title: Euroopa Keskpanga soovitus, 4. aprill 2017, ühiste määratluste kohta riiklike pädevate asutuste poolt vähem oluliste krediidiasutuste suhtes teatavate liidu õiguses sätestatud valikuvõimaluste ja kaalutlusõiguse kasutamisel (EKP/2017/10)

text:
                  13.4.2017

                  ET

                  Euroopa Liidu Teataja

                  C 120/2

            EUROOPA KESKPANGA SOOVITUS,
      4. aprill 2017,
      ühiste määratluste kohta riiklike pädevate asutuste poolt vähem oluliste krediidiasutuste suhtes teatavate liidu õiguses sätestatud valikuvõimaluste ja kaalutlusõiguse kasutamisel
      (EKP/2017/10)
      (2017/C 120/02)
      EUROOPA KESKPANGA NÕUKOGU,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
      võttes arvesse nõukogu 15. oktoobri 2013. a. määrust (EL) nr 1024/2013, millega antakse Euroopa Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga, (1) eelkõige selle artikli 4 lõiget 3 ning artikli 6 lõiget 1 ja lõike 5 punkti c,
      ning arvestades järgmist:

                  (1)

                  Euroopa Keskpank (EKP) vastutab ühtse järelevalvemehhanismi tõhusa ja järjepideva toimimise eest. EKP teostab järelevalvet süsteemi toimimise üle, et tagada kõrgete järelevalvestandardite ühetaoline kohaldamine ja järelevalvetulemuste sidusus osalevates liikmesriikides.

                  (2)

                  Määruse (EL) nr 1024/2013 ja Euroopa Keskpanga määruse (EL) nr 468/2014 (EKP/2014/17) (2) kohaselt peab EKP tagama usaldatavusnõuete ühetaolise kohaldamise osalevate liikmesriikide krediidiasutuste suhtes.

                  (3)

                  Pädeva asutusena määruse (EL) nr 1024/2013 tähenduses on EKP kasutanud olulisteks liigitatud krediidiasutuste suhtes Euroopa Keskpanga määruses (EL) 2016/445 (EKP/2016/4) (3) sätestatud valikuvõimalusi ja kaalutlusõigust. Lisaks on EKP oma 2016. aasta novembris avaldatud juhendis liidu õiguses sätestatud valikuvõimaluste ja kaalutlusõiguse kasutamise kohta ette näinud ühise määratluste kogumi teatud muude valikuvõimaluste juhtumipõhiseks kasutamiseks pärast oluliseks liigitatud krediidiasutuste taotluste individuaalset hindamist vastavalt määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 6 lõikele 4 ning määruse (EL) nr 468/2014 IV osale ja artikli 147 lõikele 1.

                  (4)

                  Ühtsete järelevalvepõhimõtete edendamiseks valikuvõimaluste ja kaalutlusõiguse kasutamise individuaalsel hindamisel riiklikes pädevates asutustes on EKP-l määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 4 lõike 3 kohaselt õigus võtta vastu soovitus vähem oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute taotluste hindamisel kohaldatavate määratluste kohta.

                  (5)

                  Ühine määratluste kogum valikuvõimaluste ja kaalutlusõiguse individuaalsel kasutamisel on vajalik ühelt poolt ühetaolisuse, tulemuslikkuse ja läbipaistvuse edendamiseks vähem oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute järelevalve teostamisel ühtse järelevalvemehhanismi raames ning teiselt poolt oluliste ja vähem oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute võrdse kohtlemise vajaduspõhiseks edendamiseks ning võrdsete võimaluste loomiseks kõikidele osalevate liikmesriikide krediidiasutustele. Samal ajal tuleb arvestada proportsionaalsuse põhimõtet ning järelevalve alla kuuluvate krediidiasutuste õigustatud ootusi.

                  (6)

                  Selleks on EKP oma juhendis välja toonud need valikuvõimalused ja kaalutlusõigused, mida on kohane kasutada ühetaoliselt nii oluliste kui vähem oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes. Lisaks on EKP välja toonud muud valikuvõimalused ja kaalutlusõigused, sealhulgas määruse (EL) nr 575/2013 artiklis 380 ja artikli 420 lõikes 2 sätestatud kaks üldist valikuvõimalust ja kaalutlusõigust, mille kasutamiseks soovitab EKP kehtestada konkreetsed põhimõtted vähem olulistele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele.

                  (7)

                  Konsolideeritud järelevalve ja usaldatavusnõuete kohaldamise eranditega seonduvate valikuvõimaluste ja kaalutlusõiguse osas peaksid riiklikud pädevad asutused vastavalt EKP juhendi II osa 1. peatükis sätestatud soovitustele kehtestama usaldusväärsed põhimõtted individuaalsete erandite tegemiseks. Erandite tegemisel piiriülese tasandi likviidsusnõuete kohaldamisel soovitab EKP kehtestada konkreetsed põhimõtted vähem olulistele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, sest mitte kõik EKP juhendiga hõlmatud taotluste hindamise määratlused ei ole asjaomaste krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul asjakohased.

                  (8)

                  Omavahendite ja kapitalinõuetega seonduvate valikuvõimaluste ja kaalutlusõiguste osas peaks kehtestama ühetaolised ja usaldusväärsed põhimõtted kogu ühtsele järelevalvemehhanismile vastavalt EKP juhendi II osa 2. ja 3. peatüki sätetele, sest asjaomased järelevalveotsused mõjutavad kättesaadavate omavahendite mahtu ja kvaliteeti. Sama põhimõtet tuleks kohaldada täiendavate esimese ja teise taseme instrumentide või vähemusosaluste puhul, mida võib teatud tingimustel käsitleda nõuetekohaste omavahenditena. Lisaks tuleks võrdsete võimaluste loomiseks kõikides ühtse järelevalvemehhanismi krediidiasutustes omavahendite nõuete arvutamisel ühetaoliselt kohaldada standardmeetodit, sisereitingute meetodit, sisemudeli meetodit ja sisemudelit. Selleks peaks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 575/2013 (4) sätestatud nõuetele vastavuse hindamisel nullprotsendilise riskikaalu kohaldamiseks grupisiseste riskipositsioonide omavahendite nõuete arvutamisel lähtuma ühiste määratluste kogumist. Samas on EKP välja toonud ka teatud omavahendite ja kapitalinõuetega seonduvad valikuvõimalused ja kaalutlusõigused, mille kasutamiseks on vaja kehtestada konkreetsed põhimõtted vähem olulistele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele.

                  (9)

                  Krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemiga hõlmatud asutustega seonduvate valikuvõimaluste ja kaalutlusõiguste puhul soovitatakse usaldatavusnõuetest erandi tegemise taotluste hindamisel kasutada järelevalve ühetaolisuse saavutamiseks ühiste määratluste kogumit vastavalt EKP juhendi II osa 4. peatükile, sest krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeem hõlmab tavaliselt nii olulisi kui vähem olulisi krediidiasutusi ja investeerimisühinguid. Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 49 lõike 3 kohaselt krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemiga hõlmatud asutuste osas soovitatakse kehtestada konkreetsed põhimõtted vähem olulistele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, et minimeerida nende halduskoormust.

                  (10)

                  Riskide kontsentreerumise nõuetele vastavuse osas tuleks EKP juhendi II osa 5. peatükis olulistele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele kehtestatud põhimõtteid kasutada ka vähem oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes, et edendada ühtse järelevalvemehhanismi krediidiasutuste riskide kontsentreerumise usaldusväärset käsitlemist ning kontsentratsiooniriskide adekvaatset juhtimist ja maandamist.

                  (11)

                  EKP juhendi II osa 6. peatükis sätestatud likviidsusnõuetega seonduvate valikuvõimaluste ja kaalutlusõiguste osas soovitab EKP kehtestada ühetaolised ja usaldusväärsed põhimõtted, sest asjaomased valikuvõimalused mõjutavad likviidsuskattekordaja nõuete arvutamist, näiteks sissevoolude ja väljavoolude käsitluse täpsustamise osas. Kaubanduse rahastamise bilansiväliste kirjetega seotud toodete väljavoolu määrade osas võivad riiklikud pädevad asutused kohaldada 5 %-st madalamat väljavoolumäära, kui kohaldatav väljavoolumäär on määratletud statistilise teabe põhjal.

