title: Nõukogu soovitus, 9. juuli 2013 , milles käsitletakse Slovakkia 2013. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Slovakkia stabiilsusprogrammi (2012–2016) kohta

text:
               30.7.2013

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 217/71

      NÕUKOGU SOOVITUS,
   9. juuli 2013,
   milles käsitletakse Slovakkia 2013. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Slovakkia stabiilsusprogrammi (2012–2016) kohta
   2013/C 217/18
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,
   võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
   võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks komisjoni ettepaneku käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia „Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks.

               (2)

               13. juulil 2010 võttis nõukogu vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril 2010 võttis ta vastu otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta; (2) mõlemat dokumenti koos nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitikas.

               (3)

               Liikmesriikide riigipead või valitsusjuhid võtsid 29. juunil 2012 vastu majanduskasvu ja töökohtade loomise kokkuleppe, millega loodi sidus tegevusraamistik riiklikul, ELi ja euroala tasandil, kasutades selleks kõiki võimalikke hoobasid, vahendeid ja poliitikasuundi. Nad otsustasid, milliseid meetmeid võtta liikmesriikide tasandil, eelkõige väljendades täielikku pühendumust strateegia „Euroopa 2020” eesmärkide saavutamisele ja riigipõhiste soovituste rakendamisele.

               (4)

               Nõukogu võttis 10. juulil 2012 vastu soovituse (3) Slovakkia 2012. aasta riikliku reformikava kohta ja esitas arvamuse Slovakkia stabiilsusprogrammi (2012–2015) kohta.

               (5)

               28. novembril 2012 võttis komisjon vastu iga-aastase majanduskasvu analüüsi ning see sündmus märkis majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2013) algust. Samuti 28. novembril 2012 võttis komisjon 16. novembri 2011. aasta määruse (EL) nr 1176/2011 (makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta) (4) põhjal vastu häiremehhanismi aruande, milles ei määratletud Slovakkiat liikmesriigina, mille olukorda tuleb põhjalikult analüüsida.

               (6)

               Euroopa Parlament on kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1466/97 nõuetekohaselt kaasatud Euroopa poolaasta raames toimuvasse ning 7. veebruaril 2013 võttis ta vastu resolutsiooni tööhõive- ja sotsiaalsete aspektide kohta 2013. aasta majanduskasvu analüüsis ja resolutsiooni 2013. aasta majanduskasvu analüüsi täiendamise kohta.

               (7)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 14. märtsil 2013 heaks finantsstabiilsuse tagamise ja eelarve konsolideerimise prioriteedid ning majanduskasvu hoogustamise meetmed. Ülemkogu toonitas vajadust saavutada diferentseeritud ja majanduskasvu soodustav eelarve konsolideerimine, taastada tavapärased majandusele laenu andmise tingimused, edendada majanduskasvu ja konkurentsivõimet, tegelda töötuse probleemiga ja majanduskriisi sotsiaalsete tagajärgedega ning moderniseerida avalikku haldust.

               (8)

               Slovakkia esitas 24. aprillil 2013 oma 2013. aasta riikliku reformikava ja 30. aprillil 2013 oma 2013. aasta stabiilsusprogrammi ajavahemikuks 2012–2016. Selleks et võtta arvesse nende kahe programmi omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.

               (9)

