title: Soovitus: NÕUKOGU SOOVITUS, milles käsitletakse Sloveenia 2014. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Sloveenia 2014. aasta stabiilsusprogrammi kohta_x000b_

text:
				|

		52014DC0425

			Soovitus: NÕUKOGU SOOVITUS, milles käsitletakse Sloveenia 2014. aasta riiklikku reformikava_x000b__x000b_ja esitatakse nõukogu arvamus Sloveenia 2014. aasta stabiilsusprogrammi kohta_x000b_ /* COM/2014/0425 final - 2014/ () */

			   	Soovitus:
NÕUKOGU SOOVITUS,
milles käsitletakse Sloveenia 2014. aasta
riiklikku reformikava
ja esitatakse nõukogu arvamus Sloveenia 2014. aasta stabiilsusprogrammi
kohta

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148
lõiget 4,
võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997.
aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning
majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta,[1] eriti selle
artikli 5 lõiget 2,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16.
novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku
tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta[2], eriti selle artikli 6
lõiget 1,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,[3]
võttes arvesse Euroopa Parlamendi
resolutsioone,[4]
võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee
arvamust,
võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
võttes arvesse majanduspoliitika komitee
arvamust
ning arvestades järgmist:
(1)
Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks
komisjoni ettepaneku käivitada uus tööhõive ja majanduskasvu strateegia
„Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel
ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa
jätkusuutliku majanduskasvu potentsiaali ja konkurentsivõime suurendamiseks.
(2)
Nõukogu võttis 13. juulil 2010 komisjoni
ettepanekute põhjal vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika
üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril 2010 otsuse
liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta; mõlemat dokumenti koos
nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid
arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitikas.
(3)
Riigipead ja valitsusjuhid võtsid 29. juunil 2012
vastu majanduskasvu ja töökohtade loomise kokkuleppe, millega nähakse ette
sidus raamistik meetmete võtmiseks liikmesriikide, ELi ja euroala tasandil ning
võimaldatakse kasutada kõiki võimalikke hoobasid, vahendeid ja poliitikaid. Nad
tegid otsuse liikmesriikide tasandil võetavate meetmete kohta, rõhutades
eelkõige kindlat kavatsust saavutada strateegia „Euroopa 2020” eesmärgid ja
rakendada riigipõhised soovitused.
(4)
Nõukogu võttis 9. juulil 2013 vastu soovituse
Sloveenia 2013. aasta riikliku reformikava kohta ja esitas arvamuse Sloveenia
ajakohastatud stabiilsusprogrammi (2012–2016) kohta. Kooskõlas määrusega (EL)
nr 473/2013[5]
esitas komisjon 15. novembril 2013 arvamuse Sloveenia 2014. aasta
eelarvekava kohta[6].
(5)
Komisjon võttis 13. novembril 2013 vastu
iga-aastase majanduskasvu analüüsi,[7]
mis tähistab majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2014) algust.
Samal päeval võttis komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 alusel vastu
häiremehhanismi aruande,[8]
milles nimetati Sloveeniat liikmesriigina, mille olukorda tuleb põhjalikult
analüüsida.
(6)
Euroopa Ülemkogu kiitis 20. detsembril 2013
heaks finantsstabiilsuse tagamise ja eelarve konsolideerimise prioriteedid ning
majanduskasvu hoogustamise meetmed. Ülemkogu toonitas vajadust jätkata
diferentseeritud ja majanduskasvu soodustavat eelarve konsolideerimist,
taastada tavapärased majandusele laenuandmise tingimused, edendada
majanduskasvu ja konkurentsivõimet, tegeleda töötuse probleemiga ja
majanduskriisi sotsiaalsete tagajärgedega ning ajakohastada avalikku haldust.
(7)
5. märtsil 2014 avaldas komisjon määruse (EL)
nr 1176/2011 artikli 5 alusel Sloveenia suhtes läbi viidud põhjaliku analüüsi
tulemused[9].
Komisjoni analüüsi põhjal võib järeldada, et Sloveenias esineb endiselt
ülemäärane makromajanduslik tasakaalustamatus, mis nõuab järelevalvet ja
jätkuvalt jõulisi poliitikameetmeid. Tänu Sloveenia makromajanduslikule
kohandamisele ja poliitikameetmetele tasakaalustamatus 2013. aasta jooksul küll
leevenes, kuid vajaliku korrigeerimise ulatus viitab märkimisväärsete riskide
püsimisele. Hoolikat tähelepanu nõuavad just riskid, mis tulenevad
majandusstruktuurist, mida iseloomustab äriühingute nõrk üldjuhtimine, riigi
ulatuslik osalemine majanduses, kulupõhise konkurentsivõime vähenemine,
ettevõtlussektori suur võlakoormus ning valitsemissektori võla märkimisväärne
suurenemine. Kuigi pankade bilansi parandamisel on saavutatud märkimisväärset
edu, tuleb endiselt eesmärgipäraselt tegutseda, et täielikult ellu viia laiapõhjaline
pangandussektori strateegia, mis hõlmab restruktureerimist, erastamist ja
põhjalikku järelevalvet.
(8)
Sloveenia esitas 15. aprillil 2014 oma 2014. aasta
riikliku reformikava ja 24. aprillil 2014 oma 2014. aasta
stabiilsusprogrammi. Selleks et võtta arvesse kõnealuste dokumentide
omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.
(9)
2014. aasta
stabiilsusprogrammis esitatud eelarvestrateegia eesmärk on korrigeerida
ülemäärane eelarvepuudujääk 2015. aastaks ja saavutada keskpika perioodi
eesmärk 2017. aastaks. Programmis on kinnitatud eelmist keskpika perioodi
eesmärki – tasakaalus eelarvet –, mis vastab stabiilsuse ja kasvu pakti
nõuetele. Eeldatavalt siiski ei saavutata (ümberarvutatud) struktuurse
eelarvetasakaalu keskpika perioodi eesmärki 2017. aastaks. Programmiga on
kavandatud viia eelarvepuudujääk 2015. aastal alla 3 % SKPst, mis on
kooskõlas ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse soovituses seatud eesmärgiga.
Pärast 2015. aastat nähakse programmis ette eelarvepuudujäägi pidevat langust
kuni ülejäägini 0,3 % SKPst 2018. aastal. Programmis on prognoositud, et
valitsemissektori võlg saavutab tipptaseme 2015. aastal, mil see on 81,1 %
SKPst, ning hakkab seejärel langema, jõudes 2016. aastal 76 %
protsendini. Kokkuvõttes on programmis sätestatud eelarvestrateegia kooskõlas
stabiilsuse ja kasvu pakti nõuetega. Programmi eelarveprognooside aluseks olev
makromajanduslik stsenaarium, mille on koostanud sõltumatu organ
(makroökonoomikaanalüüsi ja -arengu instituut), on ettevaatlik. 5. märtsil 2014
esitati Sloveeniale komisjoni sõltumatu soovitus. Stabiilsusprogrammis on välja
toodud mõned täiendavad meetmed, mis aitavad eelarve vajaliku konsolideerimise
abil vahet vähendada. Selle põhjal võib väita, et stabiilsusprogrammis on
osaliselt võetud arvesse komisjoni sõltumatut soovitust. Ometi on veel mitmeid
ohtusid, sest programmi aluseks olevad meetmed ei ole piisavalt üksikasjalikud
ning mitu nendest on veel vastu võtmata. Mis tahes täiendavad pankade
rekapitaliseerimise vajadused, mis võivad tuleneda 2013. aasta varade
kvaliteedi läbivaatamisest ja stressitestist Sloveenias, suurendaksid
eelarvepuudujääki ja valitsemissektori võla suhet SKPsse ning samas vähendaksid
võlakoormust mis tahes tulud riigi omandis olevate üksuste või pankade edukast
erastamisest, mida ei ole programmi prognoosides arvestatud. Komisjoni
prognoosile tuginedes jääb eelarve konsolideerimine ajavahemikul 2013–2014
miinusesse 1,4 %-ga SKPst, kui pidada silmas struktuurse eelarvepositsiooni
(korrigeeritud) muutust, ja 0,5 % SKPst võrrelduna meetmete hulgaga, mida peeti
vajalikuks ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse alusel esitatud soovituse
kohaselt. Kui 2015. aastaks nähakse programmis ette eelarvepuudujäägi vastavust
ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse alusel esitatud soovitusele, siis komisjoni
2014. aasta kevadprognoosi kohaselt ulatub eelarvepuudujääk 3,1 %-ni SKPst.
Lisaks sellele peaks eelarve konsolideerimine, mida on mõõdetud nii struktuurse
eelarvetasakaalu (korrigeeritud) muutuse alusel kui ka kaalutlusõiguse alusel
võetavate meetmete kohaste summade alusel, jääma prognoosi kohaselt natuke alla
nõukogu poolt 2015. aastaks soovitatud taseme. Lähtudes programmile antud
hinnangust ja komisjoni prognoosist ning toimides kooskõlas nõukogu määrusega
(EÜ) nr 1466/97, on nõukogu arvamusel, et selleks, et tagada ülemäärase
eelarvepuudujäägi menetluse alusel esitatud soovituse järgimine, kaasa arvatud
nõuetekohane struktuurne kohandamine, on vaja teha täiendavaid jõupingutusi nii
2014. aastal kui ka pärast seda.
(10)
Seoses eelarve-eeskirjadega kiitis parlament 2013.
aastal heaks põhiseadusliku aluse valitsemissektori struktuurse
eelarvetasakaalu/ülejäägi reegli kehtestamiseks. Vajalik rakendusakt, nimelt
eelarve-eeskirjade seadus, mis pidi olema vastu võetud 2013. aasta novembriks,
on seni vastu võtmata. Eeskätt on tarvis luua vajalik õiguslik alus, et
määratleda toimiva eelarvenõukogu roll, pädevus ja sõltumatus. Tervishoiu kui
peamise kuluvaldkonna kõikide eelarvekasutajate kulude põhjaliku läbivaatamise
õigeaegne lõpuleviimine võib näidata kätte eelarve konsolideerimiseks vajalikud
meetmed ning tulemuslikkuse ja kulutõhususe suurendamise võimalused.
(11)
2013. aastal soovitati Sloveenial tugevdada
pensionisüsteemi pikaajalist jätkusuutlikkust ning parandada pikaajalise
hoolduse sektori tulemuslikkust, kulutõhusust ja kvaliteeti. Sloveenia on
kõnealuse soovituse kohaselt võetud meetmete abil saavutanud piiratud edu. 2012. aasta pensionireformi hindamine viidi lõpule 2014.
aasta aprillis ning esimesed järeldused on positiivsed. On saavutatud teatav
eelarvesääst, kuid pensionide tase on püsinud muutumatuna. Sloveenia eelarve
jätkusuutlikkust ähvardavad keskpikas ja pikas perioodis ees ohud, mis
tulenevad peamiselt vananemisega seotud kulutustest, millele viitab Sloveenia
demograafia. Seetõttu on pensionisüsteemi ja
pikaajalise hoolduse süsteemi vaja keskpikas perioodis reformida, kui
soovitakse üldisi kulutusi keskpikas või pikas perspektiivis stabiliseerida
ning tagada samal ajal pensionide piisavus ja pikaajalise hoolduse teenuste
kättesaadavus.  Ametiasutustel on kavas koostada
valge raamat tervikliku pensionireformi elluviimiseks. Pikaajalise hoolduse
reformi kava võeti vastu 2013. aasta lõpus ning õigusakti on oodata 2014. aasta
lõpuks. See võib aga hilineda viivituste tõttu tervisekindlustuse ümberkorraldamises.