                  (12)

                  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/36/EL (5) artikli 21 lõikes 1 sätestatud keskasutusega püsivalt seotud krediidiasutuste erandi kohaldamise osas soovitatakse võrdsete võimaluste loomiseks kehtestada vähem olulistele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele EKP juhendi II osa 8. peatükis sätestatud põhimõtted.

                  (13)

                  Juhtimiskorra ja usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalvega seonduvate valikuvõimaluste ja kaalutlusõiguste osas soovitatakse kehtestada EKP juhendi II osa 11. peatükis sätestatud usaldusväärsed ja ühetaolised põhimõtted, et kohaldada kohaseid juhtimisnõudeid kõikide krediidiasutuste suhtes. Riskikomisjoni ja auditikomisjoni ühendamise osas peetakse proportsionaalsuse põhimõtte järgimise huvides kohaseks kehtestada konkreetsed põhimõtted vähem olulistele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele.

                  (14)

                  Lisaks hõlmab käesolev soovitus ühtse järelevalvemehhanismi sujuva koostöö tagamiseks krediidiasutustevahelise koostööga seonduvaid valikuvõimalusi ja kaalutlusõigust.

                  (15)

                  Direktiivi 2013/36/EL artikli 115 lõikes 2 sätestatud mitteosalevate liikmesriikide krediidiasutuste järelevalvet käsitlevate vastastikuste kokkulepete osas peaks kehtestama konkreetsed põhimõtted vähem olulistele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, sest tegevusluba väljastaval pädeval asutusel on valikuvõimalus. Määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 4 lõike 1 punkti a ja artikli 9 kohaselt on EKP ainupädevuses krediidiasutustele tegevuslubade andmine ja krediidiasutuste tegevuslubade kehtetuks tunnistamine ühtses järelevalvemehhanismis. Seetõttu peab EKP olema kaasatud mitteosalevate liikmesriikide krediidiasutuste järelevalvet käsitlevate vastastikuste kokkulepete sõlmimisse,

            ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
      I OSA

         ÜLDSÄTTED

         I.

      1.   Reguleerimisese ja -ala

      Käesolev soovitus määratleb teatud liidu õiguses sätestatud riiklike pädevate asutuste valikuvõimaluste ja kaalutlusõiguse kasutamise põhimõtted vähem oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes.
      2.   Mõisted

      Käesolevas soovituses kasutatakse mõisteid määruses (EL) nr 1024/2013, määruses (EL) nr 468/2014 (EKP/2014/17), määruses (EL) nr 575/2013, direktiivis 2013/36/EL ja komisjoni delegeeritud määruses (EL) 2015/61 (6) määratletud tähenduses.
      II OSA

         VALIKUVÕIMALUSED JA KAALUTLUSÕIGUSED, MILLE KASUTAMISEKS SOOVITATAKSE KEHTESTADA KONKREETSED PÕHIMÕTTED VÄHEM OLULISTELE KREDIIDIASUTUSTELE JA INVESTEERIMISÜHINGUTELE

         II.

         Erandid usaldatavusnõuete kohaldamisel

      1.   Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 8 lõige 3: erandid likviidsusnõuete kohaldamisel piiriülesel tasandil

      Piiriülesel tasandil likviidsusnõuetest erandi tegemise taotluste hindamisel peaksid riiklikud pädevad asutused hindama vastavust kõikidele määruse (EL) nr 575/2013 artikli 8 lõigetes 1 ja 3 sätestatud tingimustele, kohaldades EKP suunise II osa 1. peatüki II osa punktis 4 sätestatud hindamise määratlusi, v.a artikli 8 lõike 3 punkti b määratlusi.

         III.

         Kapitalinõuded

      1.   Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 129 lõige 1: pandikirjadest tulenevad riskipositsioonid

      Pandikirjadest tulenevate riskipositsioonide osas peaks riiklik pädev asutus EKPga kooskõlastama oluliste kontsentratsiooniprobleemide hindamise asjaomastes osalevates liikmesriikides enne määruse (EL) nr 575/2013 artikli 129 lõike 1 punktist c osalise erandi tegemise otsuse tegemist ning krediidikvaliteedi astme 2 võimaldamist kuni 10 % ulatuses emitendist krediidiasutuse või investeerimisühingu lunastamata pandikirjade nimiväärtusest.
      2.   Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 311 lõige 2: kesksete vastaspoolega seotud riskipositsioonid

                  2.1.

                  Riiklik pädev asutus peaks võimaldama krediidiasutusel kohaldada määruse (EL) nr 575/2013 artiklis 310 sätestatud korda kauplemisriski positsioonide osas ja tagatisfondi osamaksete osas kesksele vastaspoolele, kui keskne vastaspool on krediidiasutust teavitanud KCCP (hüpoteetiline kapital) arvutamise lõpetamisest vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artikli 311 lõike 1 punktile a.

                  2.2.

                  KCCP (hüpoteetiline kapital) arvutamise lõpetamise põhjuste adekvaatsuse hindamisel punkti 2.1 tähenduses peaksid riiklikud pädevad asutused põhjuste kontrollimisel kohaldama EKP järeldusi asjaomase keskse vastaspoole suhtes.

            3.   Määruse (EL) nr 575/2013 artikkel 380: erand süsteemivea korral

                  3.1.

                  EKP poolt avalikus teadaandes kinnitatud kogu süsteemi hõlmava vea esinemisel määruse (EL) nr 575/2013 artikli 380 tähenduses peaks EKP kuni EKP avaliku teadaandeni, milles antakse kinnitus olukorra lahendamise kohta, läbi viima vea hindamise ning riiklikud pädevad asutused peaksid kohaldama EKP järeldusi ning kasutama määruse (EL) nr 575/2013 artiklis 380 sätestatud valikuvõimalust. Sellisel juhul:

                              a)

                              krediidiasutusi ei peaks kohustama järgima määruse (EL) nr 575/2013 artiklites 378 ja 379 sätestatud omavahendite nõudeid; ja

                              b)

                              krediidiriski määratlemisel ei tohiks lugeda vastaspoole kohustuste täitmata jätmist makseviivituseks.

                  3.2.

                  Kui riiklik pädev asutus kavatseb avalikus teadaandes kinnitada kogu süsteemi hõlmava vea tekkimist määruse (EL) nr 575/2013 artikli 380 tähenduses, peaks ta asjaomase teadaande eelnevalt EKPga kooskõlastama.

         IV.

         Krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeem

      1.   Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 49 lõige 3: krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemiga hõlmatud asutuste osaluste mahaarvamine

                  1.1.

                  Kui esitatakse taotlus mitte arvata maha osalusi omavahenditesse kuuluvates instrumentides, peaksid riiklikud pädevad asutused määruse (EL) nr 575/2013 artikli 49 lõikes 3 sätestatud tingimustele vastavuse hindamisel kasutama EKP juhendi II osa 4. peatüki 4. punktis sätestatud määratlusi.

                  1.2.

                  Riiklik pädev asutus võib lubada krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemil esitada määruse (EL) nr 575/2013 artikli 49 lõikes 3 sätestatud loa saamise taotlusi skeemiga hõlmatud vähem oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute nimel. Sellisel juhul võib riiklik pädev asutus vastu võtta otsuse, millega antakse määruse (EL) nr 575/2013 artikli 49 lõikes 3 sätestatud luba, mida kohaldatakse kõikide taotluses nimetatud vähem oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes.

         V.

         Likviidsus

      1.   Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 420 lõige 2: likviidsete vahendite väljavool

                  1.1.

                  Riiklikud pädevad asutused peaksid kooskõlas määruse (EL) 2016/445 artikliga 11 kehtestama likviidsete vahendite väljavoolu hindamisel krediidiasutuses määruse (EL) nr 575/2013 artiklis 429 ja I lisas osutatud kaubanduse rahastamise bilansiväliste kirjetega seotud toodete suhtes 5 %-list väljavoolu määra. Riiklik pädev asutus peaks nõudma krediidiasutustelt asjaomaste väljavooluandmete esitamist kooskõlas komisjoni rakendusmäärusega (EL) nr 680/2014 (7).

                  1.2.