               Lähtudes määruse (EÜ) nr 1466/97 kohaselt stabiilsusprogrammile antud hinnangust, on nõukogu arvamusel, et Slovakkia on vähendanud valitsemissektori eelarve puudujääki 7,7 prostendist SKPst 2010. aastal 4,3 protsendini SKPst 2012. aastal tänu eelarve ulatuslikule konsolideerimisele ning praeguste ootuste kohaselt püsib riik ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamisel graafikus. Stabiilsusprogrammi eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on realistlik. Komisjoni prognoosidega võrreldes eeldavad ametiasutused sarnast SKP kasvumäära, üksnes veidi erinevaid kasvutegureid. Stabiilsusprogrammis visandatud eelarvestrateegia eesmärk on saavutada eelarvepositsioon, mis tagaks riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse. Selle saavutamiseks kinnitab valitsus eesmärki viia valitsemissektori eelarve puudujääk 2013. aastal allapoole kontrollväärtust 3 % SKPst, mis on kooskõlas ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse kohase nõukogu soovitusega. Ajavahemiku 2010–2013 kohandatud keskmine aastane eelarve konsolideerimine ulatub 1,4 prostendini SKPst, mis ületab tublisti nõutavat konsolideerimist mahus 1 % SKPst, mida on soovitanud nõukogu. Suur osa 2013. aasta kulude kokkuhoiust peaks tulema kohalikelt omavalitsustelt ja muudelt valitsemissektori üksustelt, mida keskvalitsus ei saa otseselt mõjutada. Eesmärgi saavutamine võib seega olla ohus, pidades ka silmas varasemalt registreeritud ülekulusid.
               Stabiilsusprogrammis kinnitatakse varasemat keskpika perioodi eelarve-eesmärki -0,5 %, mis tuleb saavutada 2018. aastaks. Keskpika perioodi eesmärk vastab stabiilsuse ja kasvu pakti nõuetele. Ülemäärase eelarvepuudujäägi eeldatavale kõrvaldamisele järgnevateks aastateks prognoositud (ümberarvutatud) struktuurse eelarvepositsiooni parandamine on asjakohane 2014. ja 2015. aastal (vastavalt 0,6 ja 0,7 protsendipunkti SKPst), kuid sellest ei piisaks 2016. aastal (0,3 protsendipunkti SKPst). Slovakkialt oodatakse stabiilsuse ja kasvu pakti kulueesmärgi täitmist. Programmiga nähakse ette, et valitsemissektori võlatase jääb kuni 2016. aastani allapoole kontrollväärtust 60 % SKPst. Komisjoni talitusten 2013. aasta kevadprognoosis ennustatakse võla suhte kasvu 54,6 protsendini SKPst 2013. aastal ja 56,7 protsendini SKPst 2014. aastal.
               Selleks et saavutada valitsemissektori eelarve puudujäägi ulatuslik vähendamine alates 2011. aastast, on ametiasutused tuginenud ka valitsemissektori eelarvest rahastatavate investeeringute vähendamisele, mis ei pruugi olla jätkusuutlik ega soovitav ei keskmises ja pikas perspektiivis ega ka ühekordse meetmena. Tulevikku vaadates peab käimasolev konsolideerimis- ja lähenemisprotsess tagama rahastamise majanduskasvu soodustavatele sektoritele nagu haridus, innovatsioon ja transporditaristu.

               (10)

               Slovakkial on võimalusi suurendada lisaressursse maksubaasi laiendamisega, maksukuulekuse parandamisega, maksudest kõrvalehoidumise ulatuse piiramisega ning selliste maksude kasutamise suurendamisega, mis on majanduskasvu vähem pärssivad, näiteks omandi- ja keskkonnamaksud. 2012. aastal võeti vastu maksupettustega võitlemise tegevuskava, milles keskenduti eelkõige käibemaksule. Strateegia edu kindlustamiseks on vaja lisameetmeid, eelkõige IT-taristu parandamiseks, pädevuste laiendamiseks ja ametiasutuste auditivõimekuse suurendamiseks ning kohtulike järelmeetmete tagamiseks.

               (11)

               Slovakkia võttis riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse suurendamiseks 2012. aastal vastu pensionireformi. See on vähendanud pikaajalise jätkusuutlikkuse hinnangulist mahajäämust, mis ulatub 4,9 protsendini SKPst, ületab kaugelt ELi keskmise, milleks on 3 % SKPst. Suures osas kajastab see elanikkonna vananemise mõju, kusjuures pensionikulutuste mõju ulatub 1,5 protsendipunktini SKPst ja tervishoiukulude mõju 2 protsendipunktini SKPst. Arvestades, et pikas perspektiivis prognoositakse Slovakkia tervishoiukulude märkimisväärset suurenemist, tuleb pensionisüsteemi jätkusuutlikkuse parandamise vallas saavutatud edu siduda tervishoiureformiga, et tagada riigi rahanduse jätkusuutlikkus. Tõhusate motiveerimisstruktuuride ja kontrollimehhanismide sisseviimine aitaks parandada tervishoiusüsteemi kulutõhusust.

               (12)

               Slovakkia majanduse üheks suurimaks probleemiks on jätkuvalt töötuse kõrge tase, eelkõige kriisist väljumise aeglase tempo kontekstis. Viimastel kuudel on Slovakkia astunud samme aktiivse tööturupoliitika reformimiseks. Kuid reformi edu sõltub suuresti riiklike tööturuasutuste võimest seda tõhusalt rakendada. Vaja on lisameetmeid, mis oleksid suunatud just kõige ebasoodsamas olukorras tööotsijatele. Sotsiaalabi andmine peaks olema paremini seotud aktiveerimismeetmetega ning maksu- ja toetussüsteemis on tarvis kaotada madalapalgalise töö tegemist demotiveerivad tegurid. Naiste ja eakate tööturul osalemise suurendamine aitaks tõsta üldist tööhõivemäära ja saavutada 2020. aastaks seatud riiklik tööhõive eesmärk 72 %. Kuid asjakohaste lastehoiuasutuste puudumine, eelkõige alla 3-aastaste laste jaoks, raskendab emadel tööturule naasmist.

