title: Nõukogu soovitus (EL) 2020/1475, 13. oktoober 2020, mis käsitleb koordineeritud lähenemisviisi vaba liikumise piiramisele COVID-19 pandeemiale reageerimisel (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               14.10.2020

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 337/3

      NÕUKOGU SOOVITUS (EL) 2020/1475,
      13. oktoober 2020,
      mis käsitleb koordineeritud lähenemisviisi vaba liikumise piiramisele COVID-19 pandeemiale reageerimisel
      (EMPs kohaldatav tekst)
      EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 21 lõiget 2, artikli 168 lõiget 6 ning artikli 292 esimest ja teist lauset,
      võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
      ning arvestades järgmist:

                  (1)

                  Liidu kodakondsus annab igale liidu kodanikule vaba liikumise õiguse.

                  (2)

                  Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 21 lõike 1 kohaselt on igal liidu kodanikul õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, kui aluslepingutega ja nende rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piirangutest ja tingimustest ei tulene teisiti. Seda õigust rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2004/38/EÜ (1). Liikumis- ja elukohavabadus on ette nähtud ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 45. Kuna ELi toimimise lepingu artiklis 21 sätestatud eesmärgi saavutamiseks on vajalik liidu meede ning aluslepingutes ei ole sätestatud selleks vajalikke volitusi, võib nõukogu võtta vastu sätteid vabalt liikumise ja elamise õiguse kasutamise hõlbustamiseks.

                  (3)

                  ELi toimimise lepingu artikli 168 lõike 1 kohaselt tuleb kogu liidu poliitika ja meetmete määratlemisel ja rakendamisel tagada inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse.

                  (4)

                  30. jaanuaril 2020 kuulutas Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) peadirektor välja rahvusvahelise tähtsusega rahvatervisealase hädaolukorra seoses koroonaviirushaigust COVID-19 põhjustava uue koroonaviiruse ülemaailmse puhanguga. 11. märtsil 2020 andis WHO hinnangu, et COVID-19-t võib käsitada pandeemiana.

                  (5)

                  Viiruse leviku piiramiseks on liikmesriigid võtnud mitmesuguseid meetmeid, millest mõned on mõjutanud liidu kodanike õigust liikmesriikide territooriumil vabalt liikuda ja elada, nagu näiteks sisenemispiirangud või nõuded, mille kohaselt peavad piiriülesed reisijad jääma teatavaks ajaks karantiini.

                  (6)

                  13. veebruaril 2020 võttis nõukogu vastu järeldused COVID-19 kohta, (2) milles kutsuti liikmesriike tungivalt üles tegema omavahel ja komisjoniga proportsionaalselt ja asjakohaselt koostööd, et arendada liikmesriikide vahel välja tihe ja tõhus koordineerimine, et tagada kõikide meetmete, sealhulgas vajaduse korral reisimisega seotud meetmete tõhusus, kaitstes samal ajal vaba liikumist liidus, selleks et tagada rahvatervise optimaalne kaitse.

                  (7)

                  10. märtsil 2020 rõhutasid Euroopa Liidu riigipead ja valitsusjuhid, et COVID-19 küsimuses on vaja Euroopa ühtset lähenemisviisi.

                  (8)

                  Alates 2020. aasta märtsist on komisjon võtnud vastu mitmed suunised ja mitu teatist eesmärgiga toetada liikmesriikide koordineerimisalaseid jõupingutusi ja kaitsta vaba liikumist liidus COVID-19 pandeemia ajal (3).

                  (9)

                  Kuna COVID-19 pandeemia on põhjustanud enneolematu tervisealase hädaolukorra, on rahvatervise kaitse muutunud nii liidu kui ka selle liikmesriikide jaoks esmaseks prioriteediks. Rahvatervise kaitset silmas pidades võivad liikmesriigid võtta meetmeid, mis piiravad isikute vaba liikumist liidus. Vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 168 lõikele 7 vastutavad riikliku tervishoiupoliitika määratlemise, sealhulgas tervishoiuteenuste ja arstiabi korraldamise ja kättesaadavaks tegemise eest liikmesriigid ning seega võivad need liikmesriigiti erineda. Kuigi liikmesriigid on pädevad otsustama rahvatervise kaitsmiseks kõige sobivamate meetmete üle, sealhulgas näiteks karantiini- või testimisnõuded, on asjakohane tagada selliste meetmete koordineerimine, et kaitsta vaba liikumise õiguse kasutamist ning võidelda selliste tõsiste piiriüleste terviseohtude vastu nagu COVID-19.

                  (10)

                  Vaba liikumise piirangute vastuvõtmisel ja kohaldamisel peaksid liikmesriigid järgima ELi õiguse põhimõtteid, eelkõige proportsionaalsuse ja mittediskrimineerimise põhimõtet. Käesoleva soovituse eesmärk on hõlbustada nende põhimõtete koordineeritud kohaldamist COVID-19 pandeemia põhjustatud erakorralises olukorras. Seepärast peaks käesoleva soovitusega kehtestatud mehhanismide ulatus ja kestus olema rangelt piiratud nende piirangutega, mis on kehtestatud pandeemiale reageerimiseks.

                  (11)

                  Ühepoolsed meetmed selles valdkonnas võivad kaasa tuua märkimisväärseid häireid, kuna ettevõtjad ja kodanikud seisavad silmitsi mitmesuguste lahknevate ja kiiresti muutuvate meetmetega. See on eriti kahjulik olukorras, kus viirus on Euroopa majandust juba märkimisväärselt mõjutanud.

                  (12)

                  Käesoleva soovituse eesmärk on tagada parem koordineerimine nende liikmesriikide vahel, kes kaaluvad rahvatervise huvides vaba liikumist piiravate meetmete võtmist. Selleks et piirangud ei läheks kaugemale sellest, mis on hädavajalik, peaksid liikmesriigid mittediskrimineerival viisil ja nii palju kui võimalik kohaldama neid piiranguid ainult konkreetsetest eriti mõjutatud piirkondadest saabuvate isikute, mitte liikmesriigi kogu territooriumi suhtes.

                  (13)

                  Liikmesriikide koordineeritud lähenemisviis eeldab ühiseid jõupingutusi järgmistes põhipunktides: ühtsete kriteeriumide ja künniste kohaldamine vaba liikumise piirangute kehtestamise üle otsustamisel, COVID-19 leviku ohu kaardistamine kokkulepitud värvikoodi alusel ning koordineeritud lähenemisviis võimalikele meetmetele, mida võib asjakohaselt kohaldada ühest piirkonnast teise liikuvate isikute suhtes, sõltuvalt levikuohu tasemest nendes piirkondades.

                  (14)

                  Käesolevas soovituses esitatud kriteeriumid ja künnised põhinevad liikmesriikide esitatud andmetel. Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskus peaks liikmesriikide esitatud andmeid kasutades igal nädalal avaldama põhjaliku andmekogumi ja kaardid, mis kirjeldavad ühtsete kriteeriumide alusel olukorda ELi piirkondades, ning igal nädalal seda andmekogumit ja neid kaarte ajakohastama.

                  (15)

                  Võttes arvesse muutuvat epidemioloogilist olukorda, peaks komisjon Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskuse toel korrapäraselt hindama käesolevas soovituses esitatud kriteeriume, andmevajadusi ja künniseid, sealhulgas seda, kas tuleks arvesse võtta muid kriteeriume või kas tuleks kohandada künniseid, ning esitama oma hindamistulemused nõukogule arutamiseks, lisades neile vajaduse korral ettepaneku soovituse muutmiseks.

                  (16)

                  Käesolevat soovitust ei tuleks käsitada pandeemiale reageerimiseks kehtestatud vaba liikumise piirangute vastuvõtmise hõlbustamise või soodustamisena, vaid selle eesmärk on näha ette koordineeritud lähenemisviis juhuks, kui liikmesriik otsustab sellised piirangud kehtestada. Otsus selle kohta, kas kehtestada vaba liikumise piirangud, jääb liikmesriikide pädevusse, kes peavad järgima liidu õiguse nõudeid. Samuti säilitavad liikmesriigid paindlikkuse mitte kehtestada piiranguid, isegi kui käesolevas soovituses esitatud kriteeriumid on täidetud ja künnised ületatud.

                  (17)

                  Vaba liikumise piiranguid tuleks kaaluda üksnes juhul, kui liikmesriigil on piisavalt tõendeid selle kohta, et sellised piirangud on põhjendatud rahvatervise kaitse seisukohast, ning neil on põhjendatult alust arvata, et need piirangud on tulemuslikud.

                  (18)

                  Selleks et vähendada pandeemia ajal siseturu ja pereelu häirimist, tuleks ette näha, et karantiini ei pea jääma reisijad, kes täidavad olulist ülesannet või kelle reisimine on hädavajalik, nagu elutähtsatel kutsealadel töötavad isikud või füüsilisest isikust ettevõtjad, piirialatöötajad, transporditöötajad või transporditeenuse osutajad, meremehed ja isikud, kes reisivad tungivatel ärilistel või perekondlikel põhjustel, sealhulgas regulaarselt reisivad piiriüleste perekondade liikmed.

                  (19)

                  Äärmiselt oluline on teiste liikmesriikide ja üldsuse selge, õigeaegne ja põhjalik teavitamine, et vähendada vabale liikumisele kehtestatud piirangute mõju, tagades prognoositavuse, õiguskindluse ja nõuete täitmise kodanike poolt,

            ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

         Üldpõhimõtted

      COVID-19 pandeemiale reageerimiseks rahvatervise kaitse meetmete võtmisel ja kohaldamisel peaksid liikmesriigid koordineerima oma meetmeid, tuginedes võimalikult suurel määral järgmistele põhimõtetele:

                  1.

                  COVID-19 leviku piiramiseks kehtestatud mis tahes piirangud isikute vabale liikumisele liidus peaksid põhinema konkreetsetel ja piiratud avaliku huviga seotud põhjustel, nimelt rahvatervise kaitsel. Selliseid piiranguid tuleb kohaldada kooskõlas liidu õiguse üldpõhimõtetega, eelkõige proportsionaalsuse ja mittediskrimineerimise põhimõttega. Seega ei tohiks võetavad meetmed minna kaugemale sellest, mis on hädavajalik rahvatervise kaitseks.

                  2.

                  Kõik sellised piirangud tuleks tühistada kohe, kui epidemioloogiline olukord seda võimaldab.

                  3.

                  Liikmesriikide vahel ei tohi olla diskrimineerimist, näiteks ei tohi kohaldada naaberliikmesriiki reisimise ja sealt saabumise suhtes leebemaid norme kui samas epidemioloogilises olukorras olevatesse teistesse liikmesriikidesse reisimise ja sealt saabumise suhtes.

                  4.

                  Piirangud ei saa põhineda asjaomase isiku kodakondsusel, vaid peaksid põhinema asukohal (asukohtadel), kus isik 14 päeva jooksul enne saabumist viibis.

                  5.

                  Liikmesriigid peaksid alati võtma vastu oma kodanikke ning nende territooriumil elavaid liidu kodanikke ja nende pereliikmeid ning võimaldama kiiret transiiti läbi oma territooriumi.