                  Erandina lõikest 1.1 võib riiklik pädev asutus statistilise teabe põhjal kehtestada 5 %-st madalama väljavoolu määra asjaomastes liikmesriikides asutatud vähem oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes.

         VI.

         Usaldatavusnõuete täitmise järelevalve

      1.   Direktiivi 2013/36/EL artikli 76 lõige 3: riskikomisjoni ja auditikomisjoni ühendamine

                  1.1.

                  Vähem oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul (sealhulgas krediidiasutused, mis ei ole grupi tütarettevõtjad), mida ei liigitata oluliseks üksuseks direktiivi 2013/36/EL artikli 76 lõike 3 tähenduses, peaksid riiklikud pädevad asutused kasutama riski- ja auditikomisjoni ühendamise võimalust.

                  1.2.

                  Riiklikud pädevad asutused peaksid läbi viima olulisuse hinnangu direktiivi 2013/36/EL artikli 76 lõike 3 tähenduses krediidiasutuse suuruse, sisemise korralduse ja tegevuse laadi, ulatuse ja keerukuse osas kooskõlas EKP juhendi II osa 11. peatüki punktis 3 sätestatud hindamise määratlustega.

                  1.3.

                  Kui direktiivi 2013/36/EL ülevõtvas riigi õigusaktis on sätestatud kriteeriumid, mis erinevad EKP juhendi II osa 11. peatüki punktis 3 sätestatud määratlustest, peaksid riiklikud pädevad asutused kohaldama riigi õiguses sätestatud kriteeriume.

            2.   Direktiivi 2013/36/EL artikli 115 lõige 2: vastastikused kokkulepped mitteosalevate liikmesriikide krediidiasutuste järelevalve kohta

                  2.1.

                  Arvestades EKP pädevust ühtse järelevalvemehhanismi krediidiasutustele tegevusloa väljastamisel ning riiklike pädevate asutuste pädevust teostada vähem oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalvet, peaksid riiklikud pädevad asutused teavitama EKPd oma kavatsusest delegeerida vastutus vähem oluliste krediidiasutuste otsese järelevalve teostamise eest pädevale asutusele, kes on väljastanud vähem olulise krediidiasutuse või investeerimisühingu emaettevõtja tegevusloa ning teostab selle üle järelevalvet, või võtta vastutus järelevalve teostamise eest teises liikmesriigis asuva krediidiasutuse tütarettevõtja üle. Krediidiasutustele tegevuslubasid väljastava pädeva asutusena teeb EKP asjaomase riikliku pädeva asutusega koostööd vastastikuse kokkuleppe saavutamiseks järelevalveülesannete delegeerimise või võtmise osas osalevas liikmesriigis asuva emaettevõtja või tütarettevõtja järelevalve teostamise eest vastutava riikliku pädeva asutuse nimel.

                  2.2.

                  Lõiget 2.1 kohaldatakse järgmistes olukordades:

                              a)

                              riiklik pädev asutus kaalub vähem olulise krediidiasutuse ja investeerimisühingu järelevalve teostamise vastutuse delegeerimist riiklikule pädevale asutusele, mis on väljastanud emaettevõtja tegevusloa ning teostab selle üle järelevalvet; ja

                              b)

                              riiklik pädev asutus avaldab soovi või tal on palutud emaettevõtja otsese järelevalve teostajana võtta vastutus teises liikmesriigis tegevusloa saanud tütarettevõtja järelevalve teostamise eest.

            III OSA

         JUHTUMIPÕHISED VALIKUVÕIMALUSED JA KAALUTLUSÕIGUSED, MILLE KASUTAMISEKS SOOVITATAKSE KEHTESTADA ÜHTSED PÕHIMÕTTED KÕIKIDELE KREDIIDIASUTUSTELE

         VII.

      Juhtumipõhised valikuvõimalused ja kaalutlusõigused, mille kasutamiseks peaks kehtestama ühtsed põhimõtted olulistele ja vähem olulistele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, on sätestatud lisas. Riiklikud pädevad asutused peaksid asjaomaseid valikuvõimalusi ja kaalutlusõigusi kasutama vähem oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul kooskõlas lisas sätestatud võrdlustabelitega.
      IV OSA

         LÕPPSÄTE

         VIII.

         Lõppsäte

      Käesolev soovitus on adresseeritud osalevate liikmesriikide riiklikele pädevatele asutustele.

         Frankfurt Maini ääres, 4. aprill 2017

               EKP president

            Mario DRAGHI

         (1)  ELT L 287, 29.10.2013, lk 63.

         (2)  Euroopa Keskpanga määrus (EL) nr 468/2014, 16. aprill 2014, millega kehtestatakse raamistik Euroopa Keskpanga ja riiklike pädevate asutuste vaheliseks ning riiklike määratud asutustega tehtavaks koostööks ühtse järelevalvemehhanismi raames (SSM raammäärus) (EKP/2014/17) (ELT L 141, 14.5.2014, lk 1).

         (3)  Euroopa Keskpanga määrus (EL) 2016/445, 14. märts 2016, liidu õiguses sätestatud valikuvõimaluste ja kaalutlusõiguse kasutamise kohta (EKP/2016/4) (ELT L 78, 24.3.2016, lk 60).

         (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 575/2013, 26. juuni 2013, krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta (ELT L 176, 27.6.2013, lk 1).

         (5)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/36/EL, 26. juuni 2013, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ (ELT L 176, 27.6.2013, lk 338).

         (6)  Komisjoni delegeeritud määrus (EL) 2015/61, 10. oktoober 2014, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 575/2013 seoses krediidiasutuste suhtes kohaldatava likviidsuskatte nõudega (ELT L 11, 17.1.2015, lk 1).

         (7)  Komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 680/2014, 16. aprill 2014, millega sätestatakse rakenduslikud tehnilised standardid seoses krediidiasutuste ja investeerimisühingute järelevalvelise aruandlusega vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) nr 575/2013 (ELT L 191, 28.6.2014, lk 1).

         LISA

                     Valikuvõimaluse ja/või kaalutlusõiguse õiguslik alus

                     Soovitatavad põhimõtted: kooskõla oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute valikuvõimaluste ja kaalutlusõiguste poliitikaga

                           Konsolideeritud järelevalve ja erandid usaldatavusnõuete kohaldamisest

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 7 lõiked 1, 2 ja 3: erandid kapitalinõuete kohaldamisel

                     EKP juhendi II osa 1. peatüki punkt 3

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 8 lõiked 1, 2: erandid likviidsusnõuete kohaldamisel

                     EKP juhendi II osa 1. peatüki punkt 4

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikkel 9: individuaalse konsolideerimise meetod

                     EKP juhendi II osa 1. peatüki punkt 5

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 10 lõiked 1 ja 2: erand keskasutusega püsivalt seotud krediidiasutustele

                     EKP juhendi II osa 1. peatüki punkt 6

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 24 lõige 2: varade ja bilansiväliste kirjete hindamine – rahvusvaheliste finantsaruandlusstandardite kasutamine usaldatavusjärelevalve eesmärgil

                     EKP juhendi II osa 1. peatüki punkt 8

                           Omavahendid

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 49 lõige 1: kindlustusseltside osaluste mahaarvamine

                     EKP juhendi II osa 2. peatüki punkt 4

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 49 lõige 2: finantssektori ettevõtete osaluste mahaarvamine

                     EKP juhendi II osa 2. peatüki punkt 5

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 78 lõike 1 punkt b: omavahendite vähendamine – kapitalinõudeid ületava puhvri nõue

                     EKP juhendi II osa 2. peatüki punkt 6

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 78 lõige 3: omavahendite vähendamine – vastastikused seltsid, hoiuasutused ja ühistud

                     EKP juhendi II osa 2. peatüki punkt 7

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 83 lõige 1: erand seoses täiendavate esimese taseme omavahendite ja teise taseme omavahenditega, mille on emiteerinud eriotstarbeline ettevõte

                     EKP juhendi II osa 2. peatüki punkt 9

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 84 lõige 5: vähemusosalused, mis arvatakse konsolideeritud esimese taseme põhiomavahendite hulka

                     EKP juhendi II osa 2. peatüki punkt 10

                           Kapitalinõuded

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 113 lõige 6: riskiga kaalutud riskipositsioonide summa arvutamine – grupisisesed riskipositsioonid

