title: Komisjoni soovitus (EL) 2016/193, 10. veebruar 2016, mis on adresseeritud Kreeka Vabariigile ja milles käsitletakse kiireloomulisi meetmeid, mida Kreeka peab võtma üleandmiste taasalustamiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 604/2013 kohaselt

text:
               13.2.2016

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 38/9

         KOMISJONI SOOVITUS (EL) 2016/193,
   10. veebruar 2016,
   mis on adresseeritud Kreeka Vabariigile ja milles käsitletakse kiireloomulisi meetmeid, mida Kreeka peab võtma üleandmiste taasalustamiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 604/2013 kohaselt
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Liikmesriigid peatasid rahvusvahelise kaitse taotlejate Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 604/2013 (1) (edaspidi „Dublini määrus”) kohase üleandmise 2011. aastal, pärast kaht Euroopa Inimõiguste Kohtu ja Euroopa Liidu Kohtu otsust, (2) millega tehti kindlaks sellised süsteemsed puudused Kreeka varjupaigasüsteemis, mis võivad endast kujutada liikmesriikidelt nõukogu määruse (EÜ) nr 343/2003 (3) kohaselt Kreekale üle antavate rahvusvahelise kaitse taotlejate põhiõiguste rikkumist.

               (2)

               Euroopa Nõukogu ministrite komitee on jälginud olukorda Kreekas alates sellest, kui Euroopa Inimõiguste Kohus kuulutas 2011. aastal välja otsuse kohtuasjas M.S.S vs. Belgia ja Kreeka, kasutades eduaruandeid, mida Kreeka on kohustatud esitama tõenditena kohtuotsuse täitmise kohta, ning Kreekas tegutsevatelt valitsusvälistelt ja rahvusvahelistelt organisatsioonidelt, näiteks ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ametilt, saadud tõendeid.

               (3)

               Kohtuasjas M.S.S tehtud otsuse tagajärjel kohustus Kreeka reformima oma varjupaigasüsteemi varjupaigapoliitika reformi ja rände haldamist käsitleva riikliku tegevuskava alusel, mis esitati 2010. aasta augustis ja vaadati läbi 2013. aasta jaanuaris (edaspidi „Kreeka tegevuskava”).

               (4)

               Eesmärgiga käsitleda tõsiseid puudusi Kreeka varjupaigasüsteemis, taotlesid Kreeka ametiasutused 2011. aastal Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiametilt (EASO) Kreekale erakorralise abi andmist. EASO andis tegevustoetust alates 1. aprillist 2011 kuni 31. detsembrini 2014. Selle aja vältel aitasid varjupaigatugirühmad Kreekal toetada kolme uue teenuse kasutuselevõttu, haavatavate isikute vastuvõttu, menetluses olevate rahvusvahelise kaitse taotluste käsitlemist, seda eelkõige teises astmes, ning suutlikkuse suurendamist Euroopa Liidu vahendite kasutamisel. 4. detsembril 2014 esitas Kreeka EASO-le veel ühe eritoetuse taotluse ja nüüd on abi osutamine otsustatud kuni 2016. aasta mai lõpuni.

               (5)

               Olukord Kreekas ajendas ühtlasi komisjoni algatama Kreeka suhtes mitu rikkumismenetlust, mis on muu hulgas seotud ebapiisava juurdepääsuga varjupaigamenetlusele, ebapiisava vastuvõtusuutlikkuse ja puudulike vastuvõtutingimustega, sealhulgas kinnipidamiskeskustes, suutmatusega võtta ebaseaduslikelt rändajatelt ja varjupaigataotlejatelt sõrmejälgi, saatjata alaealiste asjakohase hoolduse puudumisega ning piisava õigusabi puudumisega otsuste vaidlustamise korral. Käesolev soovitus ei piira menetluses olevaid või edasisi rikkumismenetlusi, mida komisjon võib soovituses tõstatatud küsimustega seoses algatada.

               (6)

               Samal ajal on komisjon võtnud kooskõlastatud meetmeid, et aidata Kreeka varjupaigasüsteemi puudusi kõrvaldada. Komisjon on jälginud Kreeka tegevuskavas kavandatud meetmete rakendamist Kreeka poolt ning osutanud rahalist ja tehnilist abi, rõhutades muu hulgas rikkumismenetluste käigus tõstatatud küsimuste lahendamisele suunatud tegevusi. Komisjoni talituste töödokument esitati nõukogule 2014. aasta oktoobris (4) ja selles anti hinnang Kreeka tegevuskava rakendamisele ning tõsteti esile Kreeka varjupaigasüsteemis veel esinevaid puudusi, mis vajavad kiiret tähelepanu.

               (7)

               Komisjon on teinud tihedat koostööd kõigi huvitatud liikmesriikide ja Norraga, pidades regulaarseid sihtotstarbelisi koosolekuid nn Kreeka sõprade töörühmas, mida juhib komisjon. See töörühm on foorum Kreeka tegevuskava rakendamise seisu käsitleva teabe vahetuseks ja võimaldab muu hulgas huvitatud liikmesriikidel teha ettepanekuid praktiliste koostöömeetmete kohta; töörühma viimatine koosolek toimus 27. veebruaril 2015. Peale selle aitab EASO, Frontexi, ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti ja Rahvusvahelise Migratsiooniorganisatsiooni (IOM) osalemine tagada kohapealset olukorda käsitleva ajakohase teabe kättesaadavuse.

               (8)

               Kreekale on aastateks 2014–2020 eraldatud märkimisväärses mahus Euroopa Liidu rahalisi vahendeid, aitamaks tal ellu viia varjupaiga ja rände valdkonnas võetavaid riigisiseseid meetmeid. Varjupaiga-, Rände- ja Integratsioonifondist on Kreekale eraldatud 294,5 miljonit eurot ning Sisejulgeolekufondi välispiiride ja viisade rahastamisvahendist 214,8 miljonit eurot. Alates 2014. aastast on Kreeka saanud erakorralise toetusena täiendavad 133 miljonit eurot. Lisaks sai Kreeka aastatel 2008–2013 märkimisväärset rahalist toetust Euroopa Pagulasfondist, kaasa arvatud kokku üle 50,6 miljoni euro eest erakorralist toetust.

               (9)

               Kreeka ees seisvaid probleeme on tublisti süvendanud sisserändajate hulga väga suur kasv 2015. aasta jooksul, mis paneb tohutu surve Kreeka ressurssidele ja suutlikkusele tulla toime rändajate massilise sissevooluga väljastpoolt Euroopa Liitu, sealhulgas suure hulga inimestega, kes vajavad tõenäoliselt rahvusvahelist kaitset. 2015. aastal saabus Kreeka saartele enam kui 868 000 ebaseaduslikku rändajat, tekitades seninägematu rände- ja humanitaarkriisi, mis nõuab kiiret tegutsemist.

               (10)

               2015. aasta mais tutvustas komisjon oma Euroopa rände tegevuskava (5) ja 14. septembril 2015 võttis nõukogu vastu otsuse paigutada Itaaliast ja Kreekast ümber 40 000 ilmselgelt rahvusvahelist kaitset vajavat inimest, neist 16 000 Kreekast (6). 22. septembril 2015 võttis nõukogu vastu otsuse paigutada Itaaliast ja Kreekast ümber veel 120 000 inimest, neist vähemalt 50 400 Kreekast (7). Kokku kuulub nende kahe otsuse alusel Kreekast kahe aasta jooksul teistesse liikmesriikidesse ümber paigutamisele seega vähemalt 66 400 inimest (8).

               (11)

               2015. aasta septembris algas Kreekas ja Itaalias komisjoni, Frontexi, EASO ja Europoli toetusel esmase vastuvõtu süsteemi rakendamine. Komisjon võttis 29. septembril 2015 vastu teatise, milles visandatakse Euroopa rände tegevuskava alusel kohe võetavad operatiiv-, eelarve- ja õigusmeetmed ning kutsutakse üles täielikult rakendama ümberpaigutamiskava ja esmase vastuvõtu keskustes töötavaid rände haldamise tugirühmi. Selleks esitas Kreeka nõukogule 1. oktoobril 2015 oma ümberpaigutamiskava rakendamise ja esmase vastuvõtu keskuste kohta tegevuskava, milles on välja toodud teatavad prioriteetsed meetmed kokkulepitud pooleliolevate meetmete rakendamiseks varjupaiga ja vastuvõtu valdkonnas.

               (12)

               Pärast Euroopa tippkohtumist 25. oktoobril 2015 kohustus Kreeka suurendama 2015. aasta lõpuks oma vastuvõtusuutlikkust 30 000 kohani ning võimaldama ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti toel üüritoetusi ja vastuvõtuperede programmis osalemist veel vähemalt 20 000 inimesele. Kokku seega 50 000 majutuskoha eesmärk on rahuldada nii ebaseaduslike rändajate kui ka varjupaigataotlejate vastuvõtu vajadust Kreekas, kaasa arvatud nende inimeste puhul, keda võidakse ümber paigutada teistesse liikmesriikidesse.

               (13)

               Euroopa Nõukogu ministrite komitee hindas 8.–9. detsembril 2015 peetud koosolekul M.S.S kohtuotsuse täitmist. Komitee avaldas heameelt uue sisserände haldusasutuse loomise üle, võttis teadmiseks varjupaigataotlejate majutamise suutlikkuse juba aset leidnud ja kavandatava suurendamise ning kutsus ametiasutusi üles tagama avatud vastuvõtupunktide jätkusuutliku ja katkestusteta töö ning teenuste osutamise vastavalt asjakohastele standarditele. Komitee kutsus ametiasutusi tungivalt üles jätkama jõupingutusi varjupaigataotlejate ja eelkõige saatjata alaealiste elutingimuste parandamiseks (9).

               (14)

               15. detsembril 2015 võttis komisjon vastu teatise, milles käsitleti Kreeka edusamme esmase vastuvõtu keskuste rajamisel ja kirjeldati sealseid protsesse seoses esmase vastuvõtu keskuste süsteemi loomisega Egeuse mere saartel (10). Eduaruandes tõsteti esile Kreeka ja ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti võetud uusi kohustusi vastuvõtusuutlikkuse suurendamiseks, kuid rõhutati ühtlasi, et Kreeka peab suurendama oma vastuvõtusuutlikkust esmase vastuvõtu keskustes ja ka mandril, eelkõige saatjata alaealiste ja haavatavate isikute puhul.

               (15)

               Kreeka varjupaigasüsteemis on toimunud märkimisväärseid edasiminekuid tänu Kreeka tegevuskava (2010–2014) kohaselt ellu viidud reformidele. Loodud on kolm uut Kreeka politseist sõltumatut haldusteenistust: esmase vastuvõtmise teenistus, apellatsiooniamet (loodud 2011. aastal, kuid praegusel hetkel ei tegutse) ja varjupaigatalitus (alates 2013. aastast). Materiaalsed tingimused vastuvõtu- ja kinnipidamiskeskustes on alates 2011. aastast teataval määral paranenud ja mõned kõige puudulikumate tingimustega kinnipidamisasutustest on suletud. Siiski tuleb Kreekal teha täiendavaid jõupingutusi, et tagada oma varjupaigasüsteemi toimimine täielikus vastavuses liidu õigusega.