               (13)

               Slovakkia noorte töötuse määr on üks liidu kõrgemaid. Hoolimata 2012. aastal reformimise eesmärgil tehtud sammudest, et suurendada hariduse kvaliteeti ja selle vastavust tööturu vajadustele, on üleminek koolist tööturule endiselt keerukas ning haridussüsteem ei reageeri kiiresti tööturu vajadustele. Hariduse rahastamine pearaha süsteemi alusel soodustab pigem kvantiteeti kui kvaliteeti ning õpetustegevusele (õpetajad, materjal ja varustus) eraldatavate rahaliste vahendite osakaal on madal. Kõrghariduse kvaliteedi parandamine ning ettevõtjate ja haridusasutuste koostöö tihendamine aitaks ka arendada toimivat teadmiste kolmnurka, suurendaks teadus- ja arendustegevusse tehtavate investeeringute tõhusust ja meelitaks neid investeeringuid ligi ning edendaks Slovakkia majanduse innovatsioonivõimet.

               (14)

               Alakasutatud tööjõupotentsiaal on probleemiks ka marginaliseerunud kogukondades, mille liikmed kogevad tööturule või haridussüsteemi siseneda püüdes suuri takistusi. Pärast Slovakkia riikliku romade integreerimise strateegia (kuni 2020. aasta) vastuvõtmist, ei ole 2012. aastal selles suhtes paraku tõhusaid meetmeid ei võetud ning marginaliseerunud kogukondade, sealhulgas romade elutingimused on endiselt rasked. Oluline on kiirendada jõupingutusi marginaliseerunud kogukondade haridustulemuste parandamiseks ning samuti tagada täiskasvanutele suunatud aktiveerimismeetmete kasutamine.

               (15)

               Märgatavast edasiminekust hoolimata seisab Slovakkia kõrgeima energiatarbimisega liikmesriikide nimekirjas viiendal kohal. Osaliselt selgitab seda asjaolu, et tööstuse osakaal majanduses on Slovakkias suurim (25,9 % SKPst). Samas on elektrihinnad suhteliselt kõrged, eelkõige väikeste ja keskmise suurusega tööstustarbijate jaoks. Slovakkia on viimastel aastatel teinud pingutusi, et energiaturgu osaliselt liberaliseerida, kuid palju on veel ära teha turu toimimise tõhustamiseks. Eelkõige tuleks selleks suurendada läbipaistvust – sealhulgas võrgutariifide kehtestamisel – ning suurendada majanduslikku tasuvust ja reguleerivate otsuste prognoositavust. Samuti on võimalik parandada varustuskindlust ning kehtestada kaugelepürgivamad eesmärgid seoses energiatõhususega.

               (16)

               2012. aastal algatas Slovakkia ulatusliku avaliku halduse reformi, et parandada kodanikele ja ettevõtjatele suunatud avalike teenuste kliendikesksust. Praeguses etapis ei keskendu reform valitsusele ning selle üldisele kvaliteedile ja tõhususele, välja arvatud kohalikud asutused. Kohtusüsteemi reformi ei ole saatnud edu ja kohtumenetlused on endiselt pikad, eriti maksejõuetust käsitlevad kohtuasjad, ning alternatiivset vaidluste lahendamist ei kasutata piisaval määral. Slovakkia reformis hiljuti oma riigihanke eeskirju, suurendades ka riigihankeameti sõltumatust. ELi struktuurifondidega saadud kogemused näitavad, et riigihanke eeskirjade tõhus kohaldamine tekitab endiselt probleeme.

               (17)

               Komisjon hindas Euroopa poolaasta raames põhjalikult Slovakkia majanduspoliitikat. Hinnati stabiilsusprogrammi ja riiklikku reformikava. Hindamisel on arvesse võetud kõnealuste dokumentide asjakohasust Slovakkia fiskaal- ja sotsiaal-majanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, aga ka nende vastavust ELi eeskirjadele ja juhistele, pidades silmas vajadust tugevdada liidu üldist majandusjuhtimist, lisades ELi tasandi panuse riigi tasandil tehtavatesse otsustesse. Euroopa poolaasta raames koostatud komisjoni soovitused kajastuvad soovitustes 1 kuni 6.