(12)
Olukord tööturul on halvenenud. Töötus ulatus 2013.
aastal 10,3 %-ni ja noorte töötus kasvas 2013. aastal 21,6 %-ni, samal ajal kui
mittetöötavate ja mitteõppivate noorte osakaal suurenes 2011.–2013. aastal 2,1
protsendipunkti võrra. 2013. aastal vastuvõetud tööturureformi hinnang viitab
tähtajatute ja tähtajaliste töölepingutega töökohtade vahelise killustatuse
vähenemisele, ehkki see on tingitud muude tähtajaliste lepinguvormide
kasutamise suurenemisest, samal ajal kui stiimulite mõju eakamate inimeste ja
noorte tööhõivele on endiselt ebaselge. Tööturu killustatusega tegeletakse ka
tudengite töö parema reguleerimise kaudu. Sellal kui uus õigusakt ootab
vastuvõtmist, ei ole sugugi kindel, kas sellega suudetakse piisavalt korvata
varasemate eeskirjade puudujääke. Valitsus on rakendanud mõningase eduga
eelmise aasta soovitust miinimumpalga kohta, mis on endiselt seotud vaid
inflatsiooniga, ehkki miinimumpalka käsitlev seadus lubab palga sidumist ka
muude majandustingimustega. Piiratud edu on saavutatud tulemuslike ja
spetsiaalselt väljatöötatud aktiivsete tööturumeetmete väljatöötamisel ning
oskuste tööturu nõudlusele mittevastavuse kõrvaldamisel.
(13)
Valitsus on saavutanud märkimisväärset edu
pangandussektori stabiilsust käsitlevate soovituste rakendamisel, korraldades
usutava varade kvaliteedi läbivaatamise ja stressitesti, kiireid
rekapitaliseerimisi ja viivislaenude ülekandmist pankade varahaldusettevõtjale.
Töö pole aga veel kaugeltki lõppenud ning vaja on otsustavaid meetmeid 2013.
aasta detsembris välja kuulutatud pangandussektori tervikstrateegia lõplikuks
väljatöötamiseks ja rakendamiseks, kaasa arvatud restruktureerimine, erastamine
ja tugevdatud järelevalve. Viivislaenude osakaal panganduses on jätkuvalt suur.
Seepärast on pankadele tähtis luua sisemine suutlikkus viivislaenude
kõrvaldamiseks koos sisemise varahalduse tugevdamise ja üksuste
restruktureerimisega, et kiirendada viivislaenude töötlemist ning maksimeerida
samal ajal tagasivõidetav väärtus ja säilitada elujõulisi äriühinguid. Igasugune täiendav viivislaenude ülekandmine
pankade varahaldusettevõtjale peab olema hoolikalt kavandatud, et lihtsustada
ettevõtete krediitide kiiret ja tulemuslikku restruktureerimist, seda eriti
keerukate ja omavahel seotud kontsernisiseste laenude puhul. Sloveenialt
oodatakse terviklikku juhtimisstrateegiat ja ärikava, mis kinnitaksid pankade
varahaldusettevõtjale seatud võlalunastuseesmärke. Varade kvaliteedi
läbivaatamise ja stressitesti kogemusest lähtudes on tarvis võtta otsustavaid
lisameetmeid kõigi pankade, eriti aga riigi omandisse jäävate pankade juhtimise
ja järelevalve parandamiseks; selleks et langetada viivislaenude tasemeid ja
piirata edasisi riske, on vaja tugevdada riskijuhtimist, tõhustada laenuandmise
otsustusprotsesse ning parandada andmete kvaliteeti ja kättesaadavust.
(14)
Valitsus on saavutanud piiratud edu riigi omandis
olevate äriühingute juhtimist käsitlevate soovituste rakendamisel; nende
äriühingute arvele langeb kuuendik kogu lisandväärtusest ja nad kujutavad
endast keerukat ühenduslüli kodumaiste pankade, kindlustuskontsernide ja
finantssektoriväliste ettevõtete vahel koos märkimisväärse ristosaluse määraga.
Riigi mõju tase seab garantiidest tulenevate kohustuste kaudu nii otseselt kui
ka kaudselt ohtu riigi rahanduse. Riigi omandis olevate äriühingute juhtimise
sidus strateegia koos täiustatud ühingujuhtimisega looks soodsama keskkonna
välismaiste otseinvesteeringute ligimeelitamiseks. Ehkki esimeste sammudena
koostati 2013. aasta mais esialgne nimekiri 15 kiirendatud korras erastamisele
kuuluvast äriühingust, on senine edu olnud vastuoluline ning valitseb
märkimisväärne oht, et tähtaegadest ei peeta kinni. Hilinemisega võeti 2014.
aasta aprillis vastu uus õigusakt, et luua Sloveenia riiklik valdusettevõtja,
mis oleks vahend riigi omandi juhtimise konsolideerimiseks. Põhiliste ja
kõrvaliste varade, sealhulgas erastamisele kuuluvate varade tervikstrateegia ja
täpne liigitus ei ole veel valmis. Ühtlasi on vaja
kindlaks määrata ja rakendada sobivad meetmed, et tagada restruktureerimine ja
saavutada selle eesmärgid, sealhulgas tagasivõidetava väärtuse maksimeerimine
võlausaldajatele ning nimekirja koostamine kõige pakilisematest
restruktureerimise juhtumitest, et need kiirkorras lahendada.
(15)
2013. aastal muudeti
maksejõuetuse õigusraamistikku, et lihtsustada viivislaenude probleemi
õigeaegset lahendamist, kuid uus raamistik on seni suuresti katsetamata.
Võlgade ja finantsprobleemide rohkus on piiranud ettevõtlussektori suutlikkust
investeerida tulevastesse projektidesse. Hädasti vajatav finants- ja
tegevusalane restruktureerimine ettevõtlussektoris ei ole veel suuremahuliselt
käivitunud. Tarvis on ka konsolideeritud ülevaadet mitmesugustest krediidiriski
positsioonidest pangandussektoris, et kiirendada viivislaenude probleemi
lahendamist ja lihtsustada restruktureerimist käsitlevaid läbirääkimisi,
eeskätt keerukate ja omavahel seotud kontsernisiseste laenude puhul. Selle
protsessi toetamist ja kiirendamist võiks algatada tsentraliseeritud rakkerühm
kogenud esindajatega kõigi sidusrühmade seast. Samal ajal on äärmiselt tähtis
lõpetada kiiresti ja tulemuslikult mitmed kiireloomulised juhtumid, millega
tegeleb pankade varahaldusettevõtja.
(16)
Välismaiste otseinvesteeringute
maht on Sloveenial oma potentsiaalile vaatamata üks madalamaid ELis (34,1 %
SKPst vs. 47,1 % SKPst, mis oli ELi keskmine 2012. aastal). Ehkki
erastamine ja äriühingute restruktureerimine pakuvad erainvestoritele palju
uusi võimalusi, peab nentima, et ebapiisavalt arenenud ettevõtluskeskkond ja
-kultuur takistavad Sloveenial neist täit kasu saada.. 2012. aastal algas reguleeritud kutsealade dereguleerimise
protsess ning tänaseks on reguleeritud kutsealade arv vähenenud 323-lt 262-le.
Reguleeritud kutsealade täiendav dereguleerimine aitaks suurendada kodu- ja
välismaiste teenusepakkujate arvu ning panustada seeläbi konkurentsivõime
suurendamisse. Arenguruumi on kavandatud meetmete sidususe suurendamisel, et
parandada ettevõtluskeskkonda ja arendada ettevõtlusega seotud tegevusi. Selles
kontekstis pakub Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide toetusel aastateks
2014–2020 välja töötatud aruka spetsialiseerumise strateegia võimalust
keskenduda põhimeetmetele, nagu kaubeldavate ja uuenduslike toodete loomine.
(17)
Sloveenia on asunud ette valmistama ulatusliku
avaliku sektori reformi ettepanekuid, mis on kavas vastu võtta 2015. aasta
jaanuaris. Sellega seoses tuleb Sloveenial taastada avaliku halduse kvaliteet
ja usaldusväärsus. Sloveenia on saavutanud teatavat edu kohtusüsteemi
kvaliteedi tõstmisel ning on vähendanud pooleliolevate juhtumite arvu.
Kohtuasjade haldamise reform kaubandus- ja tsiviilõiguses on parandanud
kohtusüsteemi toimimist. Hiljutine positiivne suundumus tsiviil- ja
kaubandusvaidlustes püsib.
(18)
Komisjon hindas Euroopa poolaasta raames
põhjalikult Sloveenia majanduspoliitikat. Hinnangu on saanud stabiilsusprogramm
ja riiklik reformikava. Hindamisel on võetud arvesse kõnealuste dokumentide
asjakohasust Sloveenia eelarve- ja sotsiaal-majanduspoliitika jätkusuutlikkuse
seisukohast, aga ka nende vastavust ELi eeskirjadele ja juhistele, pidades
silmas vajadust tugevdada liidu üldist majandusjuhtimist, lisades tulevastesse
riiklikesse otsustesse ELi tasandi panuse. Euroopa poolaasta raames koostatud
komisjoni soovitused kajastuvad soovitustes 1 kuni 8.
(19)
Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu
Sloveenia stabiilsusprogrammi läbi vaadanud ja tema arvamus[10] selle kohta kajastub
eelkõige soovituses 1.
(20)
Võttes arvesse komisjoni põhjalikku analüüsi ja
kõnealust hindamist, on nõukogu läbi vaadanud riikliku reformikava ja
stabiilsusprogrammi. Määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 6 alusel antud nõukogu
soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 1 kuni 8.
(21)
Komisjon on Euroopa poolaasta raames analüüsinud ka
kogu euroala majanduspoliitikat. Sellele analüüsile tuginedes on nõukogu
esitanud konkreetsed soovitused liikmesriikidele, kelle vääringuks on euro.
Sloveenia peaks samuti tagama käesolevate soovituste täieliku ja õigeaegse
rakendamise,
SOOVITAB Sloveenial võtta ajavahemikus 2014-2015
järgmisi meetmeid.
1.           Tugevdada
2014. aasta ja järgnevate aastate eelarvestrateegiat piisavalt täpsete
struktuurimeetmete abil, et tagada ülemäärase puudujäägi korrigeerimine
jätkusuutlikul viisil 2015. aastaks, viies ellu nõukogu poolt ülemäärase
eelarvepuudujäägi menetluse käigus antud soovituses nimetatud struktuurilised
kohandused. Eelarve püsiv tasakaalustamine nõuab põhjalike struktuurireformide
veenvat rakendamist, et suurendada kohandumisvõimet ning edendada majanduskasvu
ja töökohtade loomist. Pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimist püüda
teha igal aastal struktuuriline kohandus vähemalt 0,5 % SKPst; heades
majandustingimustes või võlareegli täitmise tagamiseks aga veelgi rohkem, et
valitsemissektori kõrge võlatase näitaks jätkusuutlikku kahanemistendentsi.
Parandada eelarvepoliitika usaldatavust, kehtestada lõplikult valitsemissektori
struktuurse eelarvetasakaalu/ülejäägi reegel, muuta keskpika perioodi
eelarveraamistik siduvaks, laiapõhjaliseks ja läbipaistvaks ning luua vajalik
õiguslik alus toimivale eelarvenõukogule, määratledes selle pädevuse
eelarvemenetluses ja kehtestades selge menetluskorra eelarve täitmise
järelevalveks niipea kui võimalik. Käivitada kulude ulatuslik läbivaatamine,
mis hõlmaks riiklikku ja kohalike omavalitsuste tasandit, otseseid ja kaudseid
eelarvekasutajaid ning munitsipaalomandisse kuuluvaid tervishoiuvaldkonna
teenuste ja kommunaalteenuste osutajaid, 2014. aasta lõpuks ning eesmärgiga
jõuda eelarvesäästudeni 2015. aastal ja edaspidi.
2.           Leppida avaliku
konsultatsiooni alusel kokku meetmetes, millega tagada pensionisüsteemi
jätkusuutlikkus pärast 2020. aastat, kohandades seejuures põhiparameetreid,
nagu ametliku pensioniea sidumine oodatava elueaga ning erainvesteeringute
soodustamine teise pensionisamba süsteemis. Suunata vananemisega seotud
pikaajalise hoolduse kulutused kõige enam abi vajavatele isikutele ning
orienteerida hooldus ümber institutsionaalselt hoolduselt koduhooldusele.
3.           Töötada pärast
sotsiaalpartneritega konsulteerimist ja kooskõlas riiklike tavadega 2014. aasta
lõpuks välja laiapõhjaline sotsiaalne kokkulepe, mis tagaks, et palkade, kaasa
arvatud miinimumpalga areng toetaks konkurentsivõimet, sisenõudlust ja
töökohtade loomist. Määratleda uuesti miinimumpalga mõiste ning vaadata läbi
selle indekseerimise süsteem. Võtta meetmeid killustumise edasiseks
vähendamiseks, pöörates tähelepanu stiimulite tulemuslikkusele noorte ja
eakamate töötajate palkamisel ning tsiviilõiguslike lepingute kasutamisele.
Võtta vastu tudengite töö seadus. Prioriseerida registreerimata noorteni
jõudmist ja tagada seejuures riiklike tööturuasutuste piisav suutlikkus. Suurendada
madala kvalifikatsiooniga ja eakate töötajate tööhõivet, kohandades
töökeskkonda pikemale tööeale ning suunates vahendid spetsiaalselt
väljatöötatud aktiivsete tööturumeetmete arendamiseks, parandades samal ajal
nende tulemuslikkust. Vähendada oskuste nõudlusele mittevastavust, suurendades
kutsehariduse ja koolituse atraktiivsust ning arendades edasi koostööd
asjaomaste sidusrühmadega tööturu vajaduste hindamisel.
4.           Viia 2014. aastal
kavakohaselt lõpule panga NKBM erastamine, valmistuda Abanka erastamiseks 2015.
aastal ning jätkata riigiabi saavate pankade restruktureerimise kavade kiiret
elluviimist ja pangandussektori tarvilikku konsolideerimist. Koostada varade
kvaliteedi läbivaatamisest ja stressitestist saadud kogemusele toetudes 2014.
aasta augustiks lõplikult pankade terviklik tegevuskava, sealhulgas erimeetmed
juhtimise, järelevalve, riskijuhtimise, laenuandmise otsustusprotsessi ning
andmete kvaliteedi ja kättesaadavuse kohta. Suurendada pankade suutlikkust
viivislaenude kõrvaldamisel sisemise varahalduse tugevdamise ja üksuste
restruktureerimise abil. Täpsustada pankade varahaldusettevõtja volitusi,
avaldades 2014. aasta septembriks tervikliku juhtimisstrateegia ja ärikava, kus
oleks kirjeldatud ettevõtja rolli seoses varade restruktureerimise,
võlalunastuseesmärkide, eelarvete, varahalduskavade ja oodatava tuluga, ning
kindlustades samal ajal piisavad vahendid.
5.           Jätkata 2013. aastal välja
kuulutatud erastamiste kavakohast elluviimist. Võtta vastu strateegia Sloveenia
riikliku valdusettevõtja loomiseks koos varade selge liigitusega, mis oleks
kooskõlas 2014. aasta Sloveenia riikliku valdusettevõtja seaduses sätestatud
ajakava ja määratlustega. Võtta 2014. aasta novembriks vastu lühiajaline (ühe-või
kaheaastane) ja selge investeeringust väljumiste ajakava rea hästi valitud
varade võõrandamiseks. Muuta see täiesti toimivaks vahendiks riigi omandisse
jäävate varade haldamisel ja haldusaktide alusel valitud varade võõrandamisel
seaduses ettenähtud ajakava kohaselt. Võtta 2014. aasta septembriks
vastu ja rakendada äriühingu üldjuhtimise eeskiri riigi omandis olevatele
äriühingutele, et tagada professionaalne, läbipaistev ja sõltumatu juhtimine.