                     EKP juhendi II osa 3. peatüki punkt 3

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 162 lõige 1: riskipositsioonide lõpptähtaeg

                     EKP juhendi II osa 3. peatüki punkt 5

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 225 lõige 2: sisehinnangutel põhinevad volatiilsuskoefitsiendid

                     EKP juhendi II osa 3. peatüki punkt 7

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 243 lõige 2 ja artikli 244 lõike 2 teine lõik: riski olulise osa ülekandmine

                     EKP juhendi II osa 3. peatüki punkt 8

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 283 lõige 3: sisemudeli meetodi rakendamine

                     EKP juhendi II osa 3. peatüki punkt 9

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 284 lõiked 4 ja 9: vastaspoole krediidiriski positsiooni väärtuse arvutamine

                     EKP juhendi II osa 3. peatüki punkt 10

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 311 lõige 3: tururisk (kesksete vastaspooltega seotud riskipositsioonid)

                     EKP juhendi II osa 3. peatüki punkt 11

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 366 lõige 4: riskihinnangu väärtuse arvutamine

                     EKP juhendi II osa 3. peatüki punkt 12

                           Krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeem

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 8 lõige 4: krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemi liikmete likviidsusnõuete erandid

                     EKP juhendi II osa 4. peatüki punkt 3

                           Riskide kontsentreerumine

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 396 lõige 1: riskide kontsentreerumise nõuetele vastavus

                     EKP juhendi II osa 5. peatüki punkt 3

                           Likviidsus

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 422 lõige 8 ja delegeeritud määruse (EL) 2015/61 artikkel 29: grupisisene likviidsuse väljavool

                     EKP juhendi II osa 6. peatüki punkt 11

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 425 lõige 4 ja delegeeritud määruse (EL) 2015/61 artikkel 34: grupisisene likviidsuse sissevool

                     EKP juhendi II osa 6. peatüki punkt 15

                     Delegeeritud määruse (EL) 2015/61 artikli 8 lõige 1: likviidsete varade hajutamine

                     EKP juhendi II osa 6. peatüki punkt 5

                     Delegeeritud määruse (EL) 2015/61 artikli 8 lõike 3 punkt c: likviidsete varade valitsemine

                     EKP juhendi II osa 6. peatüki punkt 6

                     Delegeeritud määruse (EL) 2015/61 artikli 8 lõige 6: valuutade mittevastavus

                     EKP juhendi II osa 6. peatüki punkt 4

                     Delegeeritud määruse (EL) 2015/61 artikli 10 lõige 2: väga kõrge krediidikvaliteediga pandikirjade suhtes kohaldatavad väärtuskärped

                     EKP juhendi II osa 6. peatüki punkt 7

                     Delegeeritud määruse (EL) 2015/61 artikli 24 lõige 6: hoiuste tagamise skeemiga hõlmatud jaehoiuste puhul ettenähtud kordaja

                     EKP juhendi II osa 6. peatüki punkt 8

                     Delegeeritud määruse (EL) 2015/61 artikli 25 lõige 3: kõrgemad väljavoolu määrad

                     EKP juhendi II osa 6. peatüki punkt 9

                     Delegeeritud määruse (EL) 2015/61 artikkel 26: vahendite väljavoolud mis on vastastikuses sõltuvuses vahendite sissevooluga

                     EKP juhendi II osa 6. peatüki punkt 10

                     Delegeeritud määruse (EL) 2015/61 artikli 30 lõige 2: hinnangu langetamisest tulenev täiendav tagatise väljavool

                     EKP juhendi II osa 6. peatüki punkt 12

                     Delegeeritud määruse (EL) 2015/61 artikli 33 lõige 2: vahendite sissevoolu ülempiir

                     EKP juhendi II osa 6. peatüki punkt 13

                     Delegeeritud määruse (EL) 2015/61 artikli 33 lõike 3 punktid 4 ja 5: spetsialiseerunud krediidiasutused

                     EKP juhendi II osa 6. peatüki punkt 14

                           Finantsvõimendus

                     Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 429 lõige 7: grupisiseste riskipositsioonide väljajätmine finantsvõimenduse määra arvutamisel

                     EKP juhendi II osa 7. peatüki punkt 3

                           Krediidiasutuste tegevuse alustamise üldnõuded

                     Direktiivi 2013/36/EL artikli 21 lõige 1: erand keskasutusega püsivalt seotud krediidiasutustele

                     EKP juhendi II osa 9. peatüki punkt 1

                           Juhtimiskord ja usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalve

                     Direktiivi 2013/36/EL artikli 88 lõige 1: esimehe ja tegevjuhi funktsioonide eristamine

                     EKP juhendi II osa 11. peatüki punkt 4

                     Direktiivi 2013/36/EL artikli 91 lõige 6: täiendav mittetegevjuhtkonna koht

                     EKP juhendi II osa 11. peatüki punkt 5

                     Direktiivi 2013/36/EL artikli 108 lõige 1: kapitali adekvaatsuse hindamise sisemine protseduur keskasutusega püsivalt seotud krediidiasutustes

                     EKP juhendi II osa 11. peatüki punkt 7

                     Direktiivi 2013/36/EL artikli 111 lõige 5: selliste finantsvaldusettevõtjate või segafinantsvaldusettevõtjate järelevalve, kelle puhul osa grupist asub mitteosalevates liikmesriikides

                     EKP juhendi II osa 11. peatüki punkt 8

                     Direktiivi 2013/36/EL artiklid 117 ja 118: koostöökohustused

                     EKP juhendi II osa 11. peatüki punkt 10

                     Direktiivi 2013/36/EL artikkel 142: kapitali säilitamise kava

                     EKP juhendi II osa 11. peatüki punkt 13


Avis juridique important

|

52004SC0811

Soovitus nõukogu soovituseks Maltale eesmärgiga lõpetada ülemäärasest valitsemissektori eelarvepuudujäägist tingitud olukord  /* SEK/2004/0811 lõplik */