                  6.

                  Liikmesriigid peaksid pöörama erilist tähelepanu piiriüleste piirkondade, äärepoolseimate piirkondade, eksklaavide ja geograafiliselt eraldatud piirkondade eripäradele ning vajadusele teha koostööd kohalikul ja piirkondlikul tasandil.

                  7.

                  Liikmesriigid peaksid korrapäraselt vahetama teavet kõigis käesoleva soovituse kohaldamisalasse kuuluvates küsimustes.

         Ühised kriteeriumid

                  8.

                  COVID-19 pandeemiale reageerimiseks vaba liikumise piiramise kaalumisel peaksid liikmesriigid arvesse võtma järgmisi põhikriteeriume:

                              a)

                              „14 päeva kumulatiivne teatatud COVID-19 juhtumite suhtarv“, st viimase 14 päeva jooksul piirkonna tasandil teatatud uute COVID-19 juhtumite koguarv 100 000 elaniku kohta;

                              b)

                              „positiivsete testimistulemuste määr“, st positiivsete testide osakaal viimasel nädalal tehtud COVID-19 nakkuse testide koguarvus;

                              c)

                              „testimise suhtarv“, st viimasel nädalal tehtud COVID-19 nakkuse testide arv 100 000 elaniku kohta.

         Andmed ühiste kriteeriumide kohta

                  9.

                  Täielike ja võrreldavate andmete kättesaadavuse tagamiseks peaksid liikmesriigid iga nädal esitama Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskusele punktis 8 esitatud kriteeriumide kohta kättesaadavad andmed.
                  Liikmesriigid peaksid need andmed esitama ka piirkondlikul tasandil, et oleks võimalik suunata meetmeid piirkondadele, kus need on hädavajalikud.
                  Liikmesriigid peaksid vahetama teavet kõigi oma testimisstrateegiate kohta.

         Riskipiirkondade kaardistamine

                  10.

                  Liikmesriikide esitatud andmete põhjal peaks Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskus avaldama ELi liikmesriikide kaardi piirkondade kaupa, et toetada liikmesriike otsuste tegemisel. See kaart peaks sisaldama ka andmeid Islandi, Liechtensteini, Norra ja, niipea kui tingimused seda võimaldavad, (4) Šveitsi Konföderatsiooni kohta. Sellel kaardil tuleks piirkonnad märgistada järgmiste värvidega:

                              a)

                              roheline, kui 14 päeva kumulatiivne teatatud COVID-19 juhtumite suhtarv on väiksem kui 25 ja COVID-19 nakkuse testide positiivsete testimistulemuste määr on alla 4 %;

                              b)

                              oranž, kui 14 päeva kumulatiivne teatatud COVID-19 juhtumite suhtarv on väiksem kui 50, kuid COVID-19 nakkuse testide positiivsete testimistulemuste määr on 4 % või üle selle, või kui 14 päeva kumulatiivne teatatud COVID-19 juhtumite suhtarv on vahemikus 25–150, kuid COVID-19 nakkuse testide positiivsete testimistulemuste määr on alla 4 %;

                              c)

                              punane, kui 14 päeva kumulatiivne teatatud COVID-19 juhtumite suhtarv on 50 või suurem ja COVID-19 nakkuse testide positiivsete testimistulemuste määr on 4 % või üle selle või kui 14 päeva kumulatiivne teatatud COVID-19 juhtumite suhtarv on suurem kui 150 juhtumit 100 000 elaniku kohta;

                              d)

                              hall, kui punktides a–c esitatud kriteeriumide hindamiseks ei ole piisavalt teavet või kui testimise suhtarv on 300 või vähem COVID-19 nakkuse testi 100 000 elaniku kohta.

                        Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskus peaks samuti avaldama eraldi kaardid iga üldkaardil kajastatava põhinäitaja kohta: viimase 14 päeva teatatud juhtumite suhtarv piirkondlikul tasandil, samuti viimase nädala testimise suhtarv ja positiivsete testitulemuste määr riiklikul tasandil. Kui teave on piirkondlikul tasandil kättesaadav, peaksid kõik kaardid põhinema sellel teabel.

                  11.

                  Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskus peaks iga nädal avaldama kaartide ajakohastatud versiooni ja nende alusandmed.

         Ühised künnised rahvatervisega seotud põhjustel vaba liikumise piirangute kaalumisel

                  12.

                  Liikmesriigid ei tohiks piirata nende isikute vaba liikumist, kes reisivad sellistesse teise liikmesriigi piirkondadesse või saabuvad sellistest teise liikmesriigi piirkondadest, mis on punkti 10 kohaselt liigitatud roheliseks.

                  13.

                  Kui liikmesriigid kaaluvad piirangute kohaldamist punkti 10 kohaselt muuks kui roheliseks liigitatud piirkondade suhtes,

                              a)

                              peaksid nad võtma arvesse epidemioloogilise olukorra erinevusi oranžides ja punastes piirkondades ning tegutsema proportsionaalselt;

                              b)

                              võiksid nad võtta arvesse täiendavaid kriteeriume ja suundumusi. Selleks esitab Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskus iga nädal andmed elanikkonna suuruse, haiglaravile suunamise määra, intensiivravile suunamise määra ja suremuse kohta, kui need andmed on kättesaadavad;

                              c)

                              peaksid nad võtma arvesse epidemioloogilist olukorda nende oma territooriumil, sealhulgas testimispõhimõtteid, tehtud testide arvu, positiivsete testimistulemuste määra ja muid epidemioloogilisi näitajaid;

                              d)

                              peaksid nad võtma arvesse testimisstrateegiaid ning pöörama erilist tähelepanu suure testimise suhtarvuga piirkondade olukorrale.

         Liikmesriikidevaheline koordineerimine

                  14.

                  Liikmesriigid, kes kavatsevad oma otsustusprotsesside alusel kohaldada piiranguid isikute suhtes, kes reisivad punkti 10 kohaselt muuks kui roheliseks liigitatud piirkonda või saabuvad sealt, peaksid enne piirangute jõustumist teavitama kõigepealt mõjutatud liikmesriiki. Erilist tähelepanu tuleks pöörata piiriülesele koostööle, äärepoolseimatele piirkondadele, eksklaavidele ja geograafiliselt eraldatud piirkondadele. Enne piirangute jõustumist tuleks piirangute kehtestamise kavatsusest teavitada ka teisi liikmesriike ja komisjoni. Võimaluse korral peaks teavitamine toimuma 48 tundi ette.
                  Teiste liikmesriikide ja komisjoni teavitamiseks peaksid liikmesriigid kasutama loodud kommunikatsioonivõrgustikke, sealhulgas kriisidele poliitilist reageerimist käsitleva ELi integreeritud korra (IPCR) võrgustikku. IPCRi kontaktpunktid peaksid tagama, et teave edastatakse viivitamata nende pädevatele asutustele.

                  15.

                  Liikmesriigid peaksid viivitamata teavitama teisi liikmesriike ja komisjoni varem kehtestatud piiravate meetmete kaotamisest või leevendamisest, mis peaks jõustuma võimalikult kiiresti.
                  Vaba liikumise piirangud tuleks kaotada, kui piirkond liigitatakse punkti 10 kohaselt taas roheliseks, tingimusel et nende piirangute kehtestamisest on möödunud vähemalt 14 päeva.

                  16.

                  Hiljemalt seitse päeva pärast käesoleva soovituse vastuvõtmist peaksid liikmesriigid kaotama järk-järgult piirangud, mida kohaldatakse piirkondade suhtes, mis on enne käesoleva soovituse vastuvõtmist punkti 10 kohaselt liigitatud roheliseks.

         Ühine raamistik seoses võimalike meetmetega suurema riskiga piirkondadest saabuvate reisijate puhul

                  17.

                  Liikmesriigid ei tohiks põhimõtteliselt keelata teisest liikmesriigist reisivate isikute sisenemist riiki.
                  Liikmesriigid, kes peavad vajalikuks kehtestada oma otsustusprotsesside alusel vaba liikumise piirangud, võivad nõuda, et punkti 10 kohaselt muuks kui roheliseks liigitatud piirkonnast saabuvad isikud:

                              a)

                              peavad jääma karantiini/eneseisolatsiooni ja/või

                              b)

                              teevad pärast saabumist COVID-19 nakkuse testi.

                        Liikmesriigid võivad pakkuda reisijatele võimalust asendada alapunktis b nimetatud test COVID-19 nakkuse testiga, mis tehakse enne saabumist.
                  Liikmesriigid peaksid karantiini/eneseisolatsiooni kestuse ja asendusvõimaluste osas tehtavaid koordineerimisalaseid jõupingutusi tugevdama. Alati, kui see on võimalik, ja kooskõlas liikmesriikide otsustatud strateegiatega tuleks soodustada testimise arendamist.

                  18.

                  Liikmesriigid peaksid vastastikku tunnustama sertifitseeritud tervishoiuasutuste poolt teistes liikmesriikides tehtud COVID-19 nakkuse testide tulemusi. Liikmesriigid peaksid tõhustama koostööd testimisega seotud eri aspektide osas, sealhulgas testisertifikaatide kontrollimine, võttes arvesse teadusuuringuid, epidemioloogiaekspertide nõuandeid ja parimaid tavasid.

                  19.

                  Reisijatelt, kes täidavad olulist ülesannet või kelle reisimine on hädavajalik, ei tohiks nõuda karantiini jäämist kõnealuse olulise ülesande täitmisel, eelkõige puudutab see järgmisi reisijaid:

                              a)

                              elutähtsatel kutsealadel töötavad isikud või füüsilisest isikust ettevõtjad, sealhulgas tervishoiutöötajad, piirialatöötajad ja lähetatud töötajad, samuti hooajatöötajad, nagu on osutatud COVID-19 puhangu ajal töötajate vaba liikumise õiguse kasutamist käsitlevates suunistes (5);

                              b)

                              transporditöötajad või transporditeenuse osutajad, sealhulgas selliste kaubaveokite juhid, millega veetakse kaupu liikmesriigi territooriumil kasutamiseks või millega tehakse üksnes transiitvedusid;

                              c)

                              patsiendid, kes reisivad mõjuvatel meditsiinilistel põhjustel;

                              d)

                              õpilased, üliõpilased ja praktikandid, kes reisivad iga päev välismaale;

                              e)

                              isikud, kes reisivad tungivatel perekondlikel või ärilistel põhjustel;

                              f)

                              diplomaadid, rahvusvaheliste organisatsioonide töötajad ja rahvusvaheliste organisatsioonide kutsutud isikud, kelle füüsiline kohalolu on nende organisatsioonide tõhusa toimimise jaoks vajalik, sõjaväelased ja politseiametnikud ning humanitaarabi- ja elanikkonnakaitse töötajad oma tööülesannete täitmisel;

                              g)

                              transiitreisijad;

                              h)

                              meremehed;

                              i)

                              ajakirjanikud, kui nad täidavad oma ülesandeid.

                  20.

