike lepingusuhete, vallandamiseeskirjade ja paindliku tööajakorraldusega ning konsulteerida seejuures sotsiaalpartneritega.

               4.

               Rakendada konkreetsed sihtmeetmed, et vähendada vaesust ja sotsiaalset tõrjutust. Jätkata rahalise sotsiaalabi reformi ja aktiveerimismeetmete vahelise seose tugevdamist.

               5.

               Viia lõpule riigi omandis olevate ettevõtete reform, eelkõige selleks, et tagada omandisuhete ja reguleerimisega seotud funktsioonide eraldatus, ning jälgida tähelepanelikult reforminõuetele täitmist.

               6.

               Tugevdada hoonete energiatõhususe parandamise meetmeid, sealhulgas kõrvaldada motivatsiooni pärssivad tegurid ja rakendada kiiresti valdusfond. Hoogustada energiavõrkude omavahelist konkurentsi, parandades nii elektri- kui ka gaasiühendusi teiste liikmesriikidega.

      Brüssel, 9. juuli 2013

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         R. ŠADŽIUS

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  Kehtivad 2013. aastal vastavalt nõukogu 22. aprilli 2013. aasta otsusele 2013/208/EL liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (ELT L 118, 30.4.2013, lk 21).

      (3)  ELT C 219, 24.7.2012, lk 54.

      (4)  ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.

      (5)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 9 lõikele 2.