Soovitus NÕUKOGU SOOVITUSEKS MALTALE eesmärgiga lõpetada ülemäärasest valitsemissektori eelarvepuudujäägist tingitud olukord(komisjoni esitatud)SELETUSKIRI7. aprillil 2004 avaldas komisjon 2004. aasta kevade prognoosid [1]. Prognooside kohaselt, milles oli arvesse võetud 2004. aasta märtsis Malta esitatud andmeid, suurenes valitsemissektori eelarve puudujääk 5,7%-lt SKT-st 2002. aastal 9,7%-ni SKT-st 2003. aastal, ületades nii SKT asutamislepingujärgse kontrollväärtuse ehk 3% piiri.[1]  Komisjoni 2004. aasta kevadine prognoos on saadaval järgmisel veebileheküljel: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publications/european_economy/2004/ee204en.pdf.Nende esmapilgul usutavate tõendite alusel algatas komisjon 12. mail 2004 Malta suhtes ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse, koostades asutamislepingu artikli 104 lõike 3 kohase ettekande [2]. 21. mail 2004 sai komisjon Malta lähenemisprogrammi, mis kinnitas 2003. aasta puudujäägiks 9,7% SKT-st.[2]  Selle ettekande kogu tekst on saadaval järgmisel veebileheküljel: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/procedures_en.htm.Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse (EDP) rakendamine on ette nähtud asutamislepingu artikliga 104 ning nõukogu määrusega (EÜ) nr 1467/97 (ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse rakendamise kiirendamise ja selgitamise kohta), mis on stabiilsuse ja kasvu pakti [3] osa. 1. mail 2004 EL-ga ühinenud riigid on liikmesriigid, mille suhtes on kehtestatud erand ning nad peavad vältima ülemäärast eelarvepuudujääki, kuid nende suhtes ei saa kohaldada artikli 104 lõigetes 9 ja 11 ettenähtud sanktsioone.[3]  EÜT L 209, 2.8.1997Asutamislepingu artikli 104 lõike 3 kohases komisjoni ettekandes jõuti järeldusele, et Malta ülemäärane eelarvepuudujääk 2003. aastal, mis ületas SKT asutamislepingujärgse kontrollväärtuse 3% piiri, ei olnud tingitud Malta kontrolli alt väljas olevast ebatavalisest sündmusest ega tõsisest majanduslikust surutisest stabiilsuse ja kasvu pakti tähenduses. 2004. aasta arengusuundade osas jõuti ettekandes järeldusele, et valitsemissektori eelarvepuudujääk 2004. aastal tõenäoliselt väheneb, kuid ületab 3% SKT-st. Komisjoni 2004. aasta kevade prognoosis ennustatakse 2004. aasta valitsemissektori eelarvepuudujäägiks 5,9% SKT-st, mis on suurem Malta asutuste poolt lähenemisprogrammis prognoositud 5,2%-st SKT-st.Komisjoni 2004. aasta kevade prognoosil põhinevas komisjoni ettekandes jõuti ka järeldusele, et SKT ja võla suhe, mis 2003. aastal jõudis 72,0%-ni SKT-st, kaldub 2004. aastal asutamislepingujärgsest kontrollväärtusest ehk 60%-st veelgi rohkem kõrvale. Konkreetselt prognoositakse komisjoni 2004. aasta kevade prognoosis 2004. aasta võla suhteks 73,9% SKT-st, mis on suurem Malta asutuste poolt lähenemisprogrammis prognoositud 72,1%-st SKT-st.Asutamislepingu artikli 104 lõikes 4 on öeldud, et "artiklis 114 ettenähtud komitee (s.t majandus- ja rahanduskomitee) sõnastab komisjoni ettekande kohta arvamuse". Komitee esitas oma arvamuse 24. mail 2004, nõustudes komisjoni poolt ettekandes esitatud hinnangutega. Komitee järeldas, et Malta eelarveseisund viitab eelarvepuudujääkide põhjuste kindlakstegemist puudutavas artikli 104 lõikes 2 sätestatud mõlema kriteeriumiga seonduvale ülemäärasele eelarvepuudujäägile. Teiste asjaomaste tegurite, eelkõige keskmise pikkusega perioodi eelarveseisundi ja riiklike investeeringute suhte hindamine ei muutnud kriteeriumitel enestel põhinenud hindamistulemusi. Komitee prognoosis, et 2004. aastal jääb valitsemissektori eelarvepuudujääk asutamislepingujärgsest kontrollväärtusest suuremaks ning et valitsemissektori koguvõlg tõuseb endiselt ja erineb asutamislepingujärgsest kontrollväärtusest, ehk 60%-st SKT-st, veelgi enam.Olles uurinud kõiki ettekandes arvesse võetud asjaomaseid tegureid ning võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust, on komisjon seisukohal, et Maltal eksisteerib ülemäärane eelarvepuudujääk. See komisjoni poolt 24. juunil 2004 vastu võetud arvamus on vastavalt asutamislepingu artikli 104 lõikele 5 adresseeritud nõukogule. Komisjon soovitas, et nõukogu teeks oma vastava otsuse kooskõlas artikli 104 lõikega 6. Lisaks esitab komisjon käesolevaga nõukogule nõukogu soovitust käsitleva soovituse, mis vastavalt asutamislepingu artikli 104 lõikele 7 adresseeritakse Maltale, eesmärgiga lõpetada ülemäärasest eelarvepuudujäägist tingitud olukord. Malta poolt rakendatavate meetmete jälgimiseks võib olla vajalik, et nõukogu annab artikli 104 lõike 7 kohaseid uusi soovitusi, kuna artikli 104 lõiget 9 ei saa kohaldada liikmesriikidele, mille suhtes on kehtestatud erand.Soovitus NÕUKOGU SOOVITUSEKS MALTALE eesmärgiga lõpetada ülemäärasest valitsemissektori eelarvepuudujäägist tingitud olukordEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eelkõige selle artikli 104 lõiget 7,võttes arvesse komisjoni soovitustning arvestades järgmist:1) Vastavalt asutamislepingu artiklile 104 peavad liikmesriigid hoiduma ülemäärasest valitsemissektori eelarvepuudujäägist.2) Stabiilsuse ja kasvu pakt põhineb eesmärgil muuta valitsemissektori rahalised vahendid usaldusväärseks, mis on hindade stabiilsuse ning tugeva ja püsiva kasvu tingimuste tugevdamise vahendiks, mis omakorda soodustab töökohtade loomist.3) Nõukogu otsustas [5. juulil] 2004 kooskõlas artikli 104 lõikega 6, et Maltal on ülemäärane eelarvepuudujääk.4) Olles teinud otsuse ülemäärase eelarvepuudujäägi olemasolu kohta Maltal, on nõukogu kooskõlas asutamislepingu artikli 104 lõikega 7 ning nõukogu määruse (EÜ) nr 1467/97 artikliga 3 kohustatud andma asjassepuutuvale liikmesriigile soovitusi niisuguse olukorra lõpetamiseks määratud tähtaja jooksul.5) Vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 3 lõikele 4 kehtestab nõukogu soovitus asjaomasele liikmesriigile tõhusate meetmete võtmiseks maksimaalselt neljakuulise tähtaja ning tähtaja ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimiseks, mis peaks olema lõpule viidud puudujäägi kindlakstegemisele järgneval aastal, välja arvatud eriasjaolude korral. Malta puhul ongi tegu nimetatud eriasjaoludega, kuna EL-ga ühinemise ajal oli valitsemissektori eelarvepuudujääk kontrollväärtusest oluliselt suurem.6) Eriasjaolude tõttu kehtestab nõukogu ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimiseks keskpika perioodi. Ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimiseks vajalikuks kohandamiskavaks võib pidada Malta poolt 2004. aasta mais esitatud lähenemisprogrammi ja selle parandusi ning nõukogu arvamusi selle kohta. 2004. aasta mai lähenemisprogrammi alusel plaanitakse viia ülemäärane eelarvepuudujääk 2006. aastaks allapoole 3% piiri, kusjuures valitsemissektori eelarve puudujääkide osas on iga-aastased eesmärgid järgmised: 5,2% SKT-st 2004. aastal, 3,7% SKT-st 2005. aastal, 2,3% SKT-st 2006. aastal ja 1,4% SKT-st 2007. aastal. Lisaks nähakse programmis ette, et võla suhe, mis 2003. aastal jõudis 72,0%-ni, tõuseb kuni 2005. aastani (kuni 72,4%-ni) ning erineb asutamislepingujärgsest kontrollväärtusest ehk 60%-st SKT-st veelgi rohkem, kuid langeb siis 2007. aastal 70,4%-le. Kohandamiskava põhineb makromajanduslikul stsenaariumil, mis vastavalt nõukogu poolt [5. juuli] 2004. aastal lähenemisprogrammi kohta esitatud arvamusele on usaldustäratav.7) Nõukogu on seisukohal, et eelarve kindlustamiseks ettenähtud abinõud peaksid tagama valitsemissektori püsiva rahalise tasakaalu, kui suunata need riigi rahanduse kvaliteedi parandamisele ja majanduse kasvupotentsiaali tugevdamisele,SOOVITAB KÄESOLEVAGA:- Malta ametiasutustel lõpetada võimalikult kiiresti praegune ülemäärasest eelarvepuudujäägist tingitud olukord;- Malta ametiasutustel rakendada meetmeid keskpika perioodi jooksul, et viia eelarvepuudujääk usaldusväärsel ja jätkusuutlikul viisil 2006. aastaks allapoole 3% SKT-st vastavalt nõukogu [5. juulil] 2004. aasta arvamuses määratletud eelarvepuudujäägi vähendamiskavaga seoses 2004. aasta mais esitatud lähenemisprogrammiga;- Malta ametiasutustel rakendada jõuliselt 2004. aasta mai lähenemisprogrammis ettenähtud meetmeid, eelkõige struktuurilisi meetmeid, mis puudutavad kulutuste otstarbekohastamist ja vähendamist,- Malta ametiasutustel rakendada [5. novembriks] 2004 tõhusaid meetmeid 2005. aasta eelarvepuudujäägi osas võetud eesmärgi saavutamiseks,- Malta ametiasutustel tagada, et võla suhte kasv 2005. aastal peatuks ning seejärel langeks vastavalt 2004. aasta mais esitatud lähenemisprogrammi kohta nõukogu poolt avaldatud arvamusele.Lisaks kutsub nõukogu Malta ametivõime tagama, et eelarve tugevdamine tasakaalulähedase või ülejäägilise eelarveseisundi keskpika perioodi suunas jätkuks ka pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimist.Käesolev soovitus on adresseeritud Malta Vabariigile.Brüssel, [5. juuli] 2004Nõukogu nimeleesistujaxxxxxx


title: Nõukogu soovitus, 20. detsember 2012 , mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta

text:
               22.12.2012

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 398/1

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   20. detsember 2012,
   mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta
   2012/C 398/01
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikleid 165 ja 166,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Mitteformaalse ja informaalse õppe käigus omandatud õpiväljundite, nimelt teadmiste, oskuste ja pädevuste valideerimine võib mängida olulist rolli tööalase konkurentsivõime ja liikuvuse edendamisel, samuti motivatsiooni suurendamisel elukestvaks õppeks, eelkõige sotsiaal-majanduslikult ebasoodsas olukorras olevate või madala kvalifikatsiooniga inimeste hulgas.

