               5.2.2016

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 45/89

         P7_TA(2013)0180
   Soovitus nõukogule ÜRO kaitsekohustuse põhimõtte kohta
   Euroopa Parlamendi 18. aprilli 2013. aasta soovitus nõukogule ÜRO kaitsekohustuse põhimõtte kohta (2012/2143(INI))
   (2016/C 045/15)

      Euroopa Parlament,

               —

               võttes arvesse Euroopa Liidu väärtusi, eesmärke, põhimõtteid ja poliitikasuundi, mis on muu hulgas sätestatud Euroopa Liidu lepingu artiklites 2, 3 ja 21,

               —

               võttes arvesse Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja,

               —

               võttes arvesse inimõiguste ülddeklaratsiooni,

               —

               võttes arvesse 9. detsembri 1948. aasta genotsiidi vältimise ja karistamise konventsiooni,

               —

               võttes arvesse Rahvusvahelise Kriminaalkohtu Rooma statuuti,

               —

               võttes arvesse ÜRO Peaassamblee 7. oktoobri 2009. aasta resolutsiooni kaitsekohustuse kohta (A/RES/63/308),

               —

               võttes arvesse ÜRO Julgeolekunõukogus 2006. aasta aprillis vastu võetud resolutsiooni 1674 ja ÜRO Julgeolekunõukogus 2009. aasta novembris vastu võetud resolutsiooni 1894 tsiviilisikute kaitsmise kohta relvastatud konfliktides (1),

               —

               võttes arvesse naisi, rahu ja julgeolekut käsitlevaid ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioone 1325 (2000) ja 1820 (2008), ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1888 (2009) naiste- ja lastevastase seksuaalvägivalla kohta relvakonfliktides, ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1889 (2009), mille eesmärk on parandada ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1325 (2000) rakendamist ja järelevalvet, ning ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1960 (2010), millega loodi mehhanism, et koguda andmeid ja koostada nimekirju relvakonfliktides seksuaalvägivalla toimepanijate kohta,

               —

               võttes arvesse ÜRO Julgeolekunõukogu 26. veebruari 2011. aasta resolutsiooni 1970 Liibüa kohta, milles viidatakse kaitsekohustusele ja lubatakse võtta mitmeid mittesunduslikke meetmeid vägivalla eskaleerumise ärahoidmiseks, ning ÜRO Julgeolekunõukogu 17. märtsi 2011. aasta resolutsiooni 1973 olukorra kohta Liibüas, millega lubati liikmesriikidel võtta kõik vajalikud meetmed tsiviilisikute ja tsiviilisikutega asustatud alade kaitseks ning mis esmakordselt ajaloos sisaldas otsest viidet kaitsekohustuse esimesele sambale; võttes arvesse, et sellele järgnesid sarnased viited ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonis 1975 Cōte d'Ivoire'i kohta, ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonis 1996 Sudaani kohta ja ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonis 2014 Jeemeni kohta,

               —

               võttes arvesse ÜRO 2005. aasta ülemaailmse tippkohtumise lõppdokumendi punkte 138 ja 139 (2),

               —

               võttes arvesse sekkumise ja riikliku suveräänsuse küsimustega tegeleva rahvusvahelise komisjoni 2001. aasta aruannet „Kohustus kaitsta”, ohtusid, väljakutseid ja muutusi käsitleva kõrgetasemelise eksperdirühma 2004. aasta aruannet „Turvalisem maailm – meie ühine vastutus” (3) ja ÜRO peasekretäri 2005. aasta aruannet „Vabaduse nimel: areng, turvalisus ja inimõigused kõigi jaoks” (4),

               —

               võttes arvesse ÜRO peasekretäri järgmisi aruandeid: 2009. aasta aruannet kaitsekohustuse rakendamise kohta (5), 2010. aasta aruannet varajase hoiatamise, hindamise ja kaitsekohustuse kohta (6), 2011. aasta aruannet piirkondlike ja allpiirkondlike kokkulepete rolli kohta kaitsekohustuse rakendamisel (7) ning 2012. aasta aruannet „Kaitsekohustus: õigeaegne ja otsustav reageerimine” (8),

               —

               võttes arvesse ÜRO peasekretäri 2012. aasta novembris esitatud sisekontrolli aruannet ÜRO meetmete kohta Sri Lankas, milles püütakse välja selgitada põhjused, miks rahvusvaheline üldsus ei suutnud kaitsta tsiviilisikuid humanitaarõiguse ja inimõiguste alaste õigusaktide ulatusliku rikkumise eest, ning milles antakse soovitusi ÜRO edaspidiseks tegevuseks, et tõhusalt reageerida sarnastes olukordades, kus on tegu massiliste ja julmade kuritegudega,

               —

               võttes arvesse ÜRO peasekretäri 25. juuli 2012. aasta aruannet „Vahendaja rolli tugevdamine vaidluste rahumeelsel lahendamisel, konfliktide ennetamisel ja lahendamisel”,

               —

               võttes arvesse ÜRO-le 9. septembril 2011. aastal esitatud Brasiilia algatust „Vastutus kaitstes: kontseptsiooni arendamise ja edendamise elemendid”,

               —

               võttes arvesse 2001. aastal vastu võetud vägivaldsete konfliktide ennetamise ELi programmi (Göteborgi programm) ja aastaaruandeid selle rakendamise kohta,

               —

               võttes arvesse 25. mail 2010. aastal vastu võetud ELi prioriteete ÜRO Peaassamblee 65. istungjärguks (9),

               —

               võttes arvesse 2012. aasta Nobeli rahupreemiat, millega üksnes ei tunnustata ELi ajaloolist panust rahumeelse Euroopa ja maailma rajamisse, vaid suurendatakse ka ootusi ELi edasise tegevuse suhtes rahvusvahelise õiguse normidel põhineva ja rahumeelsema maailmakorralduse eest seismisel,

               —

               võttes arvesse Euroopa konsensust arengu küsimuses (10) ja Euroopa konsensust humanitaarabi valdkonnas (11),

               —

               võttes arvesse oma 8. juuni 2011. aasta soovitust nõukogule ÜRO Peaassamblee 66. istungjärgu kohta (12) ja 13. juuni 2012. aasta soovitust nõukogule ÜRO Peaassamblee 67. istungjärgu kohta (13),

               —

               võttes arvesse oma 16. veebruari 2012. aasta resolutsiooni ÜRO inimõiguste nõukogu 19. istungjärgu kohta (14),

               —

               võttes arvesse oma 11. mai 2011. aasta resolutsiooni ELi kui ülemaailmse osaleja ja tema rolli kohta mitmepoolsetes organisatsioonides (15),

               —

               võttes arvesse oma 19. veebruari 2009. aasta resolutsiooni Euroopa julgeolekustrateegia ning Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika kohta (16),

               —

               võttes arvesse kodukorra artikli 121 lõiget 3 ja artiklit 97,

               —

               võttes arvesse väliskomisjoni raportit ja arengukomisjoni arvamust (A7-0130/2013),

               A.

               arvestades, et ÜRO 2005. aasta ülemaailmse tippkohtumise lõppdokumendis nähakse esmakordselt ette kaitsekohustuse põhimõtte ühine määratlus; arvestades, et ÜRO ülemaailmse tippkohtumise lõppdokumendi punktides 138 ja 139 sisalduv kaitsekohustuse põhimõte tähistab olulist sammu rahumeelsema maailma suunas, kehtestades riikidele kohustuse kaitsta oma riigi kodanikke genotsiidi, sõjakuritegude, etnilise puhastuse ja inimsusvastaste kuritegude eest ning rahvusvahelise üldsuse kohustuse aidata riike selle kohustuse täitmisel ja reageerida, kui riigid ei suuda kaitsta oma kodanikke eelnimetatud nelja kuriteoliigi ja rikkumiste eest;

               B.

               arvestades, et kaitsekohustuse põhimõte rajaneb kolmel sambal: i) riigil on põhivastutus kaitsta oma elanikkonda genotsiidi, sõjakuritegude, inimsusvastaste kuritegude ja etnilise puhastuse eest; ii) rahvusvaheline üldsus peab aitama riikidel nende kaitsekohustusi täita; iii) kui riik ei suuda ilmselgelt oma elanikkonda kaitsta või on tegelikult nende kuritegude toimepanija, on rahvusvahelisel üldsusel kohustus kollektiivselt tegutseda;

               C.

               arvestades, et tuginedes sellele tööle, mida kaitsekohustuse vallas tehti enne ÜRO 2005. aasta ülemaailmse tippkohtumise lõppdokumendi vastuvõtmist, ning eelkõige 2001. aasta aruandele, mille koostas sekkumise ja riikliku suveräänsuse küsimustega tegelev rahvusvaheline komisjon (ICISS), on kaitsekohustuse põhimõtet (R2P) laiemalt määratletud, nii et see hõlmab ka selliseid komponente nagu ennetamise kohustus (R2prevent), reageerimise kohustus (R2react) ja taastamise kohustus (R2rebuild), mis ICISSi aruandega on ette nähtud;

               D.

               arvestades, et kaitsekohustuse kontseptsiooni väljatöötamine on tervitatav, sest sellega muudetakse selgemaks ja tugevamaks riikide kohustused tsiviilisikute kaitse tagamiseks; arvestades, et see kontseptsioon, mis sai alguse rahvusvahelise üldsuse suutmatusest sekkuda sündmustesse Rwandas 1994. aastal, on rahvaste ühenduse elujõulisuse seisukohast otsustava tähtsusega;

               E.

               arvestades, et kõnealustel juhtudel tuleks legitiimset jõudu kasutada üksnes kaalutletult, proportsionaalselt ja piiratult;

               F.

               arvestades, et kaitsekohustuse põhimõtte väljatöötamine on oluline samm selles suunas, et ennetada ja ära hoida genotsiidi, sõjakuritegusid, etnilist puhastust või inimsusevastaseid kuritegusid ja nendele reageerida ning toetada rahvusvahelise õiguse, eelkõige rahvusvahelise humanitaarõiguse, pagulasõiguse ja inimõigusi käsitleva õiguse aluspõhimõtteid; arvestades, et neid põhimõtteid tuleks kohaldada võimalikult järjekindlalt ja ühetaoliselt, mistõttu on äärmiselt oluline, et varajane hoiatamine ja olukorra hindamine toimuks õiglaselt, kaalutletult ja professionaalselt ning jõu kasutamine jääks viimaseks abinõuks;

               G.

               arvestades, et enam kui kümme aastat pärast kaitsekohustuse põhimõtte esitamist ning kaheksa aastat pärast selle heakskiitmist rahvusvahelise üldsuse poolt ÜRO 2005. aasta ülemaailmsel tippkohtumisel, on hiljutised sündmused taas näidanud, et selle kontseptsiooniga hõlmatud nelja kuriteoliigi suhtes on tähtis, kuid keeruline tagada õigeaegne ja otsustav reageerimine, samuti oleks vaja mõelda kaitsekohustuse põhimõtte elluviimise peale, et tagada selle tõhus rakendamine ja hoida ära massilisi hirmutegusid;

               H.

               arvestades, et kaitsekohustuse põhimõtte – eelkõige selle ennetava komponendi – väljatöötamine aitab edendada ülemaailmseid pingutusi rahumeelsema maailma saavutamiseks, sest paljud massilised vägivallateod pannakse toime vägivaldsete konfliktide ajal ning seepärast on vaja luua tõhusat suutlikkust struktuurseks ja operatiivseks konfliktiennetuseks, et jõudu kasutataks viimase abinõuna võimalikult vähe;

               I.

               arvestades, et kõigi nende vahendite kasutamine, mis on ette nähtud ÜRO põhikirja VI, VII ja VIII peatüki alusel ning mis ulatuvad mittesunduslikest meetmetest kollektiivse tegutsemiseni, on ülitähtis selleks, et arendada edasi kaitsekohustuse põhimõtet ja suurendada selle legitiimsust;

               J.

               arvestades, et konfliktide, vägivalla ja inimkannatuste ärahoidmise kõige tõhusamaks viisiks on edendada inimõiguste ja põhivabaduste järgimist, õigusriigi põhimõtete kehtestamist, head valitsemistava, inimeste turvalisust, majanduslikku arengut, vaesuse kaotamist, kaasatust, sotsiaalmajanduslikke õigusi, soolist võrdõiguslikkust ning demokraatlikke väärtusi ja tavasid, aga ka majandusliku ebavõrdsuse vähendamist;

               K.

               arvestades, et 2011. aastal aset leidnud sõjaline sekkumine Liibüas osutas vajadusele selgitada piirkondlike ja kohalike organisatsioonide rolli kaitsekohustuse põhimõtte kohaldamisel; arvestades, et sellised organisatsioonid võivad kaitsekohustuse põhimõtte rakendamisel tegutseda nii legitiimsuse tagajatena kui ka aktiivsete elluviijatena, kuid tihti puuduvad neil suutlikkus ja ressursid;

               L.

               arvestades, et inimõigused on rahvusvahelistes suhetes äärmiselt olulised;

               M.

