               23.8.2018

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 298/140

      P8_TA(2017)0100
      Autotööstuses heitkoguste mõõtmise uurimine
      Euroopa Parlamendi 4. aprilli 2017. aasta soovitus nõukogule ja komisjonile autotööstuses heitkoguste mõõtmise uurimise põhjal (2016/2908(RSP))
      (2018/C 298/19)

         Euroopa Parlament,

                  —

                  võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise leping) artiklit 226,

                  —

                  võttes arvesse Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni 19. aprilli 1995. aasta otsust 95/167/EÜ, Euratom, ESTÜ Euroopa Parlamendi uurimisõiguse kasutamise erisätete kohta (1),

                  —

                  võttes arvesse Euroopa Parlamendi 17. detsembri 2015. aasta otsust (EL) 2016/34 autotööstuses heitkoguste mõõtmise uurimiskomisjoni moodustamise, volituste, liikmete arvu ja ametiaja kohta (2),

                  —

                  võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2007. aasta määrust (EÜ) nr 715/2007, mis käsitleb mootorsõidukite tüübikinnitust seoses väikeste sõiduautode ja kommertsveokite (Euro 5 ja Euro 6) heitmetega ning sõidukite remondi- ja hooldusteabe kättesaadavust (3),

                  —

                  võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. septembri 2007. aasta direktiivi 2007/46/EÜ, millega kehtestatakse raamistik mootorsõidukite ja nende haagiste ning selliste sõidukite jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike kinnituse kohta (4),

                  —

                  võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiivi 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta (5),

                  —

                  võttes arvesse oma 27. oktoobri 2015. aasta resolutsiooni heitkoguste mõõtmise kohta autotööstuses (6),

                  —

                  võttes arvesse oma 13. septembri 2016. aasta resolutsiooni autotööstuses heitkoguste mõõtmise uurimise kohta (7) (tugineb vaheraportile A8-0246/2016),

                  —

                  võttes arvesse autotööstuses heitkoguste mõõtmise uurimiskomisjoni lõppraportit (A8-0049/2017),

                  —

                  võttes arvesse autotööstuses heitkoguste mõõtmise uurimiskomisjoni soovituse projekti,

                  —

                  võttes arvesse kodukorra artikli 198 lõiget 12,

                  A.

                  arvestades, et ELi toimimise lepingu artikliga 226 antakse Euroopa Parlamendile õiguslik alus ajutise uurimiskomisjoni asutamiseks, et uurida väidetavaid rikkumisi või halduslikku omavoli liidu õiguse rakendamisel, ilma et see piiraks liikmesriikide või liidu kohtute jurisdiktsiooni, ning arvestades, et see on Euroopa Parlamendi järelevalvevolituste oluline osa;

                  B.

                  arvestades, et Euroopa Parlament otsustas 17. detsembril 2015. aastal esimeeste konverentsi ettepaneku alusel moodustada uurimiskomisjoni, et uurida liidu õiguse väidetavat kohaldamata jätmist seoses heitkoguste mõõtmisega autotööstuses, ning et uurimiskomisjon esitab sellel teemal mis tahes soovitusi, mida ta peab vajalikuks;

                  C.

                  arvestades, et uurimiskomisjon alustas tööd 2. märtsil 2016. aastal ja võttis 28. veebruaril 2017. aastal vastu lõppraporti, milles kirjeldatakse uurimise metoodikat ja selle järeldusi;

                  D.

                  arvestades, et diiselmootoriga sõiduautode turuosa on Euroopa Liidus möödunud aastakümnetel kasvanud sellise tasemeni, need sõidukid moodustavad praegu peaaegu kõigis liikmesriikides rohkem kui poole müüdavatest uutest autodest; arvestades, et diiselmootoriga sõidukite turuosa jätkuv kasv tuleneb ka ELi kliimapoliitikast, sest diiseltehnoloogia tekitab bensiinimootoritega võrreldes vähem CO2-heitkoguseid; arvestades, et diiselmootorid tekitavad põletamisetapis bensiinimootoriga võrreldes palju rohkem muid saasteaineid peale süsinikdioksiidi ning need saasteained, näiteks NOx, SOx ja tahked osakesed, on rahvatervisele märkimisväärselt ja otseselt kahjulikud; arvestades, et kõnealuste saasteainete leevendamistehnoloogiad on olemas ja neid kasutatakse turul;

                  E.

                  arvestades, et praegu on olemas tehnoloogia diiselsõidukite Euro 6 NOx-heitkoguste standarditele vastamiseks, seda ka tegelikes sõidutingimustes, mõjutamata negatiivselt CO2-heitkoguseid;

                  F.

                  arvestades, et USA parimad tavad, millele on omased rangemad heitkoguste standardid, mida kohaldatakse ühtmoodi nii bensiini- kui ka diiselmootoriga sõidukite suhtes, ning rangem jõustamispoliitika kujutavad endast standardit, mille poole peaks EL püüdlema;

                  G.

                  arvestades, et rahvatervise ja keskkonnakaitse peaks olema ühine ühiskondlik mureküsimus ja vastutusala, milles on oluline roll kõikidel sidusrühmadel, sh autotööstusel;

                  1.

                  teeb presidendile ülesandeks võtta vajalikud meetmed uurimiskomisjoni lõppraporti avaldamiseks kooskõlas Euroopa Parlamendi kodukorra artikli 198 lõikega 11 ja otsuse 95/167/EÜ, Euratom, ESTÜ artikli 4 lõikega 2;

                  2.

                  palub nõukogul ja komisjonil tagada, et uurimise järeldused ja sellest tulenevad soovitused rakendatakse praktikas vastavalt otsusele 95/167/EÜ, Euratom, ESTÜ;

                  3.

                  palub komisjonil esitada Euroopa Parlamendile 18 kuu jooksul pärast käesoleva soovituse vastuvõtmist ja edaspidi korrapäraselt põhjaliku aruande meetmete kohta, mida komisjon ja liikmesriigid on võtnud uurimiskomisjoni järelduste ja soovituste põhjal;

                  4.

                  palub presidendil teha keskkonna-, rahvatervise ja toiduohutuse komisjonile, tööstuse, teadusuuringute ja energeetikakomisjonile, siseturu- ja tarbijakaitsekomisjonile ning transpordi- ja turismikomisjonile kodukorra artikli 198 lõike 13 kohaselt ülesandeks jälgida uurimiskomisjoni järelduste ja soovituste alusel võetavaid meetmeid;

                  5.

                  palub presidendil teha põhiseaduskomisjonile ülesandeks võtta uurimiskomisjoni soovituste põhjal Euroopa Parlamendi uurimisõiguse piirangute suhtes meetmeid;

            Laborikatsed ja tegelikus liikluses tekkivad heitkogused

                  6.

                  palub komisjonil muuta oma sisemist struktuuri nii, et ühe voliniku (ja peadirektoraadi) vastutusvaldkond hõlmaks kollektiivse vastutuse põhimõtte kohaselt samaaegselt vastutust õhukvaliteeti käsitlevate õigusaktide ja saasteallikaid käsitleva poliitika eest; nõuab sõidukite, sõidukisüsteemide ja heitekontrolli tehnoloogiate valdkonnale ette nähtud inim- ja tehniliste ressursside suurendamist komisjonis ning seda, et Teadusuuringute Ühiskeskus parandaks veelgi oma sisemist tehnilist pädevust;

                  7.

                  kutsub sel eesmärgil komisjoni üles muutma oma sisemist struktuuri ja vastutusalade jaotust nii, et kõik praegu siseturu, tööstuse, ettevõtluse ja VKEde peadirektoraadil (GROW) lasuvad sõidukite heitkogustega seotud seadusandlikud kohustused läheksid üle keskkonna peadirektoraadi (ENV) vastutusalasse;

                  8.

                  palub komisjonil tagada, et Teadusuuringute Ühiskeskusel oleksid piisavad inimressursid, tehniline pädevus ning piisav autonoomsus, ning tagada meetmed, mis aitavad hoida asjakohaseid sõiduki- ja heitetehnoloogia ning sõidukite katsetamise oskusi organisatsioonis; märgib, et Teadusuuringute Ühiskeskus võib saada seoses uue turujärelevalve ja tüübikinnituse määruse ettepanekuga täiendavad nõuetega seotud kontrolliülesanded;

                  9.

                  nõuab, et kõik Teadusuuringute Ühiskeskuse katsetulemused tehtaks andmebaasis üldsusele täies ulatuses ja mitteanonüümses vormis kättesaadavaks; nõuab lisaks, et Teadusuuringute Ühiskeskuse sõidukite heitkoguste laboratoorium (Vehicle Emissions Laboratory – VELA) annaks aru järelevalvenõukogule, kuhu kuuluvad liikmesriikide ning keskkonna- ja tervisekaitse organisatsioonide esindajad;

                  10.

                  palub kaasseadusandjatel seoses määruse (EÜ) nr 715/2007 käimasoleva läbivaatamisega tagada, artikli 5 lõike 3 ja artikli 14 kohased meetmed, mille eesmärk on täiendada või muuta õigusakti teatavaid mitteolemuslikke osi, võetakse vastu delegeeritud õigusaktidega, et tagada Euroopa Parlamendi ja nõukogu tehtav asjakohane kontroll, vähendades samal ajal nende meetmete vastuvõtmisega seotud põhjendamatute viivituste võimalust; on kindlalt vastu valikule, mille kohaselt võetakse need meetmed vastu rakendusaktidega;

                  11.

                  nõuab, et uue tüübikinnitusmenetluse reguleeriv raamistik kujundataks tegelikus liikluses tekkivate heitkoguste kolmanda ja neljanda paketi kiire vastuvõtmisega lõplikult välja ning et seda raamistikku hakataks kiiresti kohaldama; tuletab meelde, et selleks, et laboratooriumis mõõdetud ja tegelikus liikluses tekkivate heitkoguste erinevust suudetaks tegelikus liikluses tekkivate heitkoguste katsetega tulemuslikult vähendada, tuleb katse- ja hindamismenetluste kirjeldus koostada väga hoolikalt ja see peaks hõlmama paljusid erinevaid sõidutingimusi, sh temperatuuri, mootori koormust, sõiduki kiirust, kõrgust merepinnast, tee liiki ja muid parameetreid, mis võivad esineda liidus sõitmisel;

                  12.

                  võtab teadmiseks tühistamishagi, mille esitasid tegelikus liikluses tekkivate heitkoguste teise paketi suhtes mitu ELi linna seetõttu, et uute kõrgemate NOx-heitkoguste piirmäärade kehtestamisega muudab komisjoni määrus alusakti olemuslikke aspekte, rikkudes seega olulist menetlusnormi ning välisõhu kvaliteedi direktiivi 2008/50/EÜ sätteid diiselmootoriga sõidukite maksimaalsete lämmastiku heitkoguste tasemete piiramise osas;

                  13.

                  nõuab tungivalt, et komisjon vaataks 2017. aastal läbi tegelikus liikluses tekkivate NOx-heitkoguste katsete vastavusteguri, nagu on sätestatud teises tegelikus liikluses tekkivaid heitkoguseid käsitlevate õigusaktide paketis; palub komisjonil lisaks vaadata vastavustegur läbi igal aastal kooskõlas tehnoloogia arenguga, et viia see hiljemalt 2021. aastaks tasemele 1;

                  14.

                  palub komisjonil vaadata läbi kohaldatav liidu õigus, et teha kindlaks, kas muude sõidukisüsteemide või muude toodete turulelaskmine võib sõltuda ebapiisavatest katsemenetlustest, nt sõidukite heitkoguste puhul või muudes valdkondades, kus turujärelevalvealased jõupingutused on samavõrd puudulikud, ning esitada asjakohased seadusandlikud ettepanekud, et tagada siseturu standardite jõustamine;

                  15.

                  palub komisjonil esitada ettepanekud ELi tasandil keskkonnajärelevalve kehtestamiseks, et jälgida vastavust keskkonnaalastele tootestandarditele, heite piirnormidele, mis on seotud tegevuslubadega, ja ELi keskkonnaõigusele üldiselt;

                  16.

                  palub komisjonil jätkata tööd mobiilse heitemõõtmissüsteemi (PEMS) tulemuslikkuse parandamisel, et suurendada selle täpsust ja alandada selle veamäära; on arvamusel, et tahkete osakeste PEMS-tehnoloogia peaks suutma võtta arvesse osakesi, mis on väiksemad kui 23 nanomeetrit ja mis on rahvatervisele kõige ohtlikumad;

                  17.

                  on seisukohal, et komisjoni 30. mail 2016. aastal vastu võetud horisontaalsed eeskirjad komisjoni eksperdirühmade loomiseks ja toimimiseks on paremad kui varasemad eeskirjad, näiteks mis puudutab nõuet koostada koosolekute kohta sisulised ja terviklikud protokollid; palub komisjonil need eeskirjad läbi vaadata, et tugevdada eksperdirühmade tasakaalustatud koosseisu käsitlevaid sätteid; palub, et komisjon tagaks (ajakohastatud) horisontaalsete eeskirjade range ja kohese jõustamise ning koostaks Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande nende rakendamise hindamise kohta;

                  18.

                  nõuab, et üldsusele tehtaks kättesaadavaks komiteemenetluse komiteede, näiteks mootorsõidukite tehnilise komitee (TCMV), ning komisjoni eksperdirühmade, näiteks mootorsõidukite töörühma või kergeveokite tegelikus liikluses tekkivate heitkoguste töörühma (RDE-LDV) koosolekutel osalejate nimekirjad ja koosolekute protokollid;

                  19.

                  nõuab tungivalt, et liikmesriigid tagaksid oma parlamentidele mootorsõidukite tehnilise komitee koosolekute dokumentidele juurdepääsul suurema läbipaistvuse;