               (16)

               Kreeka varjupaigatalitusel on seitse toimivat piirkondlikku ametit: Atikas, Lesbosel, Põhja-Évroses, Lõuna-Évroses, Rhodosel ja Thessaloníkis, lisaks äsja, 2016. aastal avatud piirkondlik varjupaigaamet Sámose saarel. Kolm varjupaigaüksust tegutsevad ka Amygdalézas, Pátras ja Xánthis ning neis vaadatakse läbi rahvusvahelise kaitse taotlusi, mida on esitanud kinnipidamisasutustes viibivad ebaseaduslikud rändajad. Selleks et need ametid ja üksused oleksid täielikult töövõimelised, on vaja piisavalt töötajaid. Lisaks on Kreeka ametiasutused võtnud endale kohustuse avada kokku 13 piirkondlikku varjupaigaametit. Kreekal on veel lõpule viimata kõigi ülejäänud piirkondlike varjupaigaametite loomine ja töötajatega varustamine vastavalt 2015. aasta ümberpaigutamise tegevuskavale, et võimaldada kogu riigis toimivat juurdepääsu varjupaigamenetlusele.

               (17)

               Kreeka on teataval määral suurendanud varjupaigataotlejate vastuvõtu suutlikkust, kuid see ei ole veel piisav. Kreeka peaks tagama, et vastuvõtutingimused avatud ja suletud vastuvõtukeskustes, kaasa arvatud psühhosotsiaalsed teenused ning juurdepääs vajalikele tervishoiu- ja ravivõimalustele, on vastavuses asjaomases liidu õigusaktis, nimelt Euroopa Parlamendi ja nõukogu vastuvõtutingimuste direktiivis 2013/33/EL (11) nõutud standarditega ning et neid tingimusi täidetakse pidevalt. Ühtlasi peaks Kreeka tagama vastuvõtutingimuste jätkusuutlikkuse piisavate riigieelarveliste vahendite või võimaluse korral selleks eraldatud ELi vahendite abil.

               (18)

               Selleks et tagada varjupaigataotlejatele juurdepääs tõhusale õiguskaitsevahendile, asutas Kreeka apellatsiooniameti, kes vastutab selliste apellatsioonikomiteede tegutsemise eest, kes on pädevad läbi vaatama varjupaigatalituse negatiivsete esimese astme otsuste suhtes esitatud apellatsioone. 2015. aasta septembri lõpus lõpetasid apellatsioonikomiteed tegevusloa aegumise tõttu oma tegevuse, mistõttu on esimese astme tagasilükkamisotsuseid võimalik küll vaidlustada, kuid neid ei võeta menetlusse. Seetõttu puudub praegu reaalne juurdepääs tõhusa õiguskaitsevahendi süsteemile. Kujunenud olukord kahjustab ka ümberpaigutusmenetluse tulemuslikku rakendamist juhul, kui taotleja esitab ümberpaigutamis- või üleandmisotsuse suhtes apellatsiooni.

               (19)

               Paljudel varjupaigataotlejatel puudub praegu vajalik tasuta õigusabi, mis võimaldaks neil esitada kooskõlas ELi õigusega apellatsioone varjupaiga andmise esimese astme otsuste suhtes. Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/32/EL (12) asjakohaseid sätteid ei ole veel liikmesriigi õigusse üle võetud või rakendatud.

               (20)

               Haavatavate isikute kindlakstegemise korda Kreekas on täiustatud. Varjupaigatalitus on koostöös EASO ja ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ametiga näinud ette sõelumismenetluse, et teha kindlaks haavatavad varjupaigataotlejad, näiteks saatjata alaealised, et tagada nende toetamine menetluse käigus. Saatjata alaealistega seoses on Kreeka teatanud, et isiku ja vanuse kindlakstegemise menetlus toimub saatjata alaealiste puhul esmase vastuvõtmise menetluse ja varjupaigamenetluse käigus. Peale selle nähakse ette menetlus saatjata alaealiste kohtlemiseks Kreeka politsei, esmase vastuvõtmise teenistuse ja varjupaigatalituse poolt.

               (21)

               Suuremat tähelepanu tuleks pöörata saatjata alaealiste eestkoste süsteemile, kuna alaealisi esindama määratud prokuröridel puuduvad vajalikud vahendid suure hulga neile määratud juhtumite käsitlemiseks ja lisaks puudub institutsioon või organ, kelle poole prokurörid saaksid pöörduda alaliste eestkostjate määramiseks. Ühtlasi tuleks võtta konkreetseid meetmeid tagamaks, et kõik saatjata alaealised saadetakse viivitamata spetsiaalsetesse majutuskeskustesse ja et nad saavad abi spetsialistidelt.

               (22)

               Dublini määruse alusel toimunud Kreekale üleandmiste peatamine 2011. aastal on märkimisväärselt kahjustanud Dublini süsteemi kasutamise tulemuslikkust Euroopa Liidus. Suutmatus üleandmisi lõpule viia kahjustab ka 2015. aasta septembris Kreeka abistamiseks vastu võetud ümberpaigutamismeetmete tulemuslikkust, võttes eelkõige rändajatelt ära ühe peamise ajendi mitte liikuda edasi teistesse liikmesriikidesse.

               (23)

               Kreeka on astunud suuri samme oma varjupaigasüsteemi toimimise parandamiseks, kuid puudusi on veelgi. Seega peaks Kreeka võtma kiiremas korras vajalikud meetmed Dublini määruse kohaste üleandmiste taasalustamiseks, tagades eelkõige selle, et Dublini määruse alusel üle antud isikud saaksid kasutada kõiki neile varjupaigaküsimusi käsitleva liidu õigustikuga ette nähtud õigusi, kaasa arvatud juurdepääs tõhusale õiguskaitsevahendile rahvusvahelise kaitse taotlusele saadud negatiivse vastuse korral ning asjakohased vastuvõtutingimused.

               (24)

               Käesolevas soovituses on esitatud peamised meetmed, mida Kreeka peaks allesjäänud puuduste suhtes võtma.

               (25)

               Kreeka esitatud regulaarsed aruanded edusammudest nende meetmete rakendamisel ja muu asjakohane teave, kaasa arvatud ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ametilt ja teistelt asjaomastelt organisatsioonidelt saadavad edaspidised aruanded, peaksid võimaldama hinnata, kas on loodud piisavad tingimused, et võimaldada liikmesriikidel taasalustada individuaalseid Kreekale üleandmisi Dublini määruse alusel, võttes arvesse, et üleandmiste maht ja üle antavate isikute kategooriad peaksid vastama konkreetsetele edusammudele.

               (26)

               Dublini määruse alusel toimuval Kreekale üleandmiste taasalustamisel tuleks igal juhul arvesse võtta, et Kreeka võtab ikka veel iga päev vastu suure hulga potentsiaalseid varjupaigataotlejaid, ning vältida talumatu koormuse asetamist Kreekale.

               (27)

               Vastutus üleandmiste taasalustamise üle otsustamise eest jääb täielikult liikmesriikide ametiasutustele. Ametiasutuste tegevust kontrollivad kohtud, kes võivad esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotlusi Dublini määruse tõlgendamise kohta,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
   1.   Kreeka peaks tagama, et rahvusvahelise kaitse taotlejatele Kreekas pakutavad vastuvõtutingimused vastavad direktiivi 2013/33/EL nõuetele.
   2.   Kreeka peaks võtma vajalikud meetmed, et tagada toimiv juurdepääs varjupaigamenetlusele kogu Kreeka territooriumil, tagades selleks kõigi 13 piirkondliku varjupaigaameti töövalmiduse ja hoides neid käigus. Varjupaigatalituse piirkondlikes ametites peaks olema eelkõige piisavalt töötajaid, et need ametid oleksid täielikult töövõimelised ja suudaksid töötada läbi kõik varjupaigataotlused. Vajalik töötajate arv tuleks määrata kindlaks vastavalt Kreekas eelmise aasta jooksul esitatud varjupaigataotluste arvule. Selleks tuleks võimalikult kiiresti viia lõpule vajalikud värbamismenetlused.
   3.   Kreeka peaks tagama, et apellatsioonikomiteed oleksid täielikult töövõimelised ja piisava töötajaskonnaga, et tagada tõhusa õiguskaitsevahendi kättesaadavus seoses kõikide äsja vastu võetud ja rahvusvahelise kaitse taotlusi käsitlevate haldusotsustega; samuti peavad apellatsioonikomiteed suutma kõik pooleliolevad haldusotsuste kohtuliku läbivaatamise taotlused läbi töötada niipea kui võimalik ja igal juhul enne 2016. aasta lõppu.
   4.   Kreeka peaks tagama, et kõik varjupaigataotlejad saaksid kooskõlas ELi õigusega vajalikku õigusabi rahvusvahelise kaitse taotluste kohta tehtud haldusotsuste kohtuliku läbivaatamise menetlustes ning et õigusabi andmise õigusraamistik saaks kiiresti vastu võetud ja rakendatud.
   5.   Kreeka peaks tagama, et haavatavate varjupaigataotlejate, kaasa arvatud saatjata alaealiste identifitseerimise ja kohtlemise praegune ülesehitus saaks viidud kooskõlla varjupaigaküsimusi käsitlevas liidu õigustikus nõutud ning eelkõige direktiivi 2013/33/EL artiklites 21–25 ja direktiivi 2013/32/EL artiklis 25 sätestatud standarditega. Seega peaks Kreeka tagama vajaliku õigusraamistiku olemasolu ja selle täieliku rakendamise, mis võimaldaks tagada haavatavate isikute, kaasa arvatud saatjata alaealiste vajaduste piisava rahuldamise, eelkõige seoses majutuse ja eestkostega.
   6.   Kreeka peaks tagama, et kõik 50 000 vastuvõtukohta, mida Kreeka kohustus 2015. aasta lõpuks koostöös ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ametiga looma, oleksid niipea kui võimalik täielikult toimivad ning et eraldataks piisavalt vahendeid esmatähtsate hooldustööde ja teenuste, nagu toitlustuse ja kanalisatsiooni pidevaks tagamiseks.
   7.   Kreeka peaks tagama, et ELi vahendite eraldamine ja rahastamine riigieelarvest aitaksid kaasa kõnealuste soovituste rakendamisele.

      Aruandlus võetud meetmete kohta

               8.

               Kreeka peab esitama komisjonile 4. märtsiks 2016 ja seejärel iga kuu aruande oma edusammudest käesolevas soovituses esitatud meetmete rakendamisel.

      Brüssel, 10. veebruar 2016

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Dimitris AVRAMOPOULOS

      (1)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 604/2013, 26. juuni 2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest (ELT L 180, 29.6.2013, lk 31).

      (2)  M.S.S vs. Belgia ja Kreeka (nr 30696/09) ning NS vs. Secretary of State for the Home Department (C-411/10 ja C-493/10).

      (3)  Nõukogu määrus (EÜ) nr 343/2003, 18. veebruar 2003, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest (ELT L 50, 25.2.2003, lk 1), asendatud määrusega (EL) nr 604/2013.

      (4)  SWD(2014) 316 final.

      (5)  COM(2015) 240 final.

      (6)  ELT L 239, 15.9.2015, lk 146.

      (7)  ELT L 248, 24.9.2015, lk 80.

      (8)  ELT L 248, 24.9.2015, lk 80, ja ELT L 239, 15.9.2015, lk 146.

      (9)  Euroopa Nõukogu ministrite komitee 1 243. koosolek (8.–9. detsember 2015).

      (10)  COM(2015) 678 final, 15. detsember 2015.

      (11)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/33/EL, 26. juuni 2013, millega sätestatakse rahvusvahelise kaitse taotlejate vastuvõtu nõuded (ELT L 180, 29.6.2013, lk 96) ja ELT L 348, 24.12.2008, lk 98.