               arvestades, et on vaja muuta kaitsekohustusele lähenemist, nii et see oleks integreeritud kõikidesse arengukoostöö, abi ja kriisiohjamise mudelitesse ning tugineks kaitsekohustust juba sisaldavatele programmidele;

               N.

               arvestades, et kaitsekohustuse ennetava komponendi (R2prevent), kaasa arvatud vahendusmeetmete ja ennetava diplomaatia järjepidevam rakendamine varases etapis hoiaks ära või vähendaks konfliktide ja vägivalla ohtu ning aitaks vältida nende eskaleerumist, mis omakorda aitaks ära hoida rahvusvahelist sekkumist kaitsekohustuse reageerimise komponendi (R2react) alusel; arvestades, et kahetasandiline diplomaatia on tähtsal kohal ennetavas diplomaatias, mis rajaneb lepituspüüete inimmõõtmel;

               O.

               arvestades, et kaitsekohustus on eelkõige ennetav doktriin ja sõjaline sekkumine peaks olema kaitsekohustuse kohaldamise olukordades viimane abinõu; arvestades, et võimaluse korral tuleks kaitsekohustust rakendada eelkõige diplomaatiliste ja pikaajaliste arengumeetmetega, mis keskenduvad suutlikkuse suurendamisele sellistes valdkondades nagu inimõigused, hea valitsemistava, õigusriiklus, vaesuse vähendamine ning tähtsustavad haridust ja tervishoidu, konfliktiennetust hariduse ja laiema kaubavahetuse kaudu, tõhusat relvastuskontrolli ja ebaseadusliku relvakaubanduse tõkestamist ning varajase hoiatamise süsteemide tugevdamist; arvestades, et lisaks sellele on veel mitmeid mittesõjalisi alternatiivseid sunnimeetmeid, näiteks ennetav diplomaatia, sanktsioonid, vastutusmehhanismid ja vahendustegevus; arvestades, et EL peab konfliktide ennetamisel täitma ka edaspidi juhtrolli;

               P.

               arvestades, et koostöö piirkondlike organisatsioonidega on kaitsekohustuse põhimõttega seotud töö oluline mõõde; arvestades, et seepärast on vaja nõuda, et suurendataks piirkondliku suutlikkust ennetustööks ja määrataks kindlaks tulemuslikud poliitikameetmed eelnimetatud nelja kuriteoliigi tõkestamiseks; arvestades, et eelseisev ELi ja Aafrika tippkohtumine 2014. aastal on hea võimalus selleks, et väljendada meie toetust Aafrika Liidu juhtpositsioonile ja suurendada Aafrika vastutust seoses kaitsekohustusega;

               Q.

               arvestades, et ÜRO suunistes tõhusaks vahendustegevuseks tõdetakse probleemi, et Rahvusvahelise Kriminaalkohtu väljastatavad vahistamismäärused, erinevad sanktsioonid ning riiklikud ja rahvusvahelised terrorismivastased meetmed mõjutavad samuti seda, kuidas mõned konflikti osalised vahendamises osalevad; arvestades, et rahvusvahelises õiguses on rahvusvahelise üldsuse poolt viivitamatut tegutsemist nõudvate kuritegude määratlemine Rahvusvahelise Kriminaalkohtu loomisest saadik märkimisväärselt edasi arenenud, kuid ikka veel puudub sõltumatu hindamismehhanism, millal need määratlused kehtivad; arvestades, et Rooma statuudi rakendamine suurendaks Rahvusvahelise Kriminaalkohtu töö tulemuslikkust; arvestades, et Rooma statuuti ei ole veel kõik rahvusvahelisse kogukonda kuuluvad riigid ratifitseerinud;

               R.

               arvestades, et Rahvusvaheline Kriminaalkohus ja kaitsekohustuse põhimõte on omavahel seotud, sest mõlema eesmärk on ära hoida genotsiidi, inimsusevastaseid kuritegusid ja sõjakuritegusid; arvestades, et ühelt poolt toetab kaitsekohustuse põhimõte Rahvusvahelise Kriminaalkohtu eesmärki võidelda karistamatusega, propageerides seda, et riigid järgiksid oma õiguslikku vastutust, ning teiselt poolt tugevdab see Rahvusvahelise Kriminaalkohtu vastastikuse täiendavuse põhimõtet, mille kohaselt vastutusele võtmise põhikohustus lasub riikidel;

               S.

               arvestades, et Rahvusvahelisel Kriminaalkohtul on kuritegude ennetamise kõrval keskne roll ka riikide ülesehitamises ja vahendamismenetlustes;

               T.

               arvestades, et EL on alati aktiivselt propageerinud kaitsekohustust rahvusvahelisel tasandil; arvestades, et EL peab tugevdama oma rolli ülemaailmse tähtsusega poliitilise jõuna, toetades inimõigusi ja humanitaarõigust ning kajastades seda poliitilist toetust ka oma poliitikameetmetes;

               U.

               arvestades, et ka ELi liikmesriigid on toetanud kaitsekohustuse põhimõtet; arvestades, et vaid vähesed liikmesriigid on lisanud selle kontseptsiooni oma riiklikesse aktidesse;

               V.

               arvestades, et viimase aja kogemused konkreetsete kriisidega (näiteks Sri Lankas, Côte d'Ivoire'is, Liibüas ja Süürias) on näidanud, et endiselt on keeruline jõuda ühisele arusaamisele, kuidas tagada kaitsekohustuse põhimõtte õigeaegne ja tõhus rakendamine ning samal ajal saavutada ühine poliitiline tahe ja tõhus suutlikkus, et ära hoida või peatada riiklike ja kohalike võimukandjate või valitsusväliste osaliste toimepandav genotsiid, sõjakuriteod, etniline puhastus või inimsusevastased kuriteod ning selle tagajärjel paljud tsiviilisikutest ohvrid;

               W.

               arvestades, et olukordades, milles kaitsekohustust kohaldatakse, on äärmiselt tähtis hoida lahus sõjaliste ja humanitaarüksuste mandaat, et säilitada kõigi humanitaarüksuste neutraalsuse ja erapooletuse maine ning vältida seda, et ohustatud oleks humanitaarabi, arstiabi või muud liiki toetuse tõhus kohaletoimetamine, abivajajateni jõudmine või kohapealsete humanitaartöötajate isiklik turvalisus;

               X.

               arvestades, et Brasiilia algatatud ettepanek kaitsmisega kaasneva vastutuse kohta on teretulnud panuseks töötamaks välja vajalikke kriteeriume, mida tuleb kaitsekohustuse volituste rakendamisel järgida, nende kriteeriumide hulka kuuluvad sekkumise ulatuse ja kestuse proportsionaalsus, tagajärgede põhjalik tasakaalustatus, poliitiliste eesmärkide eelnev selgus ja sekkumise põhjenduste läbipaistvus; arvestades, et antud volituste järelevalve ja läbivaatamise korda tuleks tugevdada, selle ülesandega võiksid teiste seas tegeleda ÜRO peasekretäri erinõunikud genotsiidi vältimise ja kaitsekohustuse küsimustes ning ÜRO inimõiguste ülemvolinik, ning et seda tuleks teha „õiglaselt, kaalutletult ja professionaalselt, ilma poliitilise sekkumise ja topeltstandarditeta” (17);

               Y.

               arvestades, et rahvusvahelises õiguses on rahvusvahelise üldsuse poolt viivitamatut tegutsemist nõudvate kuritegude määratlemine Rahvusvahelise Kriminaalkohtu loomisest saadik märkimisväärselt edasi arenenud, kuid ikka veel puudub oluline sõltumatu hindamismehhanism, millal neid määratlusi tuleks kohaldada;

               Z.

               arvestades, et ÜRO inimõiguste ülemvoliniku oluline ülesanne on tõsta teadlikkust käimasolevatest massilistest ja eriti julmadest kuritegudest; arvestades, et ÜRO inimõiguste nõukogu osatähtsus kaitsekohustuse rakendamisel üha kasvab, sest ta annab teabekogumismissioonidele ning uurimiskomisjonidele loa koguda ja hinnata teavet, mis on seotud nelja kuriteoliigi ja rikkumisega, ning on üha enam valmis viitama kaitsekohustusele Liibüa ja Süüria taolistes kriisiolukordades;

               AA.

               arvestades, et kitsam, kuid põhjalik lähenemine kaitsekohustuse rakendamisele peaks piirduma selle kohaldamisega eelnimetatud nelja kuriteoliigi ja rikkumise suhtes, mis on massilised ja eriti julmad;

               AB.

               arvestades, et kaitsekohustuse põhimõtet ei tohiks kohaldada humanitaarhädaolukordade ja loodusõnnetuste korral; arvestades, et humanitaarmeetmeid ei tohiks tuua poliitilise tegevuse ettekäändeks ning humanitaarruumi peavad austama kõik asjaosalised;

               AC.

               arvestades, et konfliktijärgses olukorras tuleb pakkuda laiaulatuslikku abi; arvestades, et tuleb rohkem pingutada, et tagada vastutusele võtmine inimõiguste ja rahvusvahelise humanitaarõiguse raskete rikkumiste eest ning võitlus karistamatuse vastu;

               1.

               edastab liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgele esindajale ja komisjoni asepresidendile, Euroopa välisteenistusele, komisjonile, liikmesriikidele ja nõukogule järgmised soovitused:

                           a)

                           kinnitada uuesti, et EL järgib kaitsekohustuse põhimõtet, võttes vastu kaitsekohustust käsitleva institutsioonidevahelise konsensuse, mis hõlmab ühist arusaama sellest, millist mõju avaldab kaitsekohustuse järgimine ELi välistegevusele ning milline osatähtsus võib sellega seotud meetmetel ja vahenditel olla murettekitavates olukordades, ning mille valmistavad ühiselt ette nõukogu, Euroopa välisteenistus, komisjon ja Euroopa Parlament, võttes ühtlasi arvesse sidusrühmade, sh kodanikuühiskonna ja valitsusväliste organisatsioonide esindajate seisukohti;

                           b)

                           lisada ühise välis- ja julgeolekupoliitika aastaaruandesse, mille kõrge esindaja ja asepresident esitab Euroopa Parlamendile, peatükk ELi meetmete kohta kaitsekohustuse põhimõtte rakendamisel konfliktide ennetamises ja leevendamises; analüüsida selles peatükis asjakohaste vahendite ja haldusstruktuuride kasulikkust kaitsekohustuse rakendamisel, sealhulgas paranduste tegemise vajadust; koostada see peatükk koostöös Euroopa Liidu inimõiguste eriesindajaga, võttes arvesse Euroopa Parlamendi seisukohti küsimustes, mis on seotud konfliktide ennetamise ja inimõiguste kaitsega; ning arutada tulemusi Euroopa Parlamendiga;

                           c)

                           ühendada kaitsekohustuse põhimõte ELi arenguabiga; muuta liidu ennetav diplomaatia, vahendamine, kriisi ennetamise ja kriisile reageerimise suutlikkus, eriti teabe kogumine ja vahetamine ning varajase hoiatamise süsteemid veelgi professionaalsemaks ja tugevamaks; parandada koostööd komisjoni, nõukogu ja Euroopa välisteenistuse erinevate struktuuride vahel, pidades silmas kaitsekohustuse kõiki aspekte, ning teavitada Euroopa Parlamenti korrapäraselt kaitsekohustuse toetamiseks tehtud algatustest;

                           d)

                           tagada piisaval tasemel poliitika kavandamine, tegevuskontseptsioonid ja suutlikkuse arendamise eesmärgid ühise julgeoleku- ja kaitsepoliitika raames, et liit saaks täielikult rakendada kaitsekohustust tihedas rahvusvahelises koostöös ÜRO ja piirkondlike organisatsioonidega;

                           e)

                           arendada veelgi edasi ELi suutlikkust konfliktide ennetamisel ja leevendamisel, sealhulgas õigusekspertide, politseinike ja piirkondlike analüütikute tegevusvalmiduse suutlikkust, ning luua sõltumatu Euroopa Rahuinstituut, mille ülesanne on anda ELile nõu ja võimekusi sellistes valdkondades nagu vahendamine, kahetasandiline diplomaatia ja parimate tavade vahetamine rahu ja pingelõdvenduse küsimustes; tugevdada ELi välispoliitiliste vahendite, eriti stabiliseerimisvahendi ennetavaid elemente;

                           f)

                           tugevdada varajase hoiatamise, poliitika kavandamise ning kõrgetasemelise otsustamise vahelisi seoseid Euroopa välisteenistuses ja nõukogus;

                           g)

                           lisada piirkondlikesse ja riiklikesse strateegiadokumentidesse genotsiidi, sõjakuritegude, etnilise puhastuse ning inimsusevastaste kuritegude riskitegurite süstemaatiline hindamine ning käsitleda nende ennetamist dialoogis kolmandate riikidega, keda nimetatud kuriteod ja rikkumised ohustavad;

                           h)