                  20.

                  kutsub komisjoni üles muutma oluliselt kehtivat teabe säilitamise ja arhiveerimise poliitikat ning tagama, et märgukirjad, talitustevahelised teatised, eelnõud ja mitteametlik teabevahetus komisjonis, liikmesriikides, nõukogus ja nende esindajate vahel arhiveeritakse vaikimisi; taunib avalike andmete puudulikkust, mis on tingitud asjaolust, et arhiveerimine on ette nähtud liiga väheste dokumentide puhul, mis tähendab seda, et dokumentide arhiveerimine nõuab aktiivset sekkumist;

            Katkestusseadmed

                  21.

                  on seisukohal, et kuigi tegelikus liikluses tekkivate heitkoguste menetlus vähendab katkestusseadmete kasutamise riski, ei välista see ebaseaduslike tavade võimalikku kasutamist täielikult; soovitab seetõttu, et tüübikinnituskatsetesse ja kasutusel olevate sõidukite nõuetele vastavuse katsetesse lisataks USA ametiasutuste lähenemisviisi järgides teatav ettearvamatus, et hoida ära allesjäänud lünkade ärakasutamist ja tagada nõuetele vastavus sõiduki kogu tööea jooksul; tunneb sellega seoses heameelt komisjoni poolt 26. jaanuaril 2017. aastal vastu võetud dokumendis „Juhend täiendava heitekontrollistrateegia ja katkestusseadmete kasutamise hindamiseks“ sisalduva katkestusseadmete tuvastamise katseprotokolli üle, mida kohaldatakse juba turul olevate sõidukite suhtes; loodab, et liikmesriikide ametiasutused hakkavad seda protokolli oma turujärelevalvetoimingutes kiiresti kohaldama ja teostavad soovitatud sõidukikatseid standardkatsetingimustest erinevates mitteennustatavates tingimustes, mis hõlmavad näiteks ümbritseva õhu temperatuuri, kiirusrežiime, sõiduki koormust ja katse kestust, kusjuures katsed võivad hõlmata ka nn üllatuskatseid;

                  22.

                  märgib murelikult, et sõidukite CO2-heitkoguste ja kütusekulu ametlike katsete puhul piirdutakse jätkuvalt laboratoorse katsemenetlusega WLTP, mis tähendab seda, et katkestusseadmete ebaseaduslik kasutamine on jätkuvalt võimalik ning võib jääda avastamata; nõuab tungivalt, et komisjon ja liikmesriigid looksid sõidukipargi kaugseire süsteemid (milles kasutatakse teeäärseid kaugmõõtmisseadmeid ja/või pardaandureid), et jälgida kasutusel oleva sõidukipargi keskkonnatoimet ning avastada võimalikke ebaseaduslikke tavasid, mille tagajärjeks võivad olla jätkuvad lahknevused teoreetiliste ja tegelikus liikluses esinevate tulemuste vahel;

                  23.

                  palub komisjonil täpsemalt analüüsida põhjuseid, miks raskeveokeid käsitlevates õigusaktides olevaid katkestusseadmete rangemaid sätteid ei lisatud kergsõidukeid käsitlevatesse õigusaktidesse;

                  24.

                  palub komisjonil teostada sisemise läbivaatuse, et kontrollida väidet, mille kohaselt ei jõudnud kõrgemale tasandile Teadusuuringute Ühiskeskuse uurimiste käigus tehtud avastused ja tuvastatud probleemid, mida arutati komisjoni talitustes seoses tootjate võimalike ebaseaduslike tavadega; palub komisjonil Euroopa Parlamendile oma järelduste kohta aru anda;

                  25.

                  on veendunud, et komisjonis tuleks kasutusele võtta selge aruandlusmehhanism, mille eesmärk on tagada, et kui Teadusuuringute Ühiskeskus tuvastab nõuetele mittevastavused, teavitatakse nendest kõiki asjakohaseid tasandeid vastavalt komisjoni hierarhiale;

                  26.

                  kutsub komisjoni üles volitama Teadusuuringute Ühiskeskust uurima koos riiklike ametiasutuste ja sõltumatute uurimisinstituutidega põhjalikumalt mitmete autode heitkogustega seotud kahtlasi muutusi, mida täheldati 2016. aasta augustis;

                  27.

                  palub liikmesriikidel nõuda seoses hiljuti kehtestatud kohustusega, mille kohaselt peavad autotootjad avalikustama oma põhilised ja täiendavad heitekontrollistrateegiad, et autotootjad selgitaksid sõidukite ebatavalisi heitkoguseid, mis katsetel on ilmsiks tulnud, ning põhjendaksid määruse (EÜ) nr 715/2007 artikli 5 lõikes 2 sätestatud erandite kohaldamise vajadust; palub liikmesriikidel jagada oma uurimiste tulemusi ja tehniliste katsete andmeid komisjoni ja Euroopa Parlamendiga;

                  28.

                  palub komisjonil rangelt jälgida, kuidas liikmesriigid jõustavad katkestusseadmete kasutamist puudutavaid erandeid; tunneb sellega seoses heameelt komisjoni 26. jaanuari 2017. aasta juhendis esitatud täiendavate heitekontrollistrateegiate tehnilise hindamise metoodika üle; palub komisjonil algatada asjakohasel juhul rikkumismenetlused;

            Tüübikinnitus ja kasutusel olevate sõidukite nõuetele vastavus

                  29.

                  nõuab tarbija- ja keskkonnakaitse huvides, et kiiresti võetaks vastu ettepanek võtta vastu määrus mootorsõidukite ja nende haagiste tüübikinnituse ja turujärelevalve kohta (2016/0014(COD)) (8), millega asendatakse kehtiv tüübikinnituse raamdirektiiv, ning et see jõustuks hiljemalt 2020. aastal; on seisukohal, et komisjoni algse ettepaneku ambitsioonikuse taseme säilitamine, eelkõige seoses ELi järelevalve kehtestamisega süsteemi üle, on absoluutne miinimum, mis on vajalik ELi süsteemi parandamiseks; on lisaks seisukohal, et terviklikum ja kooskõlastatum tüübikinnituse ja turujärelevalve süsteem, mis hõlmab ELi järelevalvet, ühisauditeid ning koostööd riiklike ametiasutustega ja nende vahel, peaks olema eesmärk, mis tuleb saavutada kõnealuse teemapaketi üle peetavatel institutsioonidevahelistel läbirääkimistel;

                  30.

                  on seisukohal, et tugevam järelevalve ELi tasandil aitab tagada sõidukeid käsitlevate ELi õigusaktide nõuetekohase jõustamise ning turujärelevalvetoimingute tõhususe ja tulemuslikkuse ELis; palub, et komisjon tagaks uue tüübikinnitus- ja turujärelevalveraamistiku täieliku ja ühetaolise rakendamise ning koordineeriks riiklike tüübikinnitus- ja turujärelevalveasutuste tööd ning oleks erimeelsuste korral vahekohtunikuks;

                  31.

                  nõuab turujärelevalve märkimisväärset tugevdamist, võttes aluseks selgelt määratletud eeskirjad ja selgema vastutusalade jaotuse uues ELi tüübikinnituse raamistikus, et luua parem, tulemuslik ja toimiv süsteem;

                  32.

                  on veendunud, et ELi järelevalve uues ELi tüübikinnituse raamistikus peaks hõlmama juba turul kättesaadavaks tehtud sõidukite, süsteemide, osade või eraldi seadmestike piisavat uuesti katsetamist, et statistiliselt olulisel valimil põhinevaid väga erinevaid katseid kasutades kontrollida, kas need vastavad tüübikinnitusele ja kohaldatavatele õigusaktidele, ning parandusmeetmete võtmist, kaasa arvatud sõidukite tagasivõtmised, tüübikinnituse tühistamised ja haldustrahvid; on seisukohal, et Teadusuuringute Ühiskeskuse oskusteave on selle ülesande täitmisel väga vajalik;

                  33.

                  palub komisjonil ja liikmesriikidel hinnata USAs kasutatavat tava katsetada juhuvaliku põhimõttel otse tehasest tulnud ja kasutusel olevaid sõidukeid ning teha sellest vajalikud järeldused oma turujärelevalvetoimingute parandamiseks;

                  34.

                  teeb ettepaneku, et sõiduautode puhul tuleks pistelisi turujärelevalvekatseid, sh täpsustamata katseprotokollide alusel, teha vähemalt 20 % puhul igal aastal liidu turule lastavatest uutest mudelitest ning representatiivse vanemate mudelite koguse puhul, et teha kindlaks, kas maanteedel liiklevad sõidukid on vastavuses liidu ohutus- ja keskkonnaalaste õigusaktidega; on veendunud, et niisuguste sõidukite valimisel, mille puhul tehakse katseid liidu tasandil, tuleks lähtuda põhjendatud kaebustest ja võtta arvesse kolmandate osapoolte tehtud katseid, kaugseire andmeid, korrapäraste tehnoülevaatuste aruandeid ja muud teavet;

                  35.

                  juhib tähelepanu asjaolule, et vastutavad riiklikud ametiasutused peaksid süstemaatiliselt tagama toodangu nõuetele vastavuse ja kasutusel olevate sõidukite nõuetele vastavuse jõustamise, mida tuleb lisaks koordineerida ja jälgida ELi tasandil; on veendunud, et toodangu nõuetele vastavuse ja kasutusel olevate sõidukite nõuetele vastavuse katseid peaks teostama tehniline teenistus, mis ei ole vastutav asjaomase auto tüübikinnituse eest, ning et ettevõttesisesed tehnilised teenistused ei tohiks teostada tüübikinnituse andmise eesmärgil tehtavaid heitkoguste katseid; nõuab tungivalt, et liikmesriigid teeksid lõplikult selgeks, milline asutus vastutab nende territooriumil turujärelevalve eest, tagaksid, et see asutus on oma vastutusest teadlik, ja teavitaksid sellest komisjoni; on veendunud, et palju tihedam koostöö ja teabejagamine liikmesriikide turujärelevalveasutuste ja komisjoni vahel, sh riikide turujärelevalve kavade teemal, tõstab üldist turujärelevalve kvaliteeti ELis ja võimaldab komisjonil teha kindlaks riiklike turujärelevalvesüsteemide puudused;

                  36.

                  on veendunud, et komisjoni juhitava foorumi raames toimuv tüübikinnitusasutuste ja komisjoni vaheline ulatuslikum koostöö ja arutelu aitavad kaasa niisuguste heade tavade edendamisele, mille eesmärk on tagada tüübikinnituse ja turujärelevalve määruse tulemuslik ja ühtlustatud rakendamine;

                  37.

                  on veendunud, et tüübikinnituse tulemuste, sh vabakäigu katsete andmete sõltumatu ja täielik läbivaatamine parandab raamistiku tulemuslikkust ning et asjakohane teave tuleks teha asjaosalistele kättesaadavaks;

                  38.

                  nõuab tüübikinnituse, turujärelevalve ja tehniliste teenistuste tegevuse nõuetekohast ja sõltumatut rahastamist, näiteks kas teenustasude kehtestamisega, liikmesriikide riigieelarvetest või siis mõlemat varianti kombineerides; on veendunud, et tüübikinnitusasutused tuleks teha vastutavaks ühelt poolt autotootjate ja tarnijate ning teiselt poolt tehniliste teenistuste vaheliste kaubandus- ja majandussuhete kontrollimise eest, et vältida huvide konflikte;

                  39.

                  juhib tähelepanu USA tüübikinnitussüsteemile, mille puhul tootjatelt sertifitseerimis- ja vastavusprogrammide kulude katmiseks kogutavad tasud suunatakse USA rahandusministeeriumisse ning USA Kongress omakorda eraldab vahendeid keskkonnakaitseametile selle programmide rakendamiseks – tegemist on paradigmaga, mis võib aidata suurendada ELi süsteemi sõltumatust;

                  40.

                  nõuab, et kiiresti võetaks vastu, rakendataks ja kohaldataks tegelikus liikluses tekkivate heitkoguste neljas pakett, mis reguleerib PEMSi kasutamist kasutusel olevate sõidukite nõuetele vastavuse kontrolli ja kolmandate osapoolte tehtavate katsete puhul; palub komisjonil anda Teadusuuringute Ühiskeskusele volitused teostada uues tüübikinnitusraamistikus kasutusel olevate sõidukite nõuetele vastavuse kontrolli raames Euroopa tasandil PEMSiga heitkoguste määramise katseid;

                  41.

                  kutsub kaasseadusandjaid üles kehtestama tulevases mootorsõidukite tüübikinnituse ja turujärelevalve määruses kogu ELi hõlmava kaugseire võrgustiku, et jälgida autopargi tegelikus liikluses tekkivaid heitkoguseid ja teha kindlaks ülemääraselt saastavad sõidukid, et teha kasutusel olevate sõidukite nõuetele vastavuse kontrolle ja jälgida autosid, mille puhul on võimalik, et neid on ebaseaduslikult muudetud riistvara muutmise (nt heitgaasitagastuse (EGR) väljalülitamise plaatide kasutamine ning diislikütuse tahkete osakeste filtri (DPF) või valikulise katalüütilise redutseerimise (SCR) eemaldamine) või tarkvara muutmise (kiipide ebaseaduslik häälestamine) teel;

                  42.

                  kutsub komisjoni üles kasutama oma delegeeritud volitusi, mis on sätestatud direktiivi 2014/45/EL (milles käsitletakse mootorsõidukite ja nende haagiste korralist tehnoülevaatust) artiklis 17, et ajakohastada autode korralise tehnoülevaatuse meetodeid eesmärgiga mõõta autode lämmastikoksiidide (NOx) heitkoguseid;

                  43.