      (12)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/32/EL, 26. juuni 2013, rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta (ELT L 180, 29.6.2013, lk 60).


title: 2012/798/EL: Komisjoni soovitus, 12. detsember 2012 , direktiivi 2002/22/EÜ (milles käsitletakse universaalteenuseid ning kasutajate õigusi elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul) artikli 22 lõikes 3 sätestatud teavitamiskorra kohta  EMPs kohaldatav tekst

text:
               19.12.2012

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 349/72

         KOMISJONI SOOVITUS,
   12. detsember 2012,
   direktiivi 2002/22/EÜ (milles käsitletakse universaalteenuseid ning kasutajate õigusi elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul) artikli 22 lõikes 3 sätestatud teavitamiskorra kohta
   (EMPs kohaldatav tekst)
   (2012/798/EL)
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul, (1) eriti selle artikli 22 lõiget 3,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Konkurentsil põhinev turg peaks lõppkasutajatele pakkuma laias valikus sisu, rakendusi ja teenuseid ning tagama teenuste nõutava kvaliteedi. Riikide reguleerivad asutused peaksid edendama kasutajate võimalusi pääseda juurde teabele ja seda levitada ning kasutada rakendusi ja teenuseid. Riikide reguleerivad asutused, kelle pädevusse kuulub direktiivi 2002/22/EÜ artikli 22 lõike 3 rakendamine, võivad üldkasutatavaid sidevõrke pakkuvatele ettevõtjatele kehtestada teenuse kvaliteedi miinimumnõuded, et vältida teenuste halvenemist ja võrguliikluse takistusi või aeglustumist. Kavandatavad meetmed peaksid olema asjakohaselt põhjendatud ning proportsionaalsed eesmärkidega ja reguleerimispõhimõtetega, mis on kehtestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ (elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta) (2) artikliga 8. Kõnealuste meetmete kavandamisel peaksid riikide reguleerivad asutused võtma arvesse elektroonilise side Euroopa reguleerivate asutuste ühendatud ameti (edaspidi „BEREC”) suuniseid (3).

               (2)

               Komisjon peaks kõiki kavandatud meetmeid hindama, tagades sellega, et need meetmed ei mõjuta kahjulikult siseturu toimimist. Selleks peaksid riikide reguleerivad asutused esitama komisjonile vastavalt direktiivi 2002/22/EÜ artikli 22 lõikes 3 sätestatud korrale meetmete projekti teenuse kvaliteedi miinimumnõuete kehtestamiseks või varem kehtestatud nõuete muutmiseks. Teavitamismehhanism ei tohiks tekitada riigi reguleerivatele asutustele tarbetut halduskoormust. Meetmete projektist, mis on kavandatud mõne varem kehtestatud nõude tühistamiseks, tuleks kõnealuses etapis teavitada üksnes läbipaistvuse eesmärgil.

               (3)

               Selleks et komisjon saaks hinnangu anda, peaksid riikide reguleerivad asutused esitama komisjonile oma meetmete projekti aegsasti enne nimetatud nõuete kehtestamist. Seda tuleks teha teatises, mis sisaldab meetmete võtmise põhjuste, kavandatavate nõuete ja kavandatava tegevuskava kokkuvõtet. Riikide reguleerivad asutused võivad meetmete projekti komisjoniga enne komisjoni teavitamist mitteametlikult arutada.

               (4)

               Selleks et komisjon saaks hinnangu anda, tuleks meetmete projekti kohta esitada teatav miinimumteave. Arvesse tuleb võtta ühelt poolt vajadust tagada hindamise tõhusus ja teiselt poolt vajadust muuta haldustoimingud võimalikult lihtsaks. Teavitatud meetmeprojekti hindamise lihtsustamiseks ja kiirendamiseks peaksid riigi reguleerivad asutused kasutama teavitamise standardvormi.

               (5)

               Kui komisjon teeb märkusi või annab soovitusi kavandatud meetmete kohta, millega kehtestatakse teenuse kvaliteedi miinimumnõuded või muudetakse neid, peaksid riigi reguleerivad asutused komisjoni poolt nõuete kohta tehtud märkusi või soovitusi otsuste langetamisel ülimalt arvesse võtma. Samuti peaksid riigi reguleerivad asutused aitama tagada läbipaistvust, teatades vastuvõetud meetmetest, sealhulgas neist, millega tühistatakse varem kehtestatud meetmed.

               (6)

               Komisjon omalt poolt peaks tegema avalikkusele kättesaadavaks teatise ja kogu lisateabe, samuti kõik enda tehtud märkused ja antud soovitused või teate selle kohta, et ta ei ole märkusi teinud ega soovitusi andnud. Kui riigi reguleeriv asutus peab teavet ärisaladusi käsitlevate ELi või siseriiklike normide kohaselt konfidentsiaalseks, tagavad komisjon ja asjaomane riigi reguleeriv asutus sellise konfidentsiaalsuse kooskõlas direktiivi 2002/21/EÜ artikliga 5,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

      EESMÄRK JA REGULEERIMISALA

               1.

               Käesoleva soovituse eesmärk on tagada sidus lähenemisviis, täielik läbipaistvus ja tõrgeteta menetlus juhul, kui riigi reguleerivad asutused kavatsevad võtta direktiivi 2002/22/EÜ artikli 22 lõike 3 kohaseid meetmeid teenuse kvaliteedi miinimumnõuete kehtestamiseks.

               2.

               Selleks peaksid riigi reguleerivad asutused komisjonile aegsasti esitama järgmise teabe:

                           a)

                           meetmete projekt direktiivi 2002/22/EÜ artikli 22 lõike 3 kohaste teenuse kvaliteedi miinimumnõuete kehtestamiseks;

                           b)

                           meetmete projekt varem kehtestatud selliste nõuete muutmiseks;

                           c)

                           meetmete projekt varem kehtestatud selliste nõuete tühistamiseks.

      MÕISTED

               3.

               Direktiivis 2002/21/EÜ, direktiivis 2002/22/EÜ ja muudes eridirektiivides määratletud mõistetel on käesolevas soovituses sama tähendus. Lisaks sellele kasutatakse järgmisi mõisteid:

                           „teatis” – teatis, millega riigi reguleeriv asutus teatab komisjonile meetmeprojektist vastavalt direktiivi 2002/22/EÜ artikli 22 lõikele 3 ja millele on lisatud käesolevas soovituses esitatud teatise vorm;

                           „meetmete projekt” – teenuse kvaliteedinõuetega seotud kavandatavad meetmed, mille eesmärk on vältida teenuste halvenemist ja võrguliikluse takistusi või aeglustumist ning mille riigi reguleeriv asutus kavatseb kehtestada üldkasutatavaid sidevõrke pakkuva(te)le ettevõtja(te)le.

      TEATAMISE KORD

               4.

               Punktis 2 osutatud meetmeprojekt tuleks komisjonile esitada lisas toodud teatisevormil. Sel viisil esitatud meetmeprojekt peaks vajaduse korral sisaldama järgmist teavet:

                           a)

                           koondteatis järgmise teabega:

                                       i)

                                       üldkasutatavaid sidevõrke pakkuv(ad) ettevõtja(d), kelle suhtes kavatsetakse meetmeid kohaldada;

                                       ii)

                                       kokkuvõte meetmete võtmise põhjustest;

                                       iii)

                                       nõuded, mille riigi reguleeriv asutus kavatseb kehtestada;

                                       iv)

                                       kavandatav tegevuskava;

                           b)

                           riigi reguleeriva asutuse meetmeprojekt ja kõik lisadokumendid, sealhulgas

                                       i)

                                       asjaomase juhtumi asjakohased faktid ja asjaolud, millest tulenevalt kavatsetakse kehtestada teenuse kvaliteedi miinimumnõuded üldkasutatavaid sidevõrke pakkuva(te)le ettevõtja(te)le;

                                       ii)

                                       hinnang kavandatava meetme kohta, pidades silmas eelkõige direktiivi 2002/21/EÜ artikli 8 kohaseid poliitikaeesmärke ja reguleerimispõhimõtteid;

                                       iii)

                                       esialgne ajakava teenuse kvaliteedi miinimumnõuete rakendamiseks;

                                       iv)

                                       konkreetsed meetodid, mida kasutatakse nimetatud nõuete rakendamise jälgimiseks;

                                       v)

                                       riigi reguleeriva asutuse poolt kavandatava meetmega seoses korraldatud avaliku arutelu tulemused ning

                                       vi)

                                       riigi konkurentsiasutuse avaldatud arvamus, kui see on olemas.

               5.

               Teatised tuleks edastada elektroonilisel teel koos palvega kinnitada nende kättesaamist. Elektrooniliselt saadetud dokumendid saab adressaat eelduse kohaselt kätte samal päeval, mil need saadeti. Teatised registreeritakse vastavalt nende kättesaamise järjestusele.

               6.

               Teatised jõustuvad kuupäeval, mil komisjon need registreerib (registreerimiskuupäev). Teatise registreerimisest, teatise sisust ja saadud lisadokumentidest teatatakse komisjoni veebilehel ning elektroonilisel teel kõigile riigi reguleerivatele asutustele ja BERECile, tagades samas konfidentsiaalsuse kooskõlas direktiivi 2002/21/EÜ artikliga 5.

               7.

               Teatised tuleks koostada ühes Euroopa Liidu ametlikest keeltest. Teatise vormi võib täita muus ametlikus keeles kui meetme projekti keel. Komisjoni poolt vastavalt direktiivi 2002/22/EÜ artikli 22 lõikele 3 vastu võetud märkused või soovitused on teatatud meetmeprojektiga samas keeles ja võimaluse korral tõlgitakse need teatise vormis kasutatud keelde.

               8.

               Kui riigi reguleeriv asutus soovib meetmete projekti komisjoniga enne projektist teatamist mitteametlikult arutada, on komisjon valmis seda tegema.

               9.

               Riigi reguleeriv asutus võib igal ajal oma teatise tagasi võtta; sel juhul kustutatakse teatatud meede registrist ning sellest teavitatakse asjaomast riigi reguleerivat asutust, kõiki teisi riigi reguleerivaid asutusi ja BERECit. Komisjon avaldab sellekohase teate oma veebisaidil.

      AJASTAMINE JA JÄRELMEETMED

               10.

               Kooskõlas direktiivi 2002/22/EÜ artikli 22 lõikega 3 võib komisjon eelkõige punkti 2 alapunktides a või b osutatud meetmeprojekti hindamisel pärast kogu asjaomase teabe läbivaatamist teha meetmeprojekti kohta märkusi või soovitusi, eriti juhul, kui ta leiab, et kavandatavad nõuded võivad siseturu toimimist kahjulikult mõjutada.
               Läbivaatamisperiood ei tohiks kesta kauem kui kaks kuud pärast meetmeprojektist teatamist, kui komisjon ja riigi reguleeriv asutus ei ole kokku leppinud teisiti.

               11.

               Erandina punktist 10 võib 15 päeva jooksul pärast meetmeprojektist teatamist teha järgmist:

                           i)

                           riigi reguleeriv asutus või komisjon võib taotleda läbivaatamisperioodi pikendamist mõistliku ajavahemiku võrra, eelkõige hindamise keerukuse korral, või

                           ii)

                           riigi reguleeriv asutus võib taotleda läbivaatamisperioodi lühendamist, kui ta leiab, et erandlike asjaolude tõttu on vaja kiiresti tegutseda, et kindlustada konkurents ja kaitsta lõppkasutajate huve.

                     Kui riigi reguleeriv asutus või komisjon taotleb kahekuulise läbivaatamisperioodi pikendamist või lühendamist vastavalt alapunktidele i või ii, peaks ta oma taotlust põhjendama.

               12.