                           parandada ELi delegatsioonides ja liikmesriikide saatkondades ning tsiviil- ja sõjalistes missioonides hõivatud töötajate koostööd ja koolitust sellistes valdkondades nagu rahvusvahelised inimõigused, humanitaarõigus ja kriminaalõigus, kaasa arvatud nende võime tuvastada võimalikke olukordi, mis on seotud eelnimetatud nelja kuriteoliigi ja rikkumisega, korraldades selleks muu hulgas korrapäraseid arutelusid kohaliku kodanikuühiskonnaga; tagada, et ELi eriesindajad toetavad vajaduse korral alati kaitsekohustust ning laiendada ELi inimõiguste eriesindaja volitusi, et need hõlmaksid ka kaitsekohustuse küsimusi; määrata Euroopa välisteenistuse olemasolevate struktuuride ning vahendite raames kindlaks kaitsekohustusega tegelev ELi kontaktpunkt, mille ülesanne on eelkõige teadvustada kaitsekohustuse tähendust ning tagada kõikide asjaosaliste vahel õigeaegne teavitamine murettekitavate olukordade kohta, ühtlasi ergutada liikmesriikides riiklike kaitsekohustusega tegelevate kontaktpunktide loomist; muuta ennetav diplomaatia ja vahendamine veelgi professionaalsemaks ja tugevamaks;

                           i)

                           käivitada ja propageerida ELis arutelu ÜRO Julgeolekunõukogu reformimise üle, sest julgeolekunõukogu on ainus rahvusvaheliselt õiguspärane organ, kes saab teha otsuse kaitsekohustusega seotud sekkumise kohta ilma sihtriigi nõusolekuta;

                           j)

                           kaasata ja koolitada kodanikuühiskonna ja valitsusväliste organisatsioonide esindajaid, kellel võiks olla oluline roll mitteametlikus või kahetasandilises diplomaatias, eesmärgiga edendada heade tavade vahetamist selles valdkonnas;

                           k)

                           tugevdada koostööd piirkondlike ja kohalike organisatsioonidega, parandades sealhulgas nende ennetus-, suutlikkuse suurendamise ja reageerimise meetmeid seoses kaitsekohustusega;

                           l)

                           tagada, et kõik ELi liikmesriigid ratifitseerivad kiiresti Rahvusvahelise Kriminaalkohtu põhikirja muudatused, milles on määratletud agressioonikuriteo mõiste, sest kohus saab täita keskset rolli massiliste ja julmade kuritegude vältimises ning vastutuse tagamiseks tehtavates jõupingutustes;

                           m)

                           nõuda, et Rahvusvahelise Kriminaalkohtu klauslit järgitakse lepingutes kolmandate riikidega, ning kaaluda nende riikidega sõlmitud lepingute läbivaatamist, kes ei täida Rahvusvahelise Kriminaalkohtu vahistamismäärusi;

                           n)

                           toetada kahetasandilist lähenemisviisi, mis tähendab kaitsekohustuse üldise heakskiidu propageerimist ning samal ajal riikide ergutamist, et nad Rahvusvahelist Kriminaalkohut toetaksid ja abistaksid;

               2.

               soovitab liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgel esindajal ning nõukogul

                           a)

                           osaleda aktiivselt kaitsekohustuse põhimõtet käsitlevas arutelus lähtuvalt inimõigusi käsitlevast rahvusvahelisest õigusest ja Genfi konventsioonist, et juhtida rahvusvahelise kogukonna tähelepanu kaitsekohustuse ennetavale komponendile ja mittesunduslike vahendite üldisele kasutusele ning töötada sel eesmärgil välja konkreetne tegevuskava, mis hõlmaks taastamise kohustuse/vajaduse asjaolusid;

                           b)

                           propageerida kaitsekohustuse põhimõtet ÜROs ning teha tööd selle nimel, et tagada põhimõtte universaalsus olulise osana kollektiivse julgeoleku mudelist, mis põhineb mitmepoolsusel ja ÜRO ülimuslikkusel ning on seotud Rahvusvahelise Kriminaalkohtu tugevdamisega; tuletada meelde, et kaitsekohustus sisaldab ka kohustust võidelda karistamatusega;

                           c)

                           toetada ÜRO peasekretäri jõupingutusi kaitsekohustuse põhimõtte tähtsustamiseks ja selle mõju paremaks mõistmiseks ning teha koostööd teiste ÜRO liikmetega, kes soovivad suurendada rahvusvahelise kogukonna ennetus- ja reageerimissuutlikkust seoses massiliste ja julmade kuritegudega, mis käivad kaitsekohustuse põhimõtte alla;

                           d)

                           kutsuda ÜRO Julgeolekunõukogu üles arvestama Brasiilia ettepanekuga kaitsmisega kaasneva vastutuse kohta, et tagada kaitsekohustuse põhimõtte kõige tulemuslikum rakendamine, mis tekitaks võimalikult vähe kahju, ning aidata välja töötada vajalikke kriteeriume, mida tuleb eelkõige kaitsekohustuse kolmanda samba rakendamisel järgida, kaasa arvatud igasuguse sekkumise ulatuse ja kestuse proportsionaalsus, tagajärgede põhjalik tasakaalustatus, poliitiliste eesmärkide eelnev selgus ja sekkumise põhjenduste läbipaistvus; arvestades, et selliste kriteeriumide väljatöötamine võib anda tagatisi, mis võivad kaitsekohustuse doktriini kohaldatavuses veenda riike, kes praegu on selle suhtes tõrjuval seisukohal, tuleks antud volituste järelevalve ja läbivaatamise korda tugevdada, selle ülesandega võiksid teiste seas tegeleda ÜRO peasekretäri erinõunikud genotsiidi vältimise ja kaitsekohustuse küsimustes ning ÜRO inimõiguste ülemvolinik, ning seda tuleks teha „õiglaselt, kaalutletult ja professionaalselt, ilma poliitilise sekkumise ja topeltstandarditeta” (18);

                           e)

                           teha koostöös liikmesriikide ja meie rahvusvaheliste partneritega järeldused kogemustest, mis on saadud kaitsekohustuse rakendamisest Liibüas, ja praegusest suutmatusest võtta meetmeid Süürias;

                           f)

                           teha ettepanek ÜRO Julgeolekunõukogu viiele alalisele liikmele võtta vastu vabatahtlik käitumisjuhend, millega piirataks vetoõiguse kasutamist genotsiidi, sõjakuritegude, etnilise puhastuse või inimsusevastaste kuritegude puhul;

                           g)

                           arendada suhteid ELi piirkondlike partneritega, et määrata selgemalt kindlaks piirkondlike ja kohalike organisatsioonide roll kaitsekohustuse kohaldamisel;

                           h)

                           töötada selle nimel, et kaitsekohustusest saaks rahvusvahelise õiguse uus norm, mille kohaldamisala vastaks ÜRO liikmesriikide kokkuleppele 2005. aasta tippkohtumisel;

                           i)

                           anda julgeolekunõukogule teada, et praegu normiks kujuneva kaitsekohustuse sätestamine rahvusvahelise õigus normina ei piira julgeolekunõukogu otsustusõigust;

                           j)

                           aidata ÜRO tasandil tugevdada raamistikku ja suutlikkust seoses vahendamise, kahetasandilise diplomaatia ning parimate tavade vahetamisega, mis puudutab tekkivate konfliktide rahumeelset lahendamist, pingelõdvendust ja varajase hoiatuse süsteeme, milleks on näiteks poliitikaosakonna vahendamise tugiüksus; tugevdada nende kahe ÜRO peasekretäri erinõuniku ametkonda, kes tegelevad genotsiidi vältimise ja kaitsekohustuse küsimustega; kaasata kaitsekohustuse üle toimuvasse arutellu inimõiguste nõukogu;

                           k)

                           tagada, et koostöös ELi liikmesriikidega, kes on ÜRO Julgeolekunõukogus esindatud, ja kõigi rahvusvaheliste partneritega kantaks hoolt selle eest, et kaitsekohustuse põhimõtte võimalik edasiarendamine toimuks täielikus kooskõlas rahvusvahelise humanitaarõigusega, ning toetada ja jälgida humanitaarõiguse täielikku järgimist kaitsekohustuse rakendamisel tulevikus;

                           l)

                           käsitleda ELi liikmesuse küsimust ÜRO Julgeolekunõukogus ning ÜRO mandaadi alusel toimuvate ÜVJP missioonide rahastamist ühenduse eelarvest;

                           m)

                           kaasata kooskõlas ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonidega 1325 ja 1820 kõikidesse konflikti ennetamise, leevendamise ja lahendamise meetmetesse varasemast rohkem naisjuhte ja -organisatsioone;

                           n)

                           töötada koos ÜROga selle nimel, et kaitsekohustuse rakendamist nõudvate kõige raskemate kuritegude korral luua selge seos kaitsekohustuse rakendamise ja karistamatusevastase võitluse vahel;

               3.

               kutsub liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrget esindajat ja komisjoni asepresidenti üles:

                           a)

                           esitama Euroopa Parlamendi väliskomisjonile käesoleva soovituse vastuvõtmisele järgneva kuue kuu jooksul konkreetse tegevuskava parlamendi ettepanekute järelmeetmete kohta, tuues eelkõige esile kaitsekohustust käsitleva konsensuse saavutamiseks võetavad meetmed;

               4.

               teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev soovitus nõukogule ja teavitamise eesmärgil komisjonile, liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgele esindajale ja komisjoni asepresidendile, Euroopa välisteenistusele ning liikmesriikidele.

      (1)  S/RES/1674.

      (2)  A/RES/60/1.

      (3)  http://www.un.org/secureworld/report3.pdf

      (4)  A/59/2005.

      (5)  A/63/677.

      (6)  A/64/864.

      (7)  A/65/877-S/2011/393.

      (8)  A/66/874/-S/2012/578.

      (9)  10170/2010.

      (10)  ELT C 46, 24.2.2006, lk 1.

      (11)  ELT C 25, 30.1.2008, lk 1.

      (12)  ELT C 380 E, 11.12.2012, lk 140.

      (13)  Vastuvõetud tekstid, P7_TA(2012)0240.

      (14)  Vastuvõetud tekstid, P7_TA(2012)0058.

      (15)  ELT C 377 E, 7.12.2012, lk 66.

      (16)  ELT C 76 E, 25.3.2010, lk 61.

      (17)  ÜRO peasekretäri 25. juuli 2012. aasta aruanne „Kaitsekohustus: õigeaegne ja otsustav reageerimine”, artikkel 51 (A/66/874-S/2012/578).

      (18)  ÜRO peasekretäri 25. juuli 2012. aasta aruanne „Kaitsekohustus: õigeaegne ja otsustav reageerimine”, artikkel 51 (A/66/874-S/2012/578).


title: Nõukogu soovitus, 14. juuli 2015, milles käsitletakse Ungari 2015. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Ungari 2015. aasta lähenemisprogrammi kohta

text:
               18.8.2015

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 272/76

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   14. juuli 2015,
   milles käsitletakse Ungari 2015. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Ungari 2015. aasta lähenemisprogrammi kohta
   (2015/C 272/20)
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 9 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta, (2) eriti selle artikli 6 lõiget 1,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi resolutsioone,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,
   võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
   võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks komisjoni ettepaneku käivitada uus tööhõive ja majanduskasvu strateegia „Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel. Strateegia keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu potentsiaali ja konkurentsivõime suurendamiseks.

               (2)

               Nõukogu võttis 14. juulil 2015 komisjoni ettepanekute põhjal vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta ning 21. oktoobril 2010 otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (3). Neid kahte dokumenti koos nimetatakse koondsuunisteks ning liikmesriikidel paluti neid oma majandus- ja tööhõivepoliitikas arvesse võtta.

               (3)

               Nõukogu võttis 8. juulil 2014 vastu soovituse (4) Ungari 2014. aasta riikliku reformikava kohta ja esitas arvamus Ungari 2014. aasta lähenemisprogrammi kohta.

               (4)

               Komisjon võttis 28. novembril 2014 vastu iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis tähistas majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2015) algust. Samal päeval võttis komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles nimetati Ungarit liikmesriigina, mille olukorda tuleb põhjalikult analüüsida.

               (5)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 18. detsembril 2014 heaks prioriteedid investeeringute suurendamiseks, struktuurireformide intensiivistamiseks ja vastutustundlikuks, majanduskasvu soodustavaks eelarve konsolideerimiseks.

               (6)

               26. veebruaril 2015 avaldas komisjon Ungari 2015. aasta riigiaruande. Riigiaruandes hinnati Ungari edusamme 8. juulil 2014 vastu võetud riigipõhiste soovituste täitmisel. Riigiaruanne hõlmab ka vastavalt määruse (EL) nr 1176/2011 artiklile 5 tehtud põhjaliku analüüsi tulemusi. Komisjon järeldab oma analüüsi põhjal, et Ungaris esineb makromajanduslik tasakaalustamatus, millega seoses tuleb võtta otsustavaid poliitikameetmeid ja mida tuleb jälgida. Eelkõige tuleks jälgida rahvusvahelisest netoinvesteerimispositsioonist (mis on väga negatiivne, kuigi maksebilansi tasakaalustamisel on saavutatud mõningast edu) tulenevaid riske, valitsemissektori võla kõrget taset, finantssektori märkimisväärset regulatiivset koormust ja suurt viivislaenude määra, mis raskendavad finantsvõimenduse vähendamist.