                  on veendunud, et tüübikinnitusasutused, turujärelevalveasutused ja tehnilised teenistused peaksid täitma oma ülesandeid; on seisukohal, et nad peaksid seetõttu märkimisväärselt ja pidevalt parandama oma pädevust, ning nõuab seetõttu korrapäraste ja sõltumatute auditite korraldamist nende suutlikkuse kindlakstegemiseks;

                  44.

                  kutsub komisjoni üles uurima võimalust muuta tootjatele kohustuslikuks teavitada komisjoni oma valitud tehnilisest teenistusest eesmärgiga tagada, et komisjon oleks olukorrast täielikult teadlik;

                  45.

                  palub liikmesriikidel nõuda, et autotootjad avalikustaksid oma heitkoguste strateegiad ja põhjendaksid neid tüübikinnitusasutustele, nagu seda tehakse raskeveokite puhul;

                  46.

                  kutsub liikmesriike üles analüüsima, kas tootja pakutud nn standardlahendused petusüsteemidega varustatud sõidukite remontimiseks on tegelikult vastavuses heitkoguste määrustega, ning nõuab pisteliste kontrollide tegemist uute remonditud sõidukite puhul;

            Jõustamine ja karistused

                  47.

                  nõuab, et ELis jõustataks sõidukite heitkoguste eeskirju rangemalt ja tulemuslikumalt; teeb ettepaneku reformida viivitamata autode heitkoguste haldamise struktuuri ja viia see vastavusse muude transpordisektoritega;

                  48.

                  tuletab meelde, et heitkoguste mõõtmise eeskirjad on kehtestatud selleks, et saavutada parem õhukvaliteet, mida ei ole seni saavutatud osalt õigusaktide nõrga jõustamise ja osalt teatavate autotootjate poolse manipuleerimise tõttu; on seisukohal, et asjaomased asutused peaksid võtma arvesse autode heitkoguseid ja õhukvaliteedi arengu andmeid, et hinnata, kas seatud eesmärk on saavutatud;

                  49.

                  teeb ettepaneku luua heitkogustealane alaline rahvusvaheline koostööraamistik, mis võimaldaks asutustel vahetada teavet ja teostada ühiseid järelevalvetoiminguid; sellised toimingud on ELis muude toodete puhul juba olemas;

                  50.

                  nõuab tungivalt, et komisjon algataks rikkumismenetlused liikmesriikide suhtes, kes ei ole kehtestanud tulemuslikku turujärelevalvet ega ELi õiguse rikkumiste eest määratavate karistuste riiklikku süsteemi, nagu nõutakse kehtivates õigusaktides;

                  51.

                  teeb ettepaneku anda komisjonile volitused määrata sõidukitootjatele tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid haldustrahve ning anda korraldusi heastamis- ja parandusmeetmete võtmiseks, kui tehakse kindlaks, et nende sõidukid ei vasta nõuetele; on seisukohal, et võimalike karistuste hulka peaksid kuuluma tüübikinnituse tühistamine ja kogu ELi hõlmavate tagasivõtmisprogrammide loomine;

                  52.

                  on veendunud, et sõidukitootjatele määratud trahvidest saadavaid vahendeid, ELi heitkoguseid käsitlevate õigusaktide mittejärgimise tõttu liikmesriikide suhtes algatatud rikkumismenetlustest saadavaid vahendeid ning uute sõiduautode ülemääraste heitkoguste maksu (eelarverida 711) tuleks kasutada sihtotstarbelise tuluna konkreetsetes ELi projektides või programmides õhukvaliteedi ja keskkonnakaitse valdkonnas ning need ei tohiks vähendada liikmesriikide kogurahvatulupõhiseid osamakseid ELi eelarvesse; nõuab, et asjakohastesse liidu õigusaktidesse lisataks vajalikud sätted; soovitab, et liikmesriigid võiksid trahvidest saadavaid vahendeid osaliselt kasutada ka rikkumise tagajärjel kahju kannatanud isikutele kahju hüvitamiseks ning muudeks sellisteks tarbijate huvides võetavateks meetmeteks;

                  53.

                  palub liikmesriikidel tagada, et sätted karistuste kohta, mida kohaldatakse tootjatele määruse (EÜ) nr 715/2007 sätete rikkumise eest, oleksid tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad ning et nendest teavitatakse kiiresti komisjoni;

                  54.

                  palub liikmesriikidel võtta heitkoguste petuskandaali järgselt jõulisemaid meetmeid; kutsub liikmesriike ja nende tüübikinnitusasutusi üles uurima põhilisi ja täiendavaid heitekontrollistrateegiaid käsitlevat teavet – mille autotootjad peavad avalikustama – tüübikinnituse saanud Euro 5 ja Euro 6 autode puhul, mille katseprogrammide käigus ilmnevad ebatavalised heitkogused, ning kontrollima nende vastavust komisjoni tõlgendussuunistele katkestusseadmeid käsitlevate sätete kohta; palub liikmesriikidel kohaldada mittevastavuse korral olemasolevaid karistusi, sh kohustuslikke tagasivõtmisprogramme ja tüübikinnituse tühistamist; palub komisjonil tagada, et tagasivõtmisprogrammide suhtes kohaldatakse kogu ELis kooskõlastatud lähenemisviisi;

                  55.

                  kutsub liikmesriike ja komisjoni üles selgitama probleemist mõjutatud sõidukiomanikele seda, kas asjaomased sõidukid tuleb remontida või mitte, ning heitkoguseid käsitlevatele õigusaktidele vastavuse saavutamiseks tehtud remondi õiguslikke tagajärgi, sõidukite tehnoülevaatuse alaseid kohustusi, maksustamist, sõiduki võimaliku ümberklassifitseerimise tagajärgi jne;

                  56.

                  märgib, et kuna riiklikul tasandil puudub statistika, on andmeid liikmesriikides kohaldatavate karistuste kohta raske koguda; kutsub komisjoni ja liikmesriike üles selle kohta korrapäraselt statistilisi andmeid koguma;

                  57.

                  palub liikmesriikidel ja komisjonil tugevdada Euroopa rakendusmehhanisme, nt keskkonnaõiguse rakendamise ja jõustamise Euroopa Liidu võrgustikku (IMPEL);

            Tarbija õigused

                  58.

                  on seisukohal, et asjassepuutuvad autotootjad peaksid Volkswageni heitgaasiskandaalist mõjutatud ELi tarbijatele tagama piisava rahalise kompensatsiooni ning et tagasivõtmise programme, mida on rakendatud üksnes osaliselt, ei tohiks pidada piisavaks hüvitamisviisiks;

                  59.

                  palub komisjonil selleks esitada seadusandlik ettepanek kollektiivse hüvitamise mehhanismi loomiseks, et luua ELi tarbijate jaoks ühtne süsteem ja lõpetada seega praegune olukord, kus tarbijatel puudub enamikus liikmesriikides kaitse; palub komisjoni ELis ja väljaspool ELi olevaid praeguseid süsteeme hinnata, et teha kindlaks selle valdkonna parimad tavad ja lisada need oma seadusandlikusse ettepanekusse;

                  60.

                  on seisukohal, et kui sõiduki tüübikinnitus mittevastavuse tõttu tühistatakse, siis tuleb asjaomase sõiduki omanikule selle sõiduki ost täielikult hüvitada;

                  61.

                  on seisukohal, et tarbijatel peaks olema õigus piisavale hüvitusele, kui selgub, et vajalikud tehnilised parandused või muudatused, mida tootja sõidukite tagasivõtmise raames teeb, mõjutavad negatiivselt sõiduki algset sooritusvõimet (nt mis puudutab kütusekulu, tõhusust, osade vastupidavust, heidet jne);

                  62.

                  kutsub liikmesriike üles tagama, et tarbijatele antakse üksikasjalikku ja arusaadavat teavet tagasivõtmisprogrammide ja hoolduskontrollide käigus tehtud muudatuste kohta, et parandada tarbijate jaoks läbipaistvust ja usaldust autoturu vastu;

                  63.

                  taunib asjaolu, et Euroopa tarbijaid koheldakse USA tarbijatest halvemini; märgib lisaks, et asjaomased tarbijad saavad sageli kõnealuste sõidukite, nende remontimise kohustuste ja selliste kohustuste tagajärgede kohta ebamäärast ja mittetäielikku teavet;

                  64.

                  taunib asjaolu, et ELis puudub ühtne ja ühtlustatud süsteem, mille kohaselt tarbijad saaksid oma õiguste jõustamiseks ühiselt tegutseda, ning tunnistab, et praegu ei ole tarbijatel paljudes liikmesriikides võimalust sellises tegevuses osaleda;

                  65.

                  rõhutab, et pärast tagasivõtmisi peavad sõidukid vastama ELi õigusaktides sätestatud õiguslikele nõuetele; juhib ühtlasi tähelepanu sellele, et lisaks tagasivõtmisprogrammidele tuleks kaaluda ka muid hüvitusviise; kutsub seetõttu komisjoni üles hindama kehtivaid ELi tarbijakaitset käsitlevaid eeskirju ja esitama vajaduse korral ettepanekuid;

                  66.

                  rõhutab, et oluline on anda tarbijatele realistlikku, täpset ja usaldusväärset teavet nende autode kütusekulu ja õhusaasteainete heitkoguste kohta, et suurendada tarbijate teadlikkust ja aidata neil teha autode ostmisel teadlikke otsuseid; nõuab autode märgistamist käsitleva direktiivi (1999/94/EÜ) läbivaatamist, mille juures tuleks kaaluda võimalust muuta lisaks kütusetarbimise ja CO2 heitkoguste andmetele kohustuslikuks ka teave teiste õhusaasteainete, näiteks NOx ja tahkete osakeste heitkoguste kohta;

                  67.

                  palub komisjonil ja liikmesriikidel võtta kõik vajalikud meetmed, et tagada tarbijatele õiglane ja asjakohane kompensatsioon, eelistatavalt kollektiivsete õiguskaitsemehhanismide kaudu;

            Keskkonnasõbralikud sõidukid

                  68.

                  kutsub komisjoni ja liikmesriikide pädevaid asutusi üles pühenduma täiel määral vähese heitega liikuvuse strateegiale ja rakendama seda;

                  69.

                  kutsub komisjoni ja liikmesriike üles hindama linnade praeguste väikese saastega piirkondade tulemuslikkust, võttes arvesse asjaolu, et kergsõidukite Euro standardid ei kajasta tegelikus liikluses tekkivaid heitkoguseid, ning uurima heitkoguste piirmääradele tegelikes sõidutingimustes vastavate ülimalt vähesaastavate sõidukite (Ultra-Low-Emission Vehicles – ULEVs) märgise või standardi kehtestamise eeliseid;

                  70.

                  kutsub komisjoni ja kaasseadusandjaid üles järgima autode keskkonnatoime parandamise poliitikas integreeritumat lähenemisviisi, et tagada edusammud nii CO2-heite vähendamise kui ka õhukvaliteedi eesmärkide saavutamisel, edendades näiteks autopargi elektrifitseerimist või üleminekut alternatiivsetele mootoritele;

                  71.

                  kutsub sellega seoses komisjoni üles vaatama läbi puhta energia ja transpordi direktiivi (2014/94/EL) ning esitama määruse eelnõu alates 2025. aastast turule lastavate autode CO2-standardite kohta ning lisama sellesse heitevabade sõidukite ja ülimalt vähesaastavate sõidukite alased kohustused, millega nähakse ette heitevabade ja ülimalt vähesaastavate sõidukite osakaalu järkjärguline suurendamine kogu sõidukipargis, et järk-järgult kaotada 2035. aastaks uued autod, mis tekitavad CO2-heitkoguseid;

                  72.

                  kutsub komisjoni ja liikmesriike üles soodustama keskkonnahoidlike riigihangete poliitikat heitevabade ja ülimalt vähesaastavate sõidukite ostmise teel avaliku sektori asutuste poolt oma sõidukipargi tarbeks või (pooleldi) avaliku sektori autode ühiskasutuse programmide tarbeks;

                  73.

                  palub komisjonil vaadata läbi määruse (EÜ) nr 715/2007 I lisas sätestatud heitkoguste piirmäärad eesmärgiga parandada liidu õhukvaliteeti ja saavutada liidu välisõhu kvaliteedi piimäärad ja samuti WHO soovitatud määrad ning esitada vajaduse korral hiljemalt 2025. aastaks ettepanekud uuteks tehnoloogia seisukohalt neutraalseteks Euro 7 heitkoguste piirmääradeks, mida kohaldatakse kõigile liidu turule lastud M1- ja N1-kategooria sõidukitele;

                  74.

                  palub komisjonil kaaluda keskkonnavastutuse direktiivi (2004/35/EÜ) läbivaatamist, et lisada sellesse niisuguse õhusaaste tekitatud keskkonnakahju, mis on tingitud asjaolust, et autotootjad ei järgi autode heitkoguseid käsitlevaid ELi õigusakte; on veendunud, et kui autotootjatele saaks määrata rahalise vastutuse nende tekitatava keskkonnakahju heastamise eest, oleks oodata ennetamise ja ettevaatuse taseme tõusu;

                  75.

                  palub komisjonil koostöös liikmesriikidega tagada, et ükski tavaline autotööstussektori töötaja heiteskandaali tõttu ei kannataks; liikmesriigid ja autotootjad peaksid selleks kooskõlastama ja edendama kutsekoolituskavasid, et tagada, et tavalistele töötajatele, kelle tööalast olukorda heiteskandaal on kahjulikult mõjutanud, tagataks kogu vajalik kaitse ja koolitusvõimalused, et nende mitmesuguseid oskusi saaks ära kasutada (näiteks säästvate transpordiliikide heaks);

            Uurimiskomisjoni volitused ja piirangud

                  76.