                  Liikmesriigid võivad ette näha, et nende territooriumile sisenevad isikud peavad esitama reisija asukoha vormi kooskõlas andmekaitsenõuetega. Liikmesriikidele tuleks võimalikuks kasutamiseks välja töötada ühine Euroopa reisija asukoha vorm. Võimaluse korral tuleks andmetöötluse lihtsustamiseks kasutada reisija asukoha andmete puhul digitaalset varianti, tagades samal ajal kõigile kodanikele võrdse juurdepääsu.

                  21.

                  Punkti 10 kohaselt punaseks, oranžiks või halliks liigitatud piirkonnast saabuvate isikute suhtes kohaldatavad meetmed ei tohi olla diskrimineerivad, st neid tuleks samamoodi kohaldada ka asjaomase liikmesriigi enda tagasipöörduvate kodanike suhtes.

                  22.

                  Liikmesriigid peaksid tagama, et kodanikele ja ettevõtjatele kehtestatud ametlikud nõuded toovad konkreetset kasu pandeemia tõkestamisel tehtavates rahvatervisealastes jõupingutustes ning ei tekita põhjendamatut ja tarbetut halduskoormust.

                  23.

                  Kui isikul ilmnevad sihtkohta saabumisel sümptomid, tuleks läbi viia testimine, diagnoosimine, isoleerimine ja kontaktide jälgimine vastavalt kohalikule tavale ning riiki sisenemist ei tohiks keelata. Teavet saabumisel avastatud juhtumite kohta tuleks kontaktide jälgimise eesmärgil viivitamata jagada nende riikide tervishoiuasutustega, kus asjaomane isik on viimase 14 päeva jooksul viibinud, kasutades varajase hoiatamise ja reageerimise süsteemi.

                  24.

                  Piirangud ei tohiks seisneda teatavate transporditeenuste osutamise keelamises.

         Kommunikatsioon ja üldsuse teavitamine

                  25.

                  Liikmesriigid peaksid andma asjaomastele sidusrühmadele ja üldsusele selget, põhjalikku ja õigeaegset teavet vaba liikumise piirangute, kaasnevate nõuete (näiteks COVID-19 nakkuse negatiivsed testimistulemused või reisija asukoha vormid) ning riskipiirkondadest saabuvate reisijate suhtes kohaldatavate meetmete kohta võimalikult varakult enne uute meetmete jõustumist. Üldjuhul tuleks see teave avaldada 24 tundi enne meetmete jõustumist, võttes arvesse, et epidemioloogiliste hädaolukordade puhul on vaja teatavat paindlikkust.
                  See teave tuleks teha kättesaadavaks ka veebiplatvormil „Re-open EU“, mis peaks sisaldama ristviidet kaardile, mida korrapäraselt avaldab Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskus vastavalt punktidele 10 ja 11.
                  Selgelt tuleks kirjeldada meetmete sisu ja geograafilist ulatust ning nende isikute kategooriaid, kelle suhtes neid meetmeid kohaldatakse.

         Läbivaatamine

                  26.

                  Komisjon peaks käesoleva soovituse Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskuse toel korrapäraselt läbi vaatama. Komisjon peaks sellest nõukogule korrapäraselt aru andma.

         Luxembourg, 13. oktoober 2020

               Nõukogu nimel

               eesistuja

            M. ROTH

         (1)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT L 158, 30.4.2004, lk 77).

         (2)  ELT C 57, 20.2.2020, lk 4.

         (3)  Komisjoni suunised tervise kaitseks ning kaupade ja esmatähtsate teenuste kättesaadavuse tagamiseks ette nähtud piirihaldusmeetmete kohta (ELT C 86I, 16.3.2020, lk 1); komisjoni suunised, mis käsitlevad COVID-19 puhangu ajal töötajate vaba liikumise õiguse kasutamist (ELT C 102I, 30.3.2020, lk 12); Euroopa Komisjoni presidendi ja Euroopa Ülemkogu eesistuja „Ühtne Euroopa tegevuskava COVID-19 leviku tõkestamiseks võetud meetmete lõpetamise suunas“; komisjoni suunised tervishoiutöötajate vaba liikumise ja väljaõppe miinimumnõuete ühtlustamise kohta seoses COVID-19 pandeemia erakorraliste meetmetega (ELT C 156, 8.5.2020, lk 1); komisjoni teatis „Etapiviisiline ja kooskõlastatud tegevus liikumisvabaduse taastamiseks ja sisepiiridel tehtava kontrolli kaotamiseks (ELT C 169, 15.5.2020, lk 30); komisjoni teatis „Kolmas hinnang mittehädavajaliku ELi reisimise ajutise piirangu kohaldamisele“ (COM(2020) 399 final); komisjoni suunised hooajatöötajate kohta ELis COVID-19 puhangu kontekstis (ELT C 235I, 17.7.2020, lk 1); komisjoni teatis rohelise transpordikoridori rakendamise kohta piirihaldusmeetmeid käsitlevate suuniste alusel, et kaitsta inimeste tervist ning tagada kaupade ja esmatähtsate teenuste kättesaadavus (ELT, C 96I, 24.3.2020, lk 1); komisjoni suunised lastilendude hõlbustamise kohta COVID-19 puhangu ajal (ELT C 100I, 27.3.2020, lk 1) ning komisjoni suunised laevadel viibivate meremeeste, reisijate ja muude isikute tervise kaitse, repatrieerimise ja reisikorralduste kohta (ELT C 119, 14.4.2020, lk 1).

         (4)  Tingimusel et sõlmitakse ELi ja Šveitsi Konföderatsiooni vaheline leping rahvatervisealase koostöö kohta, sealhulgas Šveitsi Konföderatsiooni osalemise kohta Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskuses, vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta määrusele (EÜ) nr 851/2004, millega asutatakse haiguste ennetuse ja tõrje Euroopa keskus (ELT L 142, 30.4.2004, lk 1).

         (5)  ELT C 102I, 30.3.2020, lk 12.


title: Nõukogu soovitus (EL) 2020/1551, 22. oktoober 2020, millega muudetakse soovitust (EL) 2020/912 Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta

text:
                  26.10.2020

                  ET

                  Euroopa Liidu Teataja

                  L 354/19

         NÕUKOGU SOOVITUS (EL) 2020/1551,
         22. oktoober 2020,
         millega muudetakse soovitust (EL) 2020/912 Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta
         EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
         võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 77 lõike 2 punkte b ja e ning artikli 292 esimest ja teist lauset,
         ning arvestades järgmist:

                     (1)

                     Nõukogu võttis 30. juunil 2020 vastu soovituse Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta (1) (edaspidi „nõukogu soovitus“). 16. juulil 2020 võttis nõukogu vastu soovituse (EL) 2020/1052, millega muudetakse nõukogu soovitust (EL) 2020/912 Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta (2). 30. juulil 2020 võttis nõukogu vastu soovituse (EL) 2020/1144, millega muudetakse nõukogu soovitust (EL) 2020/912 Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta (3).
                     7.augustil 2020 võttis nõukogu vastu soovituse (EL) 2020/1186, millega muudetakse nõukogu soovitust (EL) 2020/912 Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta (4).

                     (2)

                     Nõukogu soovituses on sätestatud, et liikmesriigid peaksid koordineeritud viisil järk-järgult kaotama ELi mittehädavajaliku reisimise ajutise piirangu alates 1. juulist 2020 nõukogu soovituse I lisas loetletud kolmandate riikide elanike puhul. Nõukogu peaks pärast komisjoni ning asjaomaste ELi ametite ja talitustega tihedat konsulteerimist ning nõukogu soovituses osutatud metoodikal, kriteeriumidel ja teabel põhinevale üldisele hinnangule tuginedes vaatama I lisas esitatud kolmandate riikide loetelu iga kahe nädala järel läbi ja vajaduse korral seda ajakohastama.

                     (3)

                     Pärast seda on nõukogu komisjoni ning asjaomaste ELi ametite ja talitustega tihedalt konsulteerides ning nõukogu soovituses sätestatud kriteeriume ja metoodikat kohaldades arutanud nõukogu soovituse I lisas esitatud kolmandate riikide loetelu läbivaatamist. Nende arutelude tulemusena tuleks I lisas esitatud kolmandate riikide loetelu muuta. Eelkõige tuleks loetelust jätta välja Kanada, Gruusia ja Tuneesia ning loetelusse tuleks lisada Singapur. Ühtlasi tuleks selgitada, et vastastikkuse kinnitamisest olenevalt peaks Hiina Rahvavabariigi Hongkongi erihalduspiirkonna ja Macau erihalduspiirkonna puhul reisimine olema võimalik.

                     (4)

                     Piirikontroll ei ole üksnes nende liikmesriikide huvides, kelle välispiiril seda tehakse, vaid kõigi liikmesriikide huvides, kes on kaotanud piirikontrolli sisepiiridel. Seepärast peaksid liikmesriigid tagama, et välispiiridel võetakse meetmeid koordineeritult, et tagada Schengeni ala hea toimimine. Selleks peaksid liikmesriigid alates 22. oktoobrist 2020 koordineeritud viisil jätkama Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piirangu kaotamist käesoleva soovitusega muudetud nõukogu soovituse I lisas loetletud kolmandate riikide elanike puhul.

                     (5)

                     Euroopa Liidu lepingule ja ELi toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva soovituse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav. Arvestades et käesolev soovitus põhineb Schengeni acquis’l, otsustab Taani kõnealuse protokolli artikli 4 kohaselt kuue kuu jooksul pärast nõukogu poolt otsuse tegemist käesoleva soovituse üle, kas ta rakendab seda.

                     (6)

                     Käesolev soovitus kujutab endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist, milles Iirimaa ei osale vastavalt nõukogu otsusele 2002/192/EÜ; (5) seetõttu ei osale Iirimaa käesoleva soovituse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

                     (7)

                     Islandi ja Norra puhul kujutab käesolev soovitus endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist Euroopa Liidu Nõukogu ning Islandi Vabariigi ja Norra Kuningriigi vahelise lepingu (viimase kahe riigi osalemiseks Schengeni acquis’ sätete rakendamises, kohaldamises ja edasiarendamises) tähenduses, mis kuuluvad nõukogu otsuse 1999/437/EÜ (6) artikli 1 punktis A osutatud valdkonda.

                     (8)

                     Šveitsi puhul kujutab käesolev soovitus endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise lepingu (Šveitsi Konföderatsiooni ühinemise kohta Schengeni acquis’ rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega) tähenduses, mis kuuluvad nõukogu otsuse 1999/437/EÜ (7) artikli 1 punktis A osutatud valdkonda, kusjuures nimetatud otsuse vastavat punkti tõlgendatakse koostoimes nõukogu otsuse 2008/146/EÜ (8) artikliga 3.