               (2)

               Ajal, mil Euroopa Liit seisab silmitsi tõsise majanduskriisiga, mis on põhjustanud tööpuuduse kasvu, eelkõige noorte hulgas, ning võttes arvesse elanikkonna vananemist, on asjakohaste teadmiste, oskuste ja pädevuste valideerimine veelgi väärtuslikum panus, mille abil parandada tööturu toimimist, edendada liikuvust ning tõhustada konkurentsivõimet ja majanduskasvu.

               (3)

               Tööandjate organisatsioonid, tööandjad, ametiühingud, tööstus-, kaubandus- ja käsitöökojad, kutsekvalifikatsioonide tunnustamise protsessiga ning õpiväljundite hindamise ja sertifitseerimisega seotud riiklikud üksused, tööhõivetalitused, noorteorganisatsioonid, noorsootöötajad, hariduse ja koolituse pakkujad ning samuti kodanikuühiskonna organisatsioonid on määrava tähtsusega sidusrühmad, kellel on oluline roll mitteformaalse ja informaalse õppe võimaluste lihtsustamisel ja õppimisele järgnevates valideerimismenetlustes.

               (4)

               Aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegias „Euroopa 2020” kutsutakse üles arendama teadmisi, oskusi ja pädevusi majanduskasvu ja tööhõive suurendamiseks. Sellega kaasnevates juhtalgatustes „Noorte liikuvus” ja „Uute oskuste ja töökohtade tegevuskava” rõhutatakse vajadust paindlikumate õppimisvõimaluste järele, mis võivad parandada tööturule sisenemist ja arengut tööturul, hõlbustada üleminekut töö- ja õppetsüklite vahel ning edendada mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimist.

               (5)

               Nõukogu 12. mai 2009. aasta järeldustes (mis käsitlevad strateegilist raamistikku üleeuroopaliseks koostööks hariduse ja koolituse alal („ET 2020”)) (1) on märgitud, et elukestvat õpet peaks pidama kogu raamistiku aluseks olevaks põhimõtteks, mille eesmärgiks on hõlmata õpet kõikides kontekstides, olgu see siis kas formaalne, mitteformaalne või informaalne.

               (6)

               2009. aasta teatises „ELi noorsoostrateegia: investeerimine ja mobiliseerimine – Uuendatud avatud koordineerimismeetod noortega seotud väljakutsete ja võimaluste tarvis” kutsutakse üles rohkem tunnustama noorte poolt mitteformaalse õppe käigus omandatud oskusi ja rõhutatakse vajadust kasutada täies ulatuses ELi tasandil loodud vahendeid teadmiste, oskuste ja pädevuste valideerimiseks kvalifikatsioonide tunnustamise eesmärgil. Teatist tunnustati nõukogu 27. novembri 2009. aasta resolutsiooniga Euroopa noortevaldkonnas tehtava koostöö uuendatud raamistiku (2010–2018) kohta. (2)

               (7)

               2010. aasta detsembri Brugge kommünikees teatasid kutsehariduse ja -koolitusega tegelevad Euroopa ministrid, Euroopa sotsiaalpartnerid ja Euroopa Komisjon, et osalevad riigid peaksid alustama hiljemalt 2015. aastal mitteformaalse ja informaalse õppe tunnustamise ja valideerimise riiklike menetluste väljatöötamist, mida vajaduse korral toetavad riiklikud kvalifikatsiooniraamistikud.

               (8)

               28.–29. aprillil 2009 Leuvenis ja Louvain-la-Neuve’is toimunud kõrghariduse eest vastutavate Euroopa ministrite konverentsi kommünikees rõhutatakse, et edukas elukestva õppe poliitika peaks sisaldama peamisi põhimõtteid ja menetlusi varasemate õpingute tunnustamiseks õpiväljundite alusel, ning nõukogu 28. novembri 2011. aasta järeldustes kõrghariduse ajakohastamise kohta (3) kutsutakse liikmesriike üles töötama välja selgepiirilised edasiliikumisvõimalused kutse- ja muud tüüpi haridusest kõrgharidusse ning mehhanismid väljaspool formaalset haridust ja koolitust omandatud varasemate õpingute ja kogemuste tunnustamiseks.

               (9)

               Nõukogu 28. novembri 2011. aasta resolutsioonis täiskasvanuhariduse uuendatud Euroopa tegevuskava kohta (4) määratletakse ühe prioriteetse valdkonnana aastateks 2012-2014 täielikult toimivate süsteemide loomine mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimiseks ning nende kasutamise edendamine igas vanuses ja iga kvalifikatsioonitasandiga täiskasvanute, samuti ettevõtjate ja muude organisatsioonide poolt.

               (10)

               Nõukogu 19. detsembri 2002. aasta resolutsioonis Euroopa tõhustatud koostöö edendamise kohta kutsehariduse ja -koolituse valdkonnas (5) ja 30. novembri 2002. aasta Kopenhaageni deklaratsioonis nõutakse ühiste põhimõtete väljatöötamist mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta.

               (11)

               Nõukogu ja nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate 18. mai 2004. aasta järeldustega edendati Euroopa ühiseid põhimõtteid mitteformaalse ja informaalse õppe määratlemise ja valideerimise kohta.

               (12)

               Alates 2004. aastast on regulaarselt välja antud mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise Euroopa andmekogu, mis sisaldab ajakohastatud teavet valideerimistavade kohta Euroopa riikides, ning 2009. aastal avaldati Euroopa suunised mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta.

               (13)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 2004. aasta otsusega nr 2241/2004/EÜ (kvalifikatsioonide ja pädevuste läbipaistvuse ühtse ühenduse raamistiku kohta (Europass)) (6) loodi Europass, Euroopa dokumendikaust, mida kodanikud saavad kasutada, et paremini edastada, salvestada ja esitada teavet oma pädevuste ja kvalifikatsioonide kohta kogu Euroopas.

               (14)

               Nõukogu ja nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate 18. mai 2006. aasta resolutsioonis Euroopa noortevaldkonnas mitteformaalse ja informaalse õppe olulisuse tunnustamise kohta (7) kutsutakse liikmesriike üles võimaldama mitteformaalse ja informaalse õppe käigus omandatud pädevuste määratlemist, et neid oleks tööturul võimalik tunnustada.

               (15)

               Noortepass loodi kui läbipaistvuse tagamise vahend nendes projektides osalejate jaoks, mida rahastatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsusega nr 1719/2006/EÜ (8) loodud programmi „Aktiivsed noored” raames.

               (16)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta soovituses Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku loomise kohta elukestva õppe valdkonnas (9) kutsutakse liikmesriike üles siduma oma riiklikud kvalifikatsioonisüsteemid Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga ning edendama mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimist kooskõlas 2004. aasta mais kokku lepitud Euroopa ühiste põhimõtetega.

               (17)

               Erasmuse programmi raames 1989. aastal loodud Euroopa ainepunktisüsteemi (ECTS) abil antakse ainepunkte formaalõppe eest õpiväljundite ja õpilase õppekoormuse alusel; samuti aitab see süsteem kõrgharidusasutustel anda ainepunkte mitteformaalse ja informaalse õppe eest õpiväljundite alusel.