               (7)

               Ungari esitas 30. aprillil 2015 nii oma 2015. aasta riikliku reformikava kui ka 2015. aasta lähenemisprogrammi. Selleks et võtta arvesse kõnealuste dokumentide omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.

               (8)

               Ungari suhtes kohaldatakse praegu stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku osa ning aastatel 2013–2015 võlareegliga seotud üleminekukorda. 2015. aasta lähenemisprogrammi kohaselt kavatseb valitsus valitsemissektori nominaalset eelarvepuudujääki järk-järgult kahandada ning viia see 2015. aastal 2,4 %-le SKPst ja 2018. aastal 1,6 %-le SKPst ning vastavalt ümberarvutatud struktuursele eelarvepositsioonile (5) võib eeldada, et keskpika perioodi eesmärk – struktuurne eelarvepuudujääk 1,7 % SKPst – saavutatakse 2017. aastal. Lähenemisprogrammi järgi kavatseb valitsus vähendada tasapisi ka valitsemissektori võla suhet SKPsse ja viia see 2015. aastal 74,9 %-le ja 2018. aastal 68,9 %-le. Eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on kuni 2016. aastani üldjoontes usutav ja pärast seda soodne. Meetmeid, mis toetavad kavandatud eelarvepuudujäägi saavutamist alates 2016. aastast, eriti pärast 2016. aastat võetavaid meetmeid, ei ole piisavalt täpsustatud. Komisjoni 2015. aasta kevadprognoosi põhjal viitavad nii struktuurne eelarvepositsioon kui ka kulutuste kasv netoarvestuses riskile, et keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamiseks nõutud kohandamiskavast kaldutakse 2015. ja 2016. aastal märkimisväärselt kõrvale. Seetõttu on 2015. ja 2016. aastal vaja võtta lisameetmeid. Võlareegliga seotud üleminekukorda peaks Ungari aga 2015. aastal järgima ja saavutama pärast üleminekuperioodi lõppu 2016. aastal võla vähendamise sihttaseme. Nõukogu on lähenemisprogrammile antud hinnangu põhjal ja komisjoni 2015. aasta kevadprognoosi arvesse võttes seisukohal, et on risk, et Ungari ei suuda stabiilsuse ja kasvu pakti nõudeid täita. Ungari eelarvejuhtimise süsteemi seisukohast oleks kasulik juba õigusaktidega vastu võetud keskpika perioodi eelarveraamistiku range kohaldamine ja eelarvenõukogule silmapaistvama analüütilise rolli andmine.

               (9)

               Pangandussektori põhiraskused on jäänud viimase 12 kuu jooksul püsima, eelkõige probleemid seoses turupõhise laenuandmise taastamisega paremate kapitali akumuleerumise võimaluste ja portfelli tõhusama puhastamise kaudu. Pankade laenuandmistegevuses – sh ligikaudu 40 % VKEdele antud laenude puhul – on alates 2013. aasta keskpaigast tuginetud peamiselt toetatavatele skeemidele. Olukorras, kus nii maksu- kui ka regulatiivne koormus on märkimisväärne ja probleemsete laenude osakaal suur, ei ole pankadel vajalikke stiimuleid tavapärase, mittetoetatava laenuandmistegevuse elavdamiseks. Ungari välispositsioon ja seonduvad finantsstabiilsust ohustavad riskid on tunduvalt kahanenud, kuna välisvaluutas nomineeritud hüpoteeklaenud konverteeriti hiljuti kohalikku valuutasse. Viivislaenude suur osakaal on endiselt suures osas tingitud kodumajapidamiste välisvaluutas nomineeritud võlgadest. Enamik selle probleemi leevendamiseks vastu võetud toetuskavadest ei ole olnud suunatud raskustes laenuvõtjatele, erandiks on riikliku varahaldusasutuse kava kodumajapidamiste sektoris; viivislaenude probleemi ei suudeta niiviisi tõenäoliselt lahendada. Portfelli tõhusat puhastamist takistab muu hulgas sundtäitmiste vähesus ning kohtulike ja kohtuväliste kriisilahendusmenetluste ebatõhusus. Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupangaga hiljuti sõlmitud kokkulepe hõlmab mitut valitsuse võetud kohustust, mis puudutavad finantssektori probleemide lahendamist muu hulgas pangamaksude järkjärgulise vähendamise ja eelneva konsulteerimise põhimõtte järgimise kaudu. Nende meetmete range rakendamine soodustaks usaldusväärse ja prognoositava finantspoliitika raamistiku taastamist. Ungari on viimase aasta jooksul korduvalt suurendanud riigi otsest osalust pangandussektoris. Otsese osaluse suurendamise teel toimuv riigi sekkumine pangandussektoris võib tuua kaasa märkimisväärseid eelarveriske isegi siis, kui see on ajutine.

               (10)

               Maksustamise valdkonnas hiljuti tehtud muudatuste (uute maksude kehtestamine ja olemasolevate maksude suurendamine) tulemusel on taastunud varasem suundumus suurendada sektoripõhise äriühingu tulumaksu kaalu. Selliste muudatuste prognoosimatus ja valikulisus põhjustavad sektorite lõikes investeeringute moonutusi. Kuigi võetud on mitu uut meedet, on mõne väikese sissetulekuga töötajate rühma maksukoormus jäänud üheks liidu suurimaks, eriti mõjutab see üksikuid inimesi. Maksukoormuse veelgi ulatuslikumaks suunamiseks sellistele tuluallikatele, mis soodustavad rohkem majanduskasvu, tundub olevat ruumi. Möödunud aasta jooksul on võetud mitmesuguseid meetmeid, mis aitavad tugevdada süsteeme, et võidelda maksudest kõrvalehoidumisega. Programm, mille raames ühendati jaemüügikohtade kassaparaadid veebipõhise süsteemiga, on edukalt lõpule viidud ning 2015. aastal on kavas seda laiendada mitmele turuteenusele. Alandatud on piiri, mille ületamise korral tuleb esitada üksikasjalik käibemaksudeklaratsioon. 2015. aastal võeti kasutusele maanteeveoste elektroonilise kontrollimise süsteem, mille peamine eesmärk on vähendada nn karussell-käibemaksupettusi. Maksukogumise haldustõhusust on siiski võimalik märkimisväärselt parandada ja maksukohustuste täitmise kulusid vähendada, eelkõige VKEde jaoks.

               (11)

               2014. aastal Ungari tööturu olukord üldiselt paranes ning tänu majanduse elavnemisele taastus erasektoris tööhõive. Endiselt püsivad märkimisväärsed probleemid, mis on seotud ühiskondliku töö programmiga, mida on alates 2011. aastast tunduvalt pikendatud. See programm tundub olevat ebatõhus ja mittetulemuslik aktiivne tööturumeede, mis võib moonutada tööturu nõuetekohast toimimist. Ungari majandus võiks rohkem kasu saada, kui samu ressursse kasutataks teistmoodi. Programmi eelarvekulud on viimase nelja aasta jooksul neljakordistunud ja moodustavad 0,8 % SKPst; aastatel 2015.–2018. peaksid need veel kord kahekordistuma, mis takistab ressursside kasutamist selliste koolituste ja teenuste oluliseks parandamiseks, mida on vaja avatud tööturul osalemise edendamiseks. On risk, et nii suured ühiskondlikud tööd põhjustavad märkimisväärse siduva mõju ja asendavad püsivalt madala kvalifikatsiooniga inimeste sotsiaalabi süsteemi. Kõnealust programmi ei ole muude aktiivsete tööturumeetmetega piisavalt koordineeritud ja see ei edenda küllaldaselt osalenute taasintegreerimist avatud tööturule. 2014. aasta esimesel poolel oli ühiskondliku töö programmist edukalt lahkunute osakaal ainult 13,8 %, mis näitab, et ühiskondlik töö ei toeta osalenute taasintegreerimist tööturule piisaval määral. Kuigi see programm on suunatud pikaajaliselt töötutele ja madala kvalifikatsiooniga inimestele (ning vähem soodsates piirkondades elavatele töötutele), oli 2013. aastal 47 % osalenutest keskharidus või kolmanda taseme haridus. Ajavahemikku, mille jooksul on õigus töötushüvitist saada (kolm kuud), ei ole pikendatud ja see ei vasta seega keskmisele ajale, mis kulub tööotsijatel töökoha leidmiseks (rohkem kui aasta). Rakendatud on mitu programmi, et parandada romide kaasamist tööturule, ja loodud seiresüsteem. Välja tuleks töötada ühtlustatud ja koordineeritud poliitikameetmed, millega oleks võimalik vaesust märkimisväärselt vähendada. Vaesuse näitajad osutavad mõõdukale paranemisele, kuid näitavad siiski, et vaesuse tase on murettekitavalt kõrge, eelkõige romide ja laste seas. Puudujääke on nii sotsiaalabi piisavuse kui ka selle katvuse osas.

               (12)

               Viimastel aastatel teenuste sektoris kehtestatud turule sisenemise tõkkeid ei ole kõrvaldatud; 2014. aastal võeti kasutusele uued tõkked, mis pärsivad majandusressursside tõhusat jaotamist, suurendavad investorite ebakindlust ja piiravad konkurentsi. Uute tõkete hulgas on näiteks nõue, et keskmise suurusega ja suurtel jaemüügiettevõtjatel peab olema tsentraalses korras saadud luba. Endiselt tekitab muret asjaolu, et avalikku haldust, otsustusprotsessi ja riigihankeid mõjutavad korruptsioon ja läbipaistvuse puudumine. 2014. aastal oli riigihangete valdkonnas konkurents endiselt väike ja palju lepinguid sõlmiti hankementlust korraldamata. 2014. aastal korraldati riigihangete haldamine ümber; selle tulemusi tuleb tähelepanelikult jälgida. 2014. aasta novembris esitas Ungari tegevuskava uute riigihankedirektiivide ülevõtmiseks ning konkurentsi ja läbipaistvuse edendamiseks. Teatatud on ka mitmest meetmest, mille eesmärk on korruptsioonivastase võitluse raamistiku täiustamine.

               (13)

               Romi lastele hariduse tagamiseks on rakendatud mõningaid meetmeid, kuid kaasavat tavaharidust edendav süsteemne lähenemisviis on veel välja töötamata. Selliste romi laste osakaal, kelle koolis või klassis on enamik õpilasi romid, on endiselt suur ning romi õpilaste haridustase on madalam kui riigi keskmine. Õpetajaid ei ole ebasoodsas olukorras olevate elanikerühmade toetamiseks piisavalt koolitatud. Selleks et parandada liikumist hariduse eri astmete ja vormide vahel ning üleminekut tööturule, on vaja teha rohkem. Võimalusi liikuda hariduse eri vormide vahel võivad eelkõige ebasoodsas olukorras olevate elanikerühmade jaoks veelgi piirata riigieelarveliste õppekohtade jaotamise kavandatud muudatused keskhariduse puhul ning üha rangemad vastuvõtunõuded kõrghariduse puhul. Kõrghariduse omandamise pooleli jätnud inimeste määr on Ungaris väga kõrge. 2014. aasta detsembris andis valitsus teada riikliku kõrgharidusstrateegia vastuvõtmisest. Strateegia kohaselt tõsteti kolmanda taseme hariduse omandamist kajastav riiklik eesmärk 34 %-le. Hiljutised meetmed ei ole ebasoodsas olukorras olevate elanikerühmade kaasamist kõrgharidusse üldiselt parandanud ega hariduse omandamise poolelijätmise probleemi lahendanud. Praegune rahastamissüsteem ei toeta piisavalt haridusele võrdse juurdepääsu tagamist.

               (14)

               Komisjon on Euroopa poolaasta raames Ungari majanduspoliitikat põhjalikult analüüsinud ja avaldanud tulemused 2015. aasta riigiaruandes. Ta on hinnanud ka lähenemisprogrammi ja riiklikku reformikava ning eelnevatel aastatel Ungarile esitatud riigipõhiste soovituste järelmeetmeid. Komisjon on hindamisel arvesse võtnud kõnealuste dokumentide asjakohasust Ungari eelarve- ja sotsiaalmajanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, aga liidu üldise majandusjuhtimise tugevdamise vajadust silmas pidades ka nende vastavust ELi õigusnormidele ja suunistele, lisades ELi tasandi panuse tulevastesse riigi tasandil tehtavatesse otsustesse. Euroopa poolaasta raames koostatud komisjoni soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 1–5.

               (15)

               Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu lähenemisprogrammi läbi vaadanud ja tema arvamus selle kohta (6) kajastub eelkõige soovituses 1.

               (16)

               Nõukogu on komisjoni põhjalikust analüüsist ja kõnealusest hindamisest lähtudes riikliku reformikava ja lähenemisprogrammi läbi vaadanud. Määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 6 alusel antud nõukogu soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 1–3,

         SOOVITAB Ungaril võtta 2015. ja 2016. aastal järgmisi meetmeid.

               1.

               Kohandada keskpika perioodi eelarve-eesmärgi suunas liikudes eelarvet 2015. aastal 0,5 % SKPst ja 2016. aastal 0,6 % SKPst.

               2.