               Komisjon ja riigi reguleeriv asutus peaksid kahekuulisest läbivaatamisperioodist tehtavate punkti 11 alapunktides i ja ii osutatud võimalike erandite kestuse eelnevalt kokku leppima, pidades silmas eelkõige hindamise keerukust ning lõppkasutajate ja muude sidusrühmade huvi selgete ja prognoositavate teenuse kvaliteedieeskirjade vastu. Kui taotletakse punkti 11 alapunkti i kohast pikendamist, ei tohiks kokkulepitud läbivaatamisperioodi kogukestus olla pikem kui kolm kuud alates meetmeprojektist teatamisest.
               Erandina punktist 11 võib komisjon pärast teatatud meetmeprojekti esialgset läbivaatamist teavitada riigi reguleerivat asutust lühendatud ühekuulisest läbivaatamisperioodist.

               13.

               Kui punktides 11 ja 12 osutatud erand kahekuulisest läbivaatamisperioodist on kokku lepitud, teavitab komisjon asjaomast riigi reguleerivat asutust, kõiki ülejäänud riigi reguleerivaid asutusi ja BERECit ning avaldab oma veebisaidil selle kohta teate, milles täpsustab läbivaatamisperioodi kokkulepitud kestuse.

               14.

               Ilma et see piiraks punktide 11 ja 12 kohaldamist, võib komisjon vastavalt direktiivi 2002/21/EÜ artikli 5 lõikele 2 pärast teatise registreerimist paluda asjaomaselt riigi reguleerivalt asutuselt lisateavet või selgitusi, lisades vastamise tähtaja. Teavitamismenetluse tähtaega pikendatakse nii mitme päeva võrra, kui kulub teabenõudele vastuse saamiseks. Riigi reguleerivad asutused peaksid püüdma esitada palutud teabe aegsasti, kui teave on olemas.

               15.

               Kui komisjon teeb vastavalt direktiivi 2002/22/EÜ artikli 22 lõikele 3 märkusi või annab soovitusi kavandatavate meetmete kohta, millega kehtestatakse teenuse kvaliteedi miinimumnõuded või muudetakse neid, edastab ta kõnealused märkused või soovitused elektroonilisel teel asjaomasele riigi reguleerivale asutusele ja avaldab need oma veebisaidil.

               16.

               Kui komisjon ei ole märkusi teinud ega soovitusi andnud, teavitab ta sellest asjaomast riigi reguleerivat asutust, kõiki teisi riigi reguleerivaid asutusi ja BERECit ning avaldab sellekohase teate oma veebisaidil.

               17.

               Riigi reguleeriv asutus ei tohiks ühtki punkti 2 alapunktide a või b kohast meetmeprojekti vastu võtta enne, kui vastavalt punktidele 10–12 kehtestatud läbivaatamisperiood on lõppenud. Kui komisjon ei esita ettenähtud teavitamistähtaja jooksul märkusi või soovitusi, võib riigi reguleeriv asutus teatatud meetmeprojekti vastu võtta. Punkti 2 alapunkti c kohase meetmete projekti võib riigi reguleeriv asutus vastu võtta igal ajal pärast teatamist.

               18.

               Kui riigi reguleeriv asutus võtab vastu direktiivi 2002/22/EÜ artikli 22 lõike 3 kohase meetme, peaks ta komisjonile vastuvõetud meetmest teatama. Komisjon avaldab kõik vastuvõetud meetmed oma veebisaidil, järgides direktiivi 2002/21/EÜ artikli 5 kohaseid konfidentsiaalsuse eeskirju.

      TÄIENDAVAD SÄTTED

               19.

               Vastavalt nõukogu määrusele (EMÜ, Euratom) nr 1182/71 (4) arvutatakse iga käesolevas soovituses osutatud ajavahemik järgmiselt:

                           a)

                           kui päevades, nädalates või kuudes väljendatud ajavahemik arvutatakse alates sündmuse toimumise ajast, siis ei arvestata asjaomase sündmuse toimumise kuupäeva kõnealuse ajavahemiku hulka;

                           b)

                           nädalates või kuudes väljendatud ajavahemik lõpeb viimase nädala või kuu mis tahes päevaga, mis on sama nädalapäev või langeb samale kuupäevale, mil sündmus, millest alates ajavahemikku arvestatakse, aset leidis. Kui kuudes arvestatud ajavahemiku puhul puudub viimases kuus vastav aegumiskuupäev, lõpeb ajavahemik vastava kuu viimase päeva lõppemisel;

                           c)

                           ajavahemikud hõlmavad ka riigipühi, laupäevi ja pühapäevi;

                           d)

                           tööpäevadena käsitatakse kõiki päevi, mis ei ole riigipühad, laupäevad ega pühapäevad. Kui ajavahemik lõpeb laupäeval, pühapäeval või riigipühal, pikendatakse seda kuni esimese järgmise tööpäeva lõpuni. Komisjoni määratud riigipühade loetelu avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas enne iga järgmise aasta algust.

               20.

               Komisjon jälgib teavitamiskorra rakendamist koos riigi reguleerivate asutuste ja BERECiga. Komisjon hindab tarvidust vaadata käesolev soovitus vajaduse korral läbi kaks aastat pärast soovituse avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

               21.

               Käesolev soovitus on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 12. detsember 2012

            Komisjoni nimel

            asepresident

         Neelie KROES

      (1)  EÜT L 108, 24.4.2002, lk 51.

      (2)  EÜT L 108, 24.4.2002, lk 33..

      (3)  Vt BEREC, Guidelines for Quality of Service in the scope of Net Neutrality, BoR (12) 32.

      (4)  EÜT L 124, 8.6.1971, lk 1.

      LISA

         Teatise vorm meetmete projektist teatamiseks vastavalt direktiivi 2002/22/EÜ artikli 22 lõikele 3

      SISSEJUHATUS
      Teatise vormis on täpsustatud kokkuvõtlik teave, mille riigi reguleerivad asutused peavad esitama komisjonile meetmete projektist teatamisel kooskõlas direktiivi 2002/22/EÜ artikli 22 lõikega 3.
      Komisjon on valmis arutama riigi reguleerivate asutustega artikli 22 lõike 3 rakendamisega seotud küsimusi, eriti enne teavitamist toimuvatel kohtumistel. Seetõttu julgustatakse riigi reguleerivaid asutusi arutama komisjoniga kõiki teatise vormiga seotud küsimusi, eriti neid, mis on seotud nõutava teabe laadiga, või vastupidi, võimalusega mitte esitada teavet meetmete kohta, millega kehtestatakse direktiivi 2002/22/EÜ artikli 22 lõike 3 kohased teenuse kvaliteedi miinimumnõuded.
      On oluline, et komisjonile esitatakse järgmine kokkuvõtlik teave: i) üldkasutatavaid sidevõrke pakkuv(ad) ettevõtja(d), kelle suhtes kavatsetakse meetmeid kohaldada; ii) kokkuvõte meetmete võtmise põhjustest; iii) nõuded, mille riigi reguleeriv asutus kavatseb kehtestada; iv) kavandatav tegevuskava.
      Teatise vormile tuleks lisada riigi reguleeriva asutuse meetmeprojekt, mis sisaldab asjakohaseid põhjendusi kavandatavate meetmete vastuvõtmise ja meetmete proportsionaalsuse kohta kooskõlas käesoleva soovituse punktidega 1 ja 2. Meetmeprojekt peaks sisaldama järgmist: i) konkreetse juhtumi asjakohased faktid ja asjaolud, millest tulenevalt kavatsetakse kehtestada teenuse kvaliteedi miinimumnõuded üldkasutatavaid sidevõrke pakkuva(te)le ettevõtja(te)le; ii) hinnang kavandatava meetme kohta, pidades silmas eelkõige direktiivi 2002/21/EÜ artiklis 8 kehtestatud poliitikaeesmärke ja reguleerimispõhimõtteid; iii) esialgne ajakava teenuse kvaliteedi miinimumnõuete rakendamiseks ja konkreetsed meetodid, mida kasutatakse nimetatud nõuete rakendamise jälgimiseks; iv) riigi reguleeriva asutuse varem korraldatud avalike arutelude tulemused ning v) riigi konkurentsiasutuse avaldatud arvamus, kui see on olemas.
      KOKKUVÕTLIK TEAVE

                  Kirjeldage lühidalt teatatava meetmeprojekti sisu

                  Esitage olemasolu korral viide varem vastavalt artikli 22 lõikele 3 teatatud meetmeprojektile

                  Nimetage ettevõtja(d), kellele seatakse käesoleva meetmeprojektiga kohustused

                  Kirjeldage lühidalt meetmete võtmise põhjuseid

                  Kirjeldage lühidalt kavandatavaid nõudeid

                  Kirjeldage lühidalt kavandatavat tegevuskava

                  Viide teatatud meetmeprojektile (olemasolu korral internetilink)


title: Komisjoni soovitus, 13. juuli 2010 , suuniste kohta samaaegse viljelemise riiklike meetmete väljatöötamiseks, et vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse

text:
               22.7.2010

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 200/1

         KOMISJONI SOOVITUS,
   13. juuli 2010,
   suuniste kohta samaaegse viljelemise riiklike meetmete väljatöötamiseks, et vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse
   2010/C 200/01
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eelkõige selle artiklit 292,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/18/EÜ (geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda viimise kohta ja nõukogu direktiivi 90/220/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta) artikli 26a teist lõiget (1)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Direktiivi 2001/18/EÜ artikli 26a kohaselt võivad liikmesriigid võtta samaaegse viljelemisega seotud asjakohaseid meetmeid, et vältida geneetiliselt muundatud organismide (GMOde) tahtmatut sattumist muudesse toodetesse. Seda kohaldatakse eelkõige GMOde sattumise vältimiseks teistesse taimedesse, nt tavapärastesse või mahepõllunduskultuuridesse.

               (2)

               Põllumajandusettevõtete struktuur, põllumajandussüsteem ning majanduslikud ja looduslikud tingimused, milles põllumajandusettevõtted toimivad, on Euroopa Liidus väga erinevad. Seda põllumajandussüsteemi ning looduslike ja majanduslike tingimuste erinevust ELis tuleb võtta arvesse, kui kavandatakse meetmeid, millega vältida GM taimede tahtmatut sattumist teistesse taimedesse.

               (3)

               Liikmesriikide ametiasutused võivad vajaduse korral piirkondades, kus GMOsid kasvatatakse, määratleda asjakohased meetmed, mis võimaldaksid tarbijatel ja tootjatel valida tavapäraste, mahetoodete ja GM toodete vahel (edaspidi „samaaegse viljelemise meetmed”).

               (4)

               Piirkondades, kus GMOsid kasvatatakse, on samaaegse viljelemise meetmete eesmärk vältida GMOde tahtmatut sattumist teistesse toodetesse, mis võib põhjustada majanduslikku kahju ning geneetiliselt muundatud ja muundamata taimede segunemist (k.a mahepõllunduskultuurid).

               (5)

               Mõnel juhul, sõltuvalt majanduslikest ja looduslikest tingimustest, võib olla vajalik GMOde kasvatamise keelamine suurel territooriumil. Liikmesriigid peavad selle võimaluse kasutamise puhul näitama, et nende piirkondade puhul ei ole muud meetmed piisavad GMOde tahtmatu sattumise vältimiseks tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse. Sellised piiravad meetmed peavad olema oma eesmärgiga (st tavapäraste ja mahepõllundustootjate teatavate vajaduste kaitse) proportsionaalsed.

               (6)

               Pidades silmas konteksti, millega soovitakse ühendada teadusel põhinevat ELi lubade andmise menetlust liikmesriikide vabadusega otsustada, kas nad soovivad kasvatada oma territooriumil geneetiliselt muundatud põllukultuure või mitte, leiab komisjon, et meetmed, millega vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse, tuleks võtta liikmesriigi tasandil.