6.           Koostada 2014. aasta lõpuks
äriühingute restruktureerimise üldplaan koos selgete prioriteetide ja
tulemusliku rakendusmenetlusega. Luua keskne äriühingute restruktureerimise
rakkerühm, kelle ülesandeks on üldise restruktureerimisprotsessi järelevalve ja
koordineerimine ning kes suudab pakkuda vajalikke eksperdiarvamusi, juhiseid ja
nõuandeid ja lihtsustada ühtlasi läbirääkimisi kõigi asjaomaste sidusrühmade
vahel. Koostada nimekiri kõige kiireloomulisematest
restruktureerimisjuhtumitest, maksimeerides seejuures tagasivõidetavat väärtust
võlausaldajatele. Soodustada olemasolevate õiguslike mehhanismide ja
rahvusvaheliste heade tavade kasutamist kõigi restruktureerimisprotsessis
osalevate sidusrühmade seas. Anda 2014. aasta septembriks hinnang hiljutistele
muutustele maksejõuetust käsitlevates õigusaktides ja olla valmis vajalike
lisameetmete rakendamiseks. Lühendada veelgi tsiviil- ja kaubandusalaste
kohtuasjade menetlemist esimese astme kohtus, kaasa arvatud maksejõuetust
käsitlevate õigusaktide reguleerimisalasse kuuluvad kohtuasjad, ning vähendada
pooleliolevate juhtumite arvu, eelkõige täitemenetluste ja maksejõuetust
käsitlevate juhtumite puhul.
7.           Vähendada Sloveenias
ettevõtlust takistavaid tõkkeid majanduse arengu seisukohast esmatähtsates
valdkondades, et muuta riik välismaistele otseinvesteeringutele atraktiivsemaks
tänu reguleeritud kutsealade kiirendatud liberaliseerimisele ning
halduskoormuse vähendamisele, sealhulgas loaandmise süsteemide lihtsustamisele.
Tagada konkurentsikaitse ametile piisav eelarveautonoomia ning suurendada selle
institutsioonilist sõltumatust. Ühtlustada prioriteete ja tagada järjepidevus 2011.
aasta teadusuuringute ja innovatsiooni strateegia ning 2013. aasta
tööstuspoliitika strateegia vahel koos lisanduvate arukat spetsialiseerumist ja
transporti käsitlevate strateegiatega, et tagada nende kiire rakendamine ja
tulemuslikkuse hindamine.
8.           Võtta tulemuslikke meetmeid
võitluseks korruptsiooniga, suurendades läbipaistvust ja aruandekohuslust ning
rakendades välise tulemuste hindamise ja kvaliteedikontrolli menetlusi.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
[1]               EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.
[2]               ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.
[3]               COM(2014) 425 (final).
[4]               P7_TA(2014)0128 ja P7_TA(2014)0129.
[5]               ELT L 140, 27.5.2013, lk 11.
[6]               C(2013) 8010 (final)
[7]               COM(2013) 800 (final).
[8]               COM(2013) 790 (final).
[9]               SWD(2014) 88 (final).
[10]             Vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5
lõikele 2.


title: Nõukogu soovitus, 12. juuli 2011 , nende liikmesriikide, mille rahaühik on euro, majanduspoliitika üldsuuniste rakendamise kohta

text:
               23.7.2011

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 217/15

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   12. juuli 2011,
   nende liikmesriikide, mille rahaühik on euro, majanduspoliitika üldsuuniste rakendamise kohta
   2011/C 217/05
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 136 koostoimes artikli 121 lõikega 2,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   pärast konsulteerimist majandus- ja rahanduskomiteega
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Eurorühm pidas 20. juunil 2011. aastal arutelu, millel käsitleti nende liikmesriikide, kelle rahaühik on euro (edaspidi „euroala liikmesriigid”), majanduspoliitika üldsuuniste rakendamist ning tunnistati vajadust täiendavalt tõhustada eurorühma raames poliitika koordineerimist ja euroala liikmesriikidele esitatud soovituste rakendamise seiret.

               (2)

               Euroopa Ülemkogu nõustus 26. märtsil 2010 komisjoni ettepanekuga käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia – Euroopa 2020. aasta strateegia –, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks.

               (3)

               Nõukogu võttis 13. juulil 2010 vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014. Liikmesriike ja vajaduse korral ELi kutsuti üles võtma suuniseid arvesse oma majanduspoliitikas.

               (4)

               Komisjon võttis 12. jaanuaril 2011 vastu esimese iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis vastavalt Euroopa 2020. aasta strateegiale tähistab ELi majanduse juhtimise uue tsükli ja majanduspoliitika integreeritud eelkoordineerimise esimese Euroopa poolaasta algust.

               (5)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 25. märtsil 2011 heaks eelarve konsolideerimise ja struktuurireformide prioriteedid (kooskõlas nõukogu 15. veebruari ja 7. märtsi 2011. aasta järelduste ning komisjoni iga-aastase majanduskasvu analüüsiga). Ülemkogu rõhutas vajadust pidada esmatähtsaks eelarve usaldusväärsuse ja riigi rahanduse jätkusuutlikkuse taastamist, tööturureformide abil töötuse määra vähendamist ning uute jõupingutuste tegemist majanduskasvu toetamiseks. Ta kutsus liikmesriike üles viima neid prioriteete ellu konkreetsete meetmete abil, mis lisatakse nende stabiilsus- või lähenemisprogrammidesse ja riiklikesse reformikavadesse.

               (6)

               Euroopa Ülemkogu kutsus laiendatud euroala paktiga ühinenud liikmesriike 25. märtsil 2011 üles esitama õigeaegselt kohustused, mis lisatakse nende stabiilsus- või lähenemisprogrammidesse ja riiklikesse reformikavadesse.

               (7)

               Euroala liikmesriigid esitasid 2011. aasta aprillis ja mais oma 2011. aasta stabiilsusprogrammid ajavahemikuks 2011–2014 ja 2011. aasta riiklikud reformikavad. Stabiilsusprogramme ja reformikavasid hinnati üheaegselt.

               (8)

               Euro käibeloleku esimesel kümnendil saadud kogemused üldiselt tõid esile ühisraha paljud eelised. Ülemaailmse kriisi tõttu vähenes euroala SKP 2009. aastal järsult allapoole 2006. aasta taset. Kuigi 2010. aastal SKP taas suurenes, jääb toodang siiski jätkuvalt alla 2007. aasta taset. Sellest tulenevalt suurenes tööpuudus euroalas 7,6 %-lt 2007. aastal 10,1 %-le 2010. aastal. Euroala rahanduse seisund halvenes, mistõttu hinnati märkimisväärselt ümber mõne euroala liikmesriigi võlakohustustega seonduvad riskid ja kaasnesid makrotasandi finantsstabiilsust ähvardavad ohud. Majanduskasv on hakanud taastuma, kuid selle erinev kasvutempo eri liikmesriikides kajastab struktuurseid ja tsüklilisi erinevusi. Kriisi tulemusel hakkasid vähenema makromajanduslikud tasakaalunihked, mis olid tekkinud juba enne kriisi. Veel ei ole selge, kas see vähenemine on piisav ja jätkusuutlik.

               (9)

               Euroala riikide valitsemissektori eelarvepositsioonid on üldiselt hakanud 2010. aastal paranema. Vastavalt komisjoni talituste kevadprognoosile, mille puhul eeldati, et poliitikat ei muudeta, peaks paranemine jätkuma 2011. aastal. Valitsemissektori võlg suureneb siiski kuni 2012. aastani. Kui järgmistel aastatel ei võeta meetmeid selle vähendamiseks, võib see madala potentsiaalse kasvu ja ebasoodsate demograafiliste suundumuste koosmõjul ohustada riigi rahanduse pikaajalist jätkusuutlikkust. Euroala riikide eelarvepuudujääk vähenes 2010. aastal 6 %-le SKPst, samas kui võla suhe suurenes 85,1 %-ni SKPst. Vastavalt 2011. aasta stabiilsusprogrammi eesmärkidele peaks euroala riikide eelarvepuudujääk vähenema 1,3 %-le SKPst 2014. aastal, samuti peaks hakkama vähenema võla suhe, mis pärast jõudmist haripunkti 2012. aastal, langeks allapoole 85 % taset 2014. aastal. Selline fiskaalse konsolideerimise kava kogu euroala puhul oleks kooskõlas kokkulepitud väljumisstrateegiaga ja vajadusega taastada majanduse tugevama elavnemise kontekstis riigi rahanduse usaldusväärsus. Asjaolu, et konsolideerimisel keskendustakse pigem kulude vähendamisele kui maksude suurendamisele, peaks veelgi suurendama positiivse tulemuse tõenäosust. Samas on mõningate meetmete tõhus rakendamine jätkuvalt küsimärgi all. Mitu euroala liikmesriiki on hiljuti rakendanud uued eelarve-eeskirjad või teatanud kehtivate eeskirjade tugevdamisest, kuid mõnes euroala liikmesriigis oleks vaja nende tõhususe tagamiseks võtta täiendavaid meetmeid. Elanikkonna vananemist arvesse võttes ei ole pensioni- ja sotsiaalkindlustusreformid eelarve üldise pikaajalise jätkusuutlikkuse tagamiseks veel piisavad.

               (10)

               ELi võetud poliitikameetmed on parandanud finantssüsteemi toimimist ja stabiilsust. Finantssektori probleemid mitmes euroala liikmesriigis hõlmavad pankade riske seoses võimalike täiendavate kahjudega teatavatelt varadelt või tingimuste karmistumisega refinantseerimisturgudel, samuti pangandussektori jätkuvat ümberkorraldamist ja rekapitaliseerimist. Finantssektori tingimuste stabiliseerumisel on vaja hakata järk-järgult vähendama avaliku sektori toetust pangandussektorile, võttes nõuetekohaselt arvesse iga liikmesriigi pangandussektori konkreetset olukorda. Kõnealuste väljakutsetega tegelemine aitab vähendada ebakindlust seoses tingimuslike avaliku sektori kohustustega.

               (11)

               Euroala kasvupotentsiaali suurendamiseks ja makromajanduslike tasakaalunihete kõrvaldamiseks euroalas tuleb parandada tootlikkust ja konkurentsivõimet ning kõrvaldada siseriikliku eranõudluse struktuursed takistused. Sellega seoses on euroala liikmesriigid näinud oma riiklikes reformikavades ette mitmed struktuurireformid. Samas tuleb võtta täiendavaid meetmeid, et parandada riikide toote- ja tööturgude toimimist (eelkõige seoses teenustesektoriga), eelarve konsolideerimist majanduskasvu soodustaval viisil ning palkade kujundamise süsteemi.

               (12)

               Majandus- ja rahaliidu nõuetekohase toimimise tagamiseks on euroala liikmesriikidel kohustus käsitleda oma majanduspoliitikat kui ühise huvi küsimust, kuna liikmesriigi probleemid võivad üle kanduda teistesse ühisraha kasutavatesse riikidesse. Seepärast on kriisi ja olemasolevaid väljakutseid silmas pidades osutunud vajalikuks koordineerida majanduspoliitikat ELi ja euroala tasandil terviklikumalt ja alalisemalt. Integreeritud järelevalvetsükkel Euroopa poolaasta raames, tugevdatud majandusjuhtimisraamistik, samuti Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu ja Euroopa järelevalveasutuste loomine ning Euroopa stabiilsusmehhanism on olulised elemendid, millest mõned tuleb veel täielikult vastu võtta ja/või rakendada. Kõnealust raamistikku täiendab veelgi laiendatud euroala pakt.