               Võtta meetmeid, et taastada tavapärane laenuandmine reaalmajandusele ja kõrvaldada portfelli turupõhist puhastamist takistavad tegurid; vähendada märkimisväärselt tingimuslike kohustuste riske, mis tulenevad riigi suurest osalusest pangandussektoris.

               3.

               Vähendada moonutavat sektoripõhist äriühingu tulumaksu; kõrvaldada teenuste sektoris, sealhulgas jaemüügisektor, põhjendamatud turule sisenemise tõkked; vähendada madalapalgaliste maksukiilu, muu hulgas suunates maksustamise majanduskasvu vähem moonutavatele valdkondadele; tegeleda maksudest kõrvalehoidumise probleemi lahendamisega, vähendada maksukohustuste täitmise kulusid ja parandada maksukogumise tõhusust. Tugevdada riigihangete valdkonnas struktuure, mis edendavad konkurentsi ja läbipaistvust, ning täiustada veelgi korruptsioonivastase võitluse raamistikku.

               4.

               Suunata ühiskondliku töö programmi jaoks ette nähtud vahendid ümber aktiivsetele tööturumeetmetele, et edendada integreerimist esmasesse tööturgu, ning parandada sotsiaalabi ja töötushüvitiste piisavust ja katvust.

               5.

               Suurendada ebasoodsas olukorras olevate elanikerühmade, eelkõige romide osalemist kaasavas tavahariduses ja parandada nende toetamist õpetajate erikoolituse kaudu; tõhustada meetmeid, millega lihtsustatakse üleminekut hariduse ühelt astmelt teisele ja tööturule, ning parandada oluliste oskuste õpetamist.

      Brüssel, 14. juuli 2015

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         P. GRAMEGNA

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.

      (3)  Kehtivad vastavalt nõukogu 6. mai 2014. aasta otsusele 2014/322/EL liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta 2014. aastaks (ELT L 165, 4.6.2014, lk 49).

      (4)  Nõukogu 8. juuli 2014. aasta soovitus, milles käsitletakse Ungari 2014. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Ungari 2014. aasta lähenemisprogrammi kohta (ELT C 247, 29.7.2014, lk 77).

      (5)  Struktuurne eelarvepositsioon, mille komisjon on ümber arvutanud lähenemisprogrammi teabe alusel ühiselt kokkulepitud metoodika kohaselt.

      (6)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 9 lõikele 2.


title: Komisjoni soovitus, 11. veebruar 2009 , tuumamaterjali arvestus- ja kontrollisüsteemi rakendamise kohta tuumaseadmete käitajate poolt (teatavaks tehtud numbri K(2009) 785 all)

text:
               12.2.2009

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 41/17

      KOMISJONI SOOVITUS,
   11. veebruar 2009,
   tuumamaterjali arvestus- ja kontrollisüsteemi rakendamise kohta tuumaseadmete käitajate poolt
   (teatavaks tehtud numbri K(2009) 785 all)
   (2009/120/Euratom)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 77 ja 124,

               (1)

               Komisjoni 8. veebruari 2005. aasta määruses (Euratom) nr 302/2005 (Euratomi julgeolekumeetmete rakendamise kohta) (1) määrati kindlaks Euratomi asutamislepingu artiklis 79 esitatud nõuete laad ja ulatus, et võimaldada kasutatud või toodetud maakide, lähtematerjalide ning lõhustuvate erimaterjalide arvestust.

               (2)

               Määruse (Euratom) nr 302/2005 artiklis 7 on nõutud, et tuumaseadmete käitajad rakendaksid tuumamaterjalide arvestuse ja kontrolli süsteemi, ning samas on sellise süsteemi kohta esitatud mõned nõuded.

               (3)

               Komisjoni töödokumendis pealkirjaga „Euratomi asutamislepingu ohutusnõuete rakendamine” (2) on esitatud nõue, et komisjon koostaks heatasemelise tuumamaterjalide arvestuse ja kontrolli (edaspidi „NMAC”) süsteemide võrdlusraamistiku. Samuti on selles öeldud, et tuumaseadmete käitajate NMAC-süsteemide auditeerimine on osa komisjoni järelevalvetegevusest.

               (4)

               Euroopa kaitsemeetmete uurimis- ja arendustööga tegelev ühing ESARDA (European Safeguards Research and Development Association) esitas 2007. aastal „Tuumamaterjalide arvestuse ja kontrolli süsteemide hea tava juhised”, milles käsitleti NMAC-süsteemide osi, mida saab auditeerida, ja võimalikke kriteeriume, mille alusel saaks hinnata iga sellise osa kvaliteeti,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
   1. jagu.   Eesmärk ja kohaldamisala
   Käesolevas soovituses kirjeldatakse, millised peaksid olema võrdlusnäitajad, et käitaja NMAC-süsteem vastaks määruses (Euratom) nr 302/2005 sätestatud juriidilistele kohustustele. Mõni käesolevas soovituses kirjeldatud näitaja on asjakohane üksnes nende käitiste puhul, kus toimub teatav konkreetne tegevus. (3)

   2. jagu.   Mõisted ja määratlused

               1)

               „Tõkestus” – käitise, mahuti või seadme konstruktsioonielement, mida kasutatakse teatava piirkonna või üksuse (kaasa arvatud selle turvaseadmed või andmed) füüsilise puutumatuse tagamiseks või seda piirkonda või üksust käsitleva teabe pidevuse tagamiseks sel viisil, et hoida ära märkamatu tungimine sellesse piirkonda või üksusesse, tuuma- või muude materjalide märkamatu liigutamine või selles asuvate esemete mõjutamine. Tõkestuse näiteks on laoruumi või hoiubasseini, transpordianuma või säilitusmahuti seinad.

               2)

               „Parandusmeetmed” – meetmed, millega kõrvaldatakse NMAC-nõuetele mittevastavuse põhjus, anomaalia või muu soovimatu olukord, mis on ilmsiks tulnud. Parandusmeetmed võetakse vahejuhtumi kordumise vältimiseks. Parandusmeetmeid tuleb eristada tagajärgede kõrvaldamisest.

               3)

               „Andmetöötlus” – vahelüli ühelt poolt mõõtmistulemuste ja materjalide liikumist käsitlevate andmete saamise ning teiselt poolt õigusaktidega nõutud mitmesuguste aruannete, Euratomi kontrollideks vajalike dokumentide ja materjalide liikumist käsitlevate käitisesiseste töödokumentide koostamise vahel.

               4)

               „Varude kontroll” – tuumaseadme käitaja kvaliteedikontrolli kava, mille eesmärk on õigeaegselt tagada kooskõla arvestusandmete ja tegeliku olukorra vahel. Varude kontroll peaks hõlmama kindlakstehtud lahkuminekute kohta andmete esitamist, lahkuminekute põhjuste väljaselgitamist ja lahkuminekutest ettekandmist, samuti muude kohalike ja kesksete aruannetega kooskõla tagamist.

               5)

               „Varude nimekiri” – tuumamaterjalide täielik loetelu materjalibilansi alal või nimetatud ala konkreetses osas, mis koostatakse käitise menetluse kohaldamise abil. Nimekirjas võib olla materjale, mida käsitatakse partiina. Nimekirjas peaksid olema esemete ja partiide tähistused ning asukohad. Esemete või partiide masside väärtused ja muud tunnused peaksid olema jälgitavad.

               6)

               „Materjalibilansi kontroll” – meetod materjalibilansi väärtuse hindamiseks; materjalibilansi kontrolli abil otsustatakse, kas bilanss on vastuvõetav või mitte, arvestades mõõtemääramatuse põhjendatud hinnangut.

               7)

               „Materjalibilansi lahkuminek” – materjalibilansi väärtus, mis materjalibilansi kontrolli põhjal ei ole lubatav.

               8)

               „Mõõtmine” – tegevus, millega määratakse kindlaks arvestusaluse tuumamaterjali kogus ja omadused.

               9)

               „Tuumamaterjali arvestus- ja kontroll” (NMAC) – igasugune tegevus tuumakäitises, mis on seotud tuumamaterjalide arvestuse ja kontrolliga, kaasa arvatud andmete määramine ja töötlemine ning komisjonile aruande esitamine.

               10)

               „NMAC-lahkuminek” – lahkuminek NMAC-teabe (näiteks arvestusandmed) kahe või enama osa vahel, kui sellist lahkuminekut ei saa põhjendada normaalse mõõtmistulemuste varieerumise või mõõtemääramatuse nõuetekohaste hinnangute alusel. NMAC-lahkuminekud hõlmavad mõõtmistulemuste lahkuminekut, materjalibilansi lahkuminekut ja tuumamaterjali kontrolli lahkuminekut.

               11)

               „NMAC-anomaalia” – NMAC-lahkuminek või -lahkuminekute rida, mis on kooskõlas tuumamaterjali olulise koguse puudumise või ülejäägiga. NMAC-anomaalia võib avastada iga liiki NMAC-lahkuminekute uurimisega.

               12)

               „Tuumamaterjalide kontrolli lahkuminek” – tuumamaterjali tähistuse või asukoha mittevastavus.

               13)

               „Tuumamaterjali liikumise jälgimine” – dokumendid, milles on esitatud materjalibilansi alal asuva iga tuumamaterjaliüksuse tähistus, liikumised, asukoht ja põhitunnused. Eelkõige hõlmab liikumise jälgimine käitamisega seotud arvestusandmeid, mille alusel täiendatakse varusid, tehakse uusi mõõtmisi, tehakse kindlaks saatja ja saaja andmete lahkuminekud ja koostatakse kategooria muutmise deklaratsioonid.

               14)

               „Tuumaseadme käitaja” – iga isik või ettevõtja, kes paigaldab või kasutab lähtematerjalide või lõhustuvate erimaterjalide tootmiseks, eraldamiseks, ümbertöötlemiseks, ladustamiseks või muul viisil kasutamiseks ettenähtud seadmeid. Sama terminit kasutatakse ka organisatsiooni kohta, kel on lõplik vastutus selle eest, et NMAC vastab määruse (Euratom) nr 302/2005 sätetele.

               15)

               „Tulemuslikkuse näitaja” – põhinäitaja, mis iseloomustab üksikisiku, meeskonna, või organisatsiooni saavutusi või meetmega saadud tulemusi.

               16)

               „Füüsiline inventuur” – materjalibilansi alal asuvate tuumamaterjali üksuste täieliku nimekirja koostamine, mille alusel komisjoni inspektor saab kontrollida materjalide füüsilist olemasolu.

               17)

               „Füüsilise inventuuri kontrollimine” – tegevus, millega kontrollitakse käitaja tehtud füüsilise inventuuri õigsust ja millega lõpeb materjalibilansi periood. Füüsilise inventuuri kontrollimine toimub käitaja koostatud varude nimekirja alusel. Varude nimekirja andmeid võrreldakse füüsilise inventuuri aruandega.

               18)

               „Kvaliteedikontroll” – kontroll, mille eesmärk on tagada kvaliteedinõuete täitmine.

               19)

               „Kvaliteedijuhtimise süsteem” – kooskõlastatud tegevus organisatsiooni tegevuse kvaliteedi tõstmiseks ja kontrollimiseks.

               20)

               „Kvaliteeditagamine” – kvaliteedijuhtimise süsteemi osa, mille eesmärk on tagada kvaliteedinõuete täitmise usaldusväärsus.

               21)

               „Jälgitavus” – vaadeldava objekti varasema liikumise, kasutamise või asukoha kindlakstegemise võimalikkus.

         3. jagu.   NMAC-süsteemi juhtimine
   Korraldus ja vastutusalad

               1.

               Kõrgem juhtkond peaks tagama, et vastutusalad ja volitused on organisatsioonis kindlaks määratud ja kõigile teatatud. Juhtkonnas määratakse isik, kes muudest ülesannetest sõltumatult vastutab selle eest, et ta esitab tippjuhile igal aastal kirjalikult kinnituse, et kogu NMAC-süsteem täidab oma eesmärki.

               2.

               Juhtkonna ülesanded ja vastutusalad peaksid hõlmama organisatsioonilisi menetlusi ja teavitusmeetodeid, millega:

                           a)

                           antakse edasi teave NMAC tulemuslikkuse kohta nii alluvusliini pidi kui ka ametikohaste vastutusalade vahel;

                           b)

                           määratakse kindlaks vastutus NMAC nõuetekohase täiustamise eest, arvestades täiustamisvajaduse kindlakstegemiseks kasutatavaid kriteeriume;

                           c)

                           NMAC juhile antakse edasi teave NMAC-anomaaliate kohta;

                           d)

                           tagatakse NMAC-tegevuses osalevate isikute vajalik pädevus;

                           e)

                           tagatakse, et personal teab julgeolekumeetmete alaseid kohustusi.

         Kvaliteedijuhtimine ja -kontroll

               3.

               Põhiülesannete hulgas peaksid olema kvaliteeditagamise ja kvaliteedikontrolli meetmed. Nende meetmete eesmärgid peaksid hõlmama järgmist:

                           a)

                           võimaliku inimliku eksituse riski vähendamine;

                           b)

                           mõõteriistade ja tarkvara nõuetekohase toimimise tagamine;

                           c)

                           rea selliste näitajate esitamine, mis on välja töötatud juhtkonna hoiatamiseks nõuetele mittevastava toimimise mis tahes tunnustest (tulemuslikkuse näitajad);

                           d)

                           sisehindamine, et avastada puuduliku toimimise juhud;

                           e)

                           parandusmeetmete mehhanism puuduliku toimimise juhtude kõrvaldamiseks.