                  nõuab tungivalt, et nõukogu ja komisjon viiksid aegsasti lõpule läbirääkimised Euroopa Parlamendi ettepaneku üle võtta vastu Euroopa Parlamendi määrus Euroopa Parlamendi uurimisõiguse kasutamise üksikasjalike sätete kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks otsus 95/167/EÜ, Euratom, ESTÜ;

                  77.

                  peab täidesaatva võimu üle demokraatliku kontrolli teostamise seisukohast ülimalt oluliseks, et Euroopa Parlamendile antaks uurimisvolitused, mis vastavad ELi liikmesriikide parlamentide omadele; on veendunud, et kõnealuse demokraatliku järelevalve ülesande täitmiseks peab Euroopa Parlamendil olema õigus kutsuda tunnistajaid välja ja neid selleks kohustada ning nõuda dokumentide esitamist; on veendunud, et kõnealuste õiguste kasutamiseks peavad liikmesriigid leppima kokku karistuste määramises isikutele, kes ei tule kohale või ei esita dokumente vastavalt siseriiklikule õigusele, millega reguleeritakse riikide parlamentide teostatavaid uurimisi; kordab, et Euroopa Parlament toetab 2012. aasta raportis esitatud seisukohta selles küsimuses;

                  78.

                  on seisukohal, et Euroopa Parlamendi uurimiskomisjonide volitused peaksid olema paremini kooskõlas riiklike parlamentide uurimisvolitustega, et tagada eelkõige isikute tulemuslik väljakutsumine ja osalemine ning karistuste kohaldamine koostööst keeldumise korral; palub komisjonil ja liikmesriikidel toetada Euroopa Parlamendi praeguses ettepanekus sisalduvaid asjakohaseid sätteid;

                  79.

                  palub komisjonil kiiresti läbi vaadata volinike käitumisjuhendi, et lisada sellesse sätted endiste volinike aruandluskohustuse kohta seoses uurimiskomisjoni teostatava uurimisega, mis käsitleb nende ametiaja poliitikakujundamist ja õigusloomet;

                  80.

                  palub komisjonil kasutada ajavahemikku, mis jääb täiskogul uurimiskomisjoni moodustamist käsitleva otsuse vastuvõtmise ja uurimiskomisjoni tegeliku töö alguse vahele, selleks, et valmistada ette esialgsed dokumendid, mis käsitlevad uurimiskomisjoni volitusi, et teabe edastamine oleks kiirem, hõlbustades seega uurimiskomisjoni tööd algusest peale; on sellega seoses seisukohal, et eeskirjad, mis käsitlevad dokumentide arhiveerimist ja edastamist komisjonis, tuleks edaspidiste päringute käsitlemise hõlbustamiseks läbi vaadata ja neid tuleks täiendada;

                  81.

                  teeb ettepaneku luua komisjonis Euroopa Parlamendi uurimiskomisjonidega suhtlemiseks üks kontaktpunkt, eelkõige kui asjasse puutub mitu peadirektoraati, et ühelt poolt hõlbustada teabevoogu ja teiselt poolt tugineda seni loodud headele tavadele;

                  82.

                  märgib, et mitmes hiljutises uurimiskomisjonis ja erikomisjonis jätsid komisjon ja nõukogu teatavatel juhtudel taotletud dokumendid esitamata või esitasid taotletud dokumendid alles pärast pikki viivitusi; on seisukohal, et kehtestada tuleb aruandlusmehhanism, et Euroopa Parlamendile edastataks viivitamata ja kindlalt dokumendid, mida uurimiskomisjon või erikomisjon taotleb ja millele tal on õigus juurde pääseda;

                  83.

                  kutsub komisjoni üles parandama oma suutlikkust töödelda õigeaegselt ja piisavalt kvaliteetselt dokumenditaotlusi, mida esitavad uurimiskomisjonid ning ajakirjanikud ja kodanikud, tehes seda asjakohaste kohaldatavate dokumentidele juurdepääsu käsitlevate eeskirjade alusel; nõuab tungivalt, et komisjon annaks need dokumendid välja nende algses vormingus ning hoiduks aeganõudvatest ja sisu muuta võivatest vormingumuutustest ja vormingu teisendamistest; teeb lisaks komisjonile ülesandeks tagada, et teavet, mis on salvestatud masinloetavas vormingus, nt andmebaasis, antakse samuti välja masinloetavas vormingus;

                  84.

                  märgib, et just uurimiskomisjoni vastutusalasse kuulub otsustamine selle üle, kas taotlusega hõlmatud teave on uurimiskomisjoni töö jaoks oluline; märgib, et dokumenditaotluse saaja ei tohi takistada selle ülesande täitmist; teeb komisjonile ülesandeks võtta kõnealust vastutust nõuetekohaselt arvesse oma suunistes, mis käsitlevad dokumentidele juurdepääsu taotlusi;

                  85.

                  nõuab tungivalt, et liikmesriigid peaksid kinni otsuses 95/167/EÜ, Euratom, ESTÜ ja eelkõige selle artiklis 3 sätestatud õiguslikest kohustustest uurimiskomisjonide ees; palub neil ühtlasi seni vastamisel esinenud olulisi viivitusi arvesse võttes abistada uurimiskomisjone nii, et sellega järgitakse ELi toimimise lepingu artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõtet;

                  86.

                  palub liikmesriikidel, kes on riiklikul tasandil algatanud sõiduautode saasteainete heitkoguste uurimised, edastada komisjonile ja Euroopa Parlamendile viivitamata täielikud andmekogumid ja oma uurimiste tulemused;

                  87.

                  on seisukohal, et parlamendikomisjon peaks oma volituste esimeses osas enne avalike kuulamiste algust koguma ja analüüsima kirjalikke tõendeid; leiab, et kuulamiste lõpu ja lõppraporti koostamise vahele oleks kasulik jätta ooteaeg, et oleks võimalik viia lõpule tõendite kogumine ning neid põhjalikult analüüsida ja täielikult raportisse lisada;

                  88.

                  on seisukohal, et uurimiskomisjonide 12-kuuline tööperiood on meelevaldne ning sageli ebapiisav; on veendunud, et uurimiskomisjoni liikmed on kõige paremini võimelised otsustama selle üle, kas ja kui palju uurimist tuleks pikendada;

                  89.

                  märgib, et Euroopa Parlamendi kodukorra artiklis 198 tuleks täpsemalt kindlaks määrata, millal peaks algama uurimiskomisjoni tööperiood; teeb ettepaneku võimaldada piisavat paindlikkust, et tagada uurimiste läbiviimiseks piisav aeg; nõuab, et uurimiskomisjoni tööperiood algaks alles siis, kui taotletud dokumendid on ELi institutsioonidelt kätte saadud;

                  90.

                  on seisukohal, et vaheraportit ei tuleks tingimata tulevastesse volitustesse lisada, et uurimise lõppjäreldusi mitte mõjutada;

                  91.

                  on seisukohal, et tulevaste uurimiskomisjonide korraldus peaks olema teistsugune, et tagada suurem tõhusus ja tulemuslikkus komisjonide töö korraldamises ja elluviimises, eelkõige avalike kuulamiste ajal;

                  92.

                  rõhutab, et Euroopa Parlamendi sisesed halduseeskirjad on kohandatud alaliste komisjonide sissejuurdunud tavadele ega sobi sellistena sageli kokku uurimiskomisjoni ühekordse ja ajutise iseloomuga, kuna uurimiskomisjon töötab ebatavalisemates tingimustes ning tal on väga konkreetsed volitused ja piiratud tööperiood; on seetõttu seisukohal, et tõhusust suurendaks niisuguste kindlate eeskirjade väljatöötamine, mis käsitlevad uurimiskomisjonide tulemuslikku toimimist kuulamiste ja lähetuste korraldamisel näiteks viisil, mis tagab õiglase poliitilise esindatuse; on seisukohal, et esineb oht, et rahalised piirangud võivad uurimiskomisjoni takistada kuulamast kõiki eksperte, kelle kuulamist uurimiskomisjon oma ülesannete täitmiseks vajalikuks peab; on seisukohal, et kuulamistele ja lähetustele Euroopa Parlamendi sisese loa andmise tähtajad tuleks muuta pandlikumaks;

                  93.

                  on seisukohal, et uurimiskomisjonidel peaks olema juurdepääsu eelisõigus asjaomastes Euroopa Parlamendi teenistustes ja konkreetsed rahalised vahendid, et viimati mainitutel oleks võimalik tegeleda eelkõige uuringute, briefing’ute (ülevaated) jms taotlustega eeskirjades võimaldatud ajavahemiku jooksul;

                  94.

                  märgib, et kehtivad eeskirjad, mis käsitlevad juurdepääsu salastatud ja muule konfidentsiaalsele teabele, mida nõukogu, komisjon või liikmesriigid Euroopa Parlamendile uurimise raames kättesaadavaks teevad, ei paku täielikku õigusselgust, vaid neid tõlgendatakse üldiselt nii, et parlamendiliikmete registreeritud assistentidel puudub õigus tutvuda salastamata „muu konfidentsiaalse teabega“ ja seda analüüsida turvatud lugemissaalis; märgib, et paljud parlamendiliikmed on leidnud, et see ettekirjutus takistab selliste dokumentidega tulemuslikku ja põhjalikku tutvumist uurimiskomisjonidele antud piiratud aja jooksul, ning et TAX2-komisjon (maksualaste siduvate eelotsuste ja samasuguse iseloomuga või mõjuga meetmete erikomisjon), mille tegevuse ajal oli parlamendiliikmete registreeritud assistentidele ajutiselt ja erandkorras niisugune juurdepääs antud, sai kasutada neid vahendeid ulatuslikumalt ja tulemuslikumalt; nõuab seetõttu, et uuesti läbi räägitavasse institutsioonidevahelisse kokkuleppesse lisataks selgelt sõnastatud säte, millega tagatakse parlamendiliikmete registreeritud assistentide jaoks dokumentidele juurdepääsu õigus teadmisvajaduse põhimõtte alusel, kui nad täidavad parlamendiliikmete abistamise ülesannet; nõuab tungivalt, et asjaomased organid kiirendaksid selle küsimuse uuesti läbi rääkimist, et mitte kahjustada eelseisvate ja käimasolevate parlamentaarsete uurimiste tulemuslikkust ja tõhusust;

            o
      o o

                  95.

                  teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev soovitus ja uurimiskomisjoni lõppraport nõukogule ja komisjonile ning liikmesriikide parlamentidele.

         (1)  EÜT L 113, 19.5.1995, lk 1.

         (2)  ELT L 10, 15.1.2016, lk 13.

         (3)  ELT L 171, 29.6.2007, lk 1.

         (4)  ELT L 263, 9.10.2007, lk 1.

         (5)  ELT L 152, 11.6.2008, lk 1.

         (6)  Vastuvõetud tekstid, P8_TA(2015)0375.

         (7)  Vastuvõetud tekstid, P8_TA(2016)0322.

         (8)  Vt ka vastuvõetud tekstid, 4. aprill 2017, P8_TA(2017)0097.


title: Nõukogu soovitus, 14. mai 2018, euroala majanduspoliitika kohta

text:
               25.5.2018

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 179/1

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   14. mai 2018,
   euroala majanduspoliitika kohta
   (2018/C 179/01)
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 136 koostoimes artikli 121 lõikega 2,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta, (2) eriti selle artikli 6 lõiget 1,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,
   võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Majanduskasv euroalal jätkub ja on muutunud liikmesriikides üha laiemapõhjaliseks. Majanduse elavnemist toetab üha enam sisenõudlus, kusjuures peamiseks majanduskasvu mootoriks on eratarbimine ning suurenemas on ka investeeringud. Tööhõive kasv jätkus kogu 2016. aastal ja 2017. aasta esimesel poolel. Töötuse määr on oluliselt vähenenud, kuid on ikka veel kõrgem kui 2008. aastal. Majanduse elavnemist euroalal iseloomustab sellegipoolest tagasihoidlik alusinflatsioon ja palgakasv, suur jooksevkonto ülejääk ning püsivalt madalad investeeringute määrad, mis on siiski paranemas. Aeglane palgakasv näib olevat tingitud tööturu jätkuvast loidusest mõnes liikmesriigis, madalatest inflatsiooniootustest, mille mõju kandub üle palgaläbirääkimistele, ja väikesest tootlikkuse kasvust. Kodumajapidamiste reaalsissetulek on suurenenud, kuid jääb paljudes riikides alla 2008. aasta taseme. Euroala liikmesriikide vahel püsivad erinevused sellistes näitajates nagu sisemajanduse koguprodukt (SKP) elaniku kohta ja töötuse määr. Pikaajalise töötuse ja noorte töötuse määr on jätkuvalt kõrge ning endiselt on mitmes liikmesriigis suureks probleemiks vaesus, sotsiaalne tõrjutus ja ebavõrdsus.

               (2)

               Üldiselt näib euroala majandusnäitajate põhjal, et nõudlust, investeeringuid ja palgakasvu tuleks veelgi toetada, ilma et sellega kaasneks inflatsioonisurve oht, kusjuures samal ajal tuleks edendada sisemist ja maksebilansi tasakaalustamist ning majanduslikku ja sotsiaalset lähenemist ning suurendada potentsiaalset majanduskasvu. Samal ajal tuleb komisjoni 22. novembril 2017 vastuvõetud häiremehhanismi aruande kohaselt jälgida tähelepanelikult märke uutest tasakaalustamatuse juhtudest, näiteks mõne liikmesriigi eluasemeturul.