               (7)

               Soovitus 2003/556/EÜ (2) on vaja asendada, et paremini kajastada liikmesriikide võimalust võtta artikli 26a alusel meetmeid, et vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse. Käesolev soovitus piirdub peamiste põhimõtetega samaaegse viljelemise meetmete väljatöötamiseks ning selles tunnustatakse, et liikmesriigid vajavad piisavat paindlikkust võtmaks arvesse piirkondlikku ja riiklikku eripära ning mahepõllunduskultuuride, tavapäraste ja muude kultuuride spetsiifilisi kohalikke vajadusi.

               (8)

               GMOde ja tavakultuuride samaaegse viljelemise Euroopa büroo (ECoB) jätkab koostöös liikmesriikidega samaaegse viljelemise parimate tavade ning samuti sellega seonduvate küsimuste tehniliste suuniste väljatöötamist,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

               1)

               Kavandades riiklikke meetmeid, et vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse, peaksid liikmesriigid järgima käesoleva soovituse lisas esitatud suuniseid.

               2)

               Soovitus 2003/556/EÜ tunnistatakse kehtetuks.

               3)

               Käesolev soovitus on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 13. juuli 2010

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         John DALLI

      (1)  EÜT L 106, 17.4.2001, lk 1.

      (2)  Komisjoni soovitus geneetiliselt muundatud, tavapäraste ja mahepõllukultuuride samaaegse viljelemise tagamist käsitlevate riiklike strateegiate ja heade tavade arendamise suuniste kohta (ELT L 189, 29.7.2003, lk 36).

      LISA
      1.   Sissejuhatus

      1.1.   Riiklikud samaaegse viljelemise meetmed, et vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse

      GMOde kasvatamine ELis mõjutab põllumajandusliku tootmise korraldust. Ühest küljest tekitab geneetiliselt muundatud (GM) taimede tahtmatu sattumine geneetiliselt muundamata taimedesse (tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse) küsimusi, kuidas tagada tootja õigus valida erinevate tootmistüüpide vahel. Põhimõtteliselt peaksid põllumajandusettevõtjad saama valida, millist tüüpi põllukultuure nad kasvatavad: kas GM kultuure, tavapäraseid või mahepõllunduskultuure. See võimalus tuleks kombineerida mõningate põllumajandusettevõtjate ja -käitajate sooviga tagada, et nende taimedes oleks võimalikult väike osa GMOsid.
      Teisest küljest on see teema seotud tarbijate valikuga. Selleks et pakkuda Euroopa tarbijatele võimalust valida geneetilisest muundatud ja muundamata toidu vahel, peab lisaks toimivale jälgitavuse ja märgistuse süsteemile olema ka põllumajandussektor, mis suudab erinevat tüüpi tooteid pakkuda. Toidutööstuse võime pakkuda tarbijatele laia valikut on otseselt seotud põllumajandussektori võimega säilitada erinevad tootmissüsteemid.
      GMOde juhuslik sisaldus, mis ületab ELi õigusaktides kehtestatud taluvuspiiri, sunnib tooteid, mis olid kavandatud GMO vabadena, märgistama GMOsid sisaldavatena (1). See võib põhjustada tulude vähenemist, sest GM taimede turuhind on madalam või on raskusi nende müümisega. Lisaks võib põllumajandusettevõtjatele kaasneda täiendavaid kulusid, kui nad peavad kasutama järelevalvesüsteeme ja meetmeid, millega minimeerida geneetiliselt muundatud ja muundamata taimede segunemist.
      Spetsiifiliste põllukultuuride tootjate, näiteks mahepõllundustootjate sissetulekute vähenemine ei piirdu üksnes märgistamise läve (0,9 %) ületamisega. Mõnel juhul, sõltuvalt turu vajadustest ning riiklike õigusaktide vastavatest sätetest (nt mõned liikmesriigid on loonud riiklikud standardid erinevat tüüpi „GM vaba” märgistuseks) võib GMOde sisaldus toidus – isegi 0,9 % väiksemas koguses – põhjustada probleeme tootjatele, kes sooviksid oma tooteid turustada GMO vabadena.
      Lisaks mõjutab GMOdega segunemine spetsiifiliste toodete, näiteks mahepõllundustoodete tootjaid (2) ning seeläbi ka lõpptarbijaid (3). Kuna selline tootmine on sageli kulukam, võib GMOde sisalduse vältimiseks vaja olla rangemaid eraldamise meetmeid, et tagada mahepõllundustoodete suurem kasumimarginaal. Lisaks on mõnedes geograafilistes piirkondades eraldamise vajadust väga raske ja kulukas täita kohalike piirangute ja eripära tõttu.
      Seetõttu on vajalik tunnistada, et liikmesriigid vajavad piisavat paindlikkust võtmaks GMO kasvatamisega seoses arvesse piirkondlikku ja kohalikku eripära ning vajadusi, et saavutada GMOde võimalikult madal sisaldus mahepõllukultuurides ja muudes taimedes, kui piisavat puhtuse taset ei saa saavutada muul viisil.
      1.2.   Vahe GMOde kasvatamise majanduslike aspektide ja keskkonnaohu hindamise teaduslike aspektide vahel

      On oluline teha selget vahet GMOde kasvatamise majanduslike aspektide ja keskkonnaohu hindamise teaduslike aspektide vahel, mida käsitletakse GM sööta ja toitu käsitleva direktiivi 2001/18/EÜ ja määruse (EÜ) nr 1829/2003 kohase lubade andmise korra raames.
      Vastavalt direktiivis 2001/18/EÜ ja määruses (EÜ) nr 1829/2003 kehtestatud korrale peab GMOde keskkonda viimise loale eelnema põhjalik tervise- ja keskkonnaohu hindamine. Ohuhindamise tulemused võivad olla järgmised:

                  —

                  tuvastatakse ähvardav oht keskkonnale või tervisele, mida ei saa kontrollida, ning loa andmisest keeldutakse;

                  —

                  ähvardavat ohtu keskkonnale või tervisele ei tuvastata ning antakse luba ilma täiendavate kontrollimeetmeteta, välja arvatud need, mis on õigusaktidega ette nähtud;

                  —

                  tuvastatakse ohud, kuid need on asjakohaste meetmete abil kontrollitavad (nt füüsiline eraldamine ja/või seire); sel juhul on loas märgitud kohustus rakendada keskkonnariski juhtimise meetmeid.

            Kui oht keskkonnale või tervisele tuvastatakse pärast loa andmist, siis on direktiivis 2001/18/EÜ (artikli 20 lõige 3) ja määruses (EÜ) nr 1829/2003 (artiklid 10 ja 22) sätestatud ELi loa lõpetamise või muutmise menetlus. Lisaks on liikmesriikidel võimalik kasutada direktiivi 2001/18/EÜ kaitseklauslit (artikkel 23) või määruse (EÜ) nr 1829/2003 kohast erakorralist meedet (artikkel 34), et esialgu piirata või keelata GMOde kasvatamist tervise või keskkonnaohtu käsitleva uue või täiendava teabe alusel.
      Kuna ELis tohib kasvata üksnes lubatud GMOsid (4) ning keskkonna ja tervise aspekte hõlmab juba ELi lubade andmise korra kohane keskkonnaohu hindamine, siis tuleb pooleliolevaid küsimusi käsitleda samaaegse viljelemise majanduslike aspektidega seotud geneetiliselt muundatud ja muundamata taimede segunemise kontekstis.
      1.3.   ELi erinevate põllumajandustingimuste arvestamine

      Euroopa põllumajandusettevõtjad töötavad väga erinevates tingimustes. Ettevõtete ja põldude suurus, tootmissüsteem, külvikorrad ja viljelussüsteemid ning looduslikud tingimused on Euroopas erinevad. GMOde tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse tahtmatu sattumise vältimiseks võetud riiklike meetmete kavandamise, rakendamise ja järelevalve puhul on vaja neid erinevusi arvesse võtta. Kohaldatavad meetmed peavad sobima põllumajandusettevõtte struktuuriga, tootmis- ja viljelussüsteemiga ning piirkonna looduslike tingimustega.
      GMOde kasvatamise strateegia ja parimad tavad tuleks välja töötada ja rakendada riiklikul või piirkondlikul tasandil, põllumajandusettevõtjate ja muude sidusrühmade osalusel ning riiklikke, piirkondlikke ja kohalikke faktoreid arvesse võttes.
      Seetõttu on asjakohane, et meetmed, millega vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse, töötataks välja riiklikul ning vahel ka piirkondlikul või kohalikul tasandil.
      1.4.   Suuniste eesmärk ja kohaldamisala

      Käesolevad suunised on esitatud liikmesriikidele suunatud mittekohustuslike soovituste vormis. Nende eesmärk on pakkuda üldpõhimõtteid riiklike meetmete väljatöötamiseks, et vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse. Tunnistatakse, et paljud faktorid, mis on selles kontekstis olulised, on seotud riiklike, piirkondlike või kohalike tingimustega.
      2.   Üldpõhimõtted samaaegse viljelemise riiklike meetmete väljatöötamiseks, et vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse

      2.1.   Läbipaistvus, piiriülene koostöö ja sidusrühmade kaasamine

      Riiklikud meetmed, et vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse, tuleb välja töötada koostöös kõigi asjaomaste sidusrühmadega ning läbipaistvalt. Liikmesriigid peavad tegema piiriülest koostööd naaberriikidega, et tagada samaaegse viljelemise meetmete tõhus toimimine piirialadel. Seetõttu peavad liikmesriigid esitama adekvaatset ja õigeaegset teavet meetmete kohta, mida nad kavatsevad võtta.
      2.2.   Proportsionaalsus

      GMOde teistesse taimedesse tahtmatu sattumise vältimiseks võetavad meetmed peavad olema oma eesmärgiga (tavapäraste ja mahepõllundustootjate teatavate vajaduste kaitse) proportsionaalsed. Samaaegse viljelemise meetmed peavad vältima liigse koormuse tekitamist põllumajandusettevõtjatele, seemnetootjatele, kooperatiividele ja mis tahes tootmistüübiga seotud käitajatele. Meetme valikul tuleks arvesse võtta piirkondlikke ja kohalikke piiranguid ja tingimusi, näiteks piirkonna põldude kuju ja suurust, konkreetsetele põllumajandusettevõtetele kuuluvate põldude killustatust ja geograafilist hajutatust ning piirkondlikku põllumajandusettevõtete juhtimisviisi.
      2.3.   Segunemise tase, mida soovitakse saavutada samaaegse viljelemise meetmetega, et vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse

      Riiklikud meetmed, et vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse, peaksid arvesse võtma olemasolevat teavet geneetiliselt muundatud ja muundamata taimede segunemise tõenäosuse ja allikate kohta. Need meetmed peavad olema proportsionaalsed eesmärgiks võetud segunemise taseme saavutamisega, mis sõltub piirkondlikust ja riiklikust eripärast ning mahepõllunduskultuuride, tavapäraste ja muude kultuuride spetsiifilistest kohalikest vajadustest.

                  2.3.1.

                  Mõnel juhul avaldavad GMO jäljed toidus ja söödas majanduslikku mõju ainult juhul, kui nad ületavad 0,9 % märgistamise taset. Sellisel juhul peaksid liikmesriigid pidama piisavaks meetmeid, mis tagavad 0,9 % märgistamise taseme järgimise.

                  2.3.2.

                  Liikmesriigid peaksid võtma arvesse, et teatavate segunemise tasemete saavutamiseks ei pruugi olla vajadust, kui taime märgistamine geneetiliselt muundatuks ei oma majanduslikke tagajärgi.

                  2.3.3.