               (18)

               Võttes arvesse kõnealust hinnangut, on nõukogu stabiilsusprogrammi läbi vaadanud ja tema arvamus (5) selle kohta kajastub eelkõige soovitustes 1 ja 2.

               (19)

               Komisjon on Euroopa poolaasta raames hinnanud põhjalikult ka kogu euroala majanduspoliitikat. Sellele tuginedes on nõukogu esitanud konkreetsed soovitused liikmesriikidele, kelle vääringuks on euro (6). Riigina, mille rahaühik on euro, peaks Slovakkia tagama kõnealuste soovituste täieliku ja õigeaegse rakendamise,

         SOOVITAB Slovakkial võtta ajavahemikus 2013–2014 järgmisi meetmeid:

               1.

               Täita 2013. aasta eelarvet vastavalt kavandatule, et kõrvaldada ülemäärane eelarvepuudujääk jätkusuutlikul viisil ja saavutada ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse kohastes nõukogu soovitustes täpsustatud eelarve konsolideerimine. Võtta pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi parandamist sihiks struktuurilise kohanduse saavutamine, mis võimaldab Slovakkial jõuda 2017. aastaks keskpika perioodi eelarve-eesmärgini. Vältida majanduskasvu soodustavate kulutuste kärpimist ning suurendada jõupingutusi avaliku sektori kulude tõhustamiseks. Lähtudes juba vastuvõetud pensionireformist, parandada veelgi riigi rahanduse pikaajalist jätkusuutlikkust, vähendades riikliku pensionisüsteemi rahastamispuudujääki ja suurendades tervishoiusektori kulutõhusust.

               2.

               Kiirendada maksupettuste vastase tegevuskava rakendamist ja jätkata meetmete võtmist käibemaksu kogumise parandamiseks, eelkõige tugevdades maksuameti analüüsi- ja auditivõimekust. Parandada maksukuulekust. Siduda kinnisvara maksustamine kinnisvara turuväärtusega.

               3.

               Võtta meetmeid suurendamaks tööturuasutuste suutlikkust pakkuda tööotsijatele personaliseeritud teenuseid ning tugevdada seost aktiveerimismeetmete ja sotsiaalabi vahel. Käsitleda tõhusamalt pikaajalist tööpuudust aktiveerimismeetmete ja individuaalse koolituse kaudu. Suurendada töötavatele naistele kehtivaid soodustusi, edendades lastehoiuteenuste kättesaadavust, eelkõige alla 3-aastaste laste puhul. Vähendada madala sissetulekuga töötajate maksukiilu ja kohandada hüvitiste süsteemi.

               4.

               Tõhustada meetmeid noorte suure tööpuuduse leevendamiseks, näiteks noortegarantii kaudu. Astuda samme, et meelitada noori õpetajakutse juurde ning tõsta haridustulemusi. Kutsehariduse ja -koolituse puhul suurendada ettevõtetes toimuvat väljaõpet. Kõrghariduse puhul luua enam tööturule orienteeritud bakalaureuseõppe programmid. Soodustada tõhusat teadmussiiret koostöö edendamisega teadusringkondade ning teadus- ja ettevõtlussektori vahel. Suurendada jõupingutusi, et parandada marginaliseerunud kogukondade, sealhulgas romade juurdepääsu kvaliteetsele ja kaasavale alusharidusele ja kooliharidusele.

               5.

               Intensiivistada pingutusi energiaturu toimivuse parandamiseks, et eelkõige suurendada tariifide kehtestamise mehhanismi läbipaistvust ja reguleeriva asutuse vastutust. Tugevdada ühendusi naaberriikidega. Parandada energiatõhusust eelkõige ehitistes ja tööstuses.

               6.

               Võtta meetmeid, sealhulgas muuta avaliku teenistuse seadust, et tugevdada avaliku teenistuse sõltumatust. Parandada avaliku halduse valdkonna personalijuhtimist. Tõhustada püüdlusi, et tugevdada võtmetähtsusega ministeeriumide analüüsisuutlikkust, samuti eesmärgiga parandada ELi fondide täielikku kasutamist. Rakendada meetmeid kohtusüsteemi tõhususe parandamiseks. Edendada alternatiivseid vaidluste lahendamise menetlusi ja soodustada nende laialdasemat kasutust.