               (13)

               Komisjon on hinnanud euroala liikmesriikide stabiilsusprogramme ja riiklikke reformikavasid, võttes arvesse vajadust tugevdada euroala üldist majandusjuhtimist. Komisjon on seisukohal, et tuleb rangelt järgida eelarve-eesmärke, astudes mõnes euroala liikmesriigis selleks täiendavaid samme, ning võtta täiendavaid meetmeid eelarve-eeskirjade tugevdamiseks ja jätkusuutlikkuse tagamiseks. Samuti tuleks võtta täiendavaid meetmeid, et parandada finantsstabiilsust, majanduskasvu soodustavaid maksureforme ja konsolideerimismeetmeid, palkade kujundamise mehhanisme, teenustesektori konkurentsivõimet ja laiendatud euroala pakti rakendamist,

         SOOVITAB liikmesriikidel, mille rahaühik on euro, võtta ajavahemikul 2011–2012 meetmeid, et:

               1.

               rangelt järgida eelarve-eesmärke, mis on sätestatud 2011. aasta stabiilsusprogrammides ja vastastikuse mõistmise memorandumites, mille on alla kirjutanud liikmesriigid, kes saavad ELi/IMFi rahalist abi, ning vajaduse korral tõhustada eelarve konsolideerimist kooskõlas nõukogu esitatud arvamusega. Eelkõige tagada piisav eelarve konsolideerimine, et kõrvaldada ülemäärane eelarvepuudujääk ja läheneda keskpika perioodi eelarve-eesmärkidele. Kasutada kõiki ootamatuid eelarvetulusid eelarve kohandamise kiirendamiseks. See peaks aitama ka parandada valitsemissektori võla dünaamikat;

               2.

               tagada eelarvedistsipliin nii riiklikul kui ka sellest madalamatel tasanditel, eelkõige kehtestades piisavalt tugeva ja siduva eelarveraamistiku või parandades seda;

               3.

               jätkata sotsiaalkindlustusreformide rakendamist, et tagada riigi rahanduse jätkusuutlikkus, pöörates nõuetekohast tähelepanu sellele, et pensionid ja sotsiaaltoetused oleksid adekvaatsed, eelkõige viies pensionisüsteemi kooskõlla riigi demograafilise olukorraga;

               4.

               parandada finantssüsteemi toimimist ja stabiilsust, võttes arvesse eelseisva kogu ELi hõlmava stressitesti tulemusi, tagamaks et pangandussektor jätkuvalt tugevdab vastupanuvõimet võimalikele täiendavatele kahjudele või rahastamispiirangutele ning et mitteelujõulised finantseerimisasutused restruktureeritakse või nad väljuvad turult, ilma et see tekitaks liigseid pingeid finantsturgudel;

               5.

               viia läbi täiendav maksureform, mille raames keskendutakse majanduskasvu soodustavale maksuallikatele, säilitades samas maksutulude kogumahu, eelkõige vähendades tööjõumakse, et muuta töötamine tulusamaks; avaliku sektori kulutuste kärpimisel vältida kulude vähendamist majanduskasvu soodustavates valdkondades nagu teadus- ja arendustegevus, haridus ja energiatõhusus; vajaduse korral kohandada palkade kujundamise ja palkade indekseerimise mehhanisme, konsulteerides sotsiaalpartneritega ja toimides kooskõlas siseriiklike tavadega, et tagada palkade muutumine kooskõlas tootlikkuse, konkurentsivõime ja tööhõive olukorraga;

               6.

               viia läbi täiendavad reformid konkurentsivõime parandamiseks teenustesektoris, eelkõige kõrvaldades põhjendamatud piirangud kutseteenuste, jaekaubanduse ja võrgusektori valdkonnas;

               7.

               täielikult rakendada laiendatud euroala pakti raames võetud kohustused, et edendada majanduskasvu, konkurentsivõimet ja tööhõivet euroalas.

      Brüssel, 12. juuli 2011

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         J. VINCENT-ROSTOWSKI


				|

		52012DC0325

			Soovitus: NÕUKOGU SOOVITUS, milles käsitletakse Rumeenia 2012. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Rumeenia lähenemisprogrammi (2012–2015) kohta /* COM/2012/0325 final */

			   	Soovitus:
NÕUKOGU SOOVITUS,
milles käsitletakse Rumeenia 2012. aasta
riiklikku reformikava
ja esitatakse nõukogu arvamus Rumeenia lähenemisprogrammi (2012–2015) kohta
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148
lõiget 4,
võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta
määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika
järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta,[1] eriti selle artikli 5 lõiget 2,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust[2],
võttes arvesse Euroopa Parlamendi
resolutsioone[3],
võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
pärast konsulteerimist majandus- ja
rahanduskomiteega
ning arvestades järgmist:
(1)       Euroopa Ülemkogu kiitis 26.
märtsil 2010 heaks Euroopa Komisjoni ettepaneku käivitada uus majanduskasvu ja
tööhõive strateegia, s.o strateegia „Euroopa 2020”, mis põhineb
majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele
valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu
ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks.
(2)       Nõukogu võttis 13. juulil 2010
vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta
ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril 2010 otsuse liikmesriikide
tööhõivepoliitika suuniste kohta[4];
mõlemat dokumenti koos nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles
võtma koondsuuniseid arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitikas.
(3)       Nõukogu võttis 12. juulil 2011
vastu soovituse Rumeenia 2011. aasta riikliku reformikava kohta ja esitas
arvamuse Rumeenia ajakohastatud lähenemisprogrammi (2011–2014) kohta.
(4)       Komisjon võttis 23. novembril
2011 vastu teise iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis vastavalt strateegiale
„Euroopa 2020” tähistab majanduspoliitika integreeritud eelkoordineerimise
teise Euroopa poolaasta algust.
(5)       Euroopa Ülemkogu kiitis 2.
märtsil 2012 heaks finantsstabiilsuse tagamise, eelarve konsolideerimise ja
majanduskasvu edendamise prioriteedid. Ülemkogu toonitas vajadust saavutada
diferentseeritud ja majanduskasvu soodustav eelarve konsolideerimine, taastada
tavapärased majandusele laenuandmise tingimused, edendada majanduskasvu ja
konkurentsivõimet, tegelda töötuse probleemiga ja majanduskriisi sotsiaalsete
tagajärgedega ning moderniseerida avalikku haldust.
(6)       Euroopa Ülemkogu kutsus
laiendatud euroala paktiga ühinenud liikmesriike 2. märtsil 2012 üles esitama
õigeaegselt kohustused, mis lisatakse nende stabiilsus- või lähenemisprogrammi
ja riiklikusse reformikavasse.
(7)       Rumeenia esitas 23. aprillil 2012
oma riikliku reformikava 2012. aastaks ja 11. mail 2012 oma lähenemisprogrammi
ajavahemikuks 2012–2015.
(8)       6. mail 2009 võttis nõukogu
vastu otsuse 2009/459/EÜ[5]
anda Rumeeniale kolmeks aastaks keskmise tähtajaga rahalist abi vastavalt
aluslepingu artiklile 143. Otsusele lisatud, 23. juunil 2009 allakirjutatud
vastastikuse mõistmise memorandumis ja selle hilisemates lisades on ette nähtud
majanduspoliitilised tingimused, mille alusel finantsabi anti. Otsust 2009/459/EÜ
muudeti 16. märtsi 2010. aasta otsusega 2010/183/EL[6]. Pärast seda, kui Rumeenia oli
programmi edukalt rakendanud, arvestades jooksevkonto osalist kohandamist
seoses säilinud struktuurinõrkustega Rumeenia toote- ja tööturul, mis muudavad
riigi tundlikuks rahvusvaheliste hinnašokkide suhtes, võttis nõukogu 12. mail 2011
vastu otsuse 2011/288/EL[7]
anda Rumeeniale kolmeks aastaks keskmise tähtajaga rahalist abi vastavalt
aluslepingu artiklile 143. Sellega kaasnev vastastikuse mõistmise memorandum
kirjutati alla 29. juunil 2011 ja selle esimene lisa 27. detsembril 2011.
(9)       Keskmise tähtajaga rahalise
abi programmi teise ametliku läbivaatamise käigus, mis toimus 2012. aasta
aprilli lõpust mai alguseni, tuvastati, et Rumeenia püsib programmi
rakendamisel ajakavas. 2011. aasta kassapõhine eelarveeesmärk saavutati, ka ESA[8] eesmärgid oleks saavutatud, kui
ei oleks olnud mahukat ühekordset meedet, mis oli seotud kohtuotsustega, mis
kohustasid valitsust maksma teatavatele töötajatekategooriatele hüvitist. On
head võimalused, et 2012. aasta eelarve ESA-kohane puudujääk on väiksem kui 3 %
SKPst. Rumeenia pangandussektor on jäänud paindlikuks, hoolimata varade
kvaliteedi langemisest, mis jätkuvalt vähendab pangandussektori kasumlikkust.
Programmi tingimused on pangandussektoris täidetud, ehkki mõningatel juhtudel
viivitustega. Edusammud peamiste struktuurireformide valdkondades, näiteks
energeetika ja transport ning ELi rahaliste vahendite kasutamine, on olnud
ebaühtlased.
(10)     Rumeenia SKP suurenes 2011.
aastal pärast kaheaastast langust 2½ %. 2012. aastaks prognoositakse
majanduskasvu aeglustumist 1,4 % tasemele. Sisenõudlus on prognooside
kohaselt suurim majanduskasvu soodustaja ja avaliku sektori investeeringud,
mida toetab ELi vahendite parem kasutamine, mängivad siin 2012. aastal
eeldatavasti põhirolli.
(11)     Nõukogu, kelle arvamus põhineb
2012. aastal lähenemisprogrammile antud hinnangul kooskõlas nõukogu määrusega
(EÜ) nr 1466/97, on seisukohal, et programmi eelarveprognooside aluseks olev
makromajanduslik stsenaarium on usutav. Programmis kirjeldatud
eelarvestrateegia eesmärk on saavutada 2012. aastal eelarvepuudujääk alla 3 %
SKPst, mis on kooskõlas ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse raames
Rumeeniale antud nõukogu soovitustega. Seejärel püüab ta saavutada keskpika
perioodi eelarve-eesmärgina määratletud struktuurilise eelarvepuudujäägi 0,7 %
SKPst. Keskpika perioodi eesmärk vastab asjakohaselt stabiilsuse ja kasvu pakti
nõuetele. Pärast ülemäärase puudujäägi kavandatud korrigeerimist 2012. aastal
eeldatakse 2013. aastal puudujäägi täiendavat vähenemist 2,2 % tasemele
SKPst, 2014. aastal 1,2 % tasemele SKPst ja 2015. aastal 0,9 %
tasemele SKPst. Vastavalt (ümberarvutatud) struktuurilisele eelarvetasakaalule,[9] tähendab see puudujäägi
vähenemist 1,5 % SKPst 2012. aastal, 0,5 % SKPst 2013. aastal ja 0,7 %
SKPst 2014. aastal, mis on kooskõlas stabiilsuse ja kasvu paktis sätestatud
võrdlusalusega 0,5 % SKPst. Valitsussektori kulude kasvumäär aastatel 2012–2015
on kooskõlas stabiilsuse ja kasvu pakti kulutuste võrdlusalusega. Programm näeb
ette keskpika perioodi eesmärgi saavutamise 2014. aastal. Peamised
eelarve-eesmärkide saavutamisega seotud ohud on riigiettevõtete maksuvõlad,
samuti võlgade kogunemisvõimalus kohalike omavalitsuste tasandil ja tervishoiusektoris.
Valitsemissektori võlg oli 2011. aasta lõpul väiksem kui 34 % SKPst,
jäädes oluliselt alla 60 % SKPst.
(12)     Rumeenia on võtnud laiendatud
euroala pakti alusel olulisi kohustusi. Need kohustustused ja 2011. aastal
võetud kohustuste täitmine on seotud konkurentsivõime ja tööhõive edendamise,
riigi rahanduse jätkusuutlikkuse parandamise ja finantsstabiilsuse
tugevdamisega.
SOOVITAB Rumeenial võtta ajavahemikus 2012–2013
järgmisi meetmeid.
Rakendada meetmed, mis on sätestatud otsuses 2009/459/EÜ,
muudetud otsusega 2010/183/EL, ning meetmed, mis on sätestatud otsuses 2011/288/EL
ja täpsustatud 23. juuni 2009. aasta vastastikuse mõistmise memorandumis ja
selle hilisemates lisades, 29. juuni 2011. aasta vastastikuse mõistmise
memorandumis ja selle hilisemates lisades.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
[1]               ELT L 209, 2.8.1997, lk 1.
[2]               COM(2012) 325 final
[3]               P7_TA(2012)0048 ja P7_TA(2012)0047.
[4]               Nõukogu 26. aprilli 2012. aasta otsus 2012/238/EL.
[5]               ELT L 150, 13.6.2009, lk 8.
[6]               ELT L 83, 30.3.2010, lk 19.
[7]               ELT L 132, 19.5.2011, lk 15.
[8]               Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise
süsteem (European System of Accounts)
[9]               Tsükliliselt kohandatud eelarvetasakaal, v.a ühekordsed
ja muud ajutised meetmed, mille komisjoni talitused on ühist metoodikat
kasutades ümber arvutanud programmis sisalduva teabe põhjal.


title: Euroopa Keskpanga soovitus, 14. september 2012 , Euroopa Liidu Nõukogule Iirimaa keskpanga välisaudiitorite kohta (EKP/2012/20)

text:
               22.9.2012

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 286/1

         EUROOPA KESKPANGA SOOVITUS,
   14. september 2012,
   Euroopa Liidu Nõukogule Iirimaa keskpanga välisaudiitorite kohta
   (EKP/2012/20)
   2012/C 286/01
   EUROOPA KESKPANGA NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja, eelkõige selle artiklit 27.1,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Keskpanga (EKP) ja riikide keskpankade raamatupidamist auditeerivad sõltumatud välisaudiitorid, keda soovitab EKP nõukogu ja kiidab heaks Euroopa Liidu Nõukogu.

               (2)

               Seniste Banc Ceannais na hÉireann/Central Bank of Ireland [Iirimaa keskpanga] välisaudiitorite volitused lõppesid pärast 2011. majandusaasta auditeerimist. Seetõttu tuleb välisaudiitorid ametisse määrata alates 2012. majandusaastast.

               (3)

               Majandusaastateks 2012 kuni 2016 on Iirimaa keskpank valinud oma välisaudiitoriks RSM Farrell Grant Sparks’i,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
   Iirimaa keskpanga välisaudiitoriks majandusaastateks 2012 kuni 2016 soovitatakse määrata RSM Farrell Grant Sparks.