               (3)

               Euroalal püsib märkimisväärne tasakaalustamatus. Kuigi netovõlaga riigid on teinud suuri edusamme oma maksebilansi tasakaalustamisel, on mõnes võlausaldajariigis jätkuvalt suur jooksevkonto ülejääk, mis kajastab üldist kogunõudluse nappust. Jooksevkonto ülejääk oli euroalal 2016. aastal 3,3 % SKPst ja see peaks prognooside kohaselt vähenema 2019. aastaks 2,9 %-le SKPst. Suurima võlakoormusega liikmesriikide rahvusvahelised netoinvesteerimispositsioonid on paranenud aeglaselt ja jätkuvalt on vaja võtta püsivaid tasakaalustamismeetmeid. Riikidel, kus on pikka aega olnud suur jooksevkonto puudujääk, on endiselt suur negatiivne rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon, millega kaasneb tavaliselt ka suur era- või valitsemissektori võlakoormus ja mis kujutab endast nõrka kohta. Samas on vaja teha jõupingutusi ka suure jooksevkonto ülejäägiga riikides, et toetada sisenõudlust ja potentsiaalset majanduskasvu ning seeläbi tasakaalustada euroala.

               (4)

               Palgakasv ja töökohtade loomine toetab kogunõudluse soodustamise kaudu majanduse elavnemist euroalal, vähendab ebavõrdsust ja aitab tagada kõrge elatustaseme. Tõhusad palgakujundusmehhanismid peaksid tagama selle, et palgad erinevad sõltuvalt riigi- ja sektoripõhistest tingimustest ning kajastavad adekvaatselt tootlikkuse muutust. Tasakaalustamisprotsessi aitaks euroalal kiirendada tootlikkust suurendavate struktuurireformide elluviimine, avaliku sektori kulutuste kvaliteedi ja struktuuri parandamine eesmärgiga toetada investeeringuid kõikides riikides, palgakasvu soodustamine sotsiaalpartnerite rolli austades ja sisenõudluse edendamine netovõlausaldajariikides ning selliste meetmete rakendamine, mis piiravad tööjõu ühikukulu kasvu ja aitavad parandada konkurentsivõimet netovõlaga riikides.

               (5)

               Üldise makromajanduspoliitika, sealhulgas raha-, eelarve- ja struktuuripoliitika järjepidevus ja tasakaalustatus euroalal on esmatähtis, et tagada kindel ja jätkusuutlik majanduskasv. Viimastel aastatel on rahapoliitika raames kasutatud uusi tavatuid vahendeid Euroopa Keskpanga keskpika perioodi inflatsioonieesmärgi saavutamiseks, toetades seeläbi ka majanduskasvu ja töökohtade loomist. Rahapoliitilise kursi ja majanduse arengusuundade tõttu on vaja keskenduda eelarve- ja struktuuripoliitikale. Euroala liikmesriikide majanduse kasvupotentsiaali toetamiseks tuleb võtta sobivaid eelarvepoliitikameetmeid ning pöörata tähelepanu struktuurireformidele.

               (6)

               Ühiste eeskirjade alusel riikide eelarvepoliitika ulatuslik koordineerimine on esmatähtis selleks, et saavutada üldine eelarvepoliitika, mis on sobiv euroala jaoks ja rahaliidu nõuetekohaseks toimimiseks. Ühiste eelarve-eeskirjade eesmärk on saavutada riikide tasandil võla jätkusuutlikkus, jättes samas ruumi makromajanduslikuks stabiliseerimiseks. Seepärast tuleb liikmesriikide ja euroala üldises eelarvepoliitikas leida tasakaal kahe eesmärgi vahel, milleks on tagada riikide rahanduse jätkusuutlikkus pikas perspektiivis ning riikide ja kogu euroala makromajanduslik stabiilsus lühikeses perspektiivis. Võttes arvesse praegust euroala majanduse laiapõhjalist kasvu, kuigi mõnes valdkonnas püsivad veel kriisi järelmõjud, näib endiselt asjakohane kohaldada 2018. aastal euroala koondtasemel üldjoontes neutraalset eelarvepoliitikat. Eelarve kohandamist euroala liikmesriikides tuleb asjakohaselt diferentseerida, võttes arvesse eelarvepoliitilist manööverdamisruumi ja ülekanduvat mõju riikide vahel. Samal ajal tuleb, võttes arvesse paranevaid majandustingimusi, taastada eelarvepuhvrid ning jätkata euroala liikmesriikide majanduse kasvupotentsiaali tugevdamist.

               (7)

               Riigieelarvete struktuuri ja haldamise otsustav parandamine nii tulude kui ka kulude poolel, muu hulgas suunates rohkem vahendeid materiaalsetesse ja immateriaalsetesse investeeringutesse, suurendaks riigieelarvete mõju majanduskasvule ning toetaks tootlikkust pikas perspektiivis. Usaldusväärsele ja majanduskasvu soodustavale eelarvepoliitikale aitaks kaasa riikide eelarveraamistike parandamine ja kulutuste tõhus läbivaatamine.

               (8)

               Hästi väljatöötatud maksustamisstruktuur on esmatähtis majanduskasvu ja tööhõive edendamiseks ning ebavõrdsuse vähendamiseks. Maksusüsteemide tõhusamaks ja õiglasemaks muutmiseks on esmatähtis maksusüsteeme lihtsustada ja ajakohastada ning võidelda maksupettuste, maksudest kõrvalehoidumise ja maksustamise vältimise vastu. See võimaldab vabastada vahendeid avaliku sektori investeeringuteks ning muu hulgas hariduse ja tervishoiu jaoks ning edendab üldiselt investeeringuid, kvaliteetset tööhõivet ning majanduslikku ja sotsiaalset lähenemist. Eelkõige tuleb võtta meetmeid agressiivse maksuplaneerimise vastu, et tagada valitsemissektori tulud, kõrvaldada konkurentsimoonutused ettevõtete vahel, säilitada sotsiaalne ühtekuuluvus ja võidelda kasvava ebavõrdsuse vastu. Äriühingu tulumaksu ühtne konsolideeritud maksubaas aitaks võidelda maksustamise vältimise vastu ning tugevdaks samal ajal ühtset turgu ettevõtete jaoks.

               (9)

               Töö- ja tooteturgude struktuursed ja institutsionaalsed omadused ning hästitoimiv avalik haldus on olulised tegurid majanduse vastupanuvõime ning tsüklilise, reaalse ja sotsiaalse lähenemise tagamiseks euroala liikmesriikides. Vastupanuvõimelised majandusstruktuurid tagavad, et majandusvapustustel ei ole märkimisväärset ja pikaajalist mõju sissetulekutele ja tööhõivele liikmesriikides ja kogu euroalal. Sel viisil vähendavad need majanduse kõikumist ning tagavad soodsa keskkonna jätkusuutlikuks ja kaasavaks majanduskasvuks. Struktuurireformide, eelkõige riigipõhistes soovitustes kirjeldatud reformide rakendamise parem koordineerimine võib soodustada liikmesriikides reformide positiivse mõju ülekandumist ja tugevdada nende mõju veelgi.

               (10)

               Hästitoimivad tööturud ja sotsiaalkaitsesüsteemid on oluline tugisammas kaasava majanduskasvu, väiksema ebavõrdsuse ning riikide ja euroala kui terviku majanduse vastupanuvõime jaoks. Selleks et saavutada sellega seoses ülespoole suunatud lähenemine, kehtestati Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni poolt 17. novembril 2017. aastal pidulikult välja kuulutatud Euroopa sotsiaalõiguste samba raames 20 olulisemat põhimõtet kolmes ulatuslikus valdkonnas: i) võrdsed võimalused ja juurdepääs tööturule, ii) õiglased töötingimused ning iii) sotsiaalkaitse ja sotsiaalne kaasatus.

               (11)

               Hoolimata edusammudest tööturgude kohanemisvõimet suurendavate reformide elluviimisel, püsivad euroalal märkimisväärsed erinevused, mis jätkuvalt takistavad euroala sujuvat toimimist. Hästi läbimõeldud tööturupoliitika, mis on täielikult integreeritud sotsiaalkaitsesüsteemidega, võib toetada tööturustaatuste vahelist liikumist ja tööturule taasintegreerumist, vähendada tööturu killustatust, tagada tulemusliku automaatse stabiliseerumise ja edendada võrdseid võimalusi ning majanduslikku ja sotsiaalset lähenemist. Hästi kavandatud tööaja korraldus võib aidata leevendada majandusvapustusi. Tööturul osaleda suutvate töötute tulemuslikuks ja õigeaegseks aktiveerimiseks saab pakkuda individuaalset toetust tööotsinguil, koolitust ja ümberõpet, kaitstes samal ajal neid, kes ei suuda tööturul osaleda. Uued tekkivad tööhõivevormid ja uut liiki lepingud toovad kaasa töökohakindluse ja sotsiaalkaitsega seotud probleemid. Sellega seoses peavad töökaitsealased õigusaktid tagama õiglased ja inimväärsed töötingimused kõigile töötajatele.

               (12)

               Tulemuslikud sotsiaalkaitsesüsteemid on esmatähtsad, et edendada kaasavaid tööturge ning tagada piisav sissetulekutoetus ja asjakohane sotsiaalne tugi kvaliteetsete teenuste kaudu. Pensionireformid ning töö- ja eraelu tasakaalustamise poliitikameetmed on samuti esmatähtsad tööturul osalemise edendamiseks. Tuleks kõrvaldada põhjendamatud piirangud, mis pärsivad töötamist, töötajate sektoritevahelist ja geograafilist liikuvust ning sotsiaalkaitsesüsteemide tõhusust.

               (13)

               Kvaliteetse hariduse ja koolituse kättesaadavus on esmatähtis, et tagada võrdsed võimalused ja tegeleda oskuste tööturu nõudlusele mittevastavuse probleemiga. Asjakohastel investeeringutel inimkapitali haridus- ja koolitussüsteemide kaudu, mis parandavad elukestvat õpet ja tagavad oskuste vastavuse praegustele ja tulevastele tööturu vajadustele, on esmatähtis roll majanduse kohanemisvõime parandamisel ja reaalse lähenemise tagamisel pikas perspektiivis. Oskustesse investeerimine võib lisaks sotsiaalse kaasatuse ja liikuvuse tagamisele soodustada ka innovatsiooni ning suurendada tootlikkust ja konkurentsivõimet.

               (14)

               Konkurentsi suurendavad tooteturgude reformid ning ettevõtluskeskkonda ja institutsioonide kvaliteeti (sealhulgas tõhus kohtusüsteem, mis hõlbustab lepingute täitmist) parandavad reformid suurendavad liikmesriikide ja euroala kui terviku majanduslikku vastupanuvõimet. Ühtse turu edasine integreerimine on osutunud peamiseks kasvu- ja liikmesriikide lähenemise mootoriks. Ühtsel turul on veel oluline kasutamata potentsiaal ja turu täielikuks väljakujundamiseks tuleb teha märkimisväärseid edusamme. Kehtivate õigusaktide õigeaegne rakendamine ja parem täitmise tagamine on samuti väga tähtis, et ühtse turu hüvedest kasu saada. Teenuste (sealhulgas finants-, digi-, energia- ja transporditeenused) ühtne turg on püsiv väljakutse. Sellest hoolimata tuleks tähelepanu pöörata ka kaubaturgudele, et hoida ära võimalikku turu killustumist. Digitaalne ühtne turg peaks aitama välja kujundada õiguskeskkonda, et kiirendada digiüleminekut majandustegevuses, mis on vajalik samm tooteturgude toimimise ja üldise konkurentsivõime parandamiseks. Seetõttu on jätkuvalt ühiseks eesmärgiks ühtse turu eri strateegiad 2018. aastaks välja töötada ja neid rakendada.

               (15)

               Kuigi euroala pangandussektori üldine vastupanuvõime on pärast kriisi paranenud ja pangalaenude maht on hakanud taas suurenema, on jäänud nõrgad kohad, mis tuleb kõrvaldada. Pangad seisavad silmitsi väikese kasumlikkuse probleemiga. Pankade kasumlikkusele avaldavad jätkuvalt survet pankade ärimudelite kohandamise vajadus, madalad intressimäärad ja muude rahastamisvormide poolt pakutav suurenev konkurents. Seepärast tuleb teha täiendavaid jõupingutusi, et pangad oleksid pikas perspektiivis jätkusuutlikud. Viivislaenude osakaal on peaaegu kõigis kriisist rohkem mõjutatud euroala liikmesriikides stabiliseerunud või vähenemas, kuid areng on jätkuvalt aeglane ja pankade võrdluses ebaühtlane. Suured viivislaenude suhtarvud pärsivad pankade laenuandmissuutlikkust, rahapoliitika ülekandumist ja majanduse kohanemisvõimet. Need on ka pangandussüsteemi kui terviku haavatavuse allikaks ning selle probleemiga tuleb tegeleda nii liidu kui ka riikide tasandil, nagu on märgitud nõukogu 11. juuli 2017. aasta järeldustes esitatud tegevuskavas viivislaenude vähendamiseks Euroopas („2017. aasta juuli tegevuskava“). Komisjon teatas oma 11. oktoobri 2017. aasta teatises pangandusliidu väljakujundamise kohta, et ta on ette valmistamas põhjalikku meetmepaketti, et vähendada praegust viivislaenude mahtu ja nende edaspidise kuhjumise ohtu.