         4. jagu.   Mõõtmine ja mõõtmiste kontrollimine
   Mõõtmiste kava

               1.

               Mõõtmiste läbiviimise korral tuleb kehtestada kava, millega nähakse ette arvestusaruannetes käsitletava materjali piisavalt korrektne ja täpne mõõtmine ning iseloomustamine. Mõõtmised tuleb teha nii, et oleks tagatud jälgitavus juhuks, kui on vaja uurida anomaaliat. Mõõtmine hõlmab materjali mõõtmist ning samuti menetlusi, mille abil mõõdetav materjal valitakse välja kui teatavat materjalikogust esindav proov, samuti kirjeldatakse selle materjaliproovi kõiki edasisi töötlusi (proovi võtmine, transportimine, ettevalmistamine) ja kõiki vajalikke andmetöötluse menetlusi. Mõõtmine peaks hõlmama ka tegevust, mis on vajalik mõõtmise kontrollimiseks ja kvaliteeditagamiseks.

         Aruandlusandmetele esitatavad nõuded

               2.

               Mõõtmiste nõuetekohasuse tagamiseks tuleb arvesse võtta järgmist:

                           a)

                           kasutatava mõõtmismeetodi valideerimine;

                           b)

                           mõõtmistulemuste jälgitavus;

                           c)

                           täpsus ja õigsus;

                           d)

                           iga mõõtmistulemuse kinnitab vastutav isik;

                           e)

                           proov peab olema materjali esindav.

               3.

               Kui aruandlusandmed tuginevad arvutustele, kus ei ole tegemist otseste mõõtmistega, peavad väärtused olema valideeritud, jälgitavad ja kinnitatud. Üksuste loendamise puhul kehtivad sarnased nõuded.

         Mõõtmiste kontrollimine

               4.

               Arvestusaruannetes kasutatavate mõõtmistulemuste ja nende mõõtemääramatuste õigsuse tagamiseks peab olema kehtestatud mõõtmiste kontrollimise kava.

               5.

               Mõõtmiste kontrollimise kava peaks hõlmama järgmist:

                           a)

                           meetmed mõõteriistade nõuetekohase töö tagamiseks;

                           b)

                           aruannetes esitatavate massi väärtuste puhul peab olema tagatud, et need ei sisaldaks olulisi süstemaatilisi mõõtmisvigu ja et mõõtemääramatus oleks hinnatud õigesti;

                           c)

                           mõõtmiste kontrollimise kava kõikide andmete salvestamine;

                           d)

                           mõõteriistade ja -meetodite kirjeldus;

                           e)

                           mõõtmismeetodite heakskiitmine.

         5. jagu.   Tuumamaterjali liikumise jälgimine

               1.

               Tuumamaterjali liikumise jälgimisel tuleb dokumentaalselt tõendada tuumamaterjali iga üksuse iga liikumine ja asukoht. Jälgimine eeldab ka materjali omaduste ja tõkestuse teadmist. Iga tuumamaterjalide asukohta, kindlakstegemist, laadi või kogust mõjutav tegevus tuleks tõendada dokumentaalselt. Eelkõige hõlmab tuumamaterjali liikumise jälgimine arvestusandmeid, mille alusel täiendatakse varusid, tehakse uusi mõõtmisi, tehakse kindlaks saatja ja saaja andmete lahkuminekud ja koostatakse kategooria muutmise deklaratsioonid.

         Tähistus

               2.

               Tuumamaterjal peaks võimaluse korral olema mahutis, millele on antud ainuline tähistus. Kui tuumamaterjal ei ole transporditavas mahutis, võib mahuti tähistuse ja ühtlasi ka mahuti või materjali asukohana käsitada protsessi toimumiskoha täpselt piiritletud tähistust. See tähistus hõlmab materjali, mis asub anumas, milles toimub protsess, või muus seadmes. Mahutite tähistused peaksid olema püsivad ja varude kontrollimise hõlbustamiseks kergesti loetavad. Kui mahuti tähistust on vaja muuta, tuleb dokumenteerida seos vana ja uue tähistuse vahel. Kui tuumamaterjal on mingil kahekordse tõkestusega kujul, siis peaksid igas mahutis või asukohas oleva materjali laad ja omadused olema tähistuse kontrollimisega jälgitavad.

         Ladustamiskoha tähistamine

               3.

               Igal kohal, milles võidakse hoida tuumamaterjale, peaks olema tähistus, mis on aluseks materjali asukoha ja teisaldamiste dokumenteerimisel. Asukoha täpse määratlemise raames peavad vajaduse korral olema nimetatud konkreetsed asukohad nimetatud alal. Tuleks tagada, et ladustamiskoha arvestusandmete põhjal saaks iga ladustamiskohas oleva üksuse puhul kindlaks teha selle sisalduse tähistused ja et neist saaks tuletada iga tähistusega üksuse asukoha. Igas kohas oleva materjali laad ja omadused peaksid olema kättesaadavad kas tähistuste kontrollimisega või muul viisil.

         Tootmises oleva materjali jälgimine

               4.

               Kui tuumamaterjal viiakse mingisse protsessi (või pakitakse ümber), peaks tootmisandmete järgi olema võimalik kindlaks teha kõik üksused, millest on võetud materjal protsessi läbiviimiseks (või uude mahutisse paigutamiseks). Selle eesmärk on tagada protsessis oleva materjali asjaomaste tuumaomaduste jälgitavus.
               Tootmisandmetes tuleb täpsustada kõik protsessi viidud või ümberpakitud konkreetsed materjalikogused ja, nagu öeldud, tuleb säilitada kogu jälgitavuseks vajalik teave, mis on seotud tuumamaterjali laadiga.
               Kui töötlemise või ümberpakkimise tagajärjel tekivad uued materjaliüksused või -komplektid, tuleb kindlaks teha nende üksuste massi väärtused ja määrata neile tähistused ning nimetatud tähistused tuleb seostada asjakohaste massi väärtuste ja varasemate mõõtmistega.

         Varude kontroll

               5.

               Tuumaseadme käitaja läbiviidav varude kontroll peaks:

                           a)

                           tagama, et kõikide tuumamaterjalide viimine ladustamiskohast töötlemisalale ja vastupidi oleks dokumenteeritud (põhimõõtepunktid);

                           b)

                           regulaarse kontrollimisega tagama, et arvestuslikud varud vastavad põhimõõtepunktides salvestatud liikumise andmetele, ladustamiskoha andmetele ja töötlemise andmetele, ning kohalikke arvestusandmeid tuleb regulaarselt võrrelda ja kooskõlla viia materjalibilansi ala kesksete arvestusandmetega;

                           c)

                           võtma arvesse varude kontrolli meetmete töödokumente, millega tagatakse pideva teabe olemasolu üksustes oleva tuumamaterjali kohta;

                           d)

                           hõlmama regulaarset kontrolli, et teave olemasoleva materjali kohta ja tegelik olukord oleksid kooskõlas;

                           e)

                           tagama kindlakstehtud lahkuminekute lahendamise ja nende kohta aruannete esitamise ning kooskõla muude kohalike arvepidamiste ja keskse arvepidamisega.

                     Kui tuumamaterjali teisaldamine ei kujuta endast suletud üksuse teisaldamist, tuleb teisaldatava materjali kogus mõõta.

         Toimimine lahkuminekute korral

               6.

               Käitise lähenemisviis peaks olema selline, et NMAC lahkuminekuid tunnistatakse ja uuritakse ning toimimine nende puhul dokumenteeritakse. Selle lähenemisviisi puhul tuleb:

                           a)

                           näidata iga lahkumineku puhul, millised uurimismeetmed tuleb võtta ja millised on tingimused, mille puhul lahkuminekujuhtum loetakse lahendatuks. Võetavate meetmete juures tuleb näidata personali vastutusalad ja milliseid lisaandmeid on vaja kasutada;

                           b)

                           teha pärast lahkumineku lahendamist vajalikud parandused arvestusandmetes ja seadusega nõutud deklaratsioonides;

                           c)

                           registreerida juhud, kus lahkuminek jääb lahendamata, ja meetmed olukorra lahendamiseks.

         Toimimine anomaaliate korral

               7.

               Käitises peaks olema kehtestatud lähenemisviis, mis vastab määruse (Euratom) nr 302/2005 artikli 6 ja artikli 14 (Eriaruanded) kohastele aruandmiskohustustele. Lisaks käesoleva soovituse 5. jao punktis 6 kirjeldatud toimimisele lahkuminekute puhul tuleks nimetatud lähenemisviisi kohaselt:

                           a)

                           tunnistada ja uurida NMAC anomaaliaid ning dokumenteerida nende lahendamine vastavalt määruse (Euratom) nr 302/2005 artikli 15 punktile a. Sellise NMAC-juurdluse eesmärk peaks olema saada õigeaegselt arvestuse jaoks vajalikud tõendid, mis näitavad, et kõik materjalid on arvesse võetud;

                           b)

                           tunnistada ja uurida muid olukordi, mis vastavad määruse (Euratom) nr 302/2005 artikli 15 punktile b, ning dokumenteerida nende lahendamine;

                           c)

                           määrata kindlaks personali vastutusalad ja teavitusmeetod, mida on vaja kasutada, kui tuleb võtta meetmeid vastavalt määruse (Euratom) nr 302/2005 artikli 15 punktidele a ja b. Nimetatud lähenemisviisiga tuleks kindlaks määrata ka mehhanismid, mille kohaselt personal teavitab komisjoni;

                           d)

                           määrata kindlaks personali vastutusalad ja volitused, et teatada täiendavaid üksikasju või anda täiendavaid selgitusi, kui neid nõutakse vastavalt määruse (Euratom) nr 302/2005 artiklile 14.

         6. jagu.   Andmetöötlus ja andmete kontroll

               1.

               Tuleks rakendada andmetöötlussüsteem, mis tagaks järgmise:

                           a)

                           NMAC-süsteemi nõuetekohase toimimise jaoks vajalike andmete turvaline ja usaldusväärne säilitamine;

                           b)

                           määrusega (Euratom) nr 302/2005 ettenähtud aruanded (varude muudatuse aruanded, materjalibilansi aruanded, tegelike varude nimekirjad, eriaruanded, eelteated);

                           c)

                           materjalibilansi standardhälbed materjalibilansi kontrollimisel (vajaduse korral);

                           d)

                           mitut liiki dokumendid (näiteks saatedokumendid), mis on seotud varude muudatuse aruannetega;

                           e)

                           töödokumendid tavaliseks varude kontrolliks;

                           f)

                           füüsilise inventuuri töödokumendid;

                           g)

                           varude nimekiri, mis koostatakse füüsilise inventuuriga ja kasutatakse füüsilise inventuuri kontrollimisel või muul kontrollimisel.

               2.

               Tuleks kehtestada andmetöötlusmenetlused arvestusandmete parandamiseks ja parandusteadete koostamiseks kõikides olukordades, kus on avastatud lahkuminekuid. Sellisel parandamisel tuleb säilitada jälgitavus. Kvaliteedikontrolli ja -tagamise meetmetega tuleks tagada andmetöötlussüsteemi täielikkus ja õigsus.

               3.

               Andmetöötlemisvõimalused peaksid hõlmama ka järgmist:

                           a)

                           varude nimekirja koostamine käitajale varude kontrolli võimaldamiseks;

                           b)

                           varude nimekirjad, milles sisaldub kogu vajalik teave arvestusandmetes kirjapandud asukoha ja reaalse füüsilise asukoha lahkumineku kindlakstegemiseks;

                           c)

                           kohalike arvestusandmete ja materjalibilansi ala kesksete andmete korrapärase kooskõlastamise toetamine, kui seoses tuumamaterjalide töötlemisega on neid dokumente vaja eri kohtades säilitada;

                           d)

                           paranduste lisamise võimalus varude kontrollimise ja kooskõlastamise võimaldamiseks, kui parandamine osutub vajalikuks pärast lahkumineku juurdlemist;

                           e)

                           varude kontrollimise ja andmebaasiga kooskõlastamise tulemuste dokumenteerimine, sealhulgas avastatud lahkuminekute dokumenteerimine tulemuslikkuse näitajate kindlakstegemiseks.

               4.

               Andmetöötlustegevuse menetlused peaksid andma NMAC-süsteemi juhtidele järelevalveks vajalikku teavet. See peaks hõlmama teavet töötajate kohta, kes iga kord on tarkvara käivitanud, kasutatud rakendusprogrammide nimed, kasutatud andmesisestuskohad ja loodud andmeväljundite asukohad. Samuti peaks olema võimalik kindlaks teha iga rakendusprogrammi kasutamist või kinnitatud andmetöötluspoliitikale mittevastavat juurdepääsu taotlemist arvestusandmetele.

         Jälgitavus

               5.