      Frankfurt Maini ääres, 14. september 2012

            EKP president

         Mario DRAGHI


title: Soovitus nr S2, 22. oktoober 2013 , milles käsitletakse kindlustatud isikute ja nende pereliikmete õigust mitterahalistele hüvitistele kolmandas riigis viibimise ajal pädeva liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelise kahepoolse konventsiooni raames  EMPs ja EÜ-Šveitsi kokkuleppe raames kohaldatav tekst

text:
               18.2.2014

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 46/8

         SOOVITUS nr S2,
   22. oktoober 2013,
   milles käsitletakse kindlustatud isikute ja nende pereliikmete õigust mitterahalistele hüvitistele kolmandas riigis viibimise ajal pädeva liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelise kahepoolse konventsiooni raames
   (EMPs ja EÜ-Šveitsi kokkuleppe raames kohaldatav tekst)
   (2014/C 46/09)
   SOTSIAALKINDLUSTUSSÜSTEEMIDE KOORDINEERIMISE HALDUSKOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) (1) artikli 72 punkti a, mille kohaselt halduskomisjon tegeleb kõigi määrusest (EÜ) nr 883/2004 ja määrusest (EÜ) nr 987/2009 (2) tulenevate haldus- ja tõlgendusküsimustega,
   võttes arvesse määruse (EÜ) nr 883/2004 artikli 72 punkti c, mille alusel halduskomisjon tugevdab ja arendab sotsiaalkindlustusalast koostööd liikmesriikide ja nende asutuste vahel,
   toimides vastavalt määruse (EÜ) nr 883/2004 artikli 71 lõikes 2 sätestatud tingimustele
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Võrdse kohtlemise üldpõhimõtte tähtsust nende töötajate jaoks, kes ei ela liikmesriigis, kus nad töötavad, sealhulgas piirialatöötajad, on rõhutatud määruse (EÜ) nr 883/2004 põhjenduses 8 ja artiklis 4.

               (2)

               Määruse (EÜ) nr 883/2004 artikliga 4 keelatakse nende inimeste diskrimineerimine, kelle suhtes kõnealust määrust kohaldatakse.

               (3)

               Ühtlasi on Euroopa Kohus otsustanud, et kui kahepoolse konventsiooni rakendamiseks võetud meede võib ühenduse sätte kohaldamist takistada, isegi kui konventsioon ei kuulu aluslepingu reguleerimisalasse, peavad kõik liikmesriigid sellise sätte kohaldamist hõlbustama (3).

               (4)

               Isegi kui ühe liikmesriigi ja ühe või mitme kolmanda riigi vahel sõlmitud konventsioon ei kuulu mõiste „õigusaktid” kohaldamisalasse määruse (EÜ) nr 883/2004 artikli 1 lõike 1 tähenduses, ei tohi see mõjutada liikmesriikide kohustust järgida aluslepingu artiklis 45 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtet (4).

               (5)

               Seepärast tuleks sätestada selgelt, et liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelisi kahepoolseid sotsiaalkindlustuskonventsioone tuleb tõlgendada nii, et kahepoolseid konventsioone tuleb kohaldada viisil, millega ei jäeta isikut ega tema pereliikmeid (määruse (EÜ) nr 883/2004 artikli 1 punkt i) ilma õigustest, mis on seotud aluslepingu kohase Euroopa Liidu sisese liikumisvabaduse teostamisega.

               (6)

               Liikumisvabadus ei oma täielikku mõju, kui isikut, kelle suhtes kohaldatakse muu kui tema elukohaliikmesriigi õigusakte, ei kohelda seaduse ees samal viisil kui samas olukorras olevaid isikuid, kes elavad kõnealuses liikmesriigis.

               (7)

               Määruse (EÜ) nr 883/2004 III jaotise 1. peatüki sätted sisaldavad kollisiooninorme, millega määratakse kindlaks, millistel tingimustel on kindlustatud isikul ja tema pereliikmetel õigus pädeva asutuse antavatele mitterahalistele haigushüvitistele teises liikmesriigis elamise või viibimise ajal.

               (8)

               Määruse (EÜ) nr 883/2004 artiklite 17 ja 24–26 eesmärk on tagada, et mitterahaliste haigushüvitiste andmine ei sõltu kindlustatud isiku elukohast pädevas liikmesriigis, selleks et võõrtöötajad ei loobuks oma liikumisvabaduse kasutamisest (5).

               (9)

               Seda kohaldatakse ka määruse (EÜ) nr 883/2004 artikli 1 punktis i määratletud pereliikmete suhtes, kes saavad elukohaliikmesriigis mitterahalisi haigushüvitisi, mida annab elukohajärgne asutus pädeva asutuse nimel määruse (EÜ) nr 883/2004 artiklite 17 või 24–26 alusel.

               (10)

               Võrdse kohtlemise põhimõtet tuleks põhimõtteliselt kohaldada ka juhtudel, kus pädev liikmesriik on sõlminud kolmanda riigiga kahepoolse konventsiooni, millesse on lisatud sätted kolmandas riigis meditsiiniliselt vajalikuks osutuvate mitterahaliste haigushüvitiste kohta, eeldusel, et asjaomane kolmas riik on valmis tegema koostööd üksikjuhtudel,

         SOOVITAB JÄRGMIST:

               1.

               Liikmesriik, kes on sõlminud kolmanda riigiga kahepoolse sotsiaalkindlustuskonventsiooni, mis sisaldab sätteid mitterahaliste haigushüvitiste kohta, kohaldab kõnealuseid sätteid isikute suhtes, kelle suhtes kohaldatakse kõnealuse liikmesriigi õigusakte, samuti nende pereliikmete suhtes, kes elavad teises liikmesriigis ja kellel on õigus saada mitterahalist hüvitist määruse (EÜ) nr 883/2004 artiklite 17 või 24–26 alusel olukorras, kus mitterahalised haigushüvitised osutuvad kõnealuse kolmandas riigis viibimise ajal meditsiiniliselt vajalikuks.

               2.

               Käesolev soovitus avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas. Seda kohaldatakse selle avaldamisele järgneva teise kuu esimesest päevast.

            Halduskomisjoni esimees

         Mariana ZIUKIENE

      (1)  ELT L 166, 30.4.2004, lk 1 (parandus ELT L 200, 7.6.2004, lk 1).

      (2)  ELT L 284, 30.10.2009, lk 1.

      (3)  Kohtuasi C-55/00 Gottardo, EKL 2002, lk I-413, punkt 31 ja kohtuasi 235/87 Matteucci, EKL 1988, lk 5589, punkt 19.

      (4)  Kohtuasi C-55/00 Gottardo, EKL 2002, lk I-413, punkt 35 ja kohtuasi 23/92 Grana-Novoa, EKL 1993, lk I-4505.

      (5)  Kohtuasi C-286/03 Silvia Hosse, EKL 2006 lk I-01771, punkt 54.


title: Nõukogu soovitus, 21. juuni 2013 , Malta valitsemissektori ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks

text:
               26.6.2013

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 180/1

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   21. juuni 2013,
   Malta valitsemissektori ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks
   2013/C 180/01
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 126 lõiget 7,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Vastavalt aluslepingu artiklile 126 hoiduvad liikmesriigid ülemäärasest riigieelarve puudujäägist.

               (2)

               Stabiilsuse ja kasvu pakti eesmärk on tagada riigi rahanduse usaldusväärsus, mis on vajalik hindade stabiilsuse ning töökohtade loomist soodustava tugeva ja püsiva majanduskasvu tagamiseks.

               (3)

               Nõukogu otsustas 21. juunil 2013 kooskõlas aluslepingu artikli 126 lõikega 6, et Maltal on ülemäärane eelarvepuudujääk.

               (4)

               Vastavalt aluslepingu artikli 126 lõikele 7 ning nõukogu määruse (EÜ) nr 1467/97 (ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse rakendamise kiirendamise ja selgitamise kohta) (1) artiklile 3 on nõukogu kohustatud andma asjaomasele liikmesriigile soovitusi ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks teatava tähtaja jooksul. Soovituses tuleb asjaomasele liikmesriigile kehtestada maksimaalselt kuue kuu pikkune tähtaeg, et võtta tõhusaid meetmeid ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks. Lisaks sellele nõuab nõukogu ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamise soovituses, et saavutataks iga-aastased eelarve-eesmärgid, mis soovituse aluseks oleva prognoosi kohaselt tagaksid struktuurse eelarvepositsiooni (st tsükliliselt kohandatud eelarvepositsioon, välja arvatud ühekordsed ja muud ajutised meetmed) paranemise vähemalt 0,5 % SKPst aastas.

               (5)

               Vastavalt määruse (EÜ) nr 1467/97 artiklile 2 ja põhinedes komisjoni prognoosil peab ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamise perioodi viimaseks aastaks soovitatud eelarvepuudujäägi eesmärk tagama, et võla ja SKP suhte ning aluslepingu kohase kontrollväärtuse 60 % SKPst vahelise erinevuse nõutud vähenemine toimub kahe aasta jooksul pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamist.

               (6)

               Komisjoni 2013. aasta kevadprognoosi kohaselt ületab eelarvepuudujääk 2013. ja 2014. aastal jätkuvalt kontrollväärtust, olles vastavalt 3,7 % ja 3,6 % SKPst. Kõnealused eelarveprognoosid põhinevad praegusel poliitikal ja võtavad seega arvesse 2013. aasta eelarvet, mille Euroopa Parlament kiitis heaks 2013. aasta aprillis ning mis sisaldab nõudlust suurendavaid meetmeid nii tulude kui ka kulude poolel ja ka juba kavandatud Air Malta omakapitali suurendamist (0,6 % SKPst), mille netopuudujääki suurendav mõju on 0,3 % SKPst. Nõudlust suurendavaid meetmeid kompenseerivad ainult osaliselt aktsiisimaksude suurendamine, maksuvõlgnevuste sissenõudmine ning kulude kokkuhoid ja suuremad sotsiaalkindlustusmaksed tulenevalt 2006. aasta pensionireformist. Lisaks väheneks pärast 2012. aastat järsult mõju, mida netopuudujääki vähendavad ühekordsed meetmed komisjoni kalkulatsioonide kohaselt eelarve konsolideerimisele avaldavad. Tulenevalt esmase puudujäägi eeldatavast jätkumisest 2013. ja 2014. aastal peaks komisjoni 2013. aasta kevadprognoosi kohaselt valitsemissektori võlg veelgi suurenema, moodustades 2013. aastal 73,9 % SKPst ning 2014. aastal 74,9 % SKPst. 2015. ja 2016. aastal püsib valitsemissektori eelarve puudujääk prognooside kohaselt suuremana kui kontrollväärtus 3 % SKPst ning võla suhe SKPsse suureneb 2016. aastaks 75,6 %ni.

               (7)

               Vastavalt määrusele (EÜ) nr 1467/97 peaks ülemäärane eelarvepuudujääk olema kõrvaldatud puudujäägi kindlakstegemisele järgneval aastal, välja arvatud eriasjaolude korral. Seetõttu on ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamine hiljemalt 2014. aastaks põhjendatud. Eelkõige eeldaks usaldusväärne ja jätkusuutlik kohandamiskava, et Malta saavutaks valitsemissektori eelarve puudujäägi eesmärgi 3,4 % SKPst 2013. aastaks ja 2,7 % SKPst 2014. aastal, mis on kooskõlas struktuurse eelarvepositsiooni aastase parandamisega 0,7 % SKPst 2013. aastal ja 0,7 % SKPst 2014. aastal. 2014. aasta eesmärgiga tagatakse, et võla ja SKP suhte ning aluslepingu kohase kontrollväärtuse 60 % SKPst vahelise erinevuse nõutud vähenemine toimub kahe aasta jooksul pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamist. Kõnealuste struktuursete eesmärkide saavutamiseks peaks Malta võtma täiendavaid konsolideerimismeetmeid, mis lisanduksid juba lähtestsenaariumis sisalduvatele meetmetele ja mille maht oleks 2013. aastal ligikaudu 0,4 % SKPst ning 2014. aastal umbes ¾ % SKPst. Nende eesmärkide puhul võetakse arvesse vajadust korvata negatiivne järelmõju, mida eelarve konsolideerimine SKP kasvu mõjutades avaldab riigi rahandusele. Kohandamiskava aluseks olevas lähtestsenaariumis võetakse arvesse komisjoni 2013. aasta kevadprognoosi ning pikendatakse seda kuni 2016. aastani, lähtudes tavapärastest eeldustest seoses SKP lõhe kõrvaldamise ning eelarve tundlikkusega majandustsükli suhtes; selles ei võeta siiski arvesse täiendavat kapitalisüsti äriühingusse Air Malta, mida on kavandatud 2013. aasta stabiilsusprogrammi kohaselt teha 2015. aastal. Seega oletatakse, et kapitalisüsti ei toimu või selle mõju nullitakse vastupidise mõjuga meetmete abil.

               (8)

               Malta eelarveraamistik on üsna paindlik ning selle mittesiduv olemus ja eelarve kavandamine lühiajalises perspektiivis ei toeta tugevat eelarvepositsiooni. Nõukogu 8. novembri 2011. aasta direktiivi 2011/85/EL (liikmesriikide eelarveraamistiku nõuete kohta) (2) eelarveraamistike kohta ei ole veel siseriiklikku õigusesse üle võetud. Lisaks vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2013. aasta määruse (EL) nr 473/2013 (milles käsitletakse esialgsete eelarvekavade seire ja hindamise ning euroala liikmesriikide ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamise tagamise üldsätteid) (3) artiklile 5 peaks Malta looma sõltumatud organid, kes tegelevad eelarve-eeskirjade täitmise seirega. Kuigi stabiilsusprogrammis on osutatud valitsuse kavatsusele luua eelarvenõukogu, ei ole esitatud konkreetseid kavasid.