               (16)

               Majandus- ja rahaliidu institutsionaalse struktuuri tugevdamiseks tuleb esmajärjekorras välja kujundada pangandusliit ja teha edasisi edusamme kapitaliturgude liidu loomisel. Pangandusliidu loomine on hästi edenenud, kuid see ei ole veel valmis. Nõukogu 17. juuni 2016. aasta järeldustes esitatud pangandusliidu väljakujundamist käsitleva tegevuskava („2016. aasta juuni tegevuskava“) kohaselt jätkatakse tööd, et viia lõpule pangandusliidu loomine seoses riskide vähendamise ja jagamisega (sh Euroopa hoiuste tagamise skeem) ning et käivitada ühtse kriisilahendusfondi ühine kaitsemeede hiljemalt fondi üleminekuperioodi lõpuks vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) nr 806/2014 (3). Komisjoni teatises pangandusliidu väljakujundamise kohta püütakse anda kätte suund, kuidas pangandusliidu väljakujundamises kokkuleppele jõuda. Ühise hoiuste tagamise skeemi ja ühtse kriisilahendusfondi ühise kaitsemeetme puudumine pärsib pangandusliidu suutlikkust kõrvaldada seos pankade ja riikide vahel. Tuleb jätkata tööd pankade riskide edasiseks vähendamiseks ja riskijuhtimise parandamiseks. Sellega seoses on väga oluline teha kiireid samme, et jõuda kokkuleppele komisjoni poolt 2016. aasta novembris esitatud õigusaktide paketis, võtta täiendavaid meetmeid viivislaenude vähendamiseks ja saavutada edu riskide jagamise küsimuses kooskõlas 2016. aasta juuni tegevuskavaga.

               (17)

               Komisjoni 1. märtsi 2017. aasta valges raamatus Euroopa tuleviku kohta visandati liidu tuleviku võimalikud stsenaariumid. Lisaks koostas komisjon mitu aruteludokumenti, sealhulgas 31. mail 2017 majandus- ja rahaliidu süvendamise kohta, tuginedes 22. juuni 2015. aasta viie juhi aruandele Euroopa majandus- ja rahaliidu loomise lõpuleviimise kohta, ning käis välja üldise visiooni ja järjestikused sammud majandus- ja rahaliidu väljakujundamiseks. Komisjon esitas 2017. aasta sügisel täiendavad ettepanekud.

               (18)

               Käesoleva soovituse tööhõive ja sotsiaalvaldkonna aspektide osas on konsulteeritud tööhõivekomitee ja sotsiaalkaitsekomiteega,

         SOOVITAB euroala liikmesriikidel iseseisvalt ja ühiselt võtta eurorühma raames aastatel 2018–2019 järgmisi meetmeid:

               1)

               Järgida poliitikat, mis toetab jätkusuutlikku ja kaasavat majanduskasvu ning parandab vastupanuvõimet, tasakaalustamist ja lähenemist. Teha märkimisväärseid edusamme ühtse turu väljakujundamiseks, eelkõige teenuste valdkonnas (sealhulgas finants-, digi-, energia- ja transporditeenused) ning muu hulgas viies riikide tasandil ellu asjakohased tooteturureformid. Võttes arvesse positiivseid tsüklilisi tingimusi, peaksid kõik liikmesriigid seadma prioriteediks reformid, mis suurendavad tootlikkust ja kasvupotentsiaali, parandavad institutsionaalset ja ettevõtluskeskkonda, kõrvaldavad investeeringuid pärssivad kitsaskohad, edendavad innovatsiooni, toetavad kvaliteetsete töökohtade loomist ja vähendavad ebavõrdsust. Jooksevkonto puudujäägi või suure välisvõlaga liikmesriigid peaksid lisaks üritama piirata tööjõu ühikukulu kasvu ja püüdma parandada oma konkurentsivõimet. Suure jooksevkonto ülejäägiga liikmesriigid peaksid täiendavalt looma tingimused palgakasvu edendamiseks, austades sotsiaalpartnerite rolli, ja rakendama esmajärjekorras meetmed, mis soodustavad investeeringuid ning toetavad sisenõudlust ja kasvupotentsiaali, hõlbustades seeläbi ka tasakaalustamist.

               2)

               Rakendada kavandatud, üldjoontes neutraalset üldist eelarvepoliitikat euroalal, mille raames võetaks tasakaalus olevaid poliitikameetmeid. Saavutada sobiv tasakaal riigi rahanduse jätkusuutlikkuse tagamise – eelkõige suure võla osakaaluga riikides – ja majanduse toetamise vahel, järgides täielikult stabiilsuse ja kasvu pakti ning võttes arvesse eelarvepoliitilist manööverdamisruumi ja ülekanduvat mõju liikmesriikide vahel. Kasutada ära paranevaid majandustingimusi, et taastada eelarvepuhvrid, jätkates samas majanduse kasvupotentsiaali tugevdamist. Tagada riikide eelarveraamistike tulemuslik toimimine. Järgida poliitikat, mis toetab investeeringuid ning parandab riigi rahanduse kvaliteeti ja struktuuri, sh vaadates läbi kulutused ja võttes majanduskasvu soodustavaid ja õiglasi maksumeetmeid. Võtta ja rakendada meetmeid eesmärgiga vähendada laenu teel rahastamise sooduskohtlemist maksustamisel ning võidelda agressiivse maksuplaneerimise vastu, et tagada võrdsed tingimused, maksumaksjate õiglane kohtlemine, riigi rahanduse kindel seisund ja stabiilsus euroalal. See hõlmab töö jätkamist äriühingu tulumaksu ühtse konsolideeritud maksubaasi vallas.

               3)

               Viia ellu reformid, mis edendavad kvaliteetsete töökohtade loomist, võrdseid võimalusi, juurdepääsu tööturule ja õiglasi töötingimusi ning toetavad sotsiaalkaitset ja sotsiaalset kaasatust. Reformide eesmärk peaks olema: i) usaldusväärsed töölepingud, mis annavad paindlikkuse ja kindlustunde nii töötajatele kui ka tööandjatele, koos piisava toetusega üleminekuperioodil, vältides samas tööturu killustumist; ii) kvaliteetsed, tõhusad ja kaasavad elukestva õppe haridus- ja koolitussüsteemid, mille eesmärk on sobitada oskused tööturu vajadustega; iii) tulemuslik aktiivne tööturupoliitika, millega toetatakse tööturul osalemist; iv) jätkusuutlikud ja piisavad sotsiaalkaitsesüsteemid, mis aitavad kogu elutsükli jooksul kaasa sotsiaalsele kaasatusele ja tööturul integreerumisele ning mis vastavad uut laadi tööhõivele ja töösuhetele; v) tööjõu sujuv liikumine töökohtade, sektorite ja asukohtade vahel; vi) tulemuslik sotsiaaldialoog ja tulemuslikud palgaläbirääkimised asjakohasel tasemel, võttes arvesse liikmesriigi eripära; vii) maksustamise suunamine tööjõult mujale, eriti väikese sissetulekuga töötajate ja leibkondade teise palgasaaja puhul.

               4)

               Kooskõlas 2016. aasta juuni tegevuskavaga jätkata tööd pangandusliidu loomise lõpuleviimiseks seoses riskide vähendamise ja jagamisega (sealhulgas Euroopa hoiuste tagamise skeem), käivitades vastavalt kokkulepitule ühtse kriisilahendusfondi ühise kaitsemeetme. Tugevdada veelgi Euroopa õigus- ja järelevalveraamistikku, et vältida riskide kuhjumist. Võtta meetmeid, et tuntavalt kiirendada viivislaenude vähendamist 2017. aasta juuli tegevuskava alusel ja edendada finantsvõimenduse korrapärast vähendamist liikmesriikides, kus erasektori võlakoormus on suur. Arendada edasi kapitaliturgude liitu, et toetada reaalmajanduse kasvu, tagades samas finantsturgude stabiilsuse.

               5)

               Teha kiireid edusamme majandus- ja rahaliidu väljakujundamiseks, võttes arvesse komisjoni 2017. aasta sügise algatusi, järgides täielikult liidu siseturu nõudeid ning tehes seda euroalasse mittekuuluvate liikmesriikide suhtes avatud ja läbipaistval viisil.

      Brüssel, 14. mai 2018

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         E. ZAHARIEVA

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.

      (3)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. juuli 2014. aasta määrus (EL) nr 806/2014, millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduseks ühtse kriisilahenduskorra ja ühtse kriisilahendusfondi raames ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT L 225, 30.7.2014, lk 1).


title: Nõukogu soovitus, 26. november 2018, kõrg- ja keskhariduskvalifikatsioonide ning välismaal läbitud õppeperioodide õpiväljundite automaatse vastastikuse tunnustamise edendamise kohta

text:
               10.12.2018

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 444/1

      NÕUKOGU SOOVITUS,
      26. november 2018,
      kõrg- ja keskhariduskvalifikatsioonide ning välismaal läbitud õppeperioodide õpiväljundite automaatse vastastikuse tunnustamise edendamise kohta
      (2018/C 444/01)
      EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikleid 165 ja 166,
      võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
      ning arvestades järgmist:

                  (1)

                  Õpiränne parandab teadmisi, oskusi, pädevust ja kogemusi, sealhulgas isiklikku ja sotsiaalset pädevust ning kultuuriteadlikkust, ning kõik see aitab oluliselt kaasa aktiivsele osalemisele ühiskonnaelus ja tööturul ning Euroopa identiteedi edendamisele.

                  (2)

                  Oma teatises „Euroopa identiteedi tugevdamine hariduse ja kultuuri kaudu“ (1) esitas komisjon oma nägemuse Euroopa teadusruumist 2025. aastal, kus piirid ei ole takistuseks õppimisele ja teadusuuringutele, ning mis hõlmab ka kava kaotada takistused nii kooli- kui kõrghariduse taseme kvalifikatsioonide tunnustamiselt.

                  (3)

                  Euroopa Ülemkogu 14. detsembri 2017. aasta järeldustes kutsutakse liikmesriike, nõukogu ja komisjoni jätkama vastavalt oma pädevusele tööd, et „soodustada liikmesriikide koostööd seoses kõrgharidus- ja teise taseme hariduse diplomite vastastikuse tunnustamisega“ (2).

                  (4)

                  Euroopa Nõukogu ja UNESCO koostatud kõrgharidusega seonduvate kvalifikatsioonide Euroopa regioonis tunnustamise 1997. aasta konventsioonis (nn Lissaboni konventsioon) ja selle abitekstides on sätestatud õigusraamistik kõrghariduskvalifikatsioonide ja kõrgharidusele juurdepääsu võimaldavate keskhariduskvalifikatsioonide vastastikuseks tunnustamiseks.

                  (5)

                  Euroopa kõrgharidusruumi haridusministrid seadsid 2012. aasta Bukaresti kommünikees pikaajalise eesmärgi võrreldavate kõrghariduskvalifikatsioonide automaatseks tunnustamiseks. Seni on muu hulgas akadeemilise tunnustamise nn rajaleidjate rühma töö olnud edukas, kuid eesmärk ei ole veel saavutatud.

                  (6)

                  Kutsehariduse ja -õppega tegelevad liikmesriikide ministrid võtsid 2002. aastal kohustuse osaleda Kopenhaageni protsessis, st tõhustatud koostöö protsessis kvalifikatsioonide ja pädevuste tunnustamise edendamiseks.

                  (7)

                  Eriti oluline on tagada kvaliteet, sest see aitab parandada läbipaistvust ja seeläbi suurendada vastastikust usaldust. Seetõttu on oluline jätkata juba tehtud töö edasiarendamist Euroopa kõrgharidusruumi kvaliteedikindlustuse standardite ja suuniste ning Euroopa kutsehariduse ja -õppe valdkonna kvaliteeditagamise võrdlusraamistiku kontekstis ning Euroopa elukestva õppe kvalifikatsiooniraamistikule viitamisel.

                  (8)

                  Et luua tingimused õpiväljundite tunnustamiseks siseriiklikes õigusaktides, sealhulgas õpirände puhul, tuleks jätkata tööd Euroopa ainepunktisüsteemi ning Euroopa kutsehariduse ja -koolituse arvestuspunktide süsteemi rakendamiseks.

                  (9)

                  Nõukogu 22. mai 2017. aasta soovituses, milles käsitletakse elukestva õppe Euroopa kvalifikatsiooniraamistikku, (3) on seatud eesmärk suurendada kvalifikatsioonide läbipaistvust, võrreldavust ja kaasaskantavust, seega lihtsustada nende tunnustamist.

                  (10)

                  Euroopa Parlamendi 20. aprilli 2012. aasta resolutsioonis Euroopa kõrgharidussüsteemide ajakohastamise kohta nõutakse ELilt ja selle liikmesriikidelt täiendavaid jõupingutusi, et tagada akadeemiliste kvalifikatsioonide tõhusam tunnustamine ja suurem ühtlustamine (4).

                  (11)

                  Üha hoogsama üleilmastumise kontekstis on oluline, et õppurid saaksid kasutada võimalikult tõhusalt ära kõiki õppimisvõimalusi kogu Euroopas. Et see oleks võimalik, peaks ühe liikmesriigi pädeva asutuse välja antud kvalifikatsioon andma kõigis liikmesriikides juurdepääsu edasistele õpingutele. See hõlmab ka kolmandate riikide kodanikke, kellel on ühe liikmesriigi välja antud kvalifikatsioon ja kes liiguvad edasi teise liikmesriiki. Kvalifikatsioonide ja välismaal läbitud õppeperioodide automaatse tunnustamise puudumine takistab õpirännet. Kogu ELi hõlmav lähenemisviis automaatsele tunnustamisele tagab vajaliku selguse ja järjepidevuse veel esinevate tõkete ületamiseks.

                  (12)

                  Kõrghariduses on tunnustamise menetlused ikka veel sageli ülemäära keerukad või kulukad ning liiga paljude õpirändes osalenud üliõpilaste edukad õpiväljundid jäävad täies mahus tunnustamata. Mitu liikmesriiki on hakanud siiski liikuma automaatse vastastikuse tunnustamise poole, sealhulgas piirkondlike lepingute allakirjutamise kaudu. Need algatused võiksid olla eeskujuks kogu liitu hõlmava süsteemi loomisel.