      Brüssel, 9. juuli 2013

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         R. ŠADŽIUS

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  Kehtivad 2013. aastal vastavalt nõukogu 22. aprilli 2013. aasta otsusele 2013/208/EL liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (ELT L 118, 30.4.2013, lk 21).

      (3)  ELT C 219, 24.7.2012, lk 74.

      (4)  ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.

      (5)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikele 2.

      (6)  Vaata käesoleva Euroopa Liidu Teataja lk 97.


title: 2011/516/EL: Komisjoni soovitus, 23. august 2011 , dioksiinide, furaanide ja polüklooritud bifenüülide (PCBde) sisalduse vähendamise kohta söödas ja toiduainetes  EMPs kohaldatav tekst

text:
               24.8.2011

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 218/23

         KOMISJONI SOOVITUS,
   23. august 2011,
   dioksiinide, furaanide ja polüklooritud bifenüülide (PCBde) sisalduse vähendamise kohta söödas ja toiduainetes
   (EMPs kohaldatav tekst)
   (2011/516/EL)
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Vastavalt üldstrateegiale, mis näeb ette dioksiinide, furaanide ja polüklooritud bifenüülide (PCBde) vähendamise keskkonnas, söödas ja toiduainetes, on võetud teatavaid meetmeid.

               (2)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. mai 2002. aasta direktiiviga 2002/32/EÜ (loomatoidus leiduvate soovimatute ainete kohta) (1) on kehtestatud dioksiinide ning dioksiinide ja dioksiinitaoliste PCBde summade piirnormid sööda jaoks ning komisjoni 19. detsembri 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1881/2006 (millega sätestatakse teatavate saasteainete piirnormid toiduainetes) (2) on kehtestatud need piirnormid toiduainete jaoks.

               (3)

               Dioksiinide ja dioksiinitaoliste PCBde häiretasemed toiduainete jaoks on sätestatud komisjoni 6. veebruari 2006. aasta soovituses 2006/88/EÜ (dioksiinide, furaanide ja PCBde sisalduse vähendamise kohta loomasöödas ja toidus), (3) et soodustada ennetavate meetmete võtmist toidus leiduvate dioksiinide ja dioksiinitaoliste PCBde sisalduse vähendamiseks. Nende häiretasemete abil peavad pädevad asutused ja ettevõtjad kindlaks tegema juhtumid, mille puhul on vaja välja selgitada saasteallikas ja rakendada meetmeid saastamise vähendamiseks või kõrvaldamiseks. Kuna dioksiinide ja dioksiinitaoliste PCBde allikad on erinevad, on kohane määrata ühelt poolt dioksiinidele ja teiselt poolt dioksiinitaolistele PCBdele eri häiretasemed.

               (4)

               Dioksiinide ja dioksiinitaoliste PCEde häiretasemed on sätestatud direktiivis 2002/32/EÜ.

               (5)

               Maailma Terviseorganisatsioon (WHO) korraldas 28.–30. juunil 2005 eksperdikohtumise, kus arutati WHO poolt 1998. aastal kehtestatud toksilisuse ekvivalentfaktorite (TEFide) väärtuste muutmist. Sellel kohtumisel muudeti mitme TEFi väärtusi, eeskätt PCBde, oktaklooritud analoogide ja pentaklooritud furaanide puhul. Teave uute TEFi väärtuste ja nende ainete esinemise kohta toidus on koondatud Euroopa Toiduohutusameti (EFSA) teaduslikku aruandesse „Toidus ja söödas esinevate dioksiinide sisalduse seire tulemused” (Results of the monitoring of dioxin levels in food and feed) (4). Sellepärast tuleks uute TEFi väärtuste arvessevõtmiseks häiretasemeid muuta.

               (6)

               Kogemused on näidanud, et teatavate toiduainete puhul ei tule häiretaseme ületamisel alustada uurimist. Sellistel juhtudel ei ole häiretaseme ületamise põhjuseks konkreetne allikas, millest lähtuvat saastet oleks võimalik vähendada või kõrvaldada, vaid üldine keskkonnasaaste. Seetõttu ei ole niisuguste toiduainete puhul häiretasemete kehtestamine vajalik.