               (9)

               Määruse (EL) nr 473/2013 artikli 9 lõike 1 kohaselt peaks Malta esitama komisjonile ja nõukogule majanduspartnerluse programmi samal ajal, kui ta esitab määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 3 lõike 4a kohase aruande.

               (10)

               Üldiselt on nõukogu seisukohal, et eelarve konsolideerimise meetmed peaksid tagama valitsemissektori eelarve positsiooni püsiva paranemise ning samas parandama riigi rahanduse kvaliteeti ja tugevdama majanduse kasvupotentsiaali,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

               1.

               Malta peaks kõrvaldama praeguse ülemäärase eelarvepuudujäägi 2014. aastaks.

               2.

               Eelkõige peaks Malta tegema järgmist:

                           a)

                           saavutama valitsemissektori eelarve puudujäägi eesmärgi 3,4 % SKPst 2013. aastaks ja 2,7 % SKPst 2014. aastal, mis on kooskõlas struktuurse eelarvepositsiooni aastase parandamisega 0,7 % SKPst 2013. aastal ja 0,7 % SKPst 2014. aastal. See kohandamiskava võimaldaks vähendada valitsemissektori eelarve puudujäägi allapoole kontrollväärtust 3 % SKPst 2014. aastaks, samal ajal tagades, et valitsemissektori võla suhe SKPsse läheneb kontrollväärtusele 60 % rahuldava kiirusega;

                           b)

                           täpsustama ja rangelt rakendama meetmeid, mis on vajalikud ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks 2014. aastaks, ning kasutama kogu juhusliku kasumi eelarvepuudujäägi vähendamiseks.

               3.

               Nõukogu kehtestab Maltale tähtpäeva 1. oktoober 2013 tõhusate meetmete võtmiseks ja määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 3 lõike 4a kohase üksikasjaliku aruande esitamiseks konsolideerimisstrateegia kohta, mis eesmärkide saavutamiseks on kavandatud.
               Pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamist soovitatakse Maltal jätkata asjakohases tempos tegutsemist struktuurselt tasakaalus eelarve keskpika perioodi eesmärgi saavutamiseks, sealhulgas täites selleks kulueesmärgi. Eelarve täitmisega seotud riskide piiramiseks soovitab nõukogu Maltal tugevdada oma eelarveraamistiku tulemuslikkust ning parandada eelarve täitmise seiret kogu aasta vältel. Eelkõige soovitatakse Maltal kehtestada siduvam ja eeskirjadel põhinev mitmeaastane eelarveraamistik. Lisaks tuleks tugevdada eelarvepoliitika seirega tegelevate sõltumatute organite rolli vastavalt määruse (EL) nr 473/2013 artiklile 5.
               Eelarve konsolideerimise strateegia edu tagamiseks soovitatakse Malta ametiasutustel toetada eelarve konsolideerimist ulatuslike struktuurireformidega kooskõlas nõukogu poolt Maltale Euroopa poolaasta raames esitatud soovitustega ning eelkõige makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse ennetava osaga seotud soovitustega (4).
               Käesolev soovitus on adresseeritud Maltale.

      Luxembourg, 21. juuni 2013

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         M. NOONAN

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 6.

      (2)  ELT L 306, 23.11.2011, lk 41.

      (3)  ELT L 140, 27.5.2013, lk 11.

      (4)  Kõik Malta ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlusega seotud dokumendid on kättesaadavad aadressil http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/countries/malta_en.htm


title: Nõukogu soovitus, 9. detsember 2013 , romade tõhusaks integratsiooniks liikmesriikides võetavate meetmete kohta

text:
               24.12.2013

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 378/1

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   9. detsember 2013,
   romade tõhusaks integratsiooniks liikmesriikides võetavate meetmete kohta
   2013/C 378/01
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292 koostoimes artikli 19 lõikega 1,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Liidu lepingu (ELi leping) artikli 2 kohaselt on võrdsus üks väärtustest, millel liit rajaneb. ELi lepingu artikli 3 lõike 3 teise lõigu kohaselt võitleb liit sotsiaalse tõrjutuse ja diskrimineerimise vastu ning edendab lapse õiguste kaitset.

               (2)

               Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise leping) artikli 10 kohaselt püüab liit oma poliitika ja meetmete määratlemisel ja rakendamisel võidelda diskrimineerimisega rassilise või etnilise päritolu alusel.

               (3)

               ELi toimimise lepingu artikli 19 lõikes 1 on sätestatud võimalus võtta asjakohaseid meetmeid, et võidelda diskrimineerimisega soo, rassilise või etnilise päritolu, usutunnistuse või veendumuste, puuete, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel.

               (4)

               Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 21 lõikes 1 on sätestatud, et keelatud on igasugune diskrimineerimine, sealhulgas diskrimineerimine soo, rassi, nahavärvuse, etnilise või sotsiaalse päritolu, geneetiliste omaduste, keele või rahvusvähemusse kuulumise tõttu.

               (5)

               Nõukogu direktiivis 2000/43/EÜ (1) on sätestatud raamistik rassilise või etnilise päritolu alusel toimuva diskrimineerimise vastu võitlemiseks kogu liidus seoses tööhõive ja koolituse, hariduse, sotsiaalkaitse (sealhulgas sotsiaalkindlustus ja tervishoid), sotsiaaltoetuste ning kaupade ja teenuste (sealhulgas eluase) kättesaadavuse ja pakkumisega.

               (6)

               Sarnaselt muude Euroopa Parlamendi ja nõukogu poliitiliste dokumentidega kasutatakse käesoleva soovituse kohaldamisel terminit „roma” ühisnimetajana samalaadse kultuuritaustaga rahvastikurühmade kohta, nagu Sinti, Travellers, Kalé, Gens du voyage jne, sõltumata sellest, kas nad on paiksed või mitte.

               (7)

               Liidus seisavad paljud romad endiselt silmitsi suure vaesuse, sotsiaalse tõrjutuse ja diskrimineerimisega ning neid takistatakse oma põhiõiguste kasutamisel, mille tulemusena valitseb nende puhul oht, et neid kasutatakse ära, näiteks inimkaubanduse kaudu. Seetõttu tuleks kaaluda tõhusamaid, romade olukorrale ja vajadustele kohandatud sotsiaalse kaasamise meetmeid.

               (8)

               Liidus elavate roma laste olukord on eriti murettekitav erinevate tegurite tõttu, mis muudavad nad eriti haavatavateks ning panevad neid muu hulgas kannatama kehva tervise, kehvade elamistingimuste, kehva toitumise, tõrjutuse, diskrimineerimise, rassismi ja vägivalla all. Roma laste sotsiaalne tõrjutus on tihti seotud sünni registreerimise ja isikut tõendavate dokumentide puudumisega, alushariduses ja lastehoius ning samuti kõrghariduses osalemise madala tasemega ning suurenenud koolist väljalangemisega. Segregatsioon on oluline takistus juurdepääsul kvaliteetsele haridusele. Mõned roma lapsed langevad ka inimkaubanduse ja tööjõuna kasutamise ohvriks.

               (9)

               Haavatavasse olukorda võivad sattuda samuti liikmesriigis seaduslikult viibivad kolmandatest riikidest pärit romad, eelkõige juhul, kui nende elutingimused on sama kehvad kui paljudel liidu kodanikest romadel ning nad seisavad samal ajal silmitsi raskustega, mida kogevad väljastpoolt liitu pärit rändajad.

               (10)

               Liidusisese liikuvuse konteksti arvestades on vajalik austada liidu kodanike vaba liikumise õigust ja selle õiguse kasutamise tingimusi, sealhulgas piisavate vahendite ja üldise ravikindlustuse olemasolu kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2004/38/EÜ, (2) püüdes samal ajal parandada romade elutingimusi ning jätkates meetmete rakendamist nende majandusliku ja sotsiaalse integratsiooni edendamiseks nii päritoluliikmesriikides kui ka elukohaliikmesriikides.

               (11)

               Euroopa Parlamendi 9. septembri 2010. aasta resolutsioonis „Romade olukord Euroopas” ja 9. märtsi 2011. aasta resolutsioonis „Romade kaasamist käsitlev ELi strateegia” kutsuti komisjoni ja liikmesriike üles hakkama romade sotsiaalseks ja majanduslikuks kaasamiseks kasutama praeguseid liidu strateegiaid ja vahendeid.

               (12)

               Komisjon julgustas oma 5. aprilli 2011. aasta teatises „Romasid käsitlevate riiklike integratsioonistrateegiate ELi raamistik aastani 2020” liikmesriike võtma vastu ühtse lähenemisviisi romade integratsioonile või seda edasi arendama ning kiitma heaks hulga eesmärke hariduse, tööhõive, tervishoiu ja eluaseme valdkonnas, et kiirendada romade integratsiooni.

               (13)

               19. mail 2011. aastal võttis nõukogu vastu järeldused peakirjaga „Romasid käsitlevate riiklike integratsioonistrateegiate ELi raamistik aastani 2020”, väljendades liikmesriikide võetud kohustust edendada romade sotsiaalset ja majanduslikku kaasamist.

               (14)

               23.–24. juunil 2011 kokku tulnud Euroopa Ülemkogu kutsus üles kiiresti rakendama nõukogu 19. mai 2011. aasta järeldusi, eelkõige seoses liikmesriikide romasid käsitlevate riiklike integratsioonistrateegiate või üldisema sotsiaalse kaasatuse poliitika raames võetavate, romade olukorra parandamisele suunatud integreeritud poliitikameetmete koostamise, ajakohastamise ja arendamisega.

               (15)

               Komisjon esitas oma 21. mai 2012. aasta teatises „Romasid käsitlevad riiklikud integratsioonistrateegiad: ELi raamistiku rakendamise esimesed sammud” kõikide romasid käsitlevate riiklike integratsioonistrateegiate ja integreeritud poliitikameetmete tulemuste esimese hinnangu ning kutsus liikmesriike kaaluma edasiste sammudena mitmeid kohandusi.

               (16)

               Komisjon süvendas romade integratsiooni teemal liikmesriikidega peetavat dialoogi, eelkõige luues tuvastatud probleemide lahenduste arutamiseks 2012. aasta oktoobris romade integratsiooni riiklike kontaktpunktide võrgustiku. 2012. aasta novembris ja detsembris arutas romade integratsiooni riiklike kontaktpunktide rühm täiendavalt küsimust, kuidas suurendada liikmesriikides romade integratsiooni saavutamisele suunatud meetmete tulemuslikkust. Nimetatud rühm andis seejärel arutelu tulemustest omakorda teada kogu romade integratsiooni riiklike kontaktpunktide võrgustikule.

               (17)

               Komisjon rõhutas 26. juuni 2013. aasta teatises „Romasid käsitlevate riiklike integratsioonistrateegiate rakendamise suunas” vajadust täiendavate meetmete järele, et tagada niipea kui võimalik vajalikud eeltingimused romade integratsiooni kiirendamisele suunatud meetmete edukaks rakendamiseks.

               (18)

               Komisjoni 3. märtsi 2010. aasta teatis „Euroopa 2020. aastal. Aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegia” (strateegia „Euroopa 2020”) on andnud uue hoo võitlusele vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu, kehtestades ühised Euroopa eesmärgid, et vähendada vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste arvu ning haridussüsteemist varakult lahkunud noorte osakaalu ning tõsta hariduse omandamise ja tööhõive taset. Selles kontekstis kujutab romade integratsioon endast olulist osa liidu ja liikmesriikide ühistest jõupingutustest. Euroopa poolaasta raames edendatakse asjaomaste riigipõhiste soovituste rakendamist ning nõukogu 20. juuni 2013. aasta järeldustega „Sotsiaalsed investeeringud majanduskasvu ja ühtekuuluvuse edendamiseks” antakse täiendavad suunised kaasava majanduskasvu tagamiseks tehtavateks jõupingutusteks.

               (19)

               Arvestades eespool esitatud kaalutlusi ning tuvastatud puudujääke, tuleb romade integratsiooni meetmed muuta tõhusamaks ning nende üle järelevalvet teostada. Seda tuleks teha austades täielikult subsidiaarsuspõhimõtet ja liikmesriikide esmast vastutust selles valdkonnas, võttes arvesse asjaolu, et andmete kogumine etnilise päritolu alusel võib olla delikaatne teema ning kinnitades, et liikmesriigid peaksid ise valima järelvalvemeetodid, sealhulgas sobivad meetodid mis tahes andmekogumiseks ja võimalikud näitajad.

               (20)

               Käesoleva soovituse eesmärk on arendada edasi eelnevalt romade integratsiooni käsitlevates Euroopa Parlamendi resolutsioonides, nõukogu järeldustes ja komisjoni teatistes esitatud soovitusi. Selle eesmärk on täiendada kehtivaid diskrimineerimisvastaseid liidu õigusakte, et aidata muuta nende rakendamine ja jõustamist tulemuslikumaks.

               (21)

               Käesolev soovitus ei hõlma kodakondsuse alusel toimuvat erinevat kohtlemist ning see ei piira nende sätete ja tingimuste kohaldamist, millega liikmesriikide või liidu õiguses reguleeritakse kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute õiguslikku staatust liikmesriikide territooriumil või selle staatuse õiguslikku mõju.