                  Mitmel muul juhul võib mahepõllundustootjate ja vahel ka tavatootjate (nt teatavad toidutootjad) sissetulekute vähenemine olla tingitud GMO jälgede esinemisest allpool 0,9 % taset. Sellisel juhul ning teatavate tootmistüüpide kaitseks võib asjaomane liikmesriik võtta meetmed, mille eesmärk on saavutada, et GMOde teistes taimedes esinemise tase jääb alla 0,9 %.

            Hoolimata sellest, milline on samaaegse viljelemise meetmetega saavutada soovitav segunemise tase, jätkatakse ELi õigusaktides (5) sätestatud taseme kohaldamist GMOsid sisaldava toidu, sööda või vahetuks töötlemiseks ettenähtud toodete märgistamise suhtes.
      2.4.   Meetmed GMOde kasvatamise keelamiseks suurel territooriumil („GM vabad piirkonnad”)

      Piirkondlikud erinevused, näiteks kliimatingimused (mis mõjutavad tolmlejate aktiivsust ja lenduva õietolmu liikumist), topograafia, viljelussüsteem ja külvikorrad või põllumajandusettevõtte struktuur (k.a piirnevad struktuurid, nt hekid, metsad, harimata maa ja põldude ruumiline paiknemine) võivad mõjutada GM taimede ja tavapäraste ja mahepõllunduskultuuride segunemise taset ning meetmeid, mida on vaja GMOde teistesse taimedesse tahtmatu sattumise vältimiseks.
      Teatavatel majanduslikel ja looduslikel tingimustel võivad liikmesriigid kaaluda võimalust keelata GMOde kasvatamine suurel osal oma territooriumist, et vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse. Sellise keelu puhul peavad liikmesriigid näitama, et nende piirkondade puhul oleks muudest meetmetest jäänud väheks piisava puhtuse taseme saavutamiseks. Lisaks peavad sellised piiravad meetmed olema oma eesmärgiga (st tavapäraste ja mahepõllundustootjate teatavate vajaduste kaitse) proportsionaalsed.
      2.5.   Vastutuse reeglid

      Rahalise kompensatsiooni või majandusliku kahju eest vastutamisega seotud küsimused kuuluvad liikmesriikide ainupädevusse.
      3.   Teabe vahetamine ELi tasandil

      Komisjon jätkab ELi ja riiklikul tasandil toimuvatel uuringutel põhineva asjakohase teabe kogumist ja koordineerimist ning tehnilise nõu jagamist, et aidata huvitatud liikmesriikidel välja töötada samaaegse viljelemise riiklik lähenemisviis.
      Jätkub koordineerimine COEX-NETi (6) kaudu ja tehnilise nõu andmine GMOde ja tavakultuuride samaaegse viljelemise Euroopa büroo (ECoB) (7) poolt. ECoB ajakohastab meetmete näitlikku kataloogi ning agronoomiliste, looduslike ja konkreetsest põllukultuurist tulenevate faktorite nimekirja, mida tuleks arvesse võtta, kui kavandatakse riiklikke meetmeid, et vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse. Liikmesriigid peaksid jätkama ECoB tehnilises töös osalemist.

         (1)  Määruse (EÜ) nr 1829/2003 artiklite 12 ja 24 kohaselt ei kohaldata märgistamise kohustust toitude suhtes, mis sisaldavad GMOdest koosnevat, neid sisaldavat või neist toodetud materjali alla 0,9 %: i) üksikutes koostisosades; või ii) ühest komponendist koosnevas toidus; või iii) söödast või selle koostisse kuuluvatest üksiksöötadest, kui GMOde sisaldus on juhuslik või tehniliselt vältimatu.

         (2)  Vastavalt määrusele (EÜ) nr 843/2007 (mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise kohta) ei tohi mahetootmise puhul kasutada GMOsid ei seemnete, toidu ega söödana (artikli 9 lõige 1). Eesmärgiks on GMOde võimalikult vähene esinemine mahepõllumajanduslikes toodetes (vt põhjendus 10).

         (3)  KOM(2009) 153 – Komisjoni aruanne nõukogule ja Euroopa Parlamendile geneetiliselt muundatud, tavapäraste ja mahepõllukultuuride samaaegse viljelemise kohta.

         (4)  ELis kasvatamiseks peab GMO olema saanud direktiivi 2001/18/EÜ või määruse (EÜ) nr 1829/2003 kohase loa kasvatamiseks.

         (5)  Määruse (EÜ) nr 1829/2003 artiklid 12 ja 24 ning direktiivi 2001/18/EÜ artikli 21 lõige 3.

         (6)  Geneetiliselt muundatud, tavapäraste ja mahepõllukultuuride samaaegset viljelemist käsitleva teabe kooskõlastamise ja vahetamise võrgustikurühma (COEX-NET) eesmärk on aidata vahetada teavet liikmesriikide ja komisjoni vahel.

         (7)  ECob töötab välja konkreetse põllukultuuri parimate tavade dokumente samaaegse viljelemise tehniliste meetmete jaoks. ECoB koosneb sekretariaadist ja konkreetse põllukultuuri tehnilistest töögruppidest, mis koosnevad liikmesriikide esindajatest.


				|

		52013DC0248

			Soovitus: NÕUKOGU OTSUS, millega nimetatakse 2017. aasta Euroopa kultuuripealinnad Taanis ja Küprosel ning 2018. aasta kultuuripealinn Maltal /* COM/2013/0248 final */

			   	SELETUSKIRI
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri
2006. aasta otsuses 1622/2006/EÜ (millega kehtestatakse kultuurisündmusega
Euroopa kultuuripealinn seotud ühenduse meede aastateks 2007 kuni 2019)[1] on sätestatud Euroopa
kultuuripealinna nimetamise kord. Kooskõlas selle otsuse artikliga 2
nimetatakse alates 2009. aastast Euroopa kultuuripealinnaks kaks linna kahest
liikmesriigist otsuse lisas esitatud kronoloogilise järjestuse alusel. Aastal
2017 korraldavad kultuuripealinna üritust Taani ja Küpros. Malta, kes korraldab
lisaks Madalmaadele kultuuripealinna üritust 2018. aastal, otsustas korraldada
oma valikumenetluse tavapärasest ajakavast aasta varem.
Euroopa kultuuripealinnade nimetamisel
2017. ja 2018. aastaks järgitakse allpool kirjeldatud menetlust.
Taotluste esitamise kutse avaldavad asjaomased
liikmesriigid hiljemalt kuus aastat enne ürituse algust. Kolmeteistkümnest
sõltumatust kultuurivaldkonna eksperdist koosnev valikukomisjon kutsutakse
eelvaliku koosolekuks kokku hiljemalt viis aastat enne ürituse algust.
Valikukomisjon hindab saadud taotlusi otsuse 1622/2006/EÜ artiklis 4
sätestatud kriteeriumide kohaselt ja koostab nimekirja kandidaatlinnadest, kes
pääsevad edasi ja peavad oma taotlusi täiendama.
Lõppvaliku tegemiseks kutsub iga asjaomane liikmesriik
üheksa kuud pärast eelvaliku koosolekut kokku valikukomisjoni. Pärast eelvaliku
läbinud linnade põhjalikku hindamist asjakohaste kriteeriumide alusel esitab
valikukomisjon soovituse ühe linna nimetamiseks igast asjaomasest
liikmesriigist.
Nende soovituste alusel seab iga liikmesriik
üles ühe linna Euroopa kultuuripealinnaks ning teavitab sellest Euroopa
Parlamenti, nõukogu, komisjoni ja Regioonide Komiteed hiljemalt neli aastat
enne ürituse kavandatavat algust.
Euroopa Parlament võib edastada komisjonile
oma arvamuse hiljemalt kolm kuud pärast nimetamistest teada saamist.
Nõukogu nimetab komisjoni soovituse alusel
asjaomased linnad ametlikult Euroopa kultuuripealinnadeks selleks aastaks,
milleks nad on üles seatud.
Eespool kirjeldatud kahe-etapilise konkursi
järel soovitas valikukomisjon 2012. septembri vastavates aruannetes, et 2017.
aastal korraldaksid kultuuripealinna üritust Taani linn Århus ja Küprose linn
Paphos, ning 2012. aasta novembri aruandes, et 2018. aastal korraldaks seda
üritust Malta linn Valletta. Nimetatud kolm liikmesriiki teavitasid
kandidaatlinnade ülesseadmisest Euroopa Parlamenti, nõukogu, komisjoni ja
Regioonide Komiteed 2012. aasta sügisel.
Euroopa Parlament saatis heakskiitva arvamuse
Euroopa Komisjonile 2013. aasta veebruari alguses.
Komisjon esitab kooskõlas otsuse 1622/2006/EÜ
artikli 9 lõikega 3 nõukogule järgneva soovituse Taani linna Århusi ja Küprose
linna Paphose nimetamise kohta 2017. aasta Euroopa kultuuripealinnadeks ning
Malta linna Valletta nimetamise kohta 2018. aasta Euroopa
kultuuripealinnaks.
Soovitus:
NÕUKOGU OTSUS,
millega nimetatakse 2017. aasta Euroopa
kultuuripealinnad Taanis ja Küprosel ning 2018. aasta kultuuripealinn Maltal
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu
24. oktoobri 2006. aasta otsust nr 1622/2006/EÜ, millega kehtestatakse
kultuurisündmusega „Euroopa kultuuripealinn” seotud ühenduse meede aastateks
2007 kuni 2019,[2]
eelkõige selle artikli 9 lõiget 3,
võttes arvesse
Euroopa Komisjoni soovitust,
võttes arvesse
2012. aasta septembris esitatud valikukomisjoni aruandeid Euroopa
kultuuripealinnade valimise kohta Taanis ja Küprosel,
võttes arvesse
2012. aasta novembris esitatud valikukomisjoni aruandeid Euroopa kultuuripealinna
valimise kohta Maltal
ning arvestades
järgmist:
arvestades, et
otsuse nr 1622/2006/EÜ artiklis 4 osutatud tingimused on täielikult
täidetud,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Taani linn Århus ja Küprose linn Paphos
nimetatakse 2017. aasta Euroopa kultuuripealinnadeks.
Malta linn Valletta nimetatakse 2018. aasta
Euroopa kultuuripealinnaks.
Artikkel 2
Käesolev otsus
jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
[1]               ELT L 304, 3.11.2006, lk 1.
[2]               ELT L 304, 3.11.2006, lk 1.


title: Nõukogu soovitus, 10. juuli 2012 , milles käsitletakse Iirimaa 2012. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Iirimaa stabiilsusprogrammi (2012–2015) kohta

text:
               24.7.2012

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 219/44

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   10. juuli 2012,
   milles käsitletakse Iirimaa 2012. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Iirimaa stabiilsusprogrammi (2012–2015) kohta
   2012/C 219/13
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   pärast konsulteerimist majandus- ja rahanduskomiteega
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks komisjoni ettepaneku käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia, s.o strateegia „Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks.

               (2)

               Nõukogu võttis 13. juulil 2010 vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril 2010 otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta; (2) mõlemat dokumenti koos nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitikas.

               (3)

               Nõukogu võttis 12. juulil 2011 vastu soovituse (3) Iirimaa 2011. aasta riikliku reformikava kohta ja esitas arvamuse Iirimaa ajakohastatud stabiilsusprogrammi (2011–2015) kohta.

               (4)

               Komisjon võttis 23. novembril 2011 vastu teise iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis vastavalt strateegiale „Euroopa 2020” tähistab majanduspoliitika integreeritud eelkoordineerimise teise Euroopa poolaasta algust.