                     (9)

                     Liechtensteini puhul kujutab käesolev soovitus endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse, Šveitsi Konföderatsiooni ja Liechtensteini Vürstiriigi vahelise protokolli (mis käsitleb Liechtensteini Vürstiriigi ühinemist Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise lepinguga Šveitsi Konföderatsiooni ühinemise kohta Schengeni acquis’ rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega) tähenduses, mis kuuluvad otsuse 1999/437/EÜ (9) artikli 1 punktis A osutatud valdkonda, kusjuures nimetatud otsuse vastavat punkti tõlgendatakse koostoimes nõukogu otsuse 2011/350/EL (10) artikliga 3,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
         Nõukogu soovitust (EL) 2020/912 (nagu seda on muudetud soovitusega (EL) 2020/1052, soovitusega (EL) 2020/1144 ja soovitusega (EL) 2020/1186) Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta muudetakse järgmiselt.

                     1)

                     Nõukogu soovituse punkti 1 esimene lõik asendatakse järgmisega:

                                 „1.

                                 Liikmesriigid peaksid koordineeritud viisil kaotama järk-järgult Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piirangu alates 22. oktoobrist 2020 I lisas loetletud kolmandate riikide elanike puhul.“

                     2)

                     Soovituse I lisa asendatakse järgmisega:„

                           I LISA
                           Kolmandad riigid ja erihalduspiirkonnad, kelle elanike suhtes ei tuleks välispiiridel kohaldada Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutist piirangut

                                       I.

                                       RIIGID

                                                   1.

                                                   AUSTRAALIA

                                                   2.

                                                   JAAPAN

                                                   3.

                                                   UUS-MEREMAA

                                                   4.

                                                   RWANDA

                                                   5.

                                                   SINGAPUR

                                                   6.

                                                   LÕUNA-KOREA

                                                   7.

                                                   TAI

                                                   8.

                                                   URUGUAY

                                                   9.

                                                   HIINA (*1)

                                       II.

                                       HIINA RAHVAVABARIIGI ERIHALDUSPIIRKONNAD

                                                   1.

                                                   Hongkongi erihalduspiirkond  (*1)

                                                   2.

                                                   Macau erihalduspiirkond  (*1)

                        (*1)  Oleneb vastastikkuse kinnitamisest."

                        (*1)  Oleneb vastastikkuse kinnitamisest."

                        (*1)  Oleneb vastastikkuse kinnitamisest."

            Brüssel, 22. oktoober 2020

                  Nõukogu nimel

                  eesistuja

               M. ROTH

            (1)  ELT L 208I, 1.7.2020, lk 1.

            (2)  ELT L 230, 17.7.2020, lk 26.

            (3)  ELT L 248, 31.7.2020, lk 26.

            (4)  ELT L 261, 11.8.2020, lk 83.

            (5)  Nõukogu 28. veebruari 2002. aasta otsus 2002/192/EÜ Iirimaa taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis’ sätetes (EÜT L 64, 7.3.2002, lk 20).

            (6)  EÜT L 176, 10.7.1999, lk 36.

            (7)  ELT L 53, 27.2.2008, lk 52.

            (8)  Nõukogu 28. jaanuari 2008. aasta otsus 2008/146/EÜ sõlmida Euroopa Ühenduse nimel Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vaheline leping Šveitsi Konföderatsiooni ühinemise kohta Schengeni acquis’ rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega (ELT L 53, 27.2.2008, lk 1).

            (9)  ELT L 160, 18.6.2011, lk 21.

            (10)  Nõukogu 7. märtsi 2011. aasta otsus 2011/350/EL Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse, Šveitsi Konföderatsiooni ja Liechtensteini Vürstiriigi vahelise protokolli (mis käsitleb Liechtensteini Vürstiriigi ühinemist Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise lepinguga Šveitsi Konföderatsiooni ühinemise kohta Schengeni acquis’ rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega) Euroopa Liidu nimel sõlmimise kohta, seoses sisepiiridel piirikontrolli kaotamise ja isikute liikumisega (ELT L 160, 18.6.2011, lk 19).


title: Komisjoni soovitus (EL) 2020/1563, 14. oktoober 2020, mis käsitleb energiaostuvõimetust

text:
               27.10.2020

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 357/35

      KOMISJONI SOOVITUS (EL) 2020/1563,
      14. oktoober 2020,
      mis käsitleb energiaostuvõimetust
      EUROOPA KOMISJON,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikleid 168 ja 194,
      võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta direktiivi (EL) 2019/944 elektrienergia siseturu ühiste normide kohta ja millega muudetakse direktiivi 2012/27/EL (1) (edaspidi „uuesti sõnastatud elektrienergiadirektiiv“), eriti selle artiklit 29,
      ning arvestades järgmist:

                  (1)

                  Energiaostuvõimetus on olukord, kus olulised energiateenused ei ole kodumajapidamistele kättesaadavad. Kuna 2018. aastal ei olnud ligi 34 miljonil eurooplasel võimalik oma kodu piisavalt soojana hoida, (2) on energiaostuvõimetus ELi jaoks suur probleem.

                  (2)

                  Nagu kaasseadusandjad on tunnistanud, on vajalik kütmine, jahutamine, valgustus ja elektrienergia seadmetega töötamiseks põhilised teenused, millega tagatakse inimestele korralik elustandard ja tervis. Energiateenuste kättesaadavus on sotsiaalse kaasatuse jaoks väga oluline. Seega võib energiaostuvõimetuse vastu võitlemine tuua mitmesugust kasu, sealhulgas alandada kulutusi tervishoiule, vähendada õhusaastet (vahetades välja sobimatud kütteallikad), suurendada mugavust ja heaolu ning kodumajapidamiste eelarvet. Kokkuvõttes suurendaks sellest saadav kasu otseselt majanduskasvu ja jõukust Euroopa Liidus.

                  (3)

                  Euroopa sotsiaalõiguste sambas, mille Euroopa Parlament, nõukogu ja komisjon kuulutasid ühiselt välja 17. novembril 2017, on energiat nimetatud nende oluliste teenuste hulgas, mis peaks olema igaühele kättesaadavad. Selliste teenuste kättesaadavust toetatakse nende inimeste puhul, kes seda vajavad (3).

                  (4)

                  Õiglane üleminek kliimaneutraalsele liidule aastaks 2050 on kesksel kohal Euroopa rohelises kokkuleppes, mille kohta komisjon tegi ettepaneku 2019. aasta detsembris (4). Rohelise kokkuleppe keskmes on renoveerimislaine (5) – oluline algatus, mille eesmärk on edendada eraomanduses olevate ja ühiskondlike hoonete struktuurset renoveerimist, et vähendada heiteid, toetada majanduse taastamist ja tegelda energiaostuvõimetuse probleemiga. Selline struktuurne renoveerimine aitab suurendada ELi jõupingutusi kliimamuutuste leevendamisel. Seetõttu peetakse oluliseks, et renoveerimislaine ja käesolev soovitus võetaks vastu koos, et need vastastikku tugevdaksid üleskutseid energiaostuvõimetuse ja halvimate tõhususnäitajatega hoonete probleemidega tegelemiseks.

                  (5)

                  Energiaostuvõimetus on võtmekohal seadusandlikus paketis „Puhas energia kõikidele eurooplastele“, mille eesmärk on hõlbustada õiglast energiasüsteemi ümberkujundamist. Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) 2018/1999 (6) (edapidi „juhtimist käsitlev määrus“) ja uuesti sõnastatud elektrienergiadirektiivile peab komisjon esitama soovituslikud suunised asjakohaste energiaostuvõimetuse mõõtmise näitajate kohta (7) ja mõiste „märkimisväärne arv energiaostuvõimetuid kodumajapidamisi“ (8) määratlemiseks. Energiaostuvõimetuse standardmääratlust ei ole olemas ja seetõttu on jäetud liikmesriikidele õigus töötada välja oma kriteeriumid vastavalt riigi olukorrale. Hiljuti vastu võetud õigusaktide paketis pakutakse siiski kasulikke üldpõhimõtteid ja antakse ülevaade energiaostuvõimetuse võimalikest põhjustest ja tagajärgedest. Samuti rõhutatakse selles, kui olulised on probleemi lahendamiseks poliitikameetmed, eelkõige need, mis on seotud riikide energia- ja kliimakavadega ning pikaajaliste renoveerimisstrateegiatega (9).

                  (6)

                  Liikmesriigid peavad oma riiklikus energia- ja kliimakavas hindama energiaostuvõimetute kodumajapidamiste arvu. Kui liikmesriik leiab, et tal on märkimisväärne arv energiaostuvõimetuid kodumajapidamisi, lisab ta oma kavasse riikliku eesmärgi ning energiaostuvõimetuse vähendamise poliitika põhimõtted ja meetmed. Energialiidu olukorda käsitleva viienda aruande raames on komisjon avaldanud iga liikmesriigi kohta komisjoni talituste töödokumendi individuaalse hinnanguga lõpliku riikliku energia- ja kliimakava kohta. Nendes talituste töödokumentides hinnatakse ka seda, kuidas lõplikes kavades on arvesse võetud komisjoni 2019. aasta soovitusi, sealhulgas seoses energiaostuvõimetusega, ning need sisaldavad suuniseid riikliku energia- ja kliimakava rakendamiseks.

                  (7)

                  Uuesti sõnastatud elektridirektiivis nõutakse, et liikmesriigid võtaksid asjakohaseid meetmeid energiaostuvõimetuse probleemi lahendamiseks kõikjal, kus see on kindlaks tehtud, sealhulgas meetmeid, mis käsitlevad vaesust laiemalt. Liikmesriigid peavad kaitsma ka kaitsetuid tarbijaid, eelkõige neid, kes asuvad äärealadel. Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/73/EÜ (10) sisaldab samalaadseid sätteid.

                  (8)

                  Oluline uuendus uues õigusraamistikus on see, et arvesse tuleb võtta energiaostuvõimetute kodumajapidamiste arvu. Uuesti sõnastatud elektridirektiivi artiklis 29 osutatakse liikmesriikide kohustusele hinnata energiaostuvõimetute kodumajapidamiste arvu ning sätestatakse, et nad peavad määrama kindlaks ja avaldama selle hinnangu aluseks olevad kriteeriumid. Kui selliseid majapidamisi on palju, peavad liikmesriigid lisama oma riiklikku energia- ja kliimakavasse energiaostuvõimetuse vähendamise soovitusliku eesmärgi, esitama ajakava ja tooma välja asjakohased poliitikameetmed. Seejärel peavad nad kooskõlas energialiidu ja kliimameetmete juhtimist käsitleva määrusega andma komisjonile aru kõigist edusammudest, mida on tehtud energiaostuvõimetute kodumajapidamiste arvu vähendamisel.

                  (9)

                  Energiatõhususe Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2012/27/EL, (11) mida on muudetud direktiiviga (EL) 2018/2002, (12) on nõutud, et liikmesriigid võtaksid oma energiatõhususkohustuste raames arvesse vajadust vähendada energiaostuvõimetust. Artikli 7 lõikes 11 nõutakse asjakohases ulatuses, et osa energiatõhususmeetmetest rakendataks prioriteedina kaitsetutes kodumajapidamistes, sealhulgas energiaostuvõimetutes kodumajapidamistes (13). Energialiidu ja kliimameetmete juhtimist käsitlev määrus sisaldab ka samalaadseid kohustusi.