               (7)

               Eelöeldut arvestades tuleks soovitus 2006/88/EÜ asendada käesoleva soovitusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
   1.   Liikmesriigid kontrollivad vastavalt oma söödatoorainete, söötade ja toiduainete tootmise, kasutamise ja tarbimise ulatusele pisteliste proovidega dioksiinide, dioksiinitaoliste PCBde ja teiste PCBde sisaldust söödas ja toiduainetes.
   2.   Direktiivi 2002/32/EÜ ja määruse (EÜ) nr 1881/2006 sätete rikkumise korral ning juhtudel, kui leitakse, et dioksiinide ja/või dioksiinitaoliste PCBde tase ületab toiduainete puhul käesoleva soovituse lisas ja sööda puhul direktiivi 2002/32/EÜ II lisas määratud häiretaseme, peaksid liikmesriigid koostöös ettevõtjatega

               a)

               algatama uurimise saasteallika kindlakstegemiseks;

               b)

               võtma meetmeid saastamise vähendamiseks või kõrvaldamiseks.

         3.   Liikmesriigid teavitavad komisjoni ja teisi liikmesriike oma järeldustest, uurimistulemustest ja meetmetest saastamise vähendamiseks või saasteallika kõrvaldamiseks.
   Soovitus 2006/88/EÜ tunnistatakse kehtetuks alates 1. jaanuarist 2012.

      Brüssel, 23. august 2011

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         John DALLI

      (1)  EÜT L 140, 30.5.2002, lk 10.

      (2)  ELT L 364, 20.12.2006, lk 5.

      (3)  ELT L 42, 14.2.2006, lk 26.

      (4)  EFSA Journal 2010; 8(3):1385, http://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/doc/1385.pdf

      LISA
      Dioksiinid (polüklooritud dibenso-para-dioksiinide (PCDD) ja polüklooritud dibensofuraanide (PCDF) summa, väljendatuna Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) toksilisusekvivalendina, kasutades toksilisuse ekvivalentfaktoreid WHO-TEF) ning dioksiinitaolised polüklooritud bifenüülid (PCB), väljendatuna WHO toksilisusekvivalendina, kasutades toksilisuse ekvivalentfaktoreid WHO-TEF. Inimeste tervist ähvardava ohu hindamisel kasutatavad WHO-TEFid põhinevad 2005. aasta juunis Genfis peetud Maailma Terviseorganisatsiooni rahvusvahelise kemikaaliohutuse programmi (IPCS) eksperdikohtumise järeldustel (Martin Van den Berg et al., The 2005 World Health Organization Re-evaluation of Human and Mammalian Toxic Equivalency Factors for Dioxins and Dioxin-like Compounds. Toxicological Sciences 93(2), 223–241 (2006)).

                  Toiduained

                  Dioksiinide + furaanide häiretase (WHO-TEQ) (1)

                  Dioksiinitaoliste PCBde häiretase (WHO-TEQ) (1)

                  Liha ja lihatooted (välja arvatud söödav rups), (2) mis on saadud

                              —

                              veistelt ja lammastelt

                  1,75 pg/g rasva kohta (3)

                  1,75 pg/g rasva kohta (3)

                              —

                              lindudelt

                  1,25 pg/g rasva kohta (3)

                  0,75 pg/g rasva kohta (3)

                              —

                              sigadelt

                  0,75 pg/g rasva kohta (3)

                  0,5 pg/g rasva kohta (3)

                  Segarasv

                  1,00 pg/g rasva kohta (3)

                  0,75 pg/g rasva kohta (3)

                  Kasvatatud kalade ja vesiviljelustoodete lihaskude

                  1,5 pg/g märgkaalu kohta

                  2,5 pg/g märgkaalu kohta

                  Toorpiim (2) ja piimatooted, (2) sealhulgas piimarasv

                  1,75 pg/g rasva kohta (3)

                  2,0 pg/g rasva kohta (3)

                  Kanamunad ja munatooted (2)

                  1,75 pg/g rasva kohta (3)

                  1,75 pg/g rasva kohta (3)

                  Puuviljad, köögiviljad ja teraviljad

                  0,3 pg/g toote kohta

                  0,1 pg/g toote kohta

         (1)  Sisalduse ülempiir: sisalduse ülempiir arvutatakse eeldusel, et kõigi allpool määramispiiri olevate eri analoogide sisaldus võrdub määramispiiriga.

         (2)  Käesolevas kategoorias loetletud toiduained, nagu on määratletud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruses (EÜ) nr 853/2004, millega sätestatakse loomset päritolu toidu hügieeni erieeskirjad (ELT L 139, 30.4.2004, lk 55).