                  (13)

                  Keskhariduse tasemel ei ole ühes liikmesriigis kõrgharidusele juurdepääsu andvate kvalifikatsioonide omanikel tihti kindlust selles, kas see kvalifikatsioon annab juurdepääsu kõrgharidusele mõnes teises liikmesriigis. Mõned liikmesriigid ei tunnusta kvalifikatsioone, millega antakse juurdepääs kõrgharidusele isikutele, kellel on teise liikmesriigi kutsekeskhariduse taseme tunnistus. Lisaks kui lühemate välismaal läbitud õppeperioodide tunnustamisega ei pruugi probleeme olla, siis kolmest kuust kuni ühe aastani kestva õppeaja tunnustamisega seotud ebaselgus valmistab endiselt suurt muret.

                  (14)

                  Järkjärguline lähenemisviis aitab liikmesriikidel kehtestada tingimused, mille alusel võiks automaatne vastastikune tunnustamine võimalikuks saada. Selle lähenemisviisi puhul toetutakse kõrghariduses ning kutsehariduses ja -õppes juba olemasolevatele vahenditele, kuid tõhustatakse nende kasutamist ja suurendatakse järk-järgult nende ulatust. Üldkeskhariduse tasemel algatatakse koostöö, mille eesmärk on luua vajalik usaldus liikmesriikide eri haridus- ja koolitussüsteemide vahel. Käesoleva soovituse eesmärk on pakkuda täiendavat lähenemisviisi liikmesriikide algatustele, ning kohustuste võtmine on vabatahtlik.

                  (15)

                  Käesolev soovitus ei piira kutsekvalifikatsioonide tunnustamist ja teatavatel kutsealadel tegutsema hakkamiseks vajalike koolituse ühtlustatud miinimumnõuete kohaldamist vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2005/36/EÜ, (5) mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2013/55/EL (6),

            SOOVITAB KÄESOLEVAGA LIIKMESRIIKIDEL:
      kooskõlas liikmesriikide ja liidu õigusaktidega ning vastavalt olemasolevatele vahenditele ja riigi oludele, tuginedes Lissaboni konventsioonile (7) ja selle abitekstidele ning tihedas koostöös kõigi asjaomaste sidusrühmadega teha järgmist.

         Kesksed põhimõtted

                  1.

                  Kehtestada 2025. aastaks vajalikud meetmed, et

                              a)

                              saavutada kvalifikatsioonide automaatne vastastikune tunnustamine, (8) mis annab juurdepääsu edasistele õpingutele ilma vajaduseta läbida eraldi tunnustamismenetlust, selliselt et:

                                          i)

                                          ühes liikmesriigis omandatud kõrghariduskvalifikatsiooni tunnustatakse teistes liikmesriikides automaatselt (9) samal tasemel, nii et see annab juurdepääsu edasistele õpingutele, ilma et see piiraks kõrgkoolide või pädevate asutuste õigust kehtestada teatud õppekavade suhtes spetsiaalsed vastuvõtukriteeriumid või kontrollida dokumentide ehtsust;

                                          ii)

                                          välismaal läbitud õppeperioodi kõrgharidustaseme õpiväljundeid tunnustatakse automaatselt ja täielikult teistes liikmesriikides vastavalt õppelepingus kokku lepitule ja akadeemilise õiendi alusel kooskõlas Euroopa ainepunktisüsteemiga;

                              b)

                              saavutada märkimisväärset edu kvalifikatsioonide automaatsel tunnustamisel, mis annab juurdepääsu edasistele õpingutele, selliselt et:

                                          i)

                                          ühes liikmesriigis omandatud keskhariduse kvalifikatsiooni, mis annab juurdepääsu kõrgharidusele kvalifikatsiooni välja andnud liikmesriigis, tunnustatakse üksnes teise liikmesriigi kõrgharidusele juurdepääsu andmise eesmärgil, ilma et see piiraks kõrgkoolide või pädevate asutuste õigust kehtestada teatud õppekavade suhtes spetsiaalsed vastuvõtukriteeriumid või kontrollida dokumentide ehtsust;

                                          ii)

                                          ühe liikmesriigi keskhariduse tasemel välismaal läbitud kuni üheaastast õppeperioodi tunnustatakse kõigis teistes liikmesriikides ning õpilasel ei ole vaja korrata õppekava või saavutatud õpiväljundeid oma päritoluriigis, tingimusel et õpiväljundid on üldjoontes vastavuses päritoluriigi riikliku õppekavaga.

         Kõrgharidus

                  2.

                  Tunnistades, kui oluline on edendada läbipaistvust ja luua usaldust üksteise kõrgharidussüsteemide vastu kvalifikatsioonide automaatse tunnustamise saavutamiseks, mis annab juurdepääsu edasistele õpingutele, nõustuvad täitma järgmisi tingimusi:

                              a)

                              riiklikud kvalifikatsiooniraamistikud või -süsteemid seotakse Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga ning vajaduse korral need vaadatakse läbi ja ajakohastatakse, samuti kinnitatakse need vastavalt Euroopa kõrgharidusruumi kvalifikatsiooniraamistikule;

                              b)

                              kõrgharidussüsteemid on korraldatud kooskõlas Bologna protsessi struktuuride ja põhimõtetega, mis hõlmab kolmeastmelist raamistikku ja kui liikmesriik seda kohaldab, siis ka lühitsüklit, nagu on määratletud Euroopa kõrgharidusruumi kvalifikatsiooniraamistikus, ning

                              c)

                              välist kvaliteeditagamist korraldavad sõltumatud kvaliteediagentuurid, mis on registreeritud või on registreerimisel kõrghariduse kvaliteedi tagamise Euroopa registris ja tegutsevad seega kooskõlas nii Euroopa kõrgharidusruumi kvaliteedikindlustuse standardite ja suunistega kui ka Euroopa lähenemisviisiga ühisõppekavade kvaliteedi tagamisele.

                  3.

                  Koostöös riiklike akadeemilise tunnustamise infokeskuste, kõrgkoolide, kvaliteediagentuuride ja teiste peamiste sidusrühmadega töötavad välja riiklikud suunised, et aidata kõrgkoolidel luua ja tõhusalt rakendada vahendeid tunnustamise läbipaistvamaks muutmisel vastavalt Euroopa ainepunktisüsteemi rakendamise juhendile, tagades seeläbi ühtsuse ja vähendades kõrgkoolide ja õppurite halduskoormust:

                              a)

                              ajakohastatud ainekataloog, mis annab ülevaate tasemeõppest, õppeprotsessi osadest ja hinnete jaotustabelitest;

                              b)

                              kõigi kõrgkooli lõpetanute diplomilisad, mis antakse välja automaatselt ja tasuta laialdaselt kasutatavas keeles ja võimaluse korral digitaalsel kujul, ning

                              c)

                              läbipaistvad tunnustamiskriteeriumid, mida kohaldatakse kõikides kõrgkoolides.

                  4.

                  Koostöös riiklike akadeemilise tunnustamise infokeskustega pakuvad kõrgkoolidele eksperdiabi ja koolitust selliste riiklike suuniste rakendamiseks ning jälgivad nende rakendamist.

         Keskhariduse tase

                  5.

                  Selleks, et saavutada edu keskhariduse taseme kvalifikatsioonide automaatsel tunnustamisel üksnes õpingute jätkamise eesmärgil, suurendavad läbipaistvust ja loovad usaldust üksteise keskharidus- ja koolitussüsteemide vastu järgmiselt:

                              a)

                              tagades, et riiklikud kvalifikatsiooniraamistikud ja -süsteemid viitavad Euroopa kvalifikatsiooniraamistikule ning et viiteid kontrollitakse ja vajadusel ajakohastatakse;

                              b)

                              vahetades teavet ning edendades vastastikust õpet koolihariduse kvaliteedi tagamise süsteemide kohta, austades samas täielikult riikide erinevaid lähenemisviise kvaliteedi tagamisel, ning

                              c)

                              arendades edasi kvaliteedi tagamise vahendeid kutsehariduse ja -õppe valdkonnas kooskõlas Euroopa kvaliteeditagamise võrdlusraamistikuga kutsehariduse ja -õppe valdkonnas ja selle hilisemate arengutega.

                  6.

                  Lihtsustavad õpirännet ning keskhariduse omandamise ajal välismaal läbitud õppeperioodi õpiväljundite tunnustamist järgmiselt:

                              a)

                              toetades keskharidus- ja koolitusasutusi tunnustamiseks vajalike üldpõhimõtete ja vahendite osas, näiteks juhendmaterjalide ja koolituse pakkumise kaudu;

                              b)

                              edendades läbipaistvuskriteeriumide ja -vahendite kasutamist, näiteks õpiväljunditel põhinevad õppelepingud lähetavate ja vastuvõtvate asutuste vahel. Laiendades ELi vahendite kasutamist kutsehariduse ja -õppe valdkonnas, (10) ning

                              c)

                              selgitades keskharidus- ja koolitusasutustele ning õppuritele ja nende perekondadele õpirändest saadavat kasu.

         Riiklikud akadeemilise tunnustamise infokeskused

                  7.

                  Arendavad riiklike akadeemilise tunnustamise infokeskuste ja kvalifikatsioonide hindajate suutlikkust ning suurendavad nende rolli, eelkõige seoses teabe jagamisega ja veebipõhiste vahendite kasutamisega, et parandada tõhusust, läbipaistvust ja järjepidevust, ning seoses eesmärgiga vähendada haldus- ja finantskoormust nende teenuste kasutajate jaoks.

         Üleminekud ja õpiränne

                  8.

                  Uurivad häid tavasid, mida rakendatakse varasemate õpingute tunnustamise ning üleminekute puhul haridus- ja koolitussektorite, eriti kutsehariduse ja -õppe ning kõrghariduse vahel.

         Näidete andmebaas

                  9.

                  Täiustavad näidete andmebaasi, kogudes ja levitades andmeid tunnustamiste ulatuse ja laadi kohta käesoleva soovituse kohaldamiseks.

         Aruandlus ja hindamine

                  10.

                  Kolme aasta jooksul pärast käesoleva soovituse vastuvõtmist ning pärast seda korrapäraselt annavad olemasolevate raamistike ja vahendite kaudu aru kogemustest, headest tavadest, sealhulgas piirkondlikest kokkulepetest, ja edusammudest seoses kvalifikatsioonide automaatse vastastikuse tunnustamisega ning välismaal veedetud õppeperioodide tulemustega,

            KIIDAB HEAKS KOMISJONI KAVATSUSE:

                  11.

                  toetada liikmesriike sihipäraselt muu hulgas üksteiselt õppimisel, kvalifikatsioonide tunnustamisel seni kogetud takistuste kaardistamisel, heade tavade vahetamisel ning liikmesriikide ja sidusrühmade, tunnustamisasutuste ja rahvusvaheliste organisatsioonide, eelkõige Euroopa Nõukogu ning ÜRO Hariduse, Teaduse ja Kultuuri Organisatsiooni vahelise koostöö hõlbustamisel. Koostöö eesmärk peab olema selles, et tagada liidu kõrghariduses Bologna protsessi vahendite täielik rakendamine ning kutsehariduses ja -õppes Lissaboni konventsiooni ja selle abitekstide ning Kopenhaageni protsessi vahendite täielik rakendamine.

                  12.

                  Üldkeskhariduses käivitada koos liikmesriikidega liidu tasandil koostööprotsess hariduse ja koolituse valdkonna üleeuroopalise koostöö strateegilise raamistiku (HK 2020) või sellele järgneva raamistiku alusel, et liikmesriigid hakkaksid tegema tihedamat koostööd ja tutvustama omavahel tavasid keskhariduse tasandil, et saavutada käesoleva soovituse eesmärgid – suurendada läbipaistvust ja luua vastastikust usaldust kooliharidussüsteemide vastu kogu liidus.

                  13.

                  Luua koostöös liikmesriikidega kasutajasõbralik veebipõhine liidu tasandi teabeteenus keskhariduse taseme kvalifikatsioonide kohta, mis võimaldavad juurdepääsu kõrgharidusele kõikides liikmesriikides, arendades edasi olemasolevaid veebiplatvorme.

                  14.

                  Uurida sünergiat liidu läbipaistvuse edendamise vahendite (11) vahel ja vajaduse korral neid edasi arendada, eesmärgiga parandada haridus- ja koolitussektori vahelist koostööd ja mobiilsust.

                  15.

                  Uurida koostöös liikmesriikidega uute tehnoloogiate võimalusi, näiteks plokiaheltehnoloogiat, et automaatset tunnustamist hõlbustada.

                  16.

                  Uurida koostöös liikmesriikide ja riiklike akadeemilise tunnustamise infokeskustega nende rolli suurendamise võimalusi hariduse ja koolituse muude sektorite hõlmamisel ning seda, kuidas neid selle rolli suurendamisel toetada.

                  17.

                  Toetada Euroopa rahastamisallikate, nagu programmi „Erasmus+“ või Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kasutamist vastavalt vajadusele ja nende olemasolevatele vahenditele, õiguslikule alusele, otsustusprotseduuridele ja prioriteetidele, mis on kindlaks määratud aastateks 2014–2020, ilma et see mõjutaks järgmise mitmeaastase finantsraamistiku üle peetavaid läbirääkimisi. Tugevdada keskhariduse taseme õpirännet Erasmus+ programmi ja selle jätkuprogrammi raames.

                  18.

                  Anda liikmesriikide panusele tuginedes nõukogule nelja aasta jooksul aru soovituse järelmeetmetest, kasutades olemasolevaid raamistikke ja vahendeid,

         Brüssel, 26. november 2018

               Nõukogu nimel

               eesistuja

            J. BOGNER-STRAUSS

         (1)  COM(2017) 673 final.

         (2)  EUCO 19/1/17 REV 1.

         (3)  ELT C 189, 15.6.2017, lk 15.

         (4)  P7_TA(2012)0139.

         (5)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiiv 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta (ELT L 255, 30.9.2005, lk 22).