               (5)

               Euroopa Parlament on kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1466/97 nõuetekohaselt kaasatud Euroopa poolaasta raames toimuvasse ning 15. veebruaril 2012 võttis ta vastu resolutsiooni tööhõive- ja sotsiaalsete aspektide kohta 2012. aasta majanduskasvu analüüsis ja resolutsiooni 2012. aasta majanduskasvu analüüsi täiendamise kohta.

               (6)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 2. märtsil 2012 heaks finantsstabiilsuse tagamise ja eelarve konsolideerimise prioriteedid ning majanduskasvu hoogustamise meetmed. Ülemkogu toonitas vajadust saavutada diferentseeritud ja majanduskasvu soodustav eelarve konsolideerimine, taastada tavapärased majandusele laenuandmise tingimused, edendada majanduskasvu ja konkurentsivõimet, tegelda töötuse probleemiga ja majanduskriisi sotsiaalsete tagajärgedega ning moderniseerida avalikku haldust.

               (7)

               Euroopa Ülemkogu kutsus laiendatud euroala paktiga ühinenud liikmesriike 2. märtsil 2012 üles esitama õigeaegselt kohustused, mis lisatakse nende stabiilsus- või lähenemisprogrammi ja riiklikusse reformikavasse.

               (8)

               Iirimaa esitas 27. aprillil 2012 oma stabiilsusprogrammi ajavahemikuks 2012–2015 ja oma riikliku reformikava 2012. aastaks.

               (9)

               Nõukogu võttis 7. detsembril 2010 vastu rakendusotsuse 2011/77/EL (4) Iirimaale liidu finantsabi andmise kohta 2013. aasta lõpuni kooskõlas nõukogu 11. mai 2010. aasta määrusega (EL) nr 407/2010, millega luuakse Euroopa finantsstabiilsusmehhanism (5). Otsusele lisatud 16. detsembril 2010 allakirjutatud vastastikuse mõistmise memorandumis ja selle hilisemates lisades on ette nähtud majanduspoliitilised tingimused, mille alusel finantsabi antakse.

               (10)

               Üldiselt on Iirimaa täitnud finantsabi programmi tingimusi, mis on määratud kindlaks vastastikuse mõistmise memorandumis. 2011. aasta eelarvepuudujäägi eesmärk (10,6 %) ületati märkimisväärselt ja 2012. aasta eelarvepuudujäägi eesmärk on 8,6 % SKPst, mis vastab finantsabi programmis ettenähtud ülemmäärale. Keskpikka perioodi hõlmavad eelarve konsolideerimise kavad vastavad finantsabi programmis ette nähtud eelarvepuudujäägi ülemmäärale ja alla 3 % SKPst jääva puudujäägi saavutamisele aastaks 2015. Riigisiseste pankade rekapitaliseerimine vastavalt Iirimaa keskpanga 2011. aastal tehtud usaldatavusnõuete kohasele kapitali hindamisele on sisuliselt lõpule viidud ning riigisiseste pankade finantsvõimenduse vähendamine ületas finantsabi programmi 2011. aasta eesmärke tervikuna. Struktuurireformid, mis suurendavad konkurentsivõimet ja võimaldavad luua veelgi rohkem töökohti, on olulisel määral edenenud.

               (11)

               Iirimaa majandus pöördus 2011. aastal taas mõõdukale kasvule (0,7 %), mis enam-vähem vastas finantsabi programmis prognoositule. Majanduskasvu aluseks oli eksport, mida toetas konkurentsivõime paranemine ja tugev välisnõudlus. Kui puhaseksport suurendas 4,7 protsendipunkti võrra SKP kasvu, siis sisenõudlus jätkuvalt kahanes eelarve konsolideerimise, tööhõive languse ja kodumajapidamiste bilansi paranemise tõttu. 2012. aastal peaks kasv olema tagasihoidlikum (umbes 0,5 %) ebasoodsa väliskonjunktuuri ja sisenõudluse jätkuva kohanemise tõttu. Kodumajapidamiste ja ettevõtete bilansi paranemine koormab jätkuvalt tarbimist ja investeeringuid keskpikas perspektiivis. Ekspordil põhinev majanduskasv suureneb oodatavalt 1,9 protsendile 2013. aastal ja 2,8 protsendile aastaks 2015 Iirimaa hea demograafilise olukorra, paindliku tööturu ning märkimisväärse vaba tootmisvõimsuse tõttu.

               (12)

               Tuginedes nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõike 1 kohasele stabiilsusprogrammi hindamisele, on nõukogu arvamusel, et programmi eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on realistlik. Stabiilsusprogrammis esitatud majanduskasvu prognoosid sarnanevad komisjoni 2012. aasta kevadprognoosiga. Stabiilsusprogrammi eelarvestrateegia eesmärk on valitsemissektori eelarvepuudujäägi vähendamine allapoole sihttaset 3 % SKPst 2015. aasta lõpuks, mis on kooskõlas nõukogu määratud tähtajaga ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimiseks. Stabiilsusprogrammis prognoositakse 2012. aasta eelarvepuudujäägiks 8,3 % SKPst (mis on allpool programmi eesmärki 8,6 % SKPst), 2013. aastaks 7,5 % SKPst, 2014. aastal 4,8 % SKPst ja programmiperioodi lõpuks 2015. aastal 2,8 % SKPst. Seda kava toetatakse 2012. aasta eelarves rakendatavate konsolideerimismeetmetega (2,7 % SKPst) ja 2013.–2014. aastal rakendatavate ulatuslike konsolideerimismeetmetega (3,9 % SKPst) ning 2015. aastal rakendatavate täiendavate, osaliselt täpsustatud konsolideerimismeetmetega (1,1 % SKPst). Stabiilsusprogrammis kinnitatakse taas kord valitsemissektori struktuurse eelarvepuudujäägi keskpika perioodi eesmärki (0,5 % SKPst), mille saavutamist ei ole kavandatud programmiperioodi jooksul. Keskpika perioodi eesmärk vastab asjakohaselt stabiilsuse ja kasvu pakti nõuetele. Valitsemissektori võlg on üle 60 % SKPst ning prognoositakse selle suurenemist 108 protsendilt SKPst 2011. aastal 120 protsendini 2013. aastal, enne kui see hakkab langema. Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse ajal kuni 2015. aastani ja sellele järgneva kolme aasta jooksul on Iirimaal üleminekuperiood ning eelarvekavad peaksid tagama piisava liikumise stabiilsuse ja kasvu paktis seatud võla vähendamise sihttaseme saavutamise suunas.

               (13)

               Iirimaa on võtnud mitmeid kohustusi laiendatud euroala pakti alusel. Kõnealused kohustused on seotud konkurentsivõime ja tööhõive suurendamise ning riigi rahanduse jätkusuutlikkuse ja finantsstabiilsuse tugevdamisega,

         SOOVITAB Iirimaal võtta ajavahemikus 2012–2013 järgmisi meetmeid:
   Rakendada meetmed, mis on sätestatud rakendusotsuses 2011/77/EL ja mida on täiendavalt täpsustatud 16. detsembri 2010. aasta vastastikuse mõistmise memorandumis ja selle hilisemates lisades.

      Brüssel, 10. juuli 2012

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         V. SHIARLY

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  Kehtivad 2012. aastal vastavalt 26. aprilli 2012. aasta nõukogu otsusele 2012/238/EL liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (ELT L 119, 4.5.2012, lk 47).

      (3)  ELT C 215, 21.7.2011, lk 1.

      (4)  ELT L 30, 4.2.2011, lk 34.

      (5)  ELT L 118, 12.5.2010, lk 1.


title: (2014/193/EL): Komisjoni soovitus, 4. aprill 2014 , toiduainetes esineva kaadmiumi vähendamise kohta  EMPs kohaldatav tekst

text:
               8.4.2014

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 104/80

         KOMISJONI SOOVITUS,
   4. aprill 2014,
   toiduainetes esineva kaadmiumi vähendamise kohta
   (EMPs kohaldatav tekst)
   (2014/193/EL)
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Komisjoni 19. detsembri 2006. aasta määruses (EÜ) nr 1881/2006, millega sätestatakse teatavate saasteainete piirnormid toiduainetes, (1) on sätestatud kaadmiumi piirnormid teatavates toiduainetes.

               (2)

               Toiduahelas olevaid saasteaineid käsitlev Euroopa Toiduohutusameti (edaspidi „EFSA”) teaduskomisjon (edaspidi „Contam-komisjon”) võttis 30. jaanuaril 2009. aastal vastu arvamuse toiduainetes esineva kaadmiumi kohta (2). Kõnealuses arvamuses kehtestas EFSA uue lubatava nädaladoosi (TWI) 2,5 μg/kg kehakaalu kohta. Aruandes „Contam-komisjoni 2009. aastal kehtestatud kaadmiumi lubatava nädaladoosi ümberhindamine” (3) võttis EFSA arvesse FAO/WHO ühise lisaainete ekspertkomisjoni (JECFA) (4) hiljuti tehtud riskihindamist ja kinnitas lubatavat nädaladoosi 2,5 μg/kg kehakaalu kohta.

               (3)

               Contam-komisjoni teaduslikus arvamuses jõuti järeldusele, et Euroopa riikides on toidust saadava kaadmiumi lubatav nädaladoos ligikaudu või veidi rohkem kui 2,5 μg/kg kehakaalu kohta. On võimalik, et teatavates elanikkonnarühmades ületatakse lubatud nädaladoosi umbes kaks korda. Contam-komisjon järeldas veel, et kuigi tõenäoliselt ei avalda selline kaadmiumi kogus inimese neerudele kahjulikku mõju, tuleks inimeste kokkupuudet kaadmiumiga siiski vähendada.

               (4)

               Contam-komisjoni esitatud teadusliku arvamuse kohaselt omastatakse suurem osa kaadmiumit toidust, mis kuulub järgmistesse toiduainerühmadesse: teravili ja teraviljatooted, köögivili, pähklid ja kaunvili, tärkliserikas juurköögivili või kartul ning liha ja lihatooted. Suurim kaadmiumisisaldus on kindlaks tehtud järgmistes toiduainerühmades: merevetikad, kala ja mereannid, šokolaad ja eriotstarbeks mõeldud toit ning seened, õliseemned ja söödav rups.

               (5)

               Kaadmiumi piirnormid on 2001. aastal kehtestatud mitmesuguste toiduainete puhul, sealhulgas teravili, köögivili, liha, kala, mereannid, rups ja toidulisandid. Võttes arvesse EFSA hiljutisi järeldusi, kaalutleti uute piirnormide kehtestamist imikutoidus ning šokolaadis ja kakaotoodetes ja eeldatakse, et need piirnormid võetakse varsti vastu.

               (6)

               Pärast Contam-komisjoni esitatud teaduslikku arvamust kaadmiumi kohta uuris komisjon ka võimalusi vähendada mõnda kaadmiumi olemasolevat piirnormi sellistes toiduainetes, millega kokkupuude on kõige suurem (nt teravili, köögivili, kartul).

               (7)

               Komisjon leiab, et piirnormide viivitamatut vähendamist oleks raske saavutada. Kaadmiumi esinemine toiduainetes ei ole ühtne, vaid väga erinev sõltuvalt näiteks kasvukoha geograafilisest asukohast (pinnases erineva tasemega loodusliku kaadmiumi esinemine, mis on tingitud kõnealuse aine erinevast jaotumusest maakoores), mullast kaadmiumi kättesaadavusest (mullast erinevas koguses aine taimedesse edastamine sõltuvalt mulla pH-st ja mulla muudest koostisosadest), kaadmiumi erineva akumuleerumistasemega erinevatest taimesortidest, kuid ka sellistest inimtekkelistest teguritest nagu põllumajanduses reoveesetete, sõnniku või fosfaatväetiste kasutamine ning muud tegurid. Seoses kaadmiumi esinemisega fosfaatväetistes, mille suhtes töö jätkub, on komisjon teadlik vajadusest võtta meetmeid vastavalt kaadmiumi ja kaadmiumoksiidiga seotud ohu vähendamise strateegiale, mille ta võttis vastu 2008. aastal (5).