                  (10)

                  Hoonete energiatõhususe muudetud direktiivi (EL) 2018/844 kohaselt peavad liikmesriigid osana oma pikaajalisest renoveerimisstrateegiast sätestama asjakohased siseriiklikud energiaostuvõimetuse leevendamise meetmed, et toetada nii avaliku kui ka erasektori elamute ja mitteeluhoonete renoveerimist kogu riigis (14).

                  (11)

                  ELi õigusraamistik sisaldab ka kaitsemeetmeid, millega tagatakse, et energiaostuvõimetuse vähendamiseks võetud meetmed ei takista turu avamist ega toimimist. Sujuvalt toimivad jaeturud on õiglase ülemineku jaoks hädavajalikud. Need kaitsemeetmed on sätestatud uuesti sõnastatud elektridirektiivi artiklis 28 ja neid rakendatakse peamiselt selle artikli 5 lõike 5 abil.

                  (12)

                  Uuesti sõnastatud elektridirektiivi artikliga 27 tugevdatakse seda põhimõtet, nõudes liikmesriikidelt, et kõikidele kodutarbijatele ja, kui liikmesriigid seda vajalikuks peavad, väikeettevõtjatele osutataks universaalteenust, mis tähendab, et neil on õigus saada oma territooriumil kindlaksmääratud mahus elektritarneid mõistliku, hõlpsasti ja selgelt võrreldava, läbipaistva ja mittediskrimineeriva hinnaga. Universaalteenuse osutamise tagamiseks võivad liikmesriigid kindlaks määrata viimasena vastutava tarnija.

                  (13)

                  Uuesti sõnastatud elektridirektiivi põhjenduse 59 kohaselt tuleneb energiaostuvõimetus väikesest sissetulekust, suurtest energiakuludest ja elamute vähesest energiatõhususest. Energiaturu hindade kõikumise ja vähese energiatõhususe mõju, eelkõige hoonete energiatõhususe osas, koos mitmesuguste sotsiaalmajanduslike teguritega, mis on seotud üldise vaesusega ja eluaseme kasutamise süsteemidest tulenevate probleemidega, muudab küsimuse käsitlemise keeruliseks.

                  (14)

                  2018. aastal ei suutnud 6,8 % ELi kodumajapidamistest (30,3 miljonit inimest (15)) õigel ajal tasuda kommunaalteenuste arveid, sealhulgas energiaarveid, ning seega oli oht, et nende varustamine katkeb. 7,3 % ELi elanikkonnast (37,4 miljonit inimest) pidi oma kodudes leppima ebamugava toatemperatuuriga.

                  (15)

                  Covid-19 kriis on toonud esile pakilise vajaduse tegelda energiaostuvõimetusega, kui tahame luua sotsiaalse Euroopa, mis rahuldab kõigi elanike vajadused. Energiaostuvõimetuse tase liikmesriikides on tõusnud tähelepanu keskmesse, sest üha rohkem eurooplasi ei saa endale lubada hädavajalikku energiat, eelkõige kasvava tööpuuduse tõttu. Seda arvesse võttes on äärmiselt tähtis saavutada Euroopa rohelise kokkuleppe vahe-eesmärgid, hoolimata praegustest enneolematutest häiretest Euroopa majanduses.

                  (16)

                  Komisjon esitas taastepaketi „Next Generation EU“, (16) et anda kätte suund, kuidas ehitada järgmise põlvkonna jaoks kestlikum, vastupidavam ja õiglasem Euroopa. Euroopa taastekavades tuleb juhinduda keskkonnasäästlikkuse, solidaarsuse, ühtekuuluvuse ja lähenemise põhimõtetest ning kohustusest mitte jätta kõrvale ühtegi liikmesriiki, piirkonda ega üksikisikut. „Next Generation EU“ kinnitab renoveerimislaine rolli keskkonnahoidliku majanduse taastamise ühe peamise meetmena.

                  (17)

                  Riiklikud pikaajalised renoveerimisstrateegiad ja muud vahendid, mis on kavandatud 2030. ja 2050. aasta energiatõhususeesmärkide saavutamiseks, tuleks suunata energiaostuvõimetute kodumajapidamiste kaitsmisele ja kaitsetute energiatarbijate võimestamisele, aidates inimestel säästa raha energiaarvetelt, tagades tervislikumad elamistingimused ja vähendades energiaostuvõimetust.

                  (18)

                  Enim kaitset vajavate kodumajapidamiste ja enim renoveerimist vajavate eluruumide kindlakstegemine aitab suunata ja paremini juhtida siseriiklikku sekkumist ning tänu selle saavutada tarbijate jaoks praktilisi tulemusi, suurendada energiatõhusust ja minimeerida mis tahes moonutusi energia siseturu toimimises.

                  (19)

                  Käesoleva soovituse esitamisega ja kaasnevas komisjoni talituste töödokumendis energiaostuvõimetust käsitlevate komisjoni suuniste liikmesriikidele kättesaadavaks tegemisega täidab komisjon eespool nimetatud kohustuse ja aitab liikmesriikidel võtta üle energiaostuvõimetust käsitlevad uued sätted. Komisjon annab teavet ka kujunemisjärgus heade tavade kohta (17).

                  (20)

                  Mis tahes määratluse puhul on peamine probleem see, kuidas saada usaldusväärseid arvandmeid. ELi tasandil on välja töötatud statistiliste näitajate kogum, millega mõõdetakse energiaostuvõimetuse ja selle tagajärgede tõenäolisi põhjuseid. Need on koondnäitajad. Kuna energiaostuvõimetus on mitmemõõtmeline nähtus, ei saa ükski näitaja täielikult kajastada kõiki selle aspekte.

                  (21)

                  Euroopa tasandil on välja töötatud koondnäitajad, mis on loetletud käesoleva soovituse lisas. Need Euroopa Liidu Statistikaametis (EUROSTAT) ja Euroopa energiaostuvõimetuse vaatluskeskuses (EPOV) välja töötatud näitajad, mis on tuletatud ELi ühtlustatud andmekogudest, võimaldavad jälgida olukorda kogu ELis, teha kindlaks riikide eripära ning edendada tõhusamat vastastikust õppimist ja parimate tavade vahetamist. Riikide näitajad võivad neid täiendada ja vajaduse korral energiaostuvõimetuse kindlakstegemist täpsustada.

                  (22)

                  See nõuab asjaomaste pädevate asutuste tihedat koostööd ning eelkõige nõuetekohaselt koordineeritud jõupingutusi piirkonna ja kohaliku omavalitsuse tasandil, nii et ELi või riigi tasandi näitajatel põhinev mis tahes analüüs oleks igakülgne ja seda täiendaks alt-üles-lähenemisviis. Kohalikel ja piirkondade omavalitsustel on head võimalused teha kindlaks peamised raha- ja sotsiaalprobleemid, millega seisavad silmitsi energiaostuvõimetud kodumajapidamised, ning täita olulist rolli sellise rohepöörde kavandamisel ja rakendamisel, mis on õiglane, kaasav ja kestlik kõigi Euroopa elanike jaoks.

                  (23)

                  Komisjon toetab jätkuvalt heade tavade jagamist liikmesriikide vahel nii koostöös sotsiaalkaitsekomiteega kui ka muul viisil. Kasutusele saab võtta ELi rahastamisprogrammid, sealhulgas ühtekuuluvuspoliitika, tehnilise toetuse vahendi ja muud toetusvormid, et lahendada väljaselgitatud probleeme eri kanalite, sealhulgas Euroopa energiaostuvõimetuse vaatluskeskuse ja linnapeade pakti algatuse raames loodud platvormide kaudu.

                  (24)

                  Neljandas Euroopa Komisjoni aruandes energiahindade ja -kulude kohta käsitletakse ka energiaostuvõimetute inimeste ja kaitsetute tarbijate eriolukorda (18). Komisjon pöörab erilist tähelepanu ka sellele, kuidas liikmesriigid rakendavad uuesti sõnastatud elektridirektiivi artiklit 5, mis võimaldab riiklikku sekkumist energiaostuvõimetutele ja kaitsetutele tarbijatele elektri tarnimise hinnakujundusse,

            SOOVITAB LIIKMESRIIKIDEL:

                  1.

                  Töötada välja süsteemne lähenemisviis energiaturgude liberaliseerimisele, et jagada saadavat kasu kõigi ühiskonnarühmadega, eelkõige enim abi vajavatega.

                  2.

                  Võtta arvesse lisatud komisjoni talituste töödokumenti, milles on esitatud suunised energiaostuvõimetuse näitajate kohta ning määratluse „märkimisväärne arv energiaostuvõimetuid kodumajapidamisi“ kohta. Oluline on, et liikmesriigid kasutaksid komisjoni suuniseid oma kehtivate riikliku energia- ja kliimakava rakendamisel ja ajakohastamisel kooskõlas määruse (EL) 2018/1999 (milles käsitletakse energialiidu ja kliimameetmete juhtimist) artikliga 14.

                  3.

                  Kasutada energiaostuvõimetuse hindamisel lisas esitatud näitajaid.

                  4.

                  Töötada energia- ja sotsiaalpoliitika raames välja integreeritud poliitilised lahendused kooskõlas uuesti sõnastatud elektridirektiivi põhjendusega 60. Need peaksid hõlmama sotsiaalpoliitilisi ja energiatõhususe suurendamise meetmeid, mis üksteist tugevdavad, eelkõige elamumajanduses.

                  5.

                  Hinnata energiasüsteemi ümberkujundamise jaotuslikku mõju, eelkõige energiatõhususe meetmeid riigi kontekstis, ning määrata kindlaks ja rakendada poliitikavahendid, millega lahendatakse seonduvaid probleeme. Kooskõlas liikmesriikide pikaajaliste renoveerimisstrateegiatega tuleks asjakohast tähelepanu pöörata energiatõhusatesse eluasemetesse investeerimise takistustele ja enim renoveerimist vajavate eluasemete eripärale.

                  6.

                  Töötada kõik energiaostuvõimetuse vastu võitlemise poliitikameetmed välja nii, et tuginetakse sisukatele ja arusaadavatele üldsuse kaasamise protsessidele ja sidusrühmade laialdasele osalemisele.

                  7.

                  Töötada välja energiaostuvõimetuse vastu võitlemise meetmed, mis tuginevad tihedale koostööle kõigi haldustasandite vahel, võimaldades eelkõige tihedat koostööd ühelt poolt piirkondade ja kohalike omavalitsuste ning teiselt poolt kodanikuühiskonna organisatsioonide ja erasektori üksuste vahel.

                  8.

                  Kasutada täielikult ära potentsiaali kasutada liidu rahalisi vahendeid ja programme, sealhulgas ühtekuuluvuspoliitikat, et võidelda energiaostuvõimetuse vastu, analüüsides energiasüsteemi ümberkujundamise projektide jaotuslikku mõju ja seades esikohale kaitsetutele rühmadele suunatud meetmed, et tagada juurdepääs toetusele.

                  9.