               (22)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 1303/2013 (3) kutsutakse liikmesriike üles vajaduse korral kehtestama integreeritud lähenemisviisi, et tegeleda vaesusest enim mõjutatud geograafiliste piirkondade erivajadustega või nende sihtrühmade erivajadustega, keda ähvardab diskrimineerimine või sotsiaalne tõrjutus kõige enam, pidades eraldi silmas marginaliseerunud kogukondi. Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1304/2013 (4) sisaldab aasta programmiperioodiks 2014–2020 Euroopa Sotsiaalfondi alla kuuluvat investeerimisprioriteeti, mis on suunatud romade sarnaste marginaliseerunud kogukondade integreerimisele, täiendades Euroopa struktuuri- ja investeerimisfonde (ESIF) (5),

         MÄRKIDES, ET
   EESMÄRK
   Käesoleva soovituse eesmärk on anda liikmesriikidele juhiseid romade integratsiooni meetmete tõhususe suurendamiseks ja romasid käsitlevate riiklike integratsioonistrateegiate või üldise sotsiaalse kaasatuse poliitika raames võetavate, romade olukorra parandamisele ning romade ja üldise elanikkonna vaheliste erinevuste kaotamisele suunatud integreeritud poliitikameetmete rakendamise toetamiseks.
   Roma kogukonna suurus ning selle sotsiaalne ja majanduslik olukord on liikmesriigiti väga erinev. Seetõttu tuleks romade integratsiooni eesmärgil rakendatavaid riiklikke lähenemisviise kohandada vastavalt konkreetsetele oludele ja vajadustele, sealhulgas kehtestades poliitikameetmeid, mis on laiemas kontekstis suunatud sellistele marginaliseerunud ja ebasoodsas olukorras olevatele rahvastikurühmadele nagu romad, või jätkates selliste poliitikameetmete elluviimist.
   Käesolevas soovituses keskendutakse eraldi romade integratsiooni edendamise meetmetele, kavatsemata jätta tähelepanuta teisi marginaliseerunud või ebasoodsas olukorras olevaid rahvastikurühmi. Integratsioonimeetmed peavad samaväärsetel tingimustel põhinema samadel põhimõtetel,
   SOOVITAB LIIKMESRIIKIDEL
   1.   SISULISED POLIITILISED KÜSIMUSED

      Tõhusad poliitikameetmed

               1.1.

               Romade täieliku võrdõiguslikkuse tegelikku edendamist silmas pidades võtta tõhusaid poliitikameetmeid nende võrdse kohtlemise tagamiseks ning nende põhiõiguste austamiseks, sealhulgas võrdne juurdepääs haridusele, tööhõivele, tervishoiule ja eluasemele. Selle eesmärgi võiks saavutada kas üldmeetmete või suunatud meetmete kaudu, sealhulgas erimeetmed romade ebasoodsasse olukorda sattumise vältimiseks või selle heastamiseks, või mõlemaid meetmeid kombineerides, pöörates erilist tähelepanu soolisele mõõtmele.

               1.2.

               Võtta vastu meetmed, mis võivad tugineda sotsiaal-majanduslikele näitajatele, nagu kõrge pikaajalise töötuse määr, haridustase ja tervisega seotud näitajad, või mis võivad keskenduda marginaliseerunud ja/või eraldatud geograafilistele piirkondadele.

      Juurdepääs haridusele

               1.3.

               Võtta tõhusad meetmed, et tagada roma poiste ja tüdrukute võrdne kohtlemine ja nende täielik juurdepääs kvaliteetsele tavaharidusele ning tagada, et kõik romadest õpilased omandavad vähemalt kohustusliku hariduse (6). Selle eesmärgi võiks saavutada järgmiste meetmetega:

                           a)

                           segregatsiooni kaotamine koolides;

                           b)

                           ebakohase romade erivajadustega koolidesse paigutamise lõpetamine;

                           c)

                           haridussüsteemist varakult lahkumise (7) vähendamine kõigil haridustasemetel, sealhulgas teisel tasemel ja kutsehariduses;

                           d)

                           alusharidusele ja lastehoiule juurdepääsu suurendamine ja selle kvaliteedi parandamine, kasutades vajaduse korral suunatud toetust;

                           e)

                           iga konkreetse õpilase vajadustega arvestamine ning nende vajadustega tegelemine tihedas koostöös nende õpilaste peredega;

                           f)

                           kaasavate ja personaalsete õpetamis- ja õppimismeetodite kasutamine, sealhulgas õpiabi raskustes olevatele õpilastele ja meetmed võitluseks kirjaoskamatusega, ning õppekavavälise tegevuse kättesaadavuse ja kasutamise edendamine;

                           g)

                           vanemate koolielus rohkem osalema julgustamine ning vajadusel õpetajakoolituse parandamine;

                           h)

                           romade teise ja kolmanda taseme hariduses osalema ja selle haridustaseme lõpetama julgustamine;

                           i)

                           teist võimalust pakkuvale haridusele ja täiskasvanuharidusele juurdepääsu suurendamine ning toetuse pakkumine ühelt haridustasemelt teisele üleminekuks ning tööturu vajadustele kohandatud oskuste omandamiseks.

      Juurdepääs tööturule

               1.4.

               Võtta tõhusad meetmed, et tagada romade võrdne kohtlemine juurdepääsul tööturule ning töövõimalustele. Selle eesmärgi võiks saavutada järgmiste meetmetega:

                           a)

                           esimese töökogemuse saamise, kutseõppe, töökohal toimuva väljaõppe, elukestva õppe ning oskuste arendamise toetamine;

                           b)

                           füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise ja ettevõtluse toetamine;

                           c)

                           võrdse juurdepääsu tagamine üldistele riiklikele tööturuasutustele, sealhulgas konkreetsete tööotsijate toetamisele suunatud teenused, keskendudes individuaalsele nõustamisele ja tegevuse planeerimisele ning vajadusel edendades töövõimalusi avalikus teenistuses;

                           d)

                           tööturule (taas)sisenemise tõkete, sealhulgas diskrimineerimise kaotamine.

      Juurdepääs tervishoiuteenustele

               1.5.

               Võtta tõhusad meetmed, et tagada romade juurdepääs üldiselt kättesaadavatele tervishoiuteenustele (8) üldiste kriteeriumide alusel. Selle eesmärgi võiks saavutada järgmiste meetmetega:

                           a)

                           mis tahes tõkete kaotamine juurdepääsul üldsusele kättesaadavale tervishoiusüsteemile;

                           b)

                           riiklike tervishoiuasutuste poolt üldiselt pakutavatele tervisekontrollidele, sünnituseelsele ja -järgsele hooldusele ning pereplaneerimis- ja samuti reproduktiiv- ja seksuaaltervishoiu teenustele juurdepääsu parandamine;

                           c)

                           lastele suunatud tasuta vaktsineerimiskavadele ning konkreetsetele enim ohustatud rahvastikurühmadele ja/või marginaliseerunud ja/või eraldatud geograafilistes piirkondades elavatele rahvastikurühmadele suunatud vaktsineerimiskavadele juurdepääsu parandamine;

                           d)

                           tervise- ja tervishoiualase teadlikkuse edendamine.

      Eluaseme kättesaadavus

               1.6.

               Võtta tõhusad meetmed romade võrdseks kohtlemiseks eluaseme kättesaadavuse tagamisel. Selle eesmärgi võiks saavutada järgmiste meetmetega:

                           a)

                           mis tahes ruumilise segregatsiooni kaotamine ning desegregatsiooni edendamine;

                           b)

                           sotsiaalmajutusele mittediskrimineeriva juurdepääsu edendamine;

                           c)

                           mittepaiksete romade jaoks peatuspaikade loomine vastavalt kohalikele vajadustele;

                           d)

                           juurdepääsu tagamine kommunaalteenustele (nagu vesi, elektrienergia ja gaas) ning eluasemega seotud infrastruktuurile kooskõlas riigi õigusnormidega.

               1.7.

               Vajaduse korral tagada, et kohalike asutuste esitatavad linnade taaselustamise projektide taotlused hõlmaksid marginaliseerunud kogukondadele suunatud integreeritud elamumajandusmeetmeid.

               1.8.

               Edendada kogukondlikult juhitud kohalikku arengut ja/või integreeritud territoriaalseid investeeringuid, mida ESIFid toetavad.

      Rahastamine

               1.9.

               Eraldada kättesaadavatest rahastamisallikatest (kohalikud, riiklikud, liidu või rahvusvahelised allikad) piisavalt vahendeid oma riiklike ja kohalike strateegiate ja tegevuskavade rakendamiseks ja järelevalveks eesmärgiga saavutada romade integratsioon üldiste või suunatud meetmete kaudu.

               1.10.

               Sotsiaalse kaasatuse edendamist ning vaesuse ja diskrimineerimise vastu võitlemist, mis hõlmab muu hulgas romade sarnaste marginaliseerunud kogukondade sotsiaalmajanduslikku integratsiooni, tuleks hõlbustada, eraldades vähemalt kõigist 20 % Euroopa Sotsiaalfondi vahenditest igas liikmesriigis investeerimiseks inimestesse, nagu on sätestatud määruse (EL) nr 1304/2013 artiklites 3 ja 4.

               1.11.

               Lähtuvalt roma kogukondade suurusest ning sotsiaalsest ja majanduslikust olukorrast ning roma ja mitte-roma kogukondade vahelisest lõhest ning samuti hulga liikmesriikide puhul Euroopa poolaasta raames tuvastatud probleemidest, võtta vajalikud meetmed selleks, et lisada romade integratsioon esmatähtsa küsimusena partnerluslepingutesse, milles käsitletakse ESIFite (9) kasutamist ajavahemikul 2014–2020.

               1.12.

               Suurendada oma juhtimis-, järelevalve- ja hindamisvõimekust ESIFite tehnilise abi toel ning hõlbustada riiklike ja liidu vahendite kasutamist, eesmärgiga toetada kohalike asutuste ja kodanikuühiskonna organisatsioonide suutlikkuse suurendamist, et nad saaksid tõhusalt projekte rakendada.

               1.13.

               Suunata romasid käsitlevate riiklike integratsioonistrateegiate või integreeritud poliitikameetmete rakendamiseks eraldatavad riiklikud vahendid romade erivajaduste rahuldamiseks või vaesusest ning sotsiaalsest tõrjutusest enim mõjutatud geograafilistele piirkondadele ning võtta arvesse soolist mõõdet.

         2.   HORISONTAALSED POLIITIKAMEETMED

      Diskrimineerimisvastased meetmed

               2.1.

               Jätkata jõupingutusi, et tagada direktiivi 2000/43/EÜ tõhus tegelik kohaldamine, eelkõige tagades, et piirkondlikud ja kohalikud haldusnormid ei oleks diskrimineerivad ega tingiks segregatsiooni. Euroopa Inimõiguste Kohtu asjaomane kohtuparktika peaks olema võrdlusaluseks selle kindlakstegemisel, kas asjakohased normid ja tavad on kooskõlas inimõigustega.

               2.2.

               Rakendada vajadusel nii piirkondlikul kui ka kohalikul tasandil romade desegregatsiooni meetmeid. Segregatsiooni vastu võitlemise poliitika ja meetmetega peaks kaasnema asjaomased koolitus- ja teabeprogrammid, sealhulgas inimõiguste kaitse alane koolitus ja teave, mis on suunatud kohaliku tasandi avalikele teenistujatele, kodanikuühiskonna esindajatele ja romadele endile.

               2.3.

               Tagada, et väljatõstmise korral järgitakse täiel määral liidu õigust ning samuti teisi rahvusvahelisi, näiteks Euroopa inimõiguste konventsioonist tulenevaid inimõigusalaseid kohustusi.

               2.4.

               Võtta meetmed, et võidelda romade diskrimineerimise ja nendega seotud eelarvamuste (vahel viidatakse sellele kui „mustlaste-vastasusele”) vastu kogu ühiskonnas. Sellised meetmed võiks hõlmata järgmist:

                           a)

                           romade integratsiooni eelistega seotud teadlikkuse suurendamine roma kogukondade ja üldsuse seas;

                           b)

                           üldsuse teadlikkuse suurendamine ühiskondade mitmekultuurilisuse vallas ning selle teadvustamine üldsusele, milliste probleemidega romad seoses kaasamisega silmitsi seisavad, sealhulgas käsitledes neid aspekte vajadusel riiklikes õppekavades ja õppematerjalides;

                           c)

                           tõhusate meetmete võtmine selleks, et võidelda romade-vastase retoorika ja vihkamist õhutavate avalduste vastu ning rassistliku, stereotüüpe loova või muul viisil häbimärgistava keelekasutuse või muu käitumise vastu, mis võiks endast kujutada romade diskrimineerimise õhutamist.

      Roma laste ja naiste kaitse

               2.5.

               Võidelda eelkõige õigusaktide jõustamise teel kõigi diskrimineerimise vormidega, sealhulgas mitmekordse diskrimineerimisega, millega seisavad silmitsi roma lapsed ja naised, ning võidelda vägivallaga, sealhulgas naiste ja tüdrukute vastu suunatud koduvägivallaga, inimkaubanduse, alaealiste ja sundabieludega ja lapsi kaasava kerjamisega. Selleks peaksid liikmesriigid tagama kõigi asjaosaliste, sealhulgas riigiasutuste, kodanikuühiskonna ja roma kogukondade kaasamise. Selles kontekstis julgustatakse liikmesriike piiriülese mõõtmega olukordades koostööd tegema.

      Vaesuse vähendamine sotsiaalsete investeeringute kaudu

               2.6.