               (18)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuni 2009. aasta soovituses Euroopa kvaliteeditagamise võrdlusraamistiku loomise kohta kutsehariduse ja -koolituse valdkonnas (10) märgitakse, et kõnealune raamistik peaks toetama mitteformaalse ja informaalse õppe määratlemist ja valideerimist käsitlevate Euroopa ühiste põhimõtete rakendamist, parandades hariduse, koolituse ja tööhõive omavahelist seotust ning lähendades formaalset, mitteformaalset ja informaalset õpet.

               (19)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuni 2009. aasta soovitusega (11) loodi Euroopa kutsehariduse ja -koolituse ainepunktide süsteem (ECVET), mida kasutatakse kõikide isikute formaalse ja, kui see on asjakohane, mitteformaalse ja informaalse hariduse raames omandatud õpiväljundite ülekandmiseks ja koondamiseks.

               (20)

               Internetiküsitluse vormis peetud konsultatsioonid, asjaomastes poliitilistes organites toimunud arutelud ja mitmesugused sotsiaalpartnerite osalusel toimunud vastastikuse õppimise üritused näitavad, et valitseb suur üksmeel selles osas, kui oluline on teha nähtavaks elu jooksul ja töökogemuste abil omandatud teadmised, oskused ja pädevused, ning väljendavad suurt toetust liidu algatustele, mille eesmärgiks on tõhustada valideerimispoliitikat ja -tavasid liikmesriikides,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

               1.

               ET PAKKUDA KÕIKIDELE ISIKUTELE VÕIMALUST TÕENDADA VÄLJASPOOL FORMAALSET HARIDUST JA KOOLITUST OMANDATUD TEADMISI JA SEALHULGAS LIIKUVUSEGA SEOTUD KOGEMUSI NING KASUTADA SELLIST ÕPET OMA KARJÄÄRI EDENDAMISEKS JA EDASISTEKS ÕPINGUTEKS, NING VÕTTES ASJAKOHASELT ARVESSE SUBSIDIAARSUSE PÕHIMÕTET, PEAKSID LIIKMESRIIGID

                           1)

                           kehtestama hiljemalt 2018. aastaks – kooskõlas riigi olukorra ja eripäradega ning nagu nad peavad asjakohaseks – mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise meetmed, mis võimaldavad isikutel

                                       a)

                                       valideerida mitteformaalse ja informaalse õppe käigus, sealhulgas vajaduse korral avatud haridusvahendeid kasutades omandatud oskused, teadmised ja pädevused;

                                       b)

                                       omandada täielik või – vajaduse korral – osaline kvalifikatsioon valideeritud mitteformaalse ja informaalse õppe kogemuste alusel, ilma et see piiraks muu liidu õiguse, eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiivi 2005/36/EÜ (kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta), (12) kohaldamist.

                                 Liikmesriigid võivad oma valideerimise meetmetes vastavalt nende vajadustele eelistada teatavaid valdkondi ja/või sektoreid;

                           2)

                           lisama, kui see on asjakohane, mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise meetmetesse järgmised elemendid, võimaldades igal isikul kasutada neid kas eraldi või koos, vastavalt tema vajadustele:

                                       a)

                                       isiku mitteformaalse ja informaalse õppe käigus omandatud õpiväljundite KINDLAKSTEGEMINE;

                                       b)

                                       isiku mitteformaalse ja informaalse õppe käigus omandatud õpiväljundite DOKUMENTEERIMINE;

                                       c)

                                       isiku mitteformaalse ja informaalse õppe käigus omandatud õpiväljundite HINDAMINE;

                                       d)

                                       isiku mitteformaalse ja informaalse õppe käigus omandatud õpiväljundite hindamise tulemuste SERTIFITSEERIMINE kvalifikatsiooni vormis, kvalifikatsiooni saamiseks vajalike ainepunktide alusel või muul asjakohasel viisil;

                           3)

                           kohaldama, kui see on asjakohane, mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise meetmetes järgmisi põhimõtteid, võttes arvesse riiklikke, piirkondlikke ja/või kohalikke ning valdkondlikke vajadusi ja eripärasid:

                                       a)

                                       valideerimise meetmed on seotud riiklike kvalifikatsiooniraamistikega ning on kooskõlas Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga;

                                       b)

                                       teave ja suunised valideerimisest saadava kasu ja valideerimise võimaluste ning asjakohaste menetluste kohta on üksikisikutele ja organisatsioonidele kättesaadavad;

                                       c)

                                       valideerimise meetmetest saavad kõige tõenäolisemalt kasu ebasoodsas olukorras olevad elanikkonnarühmad, sealhulgas töötud ja need, keda ähvardab töötuks jäämine, kuna valideerimine võib suurendada nende osalust elukestvas õppes ja hõlbustada nende juurdepääsu tööturule;

                                       d)

                                       töötutel või nendel, keda ähvardab töötuks jäämine, on võimalus kooskõlas riiklike õigusaktide ja eripäradega lasta teha mõistliku ajavahemiku jooksul (mis on ideaalis kuus kuud alates konkreetse vajaduse kindlakstegemisest) oma oskuste audit, mille eesmärk on teha kindlaks nende teadmised, oskused ja pädevused;

                                       e)

                                       mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimist toetatakse asjakohaste suuniste ja nõustamisega ning see on hõlpsasti kättesaadav;

                                       f)

                                       on kehtestatud läbipaistvad kvaliteedi tagamise mehhanismid, mis on kooskõlas kehtivate kvaliteedi tagamise raamistikega ning toetavad töökindlaid, tunnustatud ja usaldusväärseid hindamismeetodeid ja -vahendeid;

                                       g)

                                       on ette nähtud valideerimismenetluses osalevate töötajate ametialaste pädevuste arendamine kõikides asjaomastes sektorites;

                                       h)

                                       mitteformaalse ja informaalse õppe kogemuste valideerimise kaudu omandatud kvalifikatsioon või vajaduse korral kvalifikatsiooni osa vastab kokkulepitud standarditele, mis on kas samad kui formaalhariduse õppekava alusel omandatud kvalifikatsiooni standardid või nendega võrdväärsed;

                                       i)

                                       edendatakse liidu läbipaistvuse tagamise vahendite, nagu Europassi raamistiku ja Noortepassi kasutamist, et hõlbustada õpiväljundite dokumenteerimist;

                                       j)

                                       valideerimise meetmed ning formaalharidus- ja koolitussüsteemis kohaldatavad ainepunktisüsteemid, näiteks ECTS ja ECVET, on omavahel kooskõlas;

                           4)

                           edendama asjakohaste sidusrühmade, näiteks tööandjate, ametiühingute, kaubandus-, tööstus- ja käsitöökodade, kutsekvalifikatsioonide tunnustamise protsessiga seotud riiklike üksuste, tööhõivetalituste, noorteorganisatsioonide, noorsootöötajate, hariduse ja koolituse pakkujate ning kodanikuühiskonna organisatsioonide kaasatust punktides 1 kuni 4 osutatud elementide ja põhimõtete arendamisse ja rakendamisse.
                           Selles protsessis osalemise edendamiseks

                                       a)

                                       peaksid tööandjad, noorteorganisatsioonid ja kodanikuühiskonna organisatsioonid edendama ja hõlbustama töö või vabatahtliku tegevuse kaudu omandatud õpiväljundite kindlaksmääramist ja dokumenteerimist, kasutades selleks asjakohaseid liidu läbipaistvuse tagamise vahendeid, nagu Europassi raamistikus ja Noortepassi alusel loodud vahendid;

                                       b)

                                       peaksid hariduse ja koolituse pakkujad lihtsustama juurdepääsu formaalharidusele ja -koolitusele mitteformaalses ja informaalses õpikeskkonnas omandatud õpiväljundite alusel ning vajaduse korral ja võimalusel tegema erandeid ja/või andma ainepunkte sellises õpikeskkonnas omandatud asjaomaste õpiväljundite eest;

                           5)

                           edendama valideerimise meetmete koordineerimist hariduse, koolituse, tööhõive ja noorte valdkondade ning teiste asjakohaste poliitikavaldkondade sidusrühmade vahel.

               2.