         (3)  Häiretasemeid ei kohaldata toiduainete suhtes, mis sisaldavad alla 2 % rasva.


				|

		52012PC0005

			Soovitus: NÕUKOGU OTSUS, millega määratakse kindlaks, et Ungari ei ole võtnud vastusena nõukogu 7. juuli 2009. aasta soovitusele tõhusaid meetmeid /* COM/2012/05 final - 2012/ () */

			   	Soovitus:
NÕUKOGU OTSUS,
millega määratakse kindlaks, et Ungari ei ole
võtnud vastusena nõukogu 7. juuli 2009. aasta soovitusele tõhusaid
meetmeid
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 126 lõiget 8,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust
ning arvestades järgmist:
(1)
Vastavalt aluslepingu artiklile 126 peavad
liikmesriigid hoiduma ülemäärasest valitsemissektori eelarvepuudujäägist.
(2)
Stabiilsuse ja kasvu pakt põhineb eesmärgil tagada
riigi rahanduse usaldusväärsus, mis on vajalik hindade stabiilsuse ning
töökohtade loomist soodustava tugeva ja püsiva majanduskasvu tagamiseks.
Stabiilsuse ja kasvu pakt hõlmab nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust
(EÜ) nr 1467/97 ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse kiirendamise ja
selgitamise kohta,[1]
mis võeti vastu, et soodustada valitsemissektori eelarve ülemäärase puudujäägi
viivitamatut kõrvaldamist.
(3)
Nõukogu, tegutsedes komisjoni soovituse alusel,
otsustas 5. juulil 2004 aluslepingu artikli 104 lõike 6 kohaselt, et Ungaril on
ülemäärane eelarvepuudujääk[2].
Samal päeval ning samuti komisjoni soovituse alusel võttis nõukogu artikli 104
lõike 7 kohaselt vastu soovituse, milles paluti Ungari ametiasutustel
võtta meetmeid keskpika perioodi raamistikus, et vähendada eelarvepuudujääk
2008. aastaks tasemele alla 3 % SKPst.
(4)
2005. aasta jaanuaris kooskõlas Euroopa
Ühenduse asutamislepingu artikli 104 lõikega 8 oli nõukogu seisukohal, et
Ungari ei olnud võtnud tõhusaid meetmeid vastuseks nõukogu soovitusele, ning
andis 2005. aasta märtsis Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 104 lõike 7
alusel uue soovituse, milles kinnitas 2008. aasta täheaega ülemäärase
eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks. Pärast Ungari eelarveväljavaadete olulist
halvenemist otsustas nõukogu 2005. aasta novembris, et Ungari ei olnud
teist korda järginud Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 104
lõike 7 kohaseid soovitusi. Seepärast esitas nõukogu 2006. aasta oktoobris
Ungarile kolmanda soovituse Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 104 lõike 7
alusel, millega pikendati ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamise tähtaega
2009. aastani. 2009. aasta juulis oli nõukogu seisukohal, et Ungari
ametiasutused on võtnud tõhusaid meetmeid vastusena 2006. aasta oktoobri
soovitustele. Võttes arvesse tugevat majanduslangust majandus- ja finantskriisi
raames, esitas nõukogu Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 104
lõike 7 kohase läbivaadatud (kolmanda) soovituse.
(5)
Nõukogu 2009. aasta juuli soovituses kutsuti
Ungari ametiasutusi üles kõrvaldama ülemäärane eelarvepuudujääk hiljemalt
2011. aastaks. Täpsemalt soovitati Ungaril piirata eelarvepositsiooni
halvenemist 2009. aastal, tagades võetud ja teatavaks tehtud
parandusmeetmete range rakendamise, et saavutada eemärk 3,9 % SKPst.
Lisaks soovitati alates 2010. aastast rangelt rakendada vajalikke
konsolideerimismeetmeid, et struktuurne puudujääk jätkuvalt väheneks ja
valitsemissektori eelarve puudujääk hakkaks uuesti vähenema, toetudes suuremal
määral struktuurimeetmetele, et tagada riigi rahanduse püsiv paranemine. Nõukogu
soovitas ka kindlaks määrata ja õigeaegselt vastu võtta konsolideerimismeetmed,
mis on vajalikud ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks 2011. aastaks