               (8)

               Mõned leevendamismeetodid toiduainetes esineva kaadmiumi vähendamiseks on juba küll olemas, aga läheb veel aega, kuni põllumajandustootjad ja toidukäitlejad neid täielikult rakendavad. Mõnel juhul on vaja olemasolevaid meetodeid spetsiaalselt kohandada põllukultuuride ja geograafiliste piirkondade suhtes, mille jaoks need on ette nähtud, ning neid meetodeid põllumajandustootjatele paremini tutvustada, et vähendada kaadmiumisisaldust toidus keskmise või pika aja vältel. Seepärast on asjakohane, et liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid tagamaks, et põllumajandustootjatele tutvustatakse juba olemasolevaid leevendamismeetodeid ning alustatakse või jätkatakse tegevust, et vähendada kaadmiumisisaldust toidus. Vajaduse korral tuleks teha täiendavaid teadusuuringuid ja uurimisi, et kõrvaldada võimalikud lüngad leevendamismeetodeid käsitlevates teadmistes.

               (9)

               Rakendatud meetmete edusammude mõju tuleks korrapäraselt kontrollida ja sellest komisjonile teatada. Kaadmiumi kohta tuleks koguda täiendavaid andmeid ja need korrapäraselt EFSA-le esitada, et komisjon saaks olukorra 31. detsembriks 2018 ümber hinnata eesmärgiga otsustada uute asjakohaste meetmete üle,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

               1)

               Liikmesriigid peaksid tagama, et põllumajandustootjad ja toidukäitlejad rakendavad järk-järgult toidus (eelkõige teraviljas, köögiviljas ja kartulis) esineva kaadmiumi sisalduse vähendamise leevendamismeetmeid. See hõlmab põllumajandustootjatele ja toidukäitlejatele tuntud leevendamismeetmete tutvustamise ja edendamise tõhusaid meetodeid.

               2)

               Liikmesriigid peaksid tagama, et kui on vaja täiendavaid teadmisi sobiva leevendamismeetme kindlaksmääramiseks (näiteks teatava kultuuri või konkreetse geograafilise piirkonna kohta), tehakse uurimisi ja teadusuuringuid, et täita neid lünki teadmistes.

               3)

               Liikmesriigid peaksid korrapäraselt jälgima rakendatud leevendamismeetmetega saavutatud edu, kogudes andmeid toidus esineva kaadmiumi sisalduse kohta. Liikmesriigid peaksid tagama, et:

                           1.

                           analüüsitulemused edastatakse korrapäraselt EFSA-le ühtse andmebaasi koostamiseks ning

                           2.

                           käesoleva soovituse rakendamise edusamme käsitlev aruanne antakse Euroopa Komisjonile detsembris 2015, millele järgneb lõpparuanne hiljemalt veebruaris 2018. Kõnealustes aruannetes tuleks erilist tähelepanu pöörata kaadmiumisisaldusele, mis on piirnormide lähedal või ületavad neid.

               4)

               Proovide võtmine ja analüüsid tuleb läbi viia vastavalt komisjoni 28. märtsi 2007. aasta määruse (EÜ) nr 333/2007 (milles sätestatakse proovivõtu- ja analüüsimeetodid plii, kaadmiumi, elavhõbeda, anorgaanilise tina, 3-MCPD ja benso(a)püreenisisalduse ametlikuks kontrolliks toiduainetes) (6) sätetele.

      Brüssel, 4. aprill 2014

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Tonio BORG

      (1)  ELT L 364, 20.12.2006, lk 5.

      (2)  The EFSA Journal (2009) 980, 1–139.

      (3)  The EFSA Journal (2011); 9(2):1975.

      (4)  WHO Food Additives Series 64, 73rd meeting of the Joint FAO/WHO Expert Committee on Food Additives (JECFA), World Health Organisation, (WHO — Toidu lisaainete seeria 64, FAO/WHO ühise lisaainete ekspertkomisjoni (JECFA) 73. istung, Maailma Terviseorganisatsioon) Genf, 2011.

      (5)  Komisjoni teatis ohtlikkuse hindamise tulemuste ja ohu vähendamise strateegia kohta järgmiste ainete puhul: kaadmium ja kaadmiumoksiid (ELT C 149, 14.6.2008, lk 6).

      (6)  ELT L 88, 29.3.2007, lk 29.


title: EÜ: Komisjoni soovitus, 4. veebruar 2005, mis käsitleb täiendavaid uuringuid polütsükliliste aromaatsete süsivesinike sisalduse kohta teatavates toiduainetes (teatavaks tehtud numbri K(2005) 256 all) (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               8.2.2005

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 34/43

      KOMISJONI SOOVITUS,
   4. veebruar 2005,
   mis käsitleb täiendavaid uuringuid polütsükliliste aromaatsete süsivesinike sisalduse kohta teatavates toiduainetes
   (teatavaks tehtud numbri K(2005) 256 all)
   (EMPs kohaldatav tekst)
   (2005/108/EÜ)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut ja eriti selle artikli 211 teist taanet,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Komisjoni määruses (EÜ) nr 466/2001, (1) on sätestatud polütsükliliste aromaatsete süsivesinike (PAH), konkreetselt benso(a)püreeni piirnormid teatavates toiduainetes. Arvestades senini püsivat ebaselgust toiduainetes sisalduvate kantserogeensete PAHide hulga osas, on määruses ette nähtud vastavate meetmete läbivaatamine 1. aprilliks 2007. Selle läbivaatamise teostamiseks on vaja teavet.

               (2)

               Toidu teaduskomitee leidis oma 4. detsembri 2002. aasta arvamuses, et mitmed polütsüklilised aromaatsed süsivesinikud on genotoksilised kantserogeenid. Arvestades seda, et genotoksiliste ainete puhul puudub piir, millest allpool neil toimet ei oleks, tuleks PAHide sisaldus toiduainetes viia nii madalale kui võimalik. Toidu teaduskomitee jõudis järeldusele, et benso(a)püreeni võiks kasutada toiduainetes sisalduvate kantserogeensete PAHide (mis on loetletud lisas) esinemise ja mõju märgistusainena. Kõnealuste PAHide suhtelist osakaalu toiduainetes tuleb täiendavalt analüüsida, et saada teavet järgmiseks läbivaatamiseks, mil uuritakse benso(a)püreeni kui märgistusaine edaspidist sobivust. Mitmete PAHide testimiseks on olemas meetodid.

               (3)

               AHid võivad toiduainetes tekkida nende kuumutamisel, kuivatamisel ja suitsutamisel, mille puhul põlemissaadused puutuvad toiduainega vahetult kokku. Kui toiduainetes on tuvastatud kõrge PAHide sisaldus, tuleb toiduainete tootmis- ja töötlemisviise lähemalt uurida. Nii võib kõrge PAHide sisaldus tekkida toiduõlide, näiteks oliivijääkõli lahtisel tulel kuivatamisel ja kuumutamisel. Rafineerimisel saab õli benso(a)püreenist puhastada aktiivsöe abil, samas ei ole aga selge, kas rafineerimine võimaldab kõigist probleemsetest PAHidest tõhusalt vabaneda. Kasutada tuleks selliseid tootmis- ja töötlemisviise, mis ei saasta toorõli juba algselt PAHidega,

         SOOVITAB JÄRGMIST:

               1.

               Uurida benso(a)püreeni ja teiste polütsükliliste aromaatsete süsivesinike (PAH) sisaldust, eriti toidu teaduskomitee poolt kantserogeenseks tunnistatud ja lisas loetletud ainete osas. (2) Hinnata nende PAHide suhtelist osakaalu määruses (EÜ) nr 208/2005 loetletud toiduainetes. Lisaks uurida PAHide sisaldust muudes toiduainetes, mis võivad PAHe suurel hulgal sisaldada, näiteks kuivatatud puuviljades ja toidulisandites. Esitada konkreetsete toiduainete üksikproovides mõõdetud kantserogeensete PAHide sisaldus. Näiteks esitada tuleb oliivijääkõlist, päevalilleõlist, suitsukalast (näidates ära kalaliigi), singist jne võetud üksikproovides mõõdetud PAHide sisaldused. Algandmeid kogub ja esitab Euroopa Komisjon. Uuringutulemused edastada komisjonile 31. oktoobriks 2006, et 1. aprilliks 2007 saaks teabega varustada läbivaatamist, mil tulevad vaatluse alla piirnormid ja uuritakse benso(a)püreeni kui märgistusaine edaspidist sobivust.

               2.

               Uurida toiduõlide ja -rasvade tootmis- ning töötlemisviise. Kui toiduõlide ja -rasvade tootmisel kasutatakse meetodeid, mis võivad põhjustada toorõlis või -rasvas kõrget PAHide sisaldust (nt lahtisel tulel kuivatamine või kuumutamine), kaaluda koos tootjatega alternatiivseid või optimeeritud meetodeid, mis võimaldaksid PAHide sisaldust vähendada. 31. oktoobriks 2006 teatada komisjonile tulemustest ja toiduaineid saastada võivate meetodite vältimise edusammudest.

               3.

               Uurida toiduainete kuivatamisel ja suitsutamisel kasutatavaid tootmis- ja töötlemismeetodeid. Kui kasutatakse meetodeid, mis võivad põhjustada kõrget PAHide sisaldust, kaaluda koos tootjatega alternatiivseid või optimeeritud meetodeid, mis võimaldaksid PAHide sisaldust vähendada. 31. oktoobriks 2006 teatada komisjonile tulemustest ja toiduaineid saastada võivate meetodite vältimise edusammudest.

               4.

               Uurida PAHide sisaldust ja nende vältimise võimalusi kakaovõis ning teavitada komisjoni tulemustest 31. oktoobriks 2006. Vajatakse teavet benso(a)püreeni ja muude PAHide sisaldusest kakaovõis, võimaliku PAHidega saastumise tekkepõhjustest ja võimalikest saastatuse vähendamise meetoditest. Neid andmeid kasutatakse määruses (EÜ) nr 208/2005 esitatud kakaovõid käsitleva erandi läbivaatamisel.

               5.

               Esitada teavet, mis on saadud muudest uuringutest toiduainete PAHidega saastumise looduslike allikate kohta.

      Brüssel, 4. veebruar 2005

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Markos KYPRIANOU

      (1)  EÜT L 77, 16.3.2001, lk 1. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 208/2005 (vaata käesoleva Euroopa Liidu Teataja lk 3).

      (2)  Peale toidu teaduskomitee esitatud andmete on tervitatav ka muu uus teave PAHide kohta (olemasolu korral), kui see teave käsitleb PAHide mõju rahva tervisele.

      LISA
      Toidu teaduskomitee (1) poolt kantserogeenseteks tunnistatud polütsüklilised aromaatsed süsivesinikud (PAH), mille suhtelist sisaldust teatavates toiduainetes tuleb täiendavalt uurida:

                  bens(a)antratseen

                  benso(b)fluoranteen

                  benso(j)fluoranteen

                  benso(k)fluoranteen

                  benso(g,h,i)perüleen

                  benso(a)püreen

                  dibens(a,h)antratseen

                  dibenso(a,e)püreen

                  dibenso(a,h)püreen

                  dibenso(a,i)püreen

                  dibenso(a,l)püreen

                  indeno(1,2,3-cd)püreen

                  krüseen

                  tsüklopenta(c,d)püreen

                  5-metüülkrüseen