               Andmetöötlussüsteem peaks võimaldama tekitada määrusega (Euratom) nr 302/2005 nõutud teavet ja samas tagama kogu esitatava teabe jälgitavuse. Peab olema võimalik kindlaks teha igasuguse teabe ja kõik andmed, mida võib vaja minna lahkuminekute ja anomaaliate lahendamiseks vastavalt määruse (Euratom) nr 302/2005 nõuetele.

         7. jagu.   Materjalibilanss
   Vastuvõtmine ja saatmine

               1.

               Tuumaseadmete käitajad peaksid rakendama vastuvõtmismenetlusi, mis hõlmavad järgmist:

                           a)

                           saatja teabe kontrollimine (täielikkus, kooskõlalisus);

                           b)

                           transpordimahuti laadi, tähistuste ja puutumatuse ning plommide kontrollimine ja tuumamaterjali laadi esialgne kontrollimine (vajaduse korral);

                           c)

                           saadud materjali arvelevõtmine arvestussüsteemis;

                           d)

                           saatja ja saaja andmete lahkuminekute avastamine ja toimimine sellisel juhul;

                           e)

                           parandusmeetmed lahkuminekute puhul;

                           f)

                           andmete registreerimine jälgitavust tagaval viisil;

                           g)

                           määruse (Euratom) nr 302/2005 artiklites 21 ja 22 sätestatud kohustuste täitmise tagamine.

               2.

               Tuumaseadmete käitajad peaksid rakendama saatmismenetlusi, millega määratakse kindlaks:

                           a)

                           saajale saadetava teabe sisu;

                           b)

                           kuidas arvestus ajakohastatakse;

                           c)

                           parandusmeetmed ja vajalik toimimine andmete lahkumineku olukorras, mille teeb kindlaks saaja;

                           d)

                           saatmise ettevalmistamine ja teostamine;

                           e)

                           arvestuse pidamine jälgitavust tagaval viisil;

                           f)

                           meetmed määruse (Euratom) nr 302/2005 artiklites 21 ja 22 sätestatud kohustuste täitmise tagamiseks.

         Füüsiline inventuur

               3.

               Igal kalendriaastal viiakse igal materjalibilansi alal läbi füüsiline inventuur ja kahe järjestikuse inventuuri vaheaeg ei tohiks olla pikem kui 14 kuud. Füüsilise inventuuri menetlused hõlmavad komisjonile aruandmiseks vajalikke menetlusi ja varude nimekirja koostamist füüsilise inventuuri kontrollimise jaoks. Eelkõige peaksid tuumaseadmete käitajate füüsilise inventuuri menetlused võtma arvesse järgmisi vajadusi:

                           a)

                           füüsilise inventuuri töömeetodite ja vastutuse kindlaksmääramine igal ladustamisalal ja igal töötlemisalal;

                           b)

                           usaldusväärse ja üksikasjaliku kõikide materjalide nimekirja koostamine materjalibilansi ala igas asukohas. Sellised menetlused peavad olema kavandatud nii, et ükski materjal ei jää nimekirjast välja;

                           c)

                           füüsilise inventuuri läbiviimise kohta tuleb koostada aruanne;

                           d)

                           kui füüsilise inventuuri läbiviimine hõlmab füüsilist kontrollimist (märgiste kontrollimist, mõõtmist), peaksid menetluses olema ette nähtud reeglid andmetöötlussüsteemides hoitavasse teabesse vajalike paranduste tegemiseks (kui leitakse lahkuminekuid), samuti reeglid selliste paranduste edastamiseks andmetöötlusosakonda;

                           e)

                           komisjoni inspektoritele füüsilise inventuuri kontrollimiseks esitatav materjalibilansi alal asuvate varude nimekiri peaks enne üleandmist olema kinnitatud vastutava isiku allkirjaga;

                           f)

                           kui ladustamiskoha füüsilisel inventuuril toetutakse ainult materjalide üleandmise dokumentidele, tuleks sellise lähenemisviisi usaldatavust suurendada järgmiste vahenditega:

                                       i)

                                       kvaliteedikontrolli ja kvaliteeditagamise sätted üleandmisdokumentide koostamise kohta;

                                       ii)

                                       kvaliteedikontrolli ja kvaliteeditagamise meetmed, mis tagavad ladustamiskohtade arvestusandmete usaldusväärsuse;

                                       iii)

                                       korrapärane registreerimine, et kvaliteedikontrolli ja kvaliteeditagamise sätteid on järgitud ja meetmed on rakendatud;

                                       iv)

                                       materjali puutumatuse tagamine alal olemise ajal;

                                       v)

                                       sõltumatu kinnitus, et üleandmisdokumentatsioon on täielik.

               4.

               Ametlikuks kontrollimiseks ettenähtud varude nimekirjas peab iga üksuse kohta olema esitatud järgmine teave:

                           a)

                           asukoht ja ladustuskoht nimetatud asukohas;

                           b)

                           mahuti tüüp ja tähistus (vajaduse korral);

                           c)

                           materjali tüüp;

                           d)

                           tuumamaterjali mass üksuse kohta (brutomass, tühimass ja netomass);

                           e)

                           uraani rikastusaste;

                           f)

                           plutooniumi isotoopkoosseis (kui on teada).

                     Varude nimekirjas peavad olema kirjed materjalide kohta, mida on raske mõõta kas nende asukoha tõttu (protsessianuma sisu) või nende mõõtmiseks kõlbmatu kuju tõttu. Sellisel juhul peaks käitaja deklareerima hinnangulise massivahemiku iga üksuse kohta ja jälgitavuse alusel peaks olema võimalik leida seos hindamiseks kasutatud andmetega. Juurdepääsuta kohas või protsessianumas oleva materjali massi hinnangutes peaks olema näidatud materjali asukoht. Mõõdetud jäätmekoguste, juhuslike kadude ja jäätmehoidlasse saadetud koguste massi väärtused peaksid olema jälgitavuse alusel tuletatavad varasematest andmetest.

         Materjalibilansi kontrollimine

               5.

               Materjalibilansi alal, kus materjale töödeldakse või üle mõõdetakse, tuleks füüsilise inventuuriga koostatud materjalibilanssi ja bilansikontrolliga hõlmatud töötlemisala materjalibilanssi kontrollida, kasutades bilansi standardhälbeid, milles arvestatakse põhjendatud mõõtemääramatust ja hinnatud koguste puhul protsessi ja mõõtemääramatust. Sellised kontrollimised peaksid olema kvaliteeditagamise süsteemi koostisosa.
               Igal bilansi kontrollimisel tuleks arvestada järgmist:

                           a)

                           bilansi standardhälbe arvutamise tarkvara peaks olema hõlmatud tarkvara ja selle kasutamise kvaliteeditagamisega;

                           b)

                           bilansi standardhälbe arvutamiseks kasutatavate arvestuste ja mõõtmismeetodi andmete suhtes tuleks kohaldada andmete ja nende kasutamise kvaliteeditagamise lähenemisviisi;

                           c)

                           standardhälbe arvutamiseks kasutatud algoritm peab olema tehnilises dokumendis kirjeldatud;

                           d)

                           meetod peaks võimaldama arvutada bilansi standardhälbed, mis õigesti kajastavad töötlemise käiku bilansiperioodi jooksul ja ka massi väärtuste varasemaid mõõtmisi (või hindamisi), mida kasutati bilansi arvutamiseks;

                           e)

                           kui protsessis oleva materjalikoguse hinnangud põhinevad varasemal teabel või mingil mudelil, tuleb tehnilises dokumendis kirjeldada hindamise ja veaarvutuse meetodeid;

                           f)

                           bilansikontrolli menetlus, tarkvara kasutusjuhend, tarkvara kirjeldus ja tehniliste meetodite dokumendid tuleb kirjutada niimoodi, et oleks võimalik hinnata nende täielikkust ja omavahelist kooskõla.

      Käesolev soovitus on adresseeritud liikmesriikidele.
      Brüssel, 11. veebruar 2009

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Andris PIEBALGS

      (1)  ELT L 54, 28.2.2005, lk 1.

      (2)  SEK(2007) 293.

      (3)  Viited mõõtmistele ja ainebilansi kontrollimisele ei ole asjakohased tuumakäitise puhul, milles ei tehta mõõtmisi.


title: EFTA järelevalveameti soovitus nr 93/13/COL, 21. veebruar 2013 , koordineeritud kontrollikava kohta, et teha kindlaks pettuste levik teatavate toitude turustamisel

text:
               30.4.2013

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 118/44

         EFTA JÄRELEVALVEAMETI SOOVITUS nr 93/13/COL,
   21. veebruar 2013,
   koordineeritud kontrollikava kohta, et teha kindlaks pettuste levik teatavate toitude turustamisel
   EFTA JÄRELEVALVEAMET,
   võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artiklit 109 ja protokolli 1,
   võttes arvesse EFTA riikide vahelist lepingut, millega asutatakse järelevalveamet ja kohus, eriti selle artikli 5 lõike 2 punkti b ja protokolli 1,
   võttes arvesse EMP lepingu II lisa XII peatüki punktis 54zzzi osutatud õigusakti (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks) selle parandatud ja muudetud kujul, eriti selle artiklit 53,
   võttes arvesse EFTA järelevalveameti 19. veebruari 2013. aasta otsust 75/13/COL, millega volitatakse kolleegiumi pädevat liiget vastu võtma EFTA veterinaar- ja fütosanitaarküsimuste komitee heaks kiidetud lõplikku soovitust (reg-nr 663341),
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Määruse (EÜ) nr 882/2004 artiklis 53 on sätestatud, et EFTA järelevalveamet (edaspidi „järelevalveamet”) võib vajaduse korral soovitada koordineeritud kavu, mida korraldatakse ühekordselt eelkõige sööda, toidu või loomadega seotud ohtude leviku kindlakstegemiseks.

               (2)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. märtsi 2000. aasta direktiivis 2000/13/EÜ toidu märgistamist, esitlemist ja reklaami käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (1) on sätestatud kõikide toiduainete suhtes kohaldatavad EMP toidumärgistamiseeskirjad.

               (3)

               Kooskõlas direktiiviga 2000/13/EÜ ei tohi märgistus ja selle meetodid tarbijat eksitada, seda eelkõige seoses toidu iseloomulike tunnustega, sh toidu tegeliku olemuse ja nimetusega. EMP või siseriiklike erieeskirjade puudumise korral peaks nimetus, mille all toodet müüakse, olema toote harjumuspärane nimetus selles EMP riigis, kus toodet müüakse, või toidu kirjeldus, mis annab ostjale piisavalt selget teavet toote tegeliku olemuse kohta.

               (4)

               Lisaks peavad müügipakendis toidu puhul, mis on suunatud lõpptarbijale või toitlustusettevõtetele, olema etiketile märgitud kõik koostisosad. Lõpptarbijale või toitlustusettevõtetele ettenähtud toitude puhul, mis sisaldavad koostisosana liha, tuleb otse pakendile või sellele kinnitatud märgisele märkida loomaliigi nimi, mille lihaga on tegemist. Kui koostisosa on nimetatud toidu nimetuses, märgitakse koostisainete loetelus selle kogus protsentides, et vältida tarbija eksitamist seoses toidu nimetuse ja koostisega.

               (5)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 853/2004, millega sätestatakse loomset päritolu toidu hügieeni erireeglid, (2) on ette nähtud täiendavad märgistusnõuded, mida kohaldatakse konkreetsete toiduainete suhtes. Eelkõige nähakse ette, et lõpptarbijale tarnimiseks ettenähtud pakendid, mis sisaldavad muu hulgas kabjaliste hakkliha, peavad kandma märgist, mis näitab, et selliseid tooteid tuleks enne tarbimist termiliselt töödelda, juhul kui see on nõutav selle liikmesriigi siseriiklike õigusaktidega, mille territooriumil toode turule viiakse, ja kõnealustes õigusaktides ette nähtud määral.

               (6)

               Määruse (EÜ) nr 853/2004 II lisa III jaos on sätestatud, et tapamaju käitavad toidukäitlejad peavad vastavalt vajadusele nõudma, vastu võtma ja kontrollima toiduahelat käsitlevat teavet kõigi loomade puhul (välja arvatud looduslikud ulukid), kes on saadetud või kavatsetakse saata tapamajja, ning võtma seoses selle teabega meetmeid. Asjakohane toiduahelat käsitlev teave peab hõlmama eelkõige teavet loomadele asjakohasel ajavahemikul manustatud veterinaarravimite kohta, mille keeluaeg on nullist suurem, koos manustamiskuupäevade ja keeluaegadega. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruses (EÜ) nr 854/2004, millega kehtestatakse erieeskirjad inimtoiduks ettenähtud loomsete saaduste ametlikuks kontrollimiseks, (3) on muu hulgas sätestatud, et auditeerimis- ja inspekteerimisülesandeid teostab riiklik veterinaararst. Riiklik veterinaararst kontrollib ja analüüsib eelkõige tapmiseks ettenähtud loomade päritoluettevõtte andmetes olevat asjakohast teavet, sealhulgas toiduahelat käsitlevat teavet, ning võtab nimetatud kontrolli ja analüüsi dokumenteeritud tulemusi arvesse tapaeelse ja tapajärgse kontrolli läbiviimisel.