               LIIKMESRIIGID JA KOMISJON PEAKSID VÕTMA JÄRGMISED MEETMED:

                           a)

                           teostama käesoleva soovituse järelmeetmete kontrolli Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta soovituse (Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku loomise kohta elukestva õppe valdkonnas) (13) alusel loodud Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku nõuanderühma kaudu ja kaasama vastavalt vajadusele asjaomased noorteorganisatsioonid ja vabatahtliku sektori esindajad Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku nõuanderühma järgnevasse tegevusse;

                           b)

                           esitama käesoleva soovituse vastuvõtmise järel tehtud edusammudest ülevaate tulevastes nõukogu ja komisjoni ühisaruannetes HK 2020 strateegilise raamistiku alusel ning tulevastes Euroopa Liidu ühistes noortearuannetes Euroopa noortevaldkonnas tehtava koostöö uuendatud raamistiku alusel;

                           c)

                           toetama käesoleva soovituse rakendamist, kasutades selleks liidu asutuste, eelkõige Euroopa Kutseõppe Arenduskeskuse eksperditeadmisi, ning esitades riiklike kvalifikatsiooniraamistike arendamise iga-aastases aruandes ülevaate mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise olukorra kohta.

               3.

               KOMISJON PEAKS VÕTMA JÄRGMISED MEETMED:

                           a)

                           toetama liikmesriike ja sidusrühmi järgmiselt:

                                       —

                                       hõlbustades tõhusat vastastikust õppimist ning kogemuste ja heade tavade vahetamist;

                                       —

                                       vaadates regulaarselt läbi Euroopa suunised mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta, konsulteerides täiel määral liikmesriikidega;

                                       —

                                       vaadates regulaarselt läbi mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise Euroopa andmekogu, koostöös liikmesriikidega;

                           b)

                           kaaluma enne 2018. aastat, kas arendada edasi – konsulteerides liikmesriikidega, nagu on täpsustatud otsuses nr 2241/2004/EÜ – Europassi raamistiku vahendeid, mille abil toetatakse mitteformaalse ja informaalse õppe käigus omandatud ja valideeritud õpiväljundite läbipaistvust kogu liidus;

                           c)

                           tagama koostöös liikmesriikidega, et käesoleva soovituse rakendamist toetatakse elukestva õppe programmiga ja programmiga „Aktiivsed noored” ning – ilma et see mõjutaks järgmise mitmeaastase finantsraamistiku üle peetavaid läbirääkimisi – Euroopa tulevase hariduse, koolituse, noorsoo- ja spordiprogrammi ja Euroopa struktuurifondidega;

                           d)

                           hindama koostöös liikmesriikidega ja pärast konsulteerimist asjaomaste sidusrühmadega käesoleva soovituse alusel rakendatud meetmeid ning esitama hiljemalt 31. detsembriks 2019 nõukogule aruande saadud kogemuste ja tulevikku puudutavate mõjude kohta ning vajaduse korral vaatama käesoleva soovituse uuesti läbi ja seda muutma.

      Brüssel, 20. detsember 2012

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         E. FLOURENTZOU

      (1)  ELT C 119, 28.5.2009, lk 2.

      (2)  ELT C 311, 19.12.2009, lk 1.

      (3)  ELT C 372, 20.12.2011, lk 36.

      (4)  ELT C 372, 20.12.2011, lk 1.

      (5)  ELT C 13, 18.1.2003, lk 2.

      (6)  ELT L 390, 31.12.2004, lk 6.

      (7)  ELT C 168, 20.7.2006, lk 1.

      (8)  ELT L 327, 24.11.2006, lk 30.

      (9)  ELT C 111, 6.5.2008, lk 1.

      (10)  ELT C 155, 8.7.2009, lk 1.

      (11)  ELT C 155, 8.7.2009, lk 11.

      (12)  ELT L 255, 30.9.2005, lk 22.

      (13)  ELT C 111, 6.5.2008, lk 1.

      LISA

         MÕISTED

      Käesolevas soovituses kasutatakse järgmisi mõisteid:
      a)   formaalõpe– konkreetselt õppimiseks ette nähtud organiseeritud ja struktureeritud keskkonnas toimuv õpe, milles osalenud saavad tavaliselt kvalifikatsiooni tõenduseks kas tunnistuse või diplomi; see hõlmab üldharidus-, kutsealusharidus- ja kõrgharidussüsteemi;
      b)   mitteformaalne õpe– kavandatud tegevuste (pidades silmas õpieesmärke ja õpiaega) kaudu toimuv õpe, mille puhul pakutakse teatavas vormis õpituge (näiteks õpetaja-õpilase suhte vormis). Siia alla võib kuuluda tööoskuste õpetamine, täiskasvanutele kirjaoskuse õpetamine ja põhihariduse andmine koolist väljalangenutele. Mitteformaalse õppe tüüpiliste näidete alla kuuluvad ettevõttesisesed koolitused, mille abil ettevõtted ajakohastavad ja parandavad oma töötajate oskusi, näiteks info- ja kommunikatsioonitehnoloogia alaseid oskusi, ning struktureeritud e-õpe (näiteks avatud haridusvahendeid kasutades) ja kodanikuühiskonna organisatsioonide poolt oma liikmetele, sihtrühmadele või üldsusele korraldatud koolitused;
      c)   informaalne õpe– õpe, mis toimub igapäevaelus, töökohal, perekonnas ja vabal ajal ning mis ei ole organiseeritud või struktureeritud tegevus, kui pidada silmas eesmärke, aega või õpituge. Informaalne õpe võib õppija seisukohast olla ettekavatsemata. Informaalse õppe tulemuste näiteks on elu jooksul ja töökogemuse kaudu omandatud oskused, projektijuhtimise oskused või töö käigus omandatud info- ja kommunikatsioonitehnoloogia alased oskused, teises riigis viibimise ajal omandatud keeleoskus ja eri kultuuride tundmine, väljaspool tööd omandatud info- ja kommunikatsioonitehnoloogia alased oskused, vabatahtliku töö, kultuurialase tegevuse, sportimise, noorsootöö ja koduste tegevuste (näiteks lapsehoidmine) käigus omandatud oskused;
      d)   avatud haridusvahendid– digitaalsed materjalid, mida pakutakse vabalt ja avatult õpetajatele, õpilastele ja iseõppijatele kasutamiseks ja taaskasutamiseks õpetamise, õppimise ja teadusuuringute eesmärgil. See hõlmab õppe sisu, selle kasutamiseks ja levitamiseks välja arendatavaid tarkvaravahendeid ning rakendamisressursse, nagu avatud litsentsid. Avatud haridusvahendid viitavad ka kogunenud digitaalvaradele, mida võib kohandada ja mis annavad kasu, ilma et see piiraks teiste võimalusi neid kasutada;
      e)   oskuste audit– protsess, mille eesmärk on teha kindlaks ja analüüsida isiku teadmisi, oskusi ja pädevusi, sealhulgas tema võimekust ja motivatsioone, et määratleda karjäärivalikud ja/või kavandada ametialaseid muudatusi või koolitusi. Oskuste auditi eesmärk on aidata isikul analüüsida oma teenistuskäiku, hinnata ise oma positsiooni töökeskkonnas ning kavandada karjääri, või mõnel juhul valmistuda mitteformaalse ja informaalse õppe väljundite valideerimiseks;
      f)   kvalifikatsioon– hindamis- ja valideerimisprotsessi ametlik tulemus, mis saadakse, kui pädev asutus teeb kindlaks, et isik on omandanud vastava standardi kohased õpiväljundid;
      g)   õpiväljundid– tõendid selle kohta, mida õppija teab, millest ta aru saab ja mida ta on võimeline tegema pärast õppeprotsessi lõppu; õpiväljundid määratletakse teadmiste, oskuste ja pädevustena;
      h)   riiklik kvalifikatsiooniraamistik– kvalifikatsioonide liigitamise vahend omandatud teadmiste tasemetele seatud kriteeriumide alusel, mille eesmärk on integreerida ja koordineerida riiklikke kvalifikatsioonide allsüsteeme ning parandada kvalifikatsioonide läbipaistvust, kättesaadavust, arengut ja kvaliteeti tööturu ning kodanikuühiskonna tarvis;
      i)   valideerimine– menetlus, mille käigus volitatud asutus kinnitab, et isik on omandanud asjaomastele standarditele vastavad õpiväljundid, ning mis koosneb neljast etapist:
      j)   varasemate õpingute tunnustamine– formaalhariduse või mitteformaalse või informaalse õppe käigus ja enne valideerimise taotlemist omandatud õpiväljundite valideerimine.