         (6)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. novembri 2013. aasta direktiiv 2013/55/EL, millega muudetakse direktiivi 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta ning määrust (EL) nr 1024/2012 siseturu infosüsteemi kaudu tehtava halduskoostöö kohta (IMI määrus) (ELT L 354, 28.12.2013, lk 132).

         (7)  Kõrgharidusega seonduvate kvalifikatsioonide Euroopa regioonis tunnustamise Lissaboni konventsioon.

         (8)  Nagu on määratletud lisas.

         (9)  Nagu on määratletud Lissaboni konventsioonis ja viimati heaks kiidetud 25. mai 2018. aasta Pariisi kommünikees Bologna protsessi rakendamiseks.

         (10)  Näiteks vahendid, mis on kättesaadavad Europassi veebiplatvormi kaudu ning vastastikuse mõistmise memorandum ja õppeleping, mis kuuluvad osana Euroopa kutsehariduse ja -koolituse arvestuspunktide süsteemi.

         (11)  Näiteks diplomilisa, kutsetunnistuse lisa, Euroopa ainepunktisüsteem, Euroopa kutsehariduse ja -koolituse arvestuspunktide süsteem, Euroopa kvalifikatsiooniraamistik ning Europassi veebiplatvormi kaudu kättesaadavad vahendid.

         LISA
         SÕNASTIK

            Kvalifikatsioonide automaatne tunnustamine on ühe liikmesriigi välja antud teatava taseme kvalifikatsiooni omavate isikute õigus taotleda juurdepääsu kõrghariduse järgmisele astmele mis tahes muus liikmesriigis, ilma et selleks tuleks läbida eraldi tunnustamismenetlust. See ei piira kõrgkooli või pädevate asutuste õigust kehtestada konkreetse õppekava jaoks eri hindamis- ja vastuvõtukriteeriume. See ei piira õigust kontrollida, kas kvalifikatsioon on autentne ning keskhariduse taseme kvalifikatsiooni puhul seda, kas see tõepoolest võimaldab juurdepääsu kõrgharidusele selle andnud liikmesriigis, või nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel seda, kas antud kvalifikatsioon vastab nõuetele, mis annab juurdepääsu vastuvõtva liikmesriigi konkreetsele õppekavale.

            Välismaal läbitud õppeperioodi õpiväljundite automaatne tunnustamine kõrghariduse tasemel on õigus sellele, et välismaal läbitud õppeperioodi õpiväljundeid tunnustataks vastavalt õppelepingus varem kokkulepitule ja akadeemilise õiendi alusel kooskõlas Euroopa ainepunktisüsteemiga. Konkreetselt tähendab see 2015. aasta Euroopa ainepunktisüsteemi kasutusjuhendis kehtestatud eeskirja kohaldamist, milles märgitakse, et kõik välismaal läbitud õppeperioodidel või virtuaalse õpirände ajal saadud ainepunktid, milles on kokku lepitud õppelepingus ja mida kinnitatakse akadeemilisel õiendil, tuleks viivitamata üle kanda ja neid lisatöö või üliõpilase täiendava hindamiseta üliõpilase kvalifikatsiooni puhul arvesse võtta. Keskhariduse tasemel on see õigus sellele, et välismaal läbitud õppeperioodidel ühes liikmesriigis omandatud õpiväljundeid tunnustataks päritoluriigis, tingimusel et need õpiväljundid on üldjoontes vastavuses päritoluriigi riikliku õppekavaga. See ei piira haridus- ja koolitusasutuse õigust kehtestada õpirände perioodi eelselt erinõudeid või kontrollida, kas need nõuded on õpirände perioodi lõppedes täidetud.

            Plokiahel on viis, kuidas võimaldada teabe registreerimist ja kogukonnas jagamist. Kogukonna igal liikmel on teabest oma koopia. Kanded on püsivad, läbipaistvad või otsitavad. Iga ajakohastamine on ahela lõppu lisatud uus plokk.

            Kutsetunnistuse lisa on kutsehariduse ja -õppe lõputunnistusele või kutsetunnistusele lisatud dokument, mille on välja andnud pädev asutus või organ selleks, et kolmandad isikud – eelkõige teises riigis – saaksid paremini aru kvalifikatsiooni omandanu õpiväljunditest ning läbitud õpingute ja koolituse ning omandatud oskuste laadist, tasemest, kontekstist, sisust ja staatusest.

            Ainekataloog on 2015. aasta Euroopa ainepunktisüsteemi kasutusjuhendis kirjeldatud järgmiselt: ainekataloog sisaldab üksikasjalikku, kasutajasõbralikku ja ajakohastatud teavet õppeasutuse õpikeskkonna kohta (üldine teave õppeasutuse kohta, selle vahendid ja pakutavad teenused, samuti akadeemiline teave ja õppekavad ning individuaalse hariduskäigu koostisosad), mis peaksid olema õppuritele kättesaadavad enne õpinguid ja õpingute vältel ning aitama neil teha õigeid valikuid ja oma aega kõige tõhusamalt kasutada. Ainekataloog tuleks avaldada haridusasutuse veebisaidil, näidates ära aine nimetuse riigikeeles (või vajaduse korral piirkondlikus keeles) ja inglise keeles, nii et kõik huvitatud isikud võiksid sellele kergesti ligi pääseda. Haridusasutusel on õigus otsustada kataloogi vormingu ning teabe järjestuse üle. See tuleb avaldada piisavalt aegsasti, et õppima asujad saaksid teha oma valikud.

            Pädev asutus on üksikisik või organisatsioon, kes on selleks seaduslikult volitatud, või selleks loodud asutus, kellel on võimekus või jõud määratud ülesandeid täita.

            Diplomite hindaja on isik, kes hindab kvalifikatsioone või teeb otsused nende tunnustamiselt.

            Diplomilisa on kõrgkoolidiplomile lisatud dokument, mille on välja andnud pädev asutus või organ selleks, et kolmandatel isikutel – eelkõige teises riigis – oleks võimalik paremini aru saada kvalifikatsiooni omandanu õpiväljunditest ning läbitud õpingute ja koolituse ning omandatud oskuste laadist, tasemest, kontekstist, sisust ja staatusest.

            Euroopa lähenemisviis ühisõppekavade kvaliteedikindlusele on Euroopa kõrgharidusruumi haridusministrite poolt 2015. aastal heaks kiidetud lähenemisviis ning selle eesmärk on parandada ühisõppekavade kvaliteedi tagamist ja kõrvaldada takistused nende tunnustamise osas.

            Euroopa kutsehariduse ja -koolituse arvestuspunktide süsteem (ECVET) on tehniline raamistik kvalifikatsiooni taotlevate isikute õpiväljundite ülekandmiseks, tunnustamiseks ja vajadusel ka kogumiseks. Euroopa kutsehariduse ja -koolituse arvestuspunktide süsteem põhineb kutsekvalifikatsioonide kirjeldusel õpiväljundite üksustes, samuti ülekandmis-, tunnustamis- ja kogumisprotsessidel ning mitmetel täiendavatel dokumentidel, nagu näiteks vastastikuse mõistmise memorandumid ja õppelepingud.

            Euroopa ainepunktisüsteem (ECTS) on 2015. aasta Euroopa ainepunktisüsteemi kasutusjuhendis kirjeldatud kui õppijakeskne ainepunktide kogumis- ja ülekandmissüsteem, mis põhineb õppimis-, õpetamis- ja hindamisprotsesside läbipaistvuse põhimõttel. Selle eesmärk on hõlbustada õppekavade ja õpirände kavandamist, elluviimist ning hindamist, tunnustades õpiväljundeid, kvalifikatsioone ja õppeperioode.

            Euroopa kõrgharidusruumi kvalifikatsiooniraamistik (EHEA QF) on Euroopa kõrgharidusruumi (48 riiki) kvalifikatsioonide üldine raamistik. See koosneb neljast astmest (lühitsükkel, bakalaureuseõpe, magistriõpe, doktoriõpe), sealhulgas riiklikus kontekstis vahekvalifikatsioonid, kõrgharidusastmete üldiste õpiväljundite ja pädevuste kirjeldused iga astme puhul ning esimese ja teise tsükli ainepunktide maht.

            Kõrghariduse kvaliteedi tagamise Euroopa register (EQAR) on kvaliteediagentuure koondav register, milles on loetletud isikud, kelle puhul on tõendatud, et nende tegevus vastab Euroopa ühtsetele kvaliteeditagamise põhimõtetele. Need põhimõtted on esitatud Euroopa kõrgharidusruumi kvaliteedikindlustuse standardites ja suunistes.

            Euroopa kvaliteeditagamise võrdlusraamistik kutsehariduse ja -õppe valdkonnas (EQAVET) on tegevuste kogum, mis ühendab liikmesriike, sotsiaalpartnereid ja Euroopa Komisjoni, et arendada välja ja parandada kvaliteedi tagamist kutsehariduses ja -koolituses.

            Euroopa kvalifikatsiooniraamistik (EQF) on abivahend, mis lihtsustab Euroopa kvalifikatsioonisüsteemide vahelist teabevahetust ja nende võrdlemist. Abivahendi kaheksat ühist Euroopa võrdlustaset on kirjeldatud õpiväljundite kaudu: teadmised, oskused ja vastutus ning iseseisev tegutsemine. See tagab riikide kvalifikatsioonisüsteemide ja -raamistike ja Euroopa kvalifikatsioonide seotuse Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku vastavate tasemetega. Õppijad, õppeasutuse lõpetanud, teenuseosutajad ja ettevõtjad saavad kasutada neid tasemeid, et aru saada eri riikides ja eri haridus- ja koolitussüsteemides välja antavatest kvalifikatsioonidest ja neid omavahel võrrelda.

            Õppeleping kõrghariduses on 2015. aasta Euroopa ainepunktisüsteemi kasutusjuhendis määratletud kui ametlik leping, mille sõlmivad kolm õpirändega seotud osapoolt – üliõpilane, saatev ja vastuvõttev asutus või organisatsioon/ettevõte –, et lihtsustada ainepunktide ülekandmist ja tunnustamist. Lepingule kirjutavad alla kolm osapoolt enne õpirände algust ja selle eesmärk on anda üliõpilastele kinnitus, et õpirände jooksul edukalt kogutud ainepunkte tunnustatakse. Õppeleping keskhariduse tasemel on leping, mille sõlmivad kolm õpirändega seotud osapoolt – õpilane/praktikant või tema perekond, saatev ja vastuvõttev kool või organisatsioon/ettevõte –, et lihtsustada õpiaja korraldamist ja selle tunnustamist. Kõik kolm õppelepingule alla kirjutanud osapoolt kohustuvad täitma kõiki kokkulepitud sätteid, tagades seeläbi, et õpilase/praktikandi õppeperioodi või õpiväljundeid tunnustatakse ilma täiendavaid nõudeid esitamata.

            Õpiväljundid väljendavad seda, mida õppur teadmiste, oskuste ja pädevuse mõistes kindlaks määratud õppeprotsessi lõppedes teab, millest aru saab ja mida teha oskab.

            Riiklik kvalifikatsiooniraamistik on vahend kvalifikatsioonide liigitamiseks omandatud teadmiste tasemetele seatud kriteeriumide alusel, mille eesmärk on integreerida ja koordineerida riiklikke kvalifikatsioonide allsüsteeme ning parandada kvalifikatsioonide läbipaistvust, kättesaadavust, arengut ja kvaliteeti tööturu ning kodanikuühiskonna tarvis.

            Kõrgkool on mis tahes kõrgharidusasutus, mis annab vastavalt riiklikele õigusaktidele või tavadele tunnustatud kraade või muid tunnustatud kolmanda taseme kvalifikatsioone, olenemata sellest, millist nime selliste asutuste puhul võidakse kasutada, samuti mis tahes muud liiki kõrgharidusasutus, mida riigi ametiasutused tunnustavad oma riigi kõrgharidussüsteemi osana.

            Kvalifikatsioon on hindamis- ja valideerimisprotsessi ametlik tulemus, mis saadakse, kui pädev asutus või organ otsustab, et isik on saavutanud vastava standardi kohased õpiväljundid.

            Varasemate õpingute tunnustamine on selliste õpiväljundite tunnustamine, mis on saadud enne tunnustamise taotlemist omandatud formaalhariduse ja koolituse või mitteformaalse või informaalse õppe tulemusel (1).

            Euroopa kõrgharidusruumi kvaliteedikindlustuse standardid ja suunised (ESG) on Bologna protsessi raames kõrghariduse jaoks välja töötatud sisemise ja välise kvaliteedikindluse standardid ja suunised. Neis antakse juhiseid valdkondades, mis on olulised kõrghariduse kõrge kvaliteedi ja õpikeskkonna edendamise seisukohalt. Euroopa kõrgharidusruumi kvaliteedikindlustuse standardeid ja suuniseid tuleks käsitleda laiemas kontekstis, mis hõlmab kvalifikatsiooniraamistikke, Euroopa ainepunktisüsteemi ja diplomilisa, mis kõik koos aitavad edendada läbipaistvust ja vastastikust usaldust Euroopa kõrgharidusruumis.

            Akadeemiline õiend on 2015. aasta Euroopa ainepunktisüsteemi kasutusjuhendis määratletud kui ajakohastatud väljavõte õppurite edusammudest õpingutes – läbitud õppeained, omandatud Euroopa ainepunktisüsteemi ainepunktide arv ning saadud hinded. See on oluline dokument haridusalaste edusammude registreerimiseks ja õpiväljundite tunnustamiseks, sealhulgas õpirände jaoks. Enamik õppeasutusi väljastab akadeemilise õiendi oma asutusesisesest andmebaasist.

            (1)  Nõukogu 20. detsembri 2012. aasta soovitus mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta (ELT C 398, 22.12.2012, lk 1).