                  Suunata avaliku sektori vahendid, eelkõige toetused, vähese sissetulekuga kodumajapidamisetele nendes toetusesaajate kategooriates, kellel on väga piiratud ressursid ja keeruline saada kommertslaene. Uurida energiateenuse ettevõtjate ja energiatõhususlepingute rolli energiaostuvõimetute kodumajapidamiste renoveerimiseks selliste rahastamislahenduste pakkumisel, mis võimaldavad kaitsetutel kodumajapidamistel tulla toime suurte algkuludega.

         Brüssel, 14. oktoober 2020

               Komisjoni nimel

               komisjoni liige

            Kadri SIMSON

         (1)  ELT L 158, 14.6.2019, lk 125.

         (2)  2018. aasta andmed. Eurostat, SILC [ilc_mdes01])

         (3)  Euroopa sotsiaalõiguste sammas, 20. põhimõte „Juurdepääs olulistele teenustele“. https://ec.europa.eu/commission/priorities/deeper-and-fairer-economic-and-monetary-union/european-pillar-social-rights/european-pillar-social-rights-20-principles_et

         (4)  COM(2019) 640 final – Komisjoni teatis „Euroopa roheline kokkulepe“.

         (5)  Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Euroopa renoveerimislaine – keskkonnahoidlikumad hooned, uued töökohad, parem elujärg“, (COM(2020)662 final).

         (6)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta määrus (EL) 2018/1999, milles käsitletakse energialiidu ja kliimameetmete juhtimist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusi (EÜ) nr 663/2009 ja (EÜ) nr 715/2009, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 94/22/EÜ, 98/70/EÜ, 2009/31/EÜ, 2009/73/EÜ, 2010/31/EL, 2012/27/EL ja 2013/30/EL ning nõukogu direktiive 2009/119/EÜ ja (EL) 2015/652 ning tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 525/2013 (ELT L 328, 21.12.2018, lk 1).

         (7)  Määruse (EL) 2018/1999 artikli 3 lõike 3 punkt d.

         (8)  Direktiivi (EL) 2019/944 artikkel 29.

         (9)  Vastavalt hoonete energiatõhususe Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2010/31/EL (ELT L 153, 18.6.2010, lk 13) (muudetud direktiiviga (EL) 2018/844 (ELT L 156, 19.6.2018, lk 75)) artiklile 2a.

         (10)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiiv 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ (ELT L 211, 14.8.2009, lk 94).

         (11)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiiv 2012/27/EL, milles käsitletakse energiatõhusust, muudetakse direktiive 2009/125/EÜ ja 2010/30/EL ning tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2004/8/EÜ ja 2006/32/EÜ (ELT L 315, 14.11.2012, lk 1).

         (12)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta direktiiv (EL) 2018/2002, millega muudetakse direktiivi 2012/27/EL, milles käsitletakse energiatõhusust (ELT L 328, 21.12.2018, lk 210).

         (13)  See põhineb direktiivist 2012/27/EL tulenevatel kehtivatel kohustustel. Vt ka muudetud energiatõhususe direktiivist tuleneva energiasäästukohustuse ülevõtmist käsitleva komisjoni soovituse (C(2019) 6621 final) lisa.

         (14)  See tugineb energiatõhususe direktiivi 2012/27/EL artikli 4 kohastele kehtivatele kohustustele, mis on üle viidud hoonete energiatõhususe direktiivi ja mida on karmistatud seoses vajadusega tegeleda energiaostuvõimetusega. Direktiivi (EL) 2018/844 põhjenduses 11 on täpsustatud, et energiaostuvõimetuse leevendamise vajadust tuleks võtta arvesse kooskõlas liikmesriikides kindlaks määratud kriteeriumidega. Põhjenduses on lisaks ka täpsustatud, et renoveerimisstrateegias energiaostuvõimetuse leevendamisele kaasa aitavate siseriiklike meetmete kehtestamisel on liikmesriikidel õigus kindlaks määrata, mida nad peavad asjakohasteks meetmeteks.

         (15)  1. jaanuari 2018. aasta seisuga oli EL 27s hinnanguliselt 446 miljonit elanikku: http://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/Population_and_population_change_statistics

         (16)  Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, Euroopa Ülemkogule, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Euroopa võimalus: parandame vead ja teeme ettevalmistusi järgmise põlvkonna jaoks“, 27. mai 2020.

         (17)  Direktiivi (EL) 2019/944 põhjenduses 59 on sätestatud, et komisjon peaks aktiivselt toetama kõnealuse direktiivi energiaostuvõimetust käsitlevate sätete rakendamist, hõlbustades heade tavade vahetamist liikmesriikide vahel.

         (18)  Komisjoni aruanne Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele energiahindade ja -kulude kohta Euroopas (COM(2020)951) ning sellele lisatud komisjoni talituste töödokument (SWD(2020)951).

         LISA
         ENERGIAOSTUVÕIMETUSE NÄITAJAD
         Allpool esitatud näitajad on kättesaadavad Euroopa Liidu Statistikaameti ja Euroopa energiaostuvõimetuse jälgimiskeskuse kaudu, et liikmesriigid saaksid riikliku energiaostuvõimetuse taseme hindamisel neid arvesse võtta.
         Liikmesriikide abistamiseks annab komisjon suuniseid nende ELi tasandil välja töötatud näitajate tõlgendamiseks, et paremini kvantifitseerida mõistet „energiaostuvõimetute kodumajapidamiste arv“, mis on kindlaks määratud energiaostuvõimetuse siseriiklikes määratlustes (1).
         Liikmesriigid võivad täiendavalt eristada mõningaid punktides 1 ja 2 loetletud näitajaid, et põhjalikumalt analüüsida energiaostuvõimetuse võimalikke põhjuseid riigis.
         Näitajad võib jagada nelja rühma:

                     a)

                        näitajad, mis võrdlevad energiakulutusi sissetulekuga: nende abil mõõdetakse energiaostuvõimetust, võrreldes kodumajapidamiste energiakulutusi tulunäitajaga (nt selliste kodumajapidamiste protsent või arv, mis kulutavad rohkem kui teatava osa oma kasutatavast tulust kodustele energiateenustele).

                     b)

                        enesehindamisel põhinevad näitajad: kodumajapidamistelt küsitakse otse, mil määral nad suudavad endale energiat lubada (nt võimalus hoida kodu talvel piisavalt soe ja suvel piisavalt jahe).

                     c)

                        otsesel mõõtmisel põhinevad näitajad: nende näitajatega mõõdetakse füüsilisi muutujaid, et määrata kindlaks energiateenuste piisavus (nt toatemperatuur).

                     d)

                        kaudsed näitajad: nendega mõõdetakse energiaostuvõimetust seotud tegurite kaudu, nagu kommunaalteenuste arvete võlgnevused, lahtiühendamiste arv ja eluaseme kvaliteet.

               1.   Energiateenuste taskukohasusele keskenduvad näitajad

                     —

                     Selliste vaesusriskis elanike osakaal (alla 60 % riigi mediaan-ekvivalentnetosissetulekust), kes ei suuda hoida oma kodu piisavalt soojana, tuginedes küsimusele „Kas saate endale lubada piisavalt sooja kodu?“ (Eurostat, SILC [ilc_mdes01])

                     —

                     Sellise elanike osakaal koguelanikkonnast, kes ei suuda hoida oma kodu piisavalt soojana, tuginedes küsimusele „Kas saate endale lubada piisavalt sooja kodu?“ (Eurostat, SILC [ilc_mdes01])

                     —

                     Kommunaalmaksete võlgnevused: selliste vaesusriskis elanike osakaal (alla 60 % riigi mediaan-ekvivalentnetosissetulekust), kellel on kommunaalmaksete võlgnevused (Eurostat, SILC, [ilc_mdes07])

                     —

                     Kommunaalmaksete võlgnevused: selliste elanike osakaal, kellel on kommunaalmaksete võlgnevused (Eurostat, SILC, [ilc_mdes07])

                     —

                     Kulutused elektrile, gaasile ja muudele kütustele osakaaluna kodumajapidamise kogukuludest

                     —

                     Selliste kodumajapidamiste osakaal, kelle energiakulutuste osakaal sissetulekust on rohkem kui kaks korda suurem riigi mediaanist (allikas: Eurostat, kodumajapidamiste eelarveuuringud, 2015)

                     —

                     Selliste kodumajapidamiste osakaal, kelle absoluutsed energiakulutused on alla poole riigi mediaanist. (Eurostat, kodumajapidamiste eelarveuuringud, 2015)

               2.   Lisanäitajad

                     —

                     Kodutarbijate elektrihinnad – keskmine tarbimisvahemik (Eurostat, [nrg_pc_204])

                     —

                     Kodutarbijate gaasihinnad – keskmine tarbimisvahemik (Eurostat, [nrg_pc_202])

                     —

                     Kodutarbijate gaasihinnad, madalaim tarbimisvahemik (Eurostat, [nrg_pc_202])

                     —

                     Selliste vaesusriskis elanike osakaal (alla 60 % riigi mediaan-ekvivalentnetosissetulekust), kelle eluase sajab läbi, on niiske või mädaneb (Eurostat, SILC, [ilc_mdho01])

                     —

                     Selliste elanike osakaal koguelanikkonnast, kelle eluase sajab läbi, on niiske või mädaneb (Eurostat SILC, [TESSI292])

                     —

                     Energia lõpptarbimine ruutmeetri kohta elamusektoris, kliimaga korrigeeritud (Odyssee-MURE projekti andmebaas)

            (1)  SWD(2020)960 „Energiaostuvõimetust käsitlevad ELi suunised“


               28.10.2020

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 363/173

      P8_TA(2018)0483
      Akadeemilise vabaduse kaitsmine ELi välistegevuses
      Euroopa Parlamendi 29. novembri 2018. aasta soovitus nõukogule, komisjonile ja komisjoni asepresidendile ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgele esindajale, mis käsitleb akadeemilise vabaduse kaitsmist ELi välistegevuses (2018/2117(INI))
      (2020/C 363/24)

         Euroopa Parlament,

                  —

                  võttes arvesse Euroopa Liidu lepingut ja Euroopa Liidu toimimise lepingut,

                  —

                  võttes arvesse Euroopa Liidu põhiõiguste hartat, eriti selle artiklit 13,

                  —

                  võttes arvesse ELi inimõiguste ja demokraatia strateegilist raamistikku ja tegevuskava (11855/2012), mille välisasjade nõukogu võttis vastu 25. juunil 2012,

                  —

                  võttes arvesse ELi inimõigustealaseid suuniseid sõnavabaduse kohta internetis ja mujal, mille välisasjade nõukogu võttis vastu 12. mail 2014,

                  —

                  võttes arvesse ELi aastaaruannet inimõiguste ja demokraatia kohta maailmas 2016. aastal ja Euroopa Liidu poliitika kohta selles valdkonnas,

                  —

                  võttes arvesse õppejõudude staatust käsitlevat soovitust, mille ÜRO Hariduse, Teaduse ja Kultuuri Organisatsiooni (UNESCO) peakonverents võttis vastu oma 29. istungjärgul, mis toimus 21. oktoobrist kuni 12. novembrini 1997,