               Võidelda ebasoodsas olukorras olevaid inimesi, sealhulgas romasid mõjutava vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu inimkapitali investeerimise ja sotsiaalse ühtekuuluvuse poliitika kaudu. Selle eesmärgi võiks saavutada järgmiste meetmetega:

                           a)

                           romade toetamine nende kõigil eluetappidel, alustades võimalikult vara ning tegeledes süstemaatiliselt neid varitsevate ohtudega, sealhulgas investeerides kvaliteetsesse kaasavasse alusharidusse ja lastehoidu, suunatud noortegarantiidesse ning elukestva õppe ja aktiivsena vananemise meetmetesse;

                           b)

                           aktiveerimis- ja võimaldamispoliitika järgimine, toetades (taas)sisenemist tööturule suunatud või üldiste tööhõive toetuskavade kaudu ning edendades kaasavat tööturgu, võttes tähelepanu alla diskrimineerimise töökohal;

                           c)

                           ebasoodsas olukorras olevatele inimestele, sealhulgas romadele riikliku õiguse kohaselt pakutavate sotsiaaltoetuste ja -teenuste sobivamaks ja jätkusuutlikumaks muutmine sidusama sotsiaalpoliitika, menetluste lihtsustamise, ning pettuste ja vigade vastase võitluse kaudu; tagades sotsiaalabisüsteemide ulatuslikuma kasutamise, ning tagades piisava sissetulekutoetuse neile, kellel on selleks õigus.

               2.7.

               Roma kogukondade suurust ning sotsiaalset ja majanduslikku olukorda arvestades kaaluda vajadust määratleda romade integratsioon olulise teemana riiklikes reformiprogrammides või riiklikes sotsiaalaruannetes strateegia „Euroopa 2020” kontekstis.

      Mõjuvõimu suurendamine

               2.8.

               Toetada romade kodanikuaktiivsust, edendades nende sotsiaalset, majanduslikku, poliitilist ja kultuurilist ühiskonnas osalemist, sealhulgas kohalikul tasandil, kuna romade endi aktiivne kaasatus ja osalemine, sealhulgas nende esindajate ja organisatsioonide kaudu, on otsustava tähtsusega nii nende elutingimuste parandamisel kui ka nende sotsiaalse kaasatuse edendamisel.

               2.9.

               Kui see on vastavuses kohapeal integratsiooni suhtes rakendatavate lähenemisviisidega, toetada romade küsimustega tegelevate kvalifitseeritud vahendajate koolitust ja töölevõtmist ning kasutada vahendamist ühe meetmena, et võidelda ebavõrdsuse vastu juurdepääsul kvaliteetsele haridusele, tööle, tervishoiule ja eluasemele.

               2.10.

               Korraldada teabeüritusi, et veelgi suurendada romade teadlikkust oma õigustest (eelkõige seoses diskrimineerimisega ning õiguskaitse võimalustega) ja kodanikukohustustest.

         3.   STRUKTUURIMEETMED

      Kohalikud meetmed

               3.1.

               Kohalike ja piirkondlike omavalitsuste pädevust austades innustada neid asutusi koostama kohalikke tegevuskavasid või strateegiaid või üldisema sotsiaalse kaasatuse poliitika raames võetavaid kohalikke poliitikameetmeid, mis võiks sisaldada romade integratsiooni lähte- ja võrdlusandmeid ning mõõdetavaid eesmärke ja samuti piisavat rahastamist.

               3.2.

               Kaasata piirkondlikke ja kohalikke omavalitsusi ning kohalikku kodanikuühiskonda riiklike strateegiate või üldisema sotsiaalse kaasatuse poliitika raames võetavate poliitikameetmete koostamisel, rakendamisel ja järelvalve puhul. Asjaomased esindajad ja sidusrühmad tuleks kaasata seoses partnerluslepingute ja tegevusprogrammidega, mida kaasrahastatakse ESIFitest. Kesktasandi ja kohaliku tasandi asutused peaksid nimetatud strateegiate rakendamisel koostööd tegema.
               Toetada sel eesmärgil kohalikke omavalitsusi, et hõlbustada poliitikameetmete kohaldamist kohalikul tasandil.

               3.3.

               Püüda saavutada kohalikul tasandil terviklik lähenemisviis seoses roma taustaga peredega, kes seisavad silmitsi hulga probleemidega, nagu kooli lõpetamata jätmine, võlad, vaesus ja vilets tervis. Selleks võiks kohalike omavalitsuste suutlikkust suurendada, arvestades ülesannete jaotusega igas liikmesriigis, et võimaldada kohalikel omavalitsustel teha tõhusat koostööd asjaomaste perekondadega ning samuti näiteks koolide, noorte hoolekandeorganisatsioonide, politsei, rahvatervise organisatsioonide, sotsiaalhoolekandeorganisatsioonide ning elamumajandusettevõtetega.

      Poliitika järelevalve ja hindamine

               3.4.

               Teostada asjakohast järelevalvet riiklike strateegiate või üldisema sotsiaalse kaasatuse poliitika raames võetavate integreeritud poliitikameetmete üle ja hinnata nende tõhusust. Seda võiks teha selliste meetmete abil nagu lähteandmete või mõõdetavate eesmärkide kindlaksmääramine, asjakohaste kvalitatiivsete ja kvantitatiivsete andmete kogumine selliste strateegiate või meetmete sotsiaalse ja majandusliku mõju kohta kooskõlas kohaldatavate riiklike ja liidu õigusaktidega, eelkõige seoses isikuandmete kaitsega.

               3.5.

               Kasutada mis tahes asjaomaseid põhinäitajaid ning empiirilisi sotsiaaluuringute või andmekogumise meetodeid tehtud edusammude regulaarseks jälgimiseks ja hindamiseks eelkõige kohalikul tasandil, võimaldades anda romade olukorrast liikmesriikides tõhusalt aru, kasutades valikuliselt Euroopa Liidu Põhiõiguste Ameti abi.

      Võrdset kohtlemist edendavad asutused

               3.6.

               Toetada võrdset kohtlemist edendavate asutuste tööd ja ametkondlikku suutlikkust, andes neile piisavad vahendid romadest diskrimineerimisohvritele antava õigusabi tõhususe tagamiseks.

               3.7.

               Edendada korrapärast dialoogi romade integratsiooni riiklike kontaktpunktide ning võrdset kohtlemist edendavate ametiasutuste vahel.

      Romade integratsiooni riiklikud kontaktpunktid

               3.8.

               Anda romade integratsiooni riiklikele kontaktpunktidele piisavad, nende rollile vastavad volitused ja vahendid romade integratsiooni poliitika valdkonnaülese järelevalve tõhusaks koordineerimiseks, pidades silmas nende poliitikate rakendamist, arvestades samas ülesannete jaotusega igas liikmesriigis.

               3.9.

               Kaasata romade integratsiooni riiklikud kontaktpunktid asjaomase poliitika väljatöötamise, rahastamise ja rakendamisega seotud otsustusprotsessi. Romade integratsiooni riiklikud kontaktpunktid peaksid hõlbustama roma kodanikuühiskonna osalemist romade integratsiooni käsitlevate riiklike strateegiate ja kohalike tegevusavade rakendamisel ning samuti nende kaasamist nimetatud tegevusse.

      Riikidevaheline koostöö

               3.10.

               Julgustada riikidevahelise koostöö arendamist ja aktiivset selles koostöös osalemist riiklikul, piirkondlikul ja kohalikul tasandil poliitiliste algatuste kaudu, eelkõige projektide ja kahepoolsete või mitmepoolsete lepingute kaudu, et

                           a)

                           kooskõlastada tegevust küsimustes, mis puudutavad romade piiriülest liikuvust liidus ja

                           b)

                           toetada vastastikust õppimist ja heade tavade levimist, näiteks tehes koostööd struktuurifonde juhtivate asutustega, et kujundada tõhusaid romade integratsiooni meetmeid.

               3.11.

               Punktis 3.10 osutatud riikidevaheline koostöö peaks täiendama meetmeid, mida võetakse romasid käsitlevate riiklike integratsioonistrateegiate ja üldisema sotsiaalse kaasatuse poliitika raames võetavate integreeritud poliitikameetmete raames ning liikmesriikide vahel juba sõlmitud mis tahes koostöölepingute nagu Doonau piirkonna strateegia raames ning teiste rahvusvaheliste organisatsioonide nagu Euroopa Nõukogu ja Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni (OSCE) raames.

         4.   ARUANDLUS JA JÄRELMEETMED

               4.1.

               Teatada komisjonile mis tahes käesoleva soovituse kohaselt võetud meetmetest 1. jaanuar 2016.

               4.2.

               Seejärel teatada komisjonile mis tahes uutest meetmetest igal aastal aasta lõpus, lisades teabe romasid käsitlevate riiklike integratsioonistrateegiate ja üldisema sotsiaalse kaasatuse poliitika raames võetavate integreeritud poliitikameetmete rakendamisel tehtud edusammudest,

         KUTSUB KOMISJONI ÜLES

               5.1.

               Tagama, et liikmesriikide edastatud teave on aluseks Euroopa Parlamendile ja nõukogule esitatavate, romasid käsitlevate riiklike integratsioonistrateegiate rakendamise alaste komisjoni aastaaruannete koostamisel ning seda teavet kasutatakse riigipõhiste soovituste kaudu strateegia „Euroopa 2020” Euroopa poolaasta kontekstis.

               5.2.

               Sellest tulenevalt jälgima olukorda tähelepanelikult ning hindama 1. jaanuar 2019 vajadust käesolev soovitus läbi vaadata ja ajakohastada.

      Brüssel, 9. detsember 2013

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         A. PABEDINSKIENĖ

      (1)  Nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiiv 2000/43/EÜ, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust (EÜT L 180, 19.7.2000, lk 22).

      (2)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT L 158, 30.4.2004, lk 77).

      (3)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsember 2013 määrus (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 320).

      (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsember 2013 määrus (EL) nr 1304/2013, mis käsitleb Euroopa Sotsiaalfondi ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1081/2006 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 470).

      (5)  ESIFid on Euroopa Regionaalarengu Fond (ERF), Euroopa Sotsiaalfond (ESF), Ühtekuuluvusfond, Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfond (EAFRD) ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfond (EMKF).

      (6)  Lapse õigus haridusele on sätestatud ÜRO lapse õiguste konventsiooni artiklis 28.

      (7)  Vt nõukogu 28. juuni 2011. aasta soovitust varakult haridussüsteemist lahkumise vähendamise poliitika kohta (ELT C 191 1.7.2011, lk 1). Üks peamisi Euroopa Ülemkogu kohtumisel kokku lepitud Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärke on vähendada haridussüsteemist varakult lahkunud noorte osakaalu nii, et see oleks vähem kui 10 %, ja tagada, et vähemalt 40 %-l nooremast põlvkonnast oleks kolmanda taseme haridus või sellega samaväärne kvalifikatsioon.

      (8)  Käesolev soovitus ei piira direktiivi 2004/38/EÜ sätete kohaldamist; direktiivi kohaselt nõutakse, et liidus liikuvatel ELi kodanikel „on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi ja neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus”.

      (9)  Euroopa Regionaalarengu Fondi vahendeid saaks kasutada infrastruktuuriprojektide toetamiseks tervise, hariduse ja elamumajanduse sektorites.


title: Nõukogu soovitus, 8. märts 2005, mis käsitleb komisjoni tegevuse heakskiitmist seoses Euroopa Arengufondi (kuues EAF) meetmete rakendamisega 2003. eelarveaastal

text:
               23.3.2005

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 77/14

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   8. märts 2005,
   mis käsitleb komisjoni tegevuse heakskiitmist seoses Euroopa Arengufondi (kuues EAF) meetmete rakendamisega 2003. eelarveaastal
   (2005/256/EÜ)
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,
   võttes arvesse 8. detsembril 1984. aastal Lómes allkirjastatud kolmandat AKV-EÜ konventsiooni,
   võttes arvesse sisekokkulepet 86/126/EMÜ ühenduse abi rahastamise ja haldamise kohta, (1) eriti selle artikli 29 lõiget 3,
   võttes arvesse kuuenda Euroopa Arengufondi (kuues EAF) suhtes kohaldatavat 11. novembri 1986. aasta finantsmäärust, (2) eriti selle artikleid 66 ja 73,
   olles läbi vaadanud kuuenda EAFi meetmete tulude ja kulude aruande ja 2003. aasta 31. detsembri seisuga koostatud bilansi ning kontrollikoja aruande 2003. eelarveaasta kohta koos komisjoni vastustega, (3)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Vastavalt nimetatud sisekokkuleppe artikli 29 lõikele 3 annab Euroopa Parlament nõukogu soovitusel komisjonile heakskiidu kuuenda EAFi finantshalduse kohta.

               (2)

               2003. eelarveaastal on komisjon kuuenda EAFi meetmeid üldiselt rahuldavalt rakendanud,

         SOOVITAB KÄESOLEVAGA
   Euroopa Parlamendil kiita heaks komisjoni tegevus seoses kuuenda EAFi meetmete rakendamisega 2003. eelarveaastal.

      Brüssel, 8. märts 2005

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         J.-C. JUNCKER

      (1)  EÜT L 86, 31.3.1986, lk 210. Kokkulepet on viimati muudetud otsusega 86/281/EMÜ (EÜT L 178, 2.7.1986, lk 13).

      (2)  EÜT L 325, 20.11.1986, lk 42.

      (3)  ELT C 293, 30.11.2004, lk 315.