               (7)

               Pärast 2012. aasta detsembris Euroopa Liidu liikmesriikides alanud ametlikke kontrollimisi ilmnes, et teatavad müügipakendis toidud sisaldasid hobuseliha, mida ei olnud märgitud otse pakendil või pakendile kinnitatud märgisel esitatud koostisosade loetelus. Selle asemel osutati teatavate selliste toitude nimetuses ja/või lisatud koostisosade loetelus eksitavalt üksnes veiseliha olemasolule.

               (8)

               Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määruse (EÜ) nr 178/2002 (millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused) (4) artiklile 17 peavad toidukäitlejad enda juhitava ettevõtte kõigil tootmis-, töötlemis- ja turustamisetappidel tagama toidu vastavuse nende tegevust reguleerivatele toidualaste õigusnormide nõuetele ning kontrollima kõnealuste nõuete täitmist.

               (9)

               Hobused on ühtaegu nii toiduks tarvitatav kui ka toiduks mittetarvitatav liik. Fenüülbutasoon on veterinaarravim, mida on vastavalt komisjoni 22. detsembri 2009. aasta määrusele (EL) nr 37/2010, mis käsitleb farmakoloogilisi toimeaineid ja nende liigitust loomsetes toiduainetes sisalduvate jääkide piirnormide järgi, (5) lubatud kasutada ainult toiduks mittetarvitatavate loomade puhul. Seega hobused, keda ei peeta toidu tootmise eesmärgil ning keda on mõnes eluetapis ravitud fenüülbutasooniga, ei tohi sattuda toiduahelasse. Võttes arvesse pettust, mis on seotud teatavate toiduainete märgistusel hobuseliha sisalduse märkimata jätmisega, on asjakohane teha ennetavatel eesmärkidel kindlaks, kas fenüülbutasooniga ravitud hobuste toiduks mitte tarvitatav liha on jõudnud toiduahelasse.

               (10)

               Seepärast on vaja, et järelevalveamet soovitaks Norral ja Islandil kohaldada ühe kuu jooksul koordineeritud kontrollikava, et teha kindlaks pettuste levik teatavate toitude turustamisel. Seda perioodi võib pikendada kahe kuu võrra.

               (11)

               Soovitatud kontrollikava peaks koosnema kahest meetmest.

               (12)

               Esimene meede peaks hõlmama lõpptarbijale või toitlustusettevõtetele ettenähtud toidu asjakohast kontrolli jaemüügi tasandil, kui toitu turustatakse ja/või kui see on märgistatud veiseliha sisaldavana. Kontrollimisi võib laiendada ka muudele asutustele (nt külmhooned). Nende kontrollide eesmärk on teha kindlaks, kas sellised tooted sisaldavad hobuseliha, mida ei ole nõuetekohaselt pakendile märgitud, või pakendamata toiduainete puhul, kas teavet hobuseliha sisalduse kohta on tarbijate või toitlustusettevõtete eest varjatud. Kontrollitakse representatiivset valimit.

               (13)

               On olemas usaldusväärsed meetodid, mis võimaldavad märgistusel nimetamata liikide valkude sisalduse proovis piisava täpsusega kindlaks määrata. Euroopa Liidu referentlaboratoorium, mis tegeleb söödas sisalduvate loomsete valkude määramisega, võib anda kasulikku nõu selliste meetodite ja nende kasutamise kohta. Norra ja Islandi pädevaid asutusi tuleks kutsuda üles toetuma kasutatavate meetodite valikul referentlaboratooriumi nõuannetele.

               (14)

               Teine meede peaks hõlmama asjakohase kontrolli läbiviimist inimtoiduks ettenähtud hobuseliha käitlevates ettevõtetes, sealhulgas kolmandatest riikidest pärit toidu kontrollimist, et avastada fenüülbutasooni jääke. Selliseid kontrolle tuleks samuti teha representatiivse valimiga, võttes arvesse tootmist ja importi. Käesoleva juhtumi puhul on asjakohane viidata meetoditele, mis on sätestatud komisjoni otsuses 2002/657/EÜ, millega rakendatakse nõukogu direktiivi 96/23/EÜ analüüsimeetodite tulemuslikkuse ja tulemuste tõlgendamise osas (6).

               (15)

               Norra ja Island peaksid edastama selliste kontrollide tulemused korrapäraselt järelevalveametile, et oleks võimalik hinnata tulemusi ja määrata kindlaks asjakohased meetmed. Need tulemused edastatakse Euroopa Komisjonile.
               Käesolevas soovituses esitatud meetmed on kooskõlas järelevalveametit abistava veterinaar- ja fütosanitaarküsimuste EFTA komitee arvamusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
   Norra ja Island peaksid käesoleva soovituse lisa kohaselt rakendama koordineeritud kontrollikava, mis koosneb järgmistest meetmetest:

               a)

               kontrollida ametlikult lõpptarbijale või toitlustusettevõtetele ettenähtud toiduaineid, mida turustatakse ja/või mis on märgistatud veiseliha sisaldavatena, ning

               b)

               kontrollida ametlikult inimtoiduks ettenähtud hobuseliha, et avastada fenüülbutasooni jääke.

      Brüssel, 21. veebruar 2013

            EFTA järelevalveameti nimel

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            kolleegiumi liige

         Xavier LEWIS

            direktor

      (1)  EMP lepingu II lisa XII peatüki punktis 18 osutatud õigusakt

      (2)  EMP lepingu I lisa I peatüki punktis 6.1.17 osutatud õigusakt

      (3)  EMP lepingu I lisa I peatüki punktis 1.1.12 osutatud õigusakt

      (4)  EMP lepingu II lisa XII peatüki punktis 54zzzc osutatud õigusakt

      (5)  EMP lepingu II lisa XIII peatüki punktis 13 osutatud õigusakt

      (6)  EMP lepingu I lisa I peatüki punktis 7.2.19 osutatud õigusakt

      LISA

         Koordineeritud kontrollkava, et teha kindlaks pettuste levik teatavate toitude turustamisel

      I.   KOORDINEERITUD KONTROLLIKAVA MEETMED JA REGULEERIMISALA
      Koordineeritud kontrollikava peaks koosnema kahest meetmest:

         MEEDE 1:   Veiseliha sisaldavana märgistatud ja/või turustatava toidu kontroll

      A.   Reguleeritavad tooted

                  1.

                  Veiseliha sisaldavana märgistatud ja/või turustatavad toiduained (nt hakkliha, lihatooted ja lihavalmistised), mis kuuluvad järgmistesse kategooriatesse:

                              a)

                              lõpptarbija või toitlustusettevõtete jaoks ettenähtud müügipakendis toiduained, mis märgistuse kohaselt sisaldavad veiseliha;

                              b)

                              lõpptarbijale või toitlustusettevõtetele müügiks pakutavad müügipakendita tooted, tarbija soovil müügikohas pakitavad tooted või lõpptarbijale vahetult müügiks pakendatavad toiduained, mida turustatakse või mis on muul viisil kirjeldatud veiseliha sisaldavana.

                  2.

                  Koordineeritud kontrollikava raames kohaldatakse mõistet „müügipakendis toit” direktiivi 2000/13/EÜ artikli 1 lõike 3 punkti b tähenduses.

                  3.

                  Koordineeritud kontrollikava raames kohaldatakse mõisteid „hakkliha” ja „lihavalmistised” ja „lihatooted” määruse (EÜ) nr 853/2004 I lisa punktide 1.13, 1.15 ja 7.1. tähenduses.

            B.   Eesmärk

      Norra ja Islandi pädevad asutused peaksid teostama ametlikke kontrolle, et teha kindlaks, kas punktis A osutatud tooted sisaldavad hobuseliha, mida ei ole pakendil nõuetekohaselt näidatud, või kas pakendamata toidu puhul on kogu teave selle sisalduse kohta tehtud tarbijale või toitlustusettevõtetele kättesaadavaks kooskõlas ELi ja vajaduse korral siseriiklike sätetega.
      C.   Proovivõtukohad ja -kord

                  1.

                  Valim peab asjaomaste toodete jaoks olema representatiivne ning hõlmama mitmekesiseid tooteid.

                  2.

                  Toodetest tuleks proove võtta jaemüügi tasandil (nt supermarketid, väikesed kauplused, lihakauplused) ning neid võib võtta ka muudes asutustes (nt külmhooned).

            D.   Proovide arv ja menetlused

      Järgmises tabelis on esitatud ülevaade selliste proovide soovitusliku miinimumarvu kohta, mis tuleb võtta II jaos sätestatud ajavahemiku jooksul. Norra ja Islandi pädevatel asutustel palutakse võtta võimaluse korral rohkem proove. Proovide jaotumine riigiti põhineb rahvastikunäitajatel, kusjuures riigi kohta kalendrikuus asjaomastest toodetest võetav väikseim proovide arv on 10, nagu on osutatud II jaos.

                  Toiduained, mida turustatakse ja/või mis on märgistatud veiseliha sisaldavana

                  Riik, kus toodet müüakse

                  Igakuine soovituslik proovide arv

                  Norra

                  50

                  Island

                  10

            E.   Meetodid

      Norra ja Islandi pädevad asutused peaksid eelistatavalt kasutama Euroopa Liidu loomsete valkude määramise referentlabori soovitatud meetodit/meetodeid.

         MEEDE 2:   Inimtarbimiseks ettenähtud hobuseliha kontroll

      A.   Reguleeritavad tooted

      Hobuse-, eesli-, muula- või hobueesliliha, värske, jahutatud või külmutatud, mis on klassifitseeritud kombineeritud nomenklatuuri koodi 0205 alla ja mis on ette nähtud inimtoiduks.
      B.   Eesmärk

      Norra ja Islandi pädevad asutused peaksid teostama ametlikke kontrolle, et avastada punktis A osutatud toodetes võimalikke fenüülbutasoonijääke.
      C.   Proovivõtukohad ja -kord

      Toodetest tuleks proove võtta punktis A osutatud tooteid käitlevates ettevõtetes (nt tapamajad, piirikontrolli punktid).
      D.   Proovide arv ja menetlused

      II jaos sätestatud ajavahemiku jooksul võetavate proovide soovituslik minimaalne arv peaks olema kindlaks määratud järgmiselt: üks proov punktis A osutatud toodete iga 50 tonni kohta ning vähemalt viis proovi iga riigi kohta.
      E.   Meetodid

      Norra ja Islandi pädevad asutused peaksid kasutama meetodeid, mis on kinnitatud vastavalt komisjoni otsusele 2002/657/EÜ. Sellised meetodid on kättesaadavad loomset päritolu toidus esinevate ning direktiivi 96/23/EÜ I lisa A rühma 5. alarühmas ning B rühma 2. alarühma punktides a, b ja e loetletud veterinaarravimite jääkide ja saasteainete määramise ELi referentlabori kodulehel (1).
      II.   KOORDINEERITUD KONTROLLIKAVA KESTUS
      Koordineeritud kontrollikava tuleks rakendada ühe kuu jooksul alates käesoleva soovituse vastuvõtmisest või hiljemalt alates 1. märtsist 2013.
      III.   ARUANNE TULEMUSTE KOHTA

                  1.

                  Norra ja Islandi pädevad asutused peaksid esitama aruande, milles on iga käesoleva lisa I jaos osutatud meetme kohta järgmine kokkuvõtlik teave:

                              a)

                              võetud proovide arv tootekategooria kohta;

                              b)

                              kasutatud analüüsimeetod(id) ning tehtud analüüside tüübid;

                              c)

                              positiivsete leidude arv;

                              d)

                              meetme 1 raames tehtud järelkontrollid seoses punktis A osutatud toodete positiivsete leidudega juhul, kui tuvastatud hobuselihasisaldus ületab 1 %;

                              e)

                              meetme 2 raames tehtud järelkontrollid seoses punktis A osutatud toodete positiivsete leidudega;

                              f)

                              järelkontrollide tulemused;

                              g)

                              meetme 2 raames punktis A osutatud toodete positiivsete leidude puhul riik, milles asjaomane loom oli sertifitseeritud tapmiseks.

                        Aruanne tuleks saata järelevalveametile 15 päeva jooksul II jaos osutatud ühekuulise ajavahemiku lõpust arvates.
                  Aruanne tuleks esitada vormingus, mille määrab kindlaks järelevalveamet.

                  2.

                  Norra ja Islandi pädevad asutused peaksid toidu- ja söödaalase kiirhoiatussüsteemi kaudu viivitamata teatama järelevalveametile kõikidest selliste ametlike kontrollide positiivsetest tulemust, mis on teostatud seoses I jaos osutatud meetmetega 1 ja 2.

                  3.

                  Norra ja Islandi pädevad asutused peaksid järelevalveametile esitama aruande ka selliste kontrollide tulemuste kohta, mis toidukäitlejad ise on teostanud pädeva asutuse taotluse korral. Sellisele teabele tuleks lisada punktis 1 osutatud andmed ning see tuleks esitada vormingus, mille määrab kindlaks järelevalveamet.

         (1)  EMP lepingu I lisa I peatüki punkti 7.1 osas 2 osutatud õigusakt