                  —

                  võttes arvesse organisatsiooni World University Service poolt 1988. aasta septembris vastu võetud kõrgkoolide akadeemilise vabaduse ja sõltumatuse Lima deklaratsiooni,

                  —

                  võttes arvesse resolutsiooni nr 29/7 õiguse kohta haridusele, mille ÜRO Inimõiguste Nõukogu võttis vastu oma 42. kohtumisel 2. juulil 2015,

                  —

                  võttes arvesse ÜRO majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste õiguste komitee üldist märkust nr 13, mis võeti vastu 8. detsembril 1999. aastal tema 21. istungil,

                  —

                  võttes arvesse Veneetsia komisjoni arvamust 891/2017,

                  —

                  võttes arvesse liikmesriikide, Euroopa ja rahvusvaheliste vabaühenduste aruandeid, ja eelkõige riikliku vastutuse põhimõtteid, mis puudutavad kõrghariduse kaitsmist rünnakute eest,

                  —

                  võttes arvesse oma varasemaid resolutsioone põhiõiguste kohta,

                  —

                  võttes arvesse kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelist pakti,

                  —

                  võttes arvesse inimõiguste ülddeklaratsiooni,

                  —

                  võttes arvesse kodukorra artiklit 113,

                  —

                  võttes arvesse väliskomisjoni raportit (A8-0403/2018),

                  A.

                  arvestades, et UNESCO määratleb akadeemilist vabadust kui ilma ettekirjutatud doktriini kitsenduseta õigust õpetamis- ja mõttevahetusvabadusele, vabadusele tegeleda teadusuuringutega ning tulemusi levitada ja avaldada, vabadusele avaldada vabalt arvamust asutuse või süsteemi kohta, milles isik töötab, vabadusele asutuse tsensuurist ning vabadusele osaleda kutsealastes akadeemilistes organisatsioonides või akadeemilistes esindusorganites;

                  B.

                  arvestades, et õigus haridusele on kõikide muude inimõiguste kasutamiseks ja kestliku arengu saavutamiseks äärmiselt oluline; arvestades, et seda õigust saab kasutada vaid akadeemilise vabaduse õhkkonnas ja kõrgkoolide sõltumatuse puhul;

                  C.

                  arvestades, et kõrgkoolide akadeemilise vabaduse ja sõltumatuse Lima deklaratsioonis määratletakse akadeemiline vabadus akadeemilise kogukonna liikmete – hõlmates kõiki kõrgkoolis õpetavaid, õppivaid, teadusuuringutega tegelevaid ja töötavaid isikuid – isikliku või kollektiivse vabadusena teadmiste omandamisel ja edasiandmisel teadustegevuse, õppimise, arutelude, dokumenteerimise, tootmise, loomise, õpetamise, loengupidamise ja kirjutamise teel;

                  D.

                  arvestades, et selle määratluse aluseks peavad olema demokraatlikud põhiväärtused, sh õiglase juurdepääsu ja diskrimineerimisvastane põhimõte, vastutus, kriitiline ja iseseisev mõtlemine, institutsiooniline sõltumatus ja sotsiaalne vastutus; arvestades, et demokraatia ilma informeeritud arutelu võimaldava akadeemilise vabaduseta ei ole võimalik;

                  E.

                  arvestades, et akadeemiline vabadus on põhielement liikumisel kestliku arengu poole, eelkõige kestliku arengu tegevuskavas 2030 sätestatud kestliku arengu eesmärkide saavutamisel, kus on kesksel kohal hariduse kvaliteet, teadusuuringud ja innovatsioon;

                  F.

                  arvestades, et sõltumatus on haridusasutuste nõuetekohaste ülesannete täitmise vajalik eeltingimus; arvestades, et akadeemiline vabadus nõuab riigi või ärihuvide lubamatu surve eest pidevat ja valvsat kaitset;

                  G.

                  arvestades, et akadeemiline vabadus, sealhulgas selle alla kuuluv mõtte-, arvamus-, väljendus-, ühinemis-, reisi- ja juhendamisvabadus, aitab luua keskkonna, kus igaüks avatud ja stabiilses pluralistlikus ühiskonnas on vaba mõtlema, küsimusi esitama, ideid jagama ning teadmisi looma, tarbima ja levitama;

                  H.

                  arvestades, et rünnakud akadeemilise vabaduse vastu kahjustavad teadustegevust, õpinguid, õpetamist, avalikku arutelu ja õigust haridusele, mis vähendab akadeemilist kvaliteeti ning pärsib poliitilist, majanduslikku ja kultuurilist arengut; arvestades, et ühiskonna probleemidele tuleks lahendused leida mõistuse, tõendite ja veenmise abil;

                  I.

                  arvestades, et õigust haridusele, õpetamisele ja teadustegevusele on võimalik täielikult kasutada vaid akadeemilise vabaduse õhkkonnas;

                  J.

                  arvestades, et ELiga ühinemise protsessis tuleb piisavalt käsitleda akadeemilise vabaduse küsimust, et ennetada selle vabaduse ründamist liikmesriikides. Näiteks Ungaris Budapestis asuva Kesk-Euroopa Ülikooli sulgemise katsed on viinud selleni, et alates 2019. aastast viiakse selle kõrgkooli üliõpilaste vastuvõtt Viini üle; samuti on Ungaris blokeeritud soouuringud; arvestades, et kandidaatriigid peaksid võtma kohustuseks kaitsta hariduse põhiväärtusi, sealhulgas akadeemilist vabadust ja institutsioonilist autonoomiat;

                  K.

                  arvestades, et akadeemiline kogukond ja haridusasutused on riigi, ärisektori ja muude mitteriiklike osaliste sekkumise, surve või allasurumise ees üha kaitsetumad; arvestades, et igal aastal teatatakse üle kogu maailma sadadest rünnakutest ülikoolide, kõrgharidusasutuste ja nende liikmete vastu, kaasa arvatud tapmised, vägivald ja teadmata kadunuks jäämised, väär vangistamine/kinnipidamine, väär süüdimõistmine, väär koondamine / ametikohast ilmajätmine / õppetööst kõrvaldamine, reisimis- või liikumispiirangud ja muud äärmuslikud või süsteemsed ähvardused; arvestades, et akadeemilise vabaduse rikkumisi tuleb ette ka ELi liikmesriikides ja liidu lähimates partnerriikides;

                  L.

                  arvestades, et kärped hariduse, sealhulgas kõrghariduse rahastamisel riiklikest vahenditest ja sellest tulenev vajadus alternatiivsete tuluallikate järele ohustab akadeemilist vabadust, eelkõige juhul, kui selline väline rahastamine pärineb välismaistelt autokraatlikelt režiimidelt või hargmaistelt ettevõtjatelt;

                  M.

                  arvestades, et ELis asuvaid välismaiseid haridusasutusi võivad rünnata riikide valitsused ja nende akadeemilist vabadust võidakse rikkuda;

                  N.

                  arvestades, et katsed kõrgharidusasutusi või nende teadlasi, üliõpilasi ja personali kontrolli all hoida või vaikima sundida lähevad oluliselt kaugemale üksikisikutest ja asutustest, kellele need on otseselt suunatud, ning mõjutavad ühiskonda üldiselt, kahandades kaasavas demokraatias osalemise võimalust, sõnavabadust ja kõigi kodanike võimestamist ning jättes tulevased põlvkonnad kõrge kvalifikatsiooniga akadeemikutest ja teadlastest ilma;

                  O.

                  arvestades, et õiguse haridusele tulemuslikuks elluviimiseks ja akadeemilise vabaduse kindlustamiseks on vaja, et riigid tagaksid hariduse piisava ja usaldusväärse rahastamise taseme; arvestades, et kokkuhoiupoliitika finantsvaldkonnas ja majanduses on akadeemilist vabadust tõsiselt kahjustanud ja teeb seda edaspidi kogu maailmas, sealhulgas ELis;

                  P.

                  arvestades, et akadeemilise vabaduse rikkumist käsitletakse inimõiguste raamistikus harva, mis näitab osaliselt seda, et inimõiguste edendajad pole akadeemilise vabaduse küsimustega kursis, ning on osaliselt seotud sellega, et hagides viidatakse sageli muude õiguste, nt väljendus- või arvamusvabaduse rikkumisele; arvestades, et selles valdkonnas on standardid vähe arenenud ning akadeemilise vabaduse rikkumisest teatatakse vähe;

                  Q.

                  arvestades, et üldiselt on vaja tõsta teadlikkust akadeemilise vabaduse olulisusest demokraatia edendamise, õigusriigi austamise ja vastutuse suurendamise vahendina ning luua võimalusi selle vabaduse edendamise ja kaitse alase suutlikkuse suurendamiseks;

                  R.

                  arvestades, kui oluline on tunda akadeemilise vabaduse vastased rünnakud ära üleilmse nähtuse osana ning edendada sihtmärgiks olevate akadeemikute ja üliõpilaste tunnustamist mitte ainult üksikisikutena, kelle õigusi rikutakse, vaid inimõiguste kaitsjatena, keda rünnatakse; arvestades, et rahvusvahelisel ja riikide tasandil on vaja jõuliselt reageerida nii kõrghariduse valdkonnas endas kui ka kodanikuühiskonnas ja üldsuse seas tervikuna;

                  S.

                  arvestades, et paljudel riskirühma kuuluvatel akadeemikutel ja üliõpilastel puudub juurdepääs ELi akadeemilise liikuvuse ja inimõiguste kaitsjate programmide pakutavatele võimalustele, kuna nad ei vasta kandideerimistingimustele või neil on raske järgida tavalisi kandideerimismenetlusi, nõudeid ja ajakavasid;

                  T.

                  arvestades, et ELi programmide rahastamispiirangud kitsendavad nende ELi organisatsioonide ja ülikoolide meetmeid, mis juba toetavad üliõpilasi ja teadlasi, kes on ohus või põgenevad oma riigist, kuna neid ähvardab nende akadeemilise tegevuse tõttu tagakiusamine; arvestades, et need organisatsioonid ja ülikoolid vajavad oma meetmete ja algatuste jaoks rohkem abi;

                  U.

                  arvestades, et EL on pühendunud inimõiguste, demokraatlike institutsioonide ja õigusriigi edendamisele ja kaitsele kogu maailmas; arvestades, et ELi inimõiguste ja demokraatia tegevuskavas nõutakse tõhusamat ELi inimõiguste ja demokraatia toetamise poliitikat, sealhulgas inimõigustealaste dialoogide tõhusamaks muutmist, liikmesriikide inimõigustealaste strateegiate nähtavuse ja mõju suurendamist, ELi inimõigustealaste suuniste tõhusale rakendamisele keskendumist ning avaliku diplomaatia ja teabevahetuse parandamist inimõiguste valdkonnas;

                  1.

                  soovitab nõukogul, komisjonil ja komisjoni asepresidendil ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgel esindajal

                              a)

                              ELi välistegevusega seotud avalikes avaldustes, poliitikas ja meetmetes selgesõnaliselt tunnustada akadeemilise vabaduse tähtsust, sealhulgas tunnustada põhimõtet, et ideed ei ole kuriteod ning kriitiline arutelu pole ebalojaalsus, vaid demokraatliku ühiskonna ja selle arengu oluline osa, et haridusasutuste autonoomiat tuleb alati kaitsta ja et akadeemilisel vabadusel on oluline roll hariduse arengus ning inimkonna ja nüüdisühiskonna arengus;

                              b)

                              tunnistada, et akadeemilise vabadusega seotud hagisid lahendatakse kehtiva inimõigusi käsitleva õiguse kohaselt seoses õigusega haridusele ning sõnavabadusele ja arvamusvabadusele; tuletada meelde, et akadeemiline vabadus laieneb õpetlaste vabadusele levitada teavet, teha uurimistööd, piiranguteta levitada teadmisi ja tõde, ning laieneb vabadusele väljendada oma teadusuuringute ja erialateadmiste valdkonnas seisukohti ja arvamusi – isegi kui need on vastuolulised või ebapopulaarsed –, mis võib hõlmata avalik-õiguslike asutuste toimimise kontrolli konkreetses poliitilises süsteemis ja selle kritiseerimist;

                              c)

                              avalikult rõhutada akadeemilise vabaduse vastastest rünnakutest tingitud probleeme, sh nende negatiivsed tagajärgi; väljendada muret selle pärast, et akadeemiline kogukond on halvasti kaitstud riigi ametivõimude, eraõiguslike toimijate või ärihuvide põhjendamatu sekkumise vastu; tuletada meelde riikide kohust tagada akadeemiline vabadus, tegutseda sellega kooskõlas, samuti kaitsta ennetavalt kõrgkoole, õpetlasi ja üliõpilasi rünnakute eest, sõltumata rünnaku lähtekohast ja olemusest;

                              d)

                              tagada, et ELi institutsioone ja kolmandaid riike külastavaid liikmesriikide esindajaid teavitatakse akadeemilise vabaduse olukorrast;

                              e)

                              näidata üles toetust asutustele, töötajatele ja üliõpilastele, kes on sunni või vägivaldsete rünnakute ohus või nende tõttu juba kannatanud, ning mõista sellised rünnakud avalikult hukka selle teema tõstatamisega kõikidel tasanditel, sh avalduste, külastuste, avalikkuse ette kutsumise ja kohtuprotsesside ning vanglate jälgimise teel ning tähelepanu juhtimisega konkreetselt ohustatud kõrgharidusringkondade liikmete üksikjuhtumitele;

                              f)

                              toetada võrdseid võimalusi akadeemilisse kogukonda pääsemiseks, olenemata rahvusest, seisusest, puudest, kodakondsusest, usust, soolisest identiteedist, seksuaalsest sättumusest või muust staatusest; suhtluses kolmandate riikidega pöörata erilist tähelepanu soolise diskrimineerimise ja kõikide vägivallavormide tõkestamise toetamisele ning aidata saavutada soolist võrdõiguslikkust ja kõigi õigust haridusele;

                              g)

                              rõhutada, et akadeemilist vabadust võidakse rünnata ka küberrünnakute korraldamisega, sest tänapäeval kasutavad õpetlased oma mõtete ja arvamuste väljendamiseks aina rohkem internetti ja sotsiaalmeediat;

                              h)

                              tõstatada akadeemilise vabaduse küsimus poliitilise dialoogi eri tasanditel, sealhulgas inimõiguste alastes dialoogides ja konsultatsioonides partnerriikidega; tõhustada partnerriikidele suunatud diplomaatilisi pingutusi, osaleda kahepoolses ja mitmepoolses tegevuses seoses murettekitavate juhtumitega, mille hulka kuuluvad akadeemilise vabaduse ohustamine või ründamine, eelkõige vägivaldsed rünnakud kõrgharidusasutuste ja kõrgharidusringkondade liikmete vastu, kaasa arvatud diskrimineerivad meetmed või tavad, põhjendamatud piirangud teadustegevusele või väljendusvabadusele, väär süüdimõistmine ja kinnipidamine ning ametiühingute asutamise ja nendesse astumise piirangud; ärgitada partnerriike looma akadeemilise vabaduse ja institutsioonilise sõltumatuse raamistikku ning jälgima sellekohaste põhiõiguste rakendamist; tagada partnerriikidega sõlmitud rahvusvaheliste koostöölepingute vastavus nendele põhimõtetele;

                              i)

                              lisada ELiga ühinemise protsessi Kopenhaageni kriteeriumide hulka akadeemilise vabaduse ja institutsioonilise sõltumatuse kaitse, et takistada liikmesriikides selliseid rünnakuid akadeemilise vabaduse vastu, nagu toimus Kesk-Euroopa Ülikooli vastu Ungaris;

                              j)

                              soovitada kõigil riikidel heaks kiita ohutute koolide deklaratsioon ja sellega seotud suunised, mis käsitlevad koolide ja ülikoolide kaitsmist sõjalise kasutamise eest relvakonfliktides, ning neid dokumente rakendada, nagu enamik ELi liikmesriike seda juba teeb, kuna need on suunised vastutuse võtmiseks, et kaitsta põhiväärtusi, eriti akadeemilist vabadust ja institutsioonide autonoomiat kõrghariduse vastaste vägivaldsete ja survestavate rünnakute eest;

                              k)

                              teha koostööd ÜRO, Euroopa Nõukogu, rahvusvaheliste asutuste, kodanikuühiskonna ja kõrghariduskogukondadega, et luua mehhanism kõrghariduse ja konkreetsete teadlaste vastaste rünnakute, ähvarduste ja põhjendamatute piirangute jälgimiseks ja neist teatamiseks; tõhustada ja edendada seda jälgimist, et suurendada teadlikkust, tegude toimepanijad vastutusele võtta ning tugevdada pingutusi akadeemilise vabaduse vastaste rünnakute ärahoidmiseks ja neile reageerimiseks;

                              l)

                              alustada ja soodustada regulaarset dialoogi ülikoolide kogukondadega ja organisatsioonidega, kelle missioon on kaitsta kõrghariduskogukondi ja edendada akadeemilist vabadust, eesmärgiga kujundada akadeemilise vabaduse jaoks välja parim poliitiline raamistik, algatused ja toetavad strateegiad;

                              m)

                              aidata arendada suutlikkust akadeemilise vabaduse rikkumiste kiireks, põhjalikuks ja läbipaistvaks uurimiseks, eriti vägivaldsete rünnakute korral; tõhustada pingutusi akadeemilise vabaduse vastaste rünnakute ärahoidmiseks ja neile reageerimiseks ning teha võimaluste piires kõik vajalik süüdlaste vastutusele võtmiseks;

                              n)

                              soodustada uurimistööd ja toetavat tegevust, mille eesmärk on reformida õigusakte ja norme, mis põhjendamatult kitsendavad akadeemilist vabadust või kõrgkoolide akadeemilist sõltumatust, ning edendada institutsioonilist sõltumatust kui ühte vahendit, mis aitab kõrgharidussüsteeme kaitsta riigi, äriringkondade ja teiste mitteriiklike toimijate sekkumise või rünnakute eest ning hoida kõrgharidust politiseerimise ja ideoloogilise manipuleerimise eest;

                              o)

                              suurendada partnerriikidele suunatud diplomaatilisi pingutusi, osaleda kahepoolses ja mitmepoolses tegevuses seoses murettekitavate juhtumitega, mille hulka kuuluvad akadeemilise vabaduse ohustamine või ründamine, eelkõige vägivaldsed rünnakud kõrgharidusasutuste ja kõrgharidusringkondade liikmete vastu, kaasa arvatud diskrimineerivad meetmed või tavad, põhjendamatud piirangud teadustegevusele või väljendusvabadusele, väär süüdimõistmine ja kinnipidamine;

                              p)

                              vaadata uuesti üle inimõiguste kaitsjate olemasolevad tugi- ja kaitsemehhanismid, et suurendada suutlikkust tuvastada akadeemilise vabaduse vastaste rünnakute juhtumeid ja pakkuda abi, sealhulgas kaitset ja toetust hädaolukorras – ka füüsilise kaitse, õigusliku ja viisa-alase abi, arstiabi, kohtuprotsesside ja vanglate jälgimise, toetus- ja lobitegevuse ning pagenduse korral pikaajalise toetuse kaudu; nõuda eelkõige akadeemilise vabaduse edendamise ja akadeemilise kogukonna ohustatud liikmete toetamise arvamist demokraatia ja inimõiguste Euroopa rahastamisvahendi prioriteetide hulka;

                              q)

                              vaadata läbi olemasolevad akadeemilise liikuvuse ning muude haridus- ja teaduskoostöö vormide programmid ja vahendid, sh nende kriteeriumid, kandideerimismenetlused, nõuded, ajalised raamid ja ajakavad, et kõrvaldada tõkked, mis võivad kvalifitseeritud, ent riskirühma kuuluvatel õpetlastel ja üliõpilastel takistada programmide võimaluste kasutamist ning töö- ja praktikakohtade või muude vahendite saamist; edendada käimasolevaid ELi rahastatavaid projekte, nagu „Akadeemiline varjupaik“, mille eesmärk on suurendada teadlikkust akadeemilise vabaduse tähtsusest kõrgharidussektoris ja tagajärgedest ühiskonnale tervikuna, kui seda vabadust alla surutakse;

                              r)

                              tagada, et ELi kolmandatele riikidele mõeldud makromajanduslikud abiprogrammid ja Euroopa finantseerimisasutuste poliitika ei kahjustaks akadeemilist vabadust ega toetaks poliitikat, mis vähendab rahvatulu eraldamist haridussektorile;

                              s)

                              luua olemasolevate ja tulevaste programmide raames uusi algatusi – võimaluse korral koostoimena, mida liidus arendatakse ja rahastatakse eelarvevahenditest, mis ei ole mõeldud hariduse ja teadusuuringute tarbeks – nt Erasmus+, ühinemiseelse abi rahastamisvahend (IPA III) ja Marie Skłodowska-Curie meetmed uutes ELi rahastatavates programmides, et toetada riskirühma kuuluvate rahvusvahelise kaitse staatusega õpetlaste, üliõpilastest uurijate ning kraadiprogrammi läbivate üliõpilaste tööle ja praktikale saamist Euroopa kõrgharidus- ja teadusasutustes;

                              t)

                              toetada piirkondlikul ja rahvusvahelisel tasandil jätkuvat reguleerimistegevust, muu hulgas võtta vastu akadeemilise vabaduse ja kõrgharidusasutuste sõltumatuse rahvusvaheline deklaratsioon; kutsuda Euroopa Liitu ja selle liikmesriike üles haarama akadeemilise vabaduse asjus initsiatiivi ÜRO Inimõiguste Nõukogus;

                              u)

                              tagada pidev kõrgetasemeline toetus Euroopa ülikoolidevahelisele inimõiguste ja demokratiseerimise edendamise keskusele, mis on ELi üleilmse inimõiguste alase hariduse toetamise lipulaev;

                  2.

                  teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev soovitus nõukogule, komisjonile ja komisjoni asepresidendile ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgele esindajale.