ja eelarve konsolideerimiseks 2010. ja 2011. aastal kokku 0,5 % SKPst.
Ungari ametiasutustel soovitati ka tagada valitsemissektori võla suhte kindel
vähenemine.
(6)
Komisjon võttis 27. jaanuaril 2010 vastu teatise
nõukogule, milles järeldas, et kõnealusel ajal kättesaadava teabe põhjal oli
Ungari võtnud tõhusaid meetmeid vastusena nõukogu 2009. aasta juuli soovitustele,
eelkõige võttes arvesse konsolideerimismeetmeid 1½ % SKPst, et saavutada
2009. aasta puudujäägieesmärk 3,9 % SKPst, pensioni- ja
sotsiaalhüvitiste süsteemi struktuurireforme, mis aitavad kaasa
2010. aasta puudujäägieesmärgi 3,8 % SKPst saavutamisele, ning
edusamme seoses uue eelarveraamistiku rakendamisega. Samal ajal juhtis komisjon
tähelepanu ka märkimisväärsetele riskidele.
(7)
Meetmete puhul, mida Ungari on võtnud vastusena
aluslepingu artikli 104 lõike 7 kohasele nõukogu soovitusele, et kõrvaldada
ülemäärane eelarvepuudujääk 2011. aastaks, jõuti pärast uut hinnangut, mis
muu hulgas põhineb komisjonile ja nõukogule 15. detsembril 2011 esitatud
üheksandal ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse eduaruandel, järgmistele
järeldustele:
–
2010. aastal ületas tegelik eelarvepuudujääk
eesmärki 0,4 % SKPst, kusjuures 2010. aastal oli majanduskasv suurem
kui prognoositi komisjoni talituste 2009. aasta kevadprognoosis, mis oli
olnud nõukogu 2009. aasta juuli soovituste aluseks. 2011. aastal
asendub valitsemissektori eelarve tasakaal ülejäägiga (nii valitsuse prognoosi
kui ka komisjoni talituste 2011. aasta sügisprognoosi kohaselt), kuid ainult
tänu ühekordsele tulule mahus 9¾ % SKPst, mis on seotud pensionivarade
ülekandmisega erapensioniskeemidest riiklikusse sambasse, ning ühekordsele
tulule 0,9 % SKPst, mis laekub majandusharudes (telekommunikatsiooni-,
energia-, jaekaubandus- ja finantssektor) kehtestatud maksudest . Ilma
ühekordsete meetmeteta oleks eelarvepuudujääk olnud ligikaudu 6 % SKPst ning
seega märgatavalt ületanud aluslepingu kohast kontrollväärtust, mis on 3 %
SKPst. Ungari ametiasutused prognoosisid oma ülemäärase eelarvepuudujäägi
menetluse 2011. aasta sügise teatises eelarve ülejäägiks 3,9 % SKPst.
Komisjoni talituste 2011. aasta sügisprognoosi kohaselt on eelarve ülejääk
mõnevõrra väiksem (3,6 % SKPst), eelkõige seepärast, et arvesse on võetud
ühistranspordi ettevõtete võla osalist ülevõtmist (0,2 % SKPst). Võttes
arvesse hiljutist teavet ühekordsete tulude kohta, mis saadi pärast 2011. aasta
sügisprognoosi koostamise lõppkuupäeva, võib ülejääk olla veelgi väiksem.
Struktuurne eelarvepuudujääk suurenes 2010. aastal 1½ % ning
2011. aastal 1¼ %, seega kokku 2¾ % SKPst, kusjuures nõukogu
soovitus oli tagada kõnealusel kahel aastal eelarve konsolideerimine kokku
mahus vähemalt 0,5 % SKPst, mida oli vaja, et kõrvaldada puudujääk
2011. aasta tähtajaks jätkusuutlikult. Kõnealune struktuurse
eelarvepositsiooni halvenemine kajastab asjaolu, et maksukärpeid, mis
moodustasid rohkem kui 2 % SKPst, ei korvatud struktuursete meetmetega
piisavalt.
–
2012. aasta eelarveprojektis on
puudujäägieesmärk 2,5 % SKPst, mis on kooskõlas 2011. aastal ajakohastatud
lähenemisprogrammiga. Selle saavutamiseks sisaldab eelarve ettepanek mitut
meedet, mis ametiasutuste sõnul moodustavad kokku peaaegu 4 % SKPst,
kusjuures 0,7 % SKPst pannakse erakorralise reservi puhvrina kõrvale.
Komisjoni talituste 2011. aasta sügisprognoosi kohaselt aga moodustab
valitsemissektori eelarve puudujääk 2012. aastal 2,8 % SKPst. See
eelarveprojektiga võrreldes kõrgem puudujääginäitaja kajastab lisaks muudele
asjaoludele nii 1 protsendipunkti võrra madalamat majanduskasvu prognoosi
2012. aastaks kui ka tulude ja kulude arengu konservatiivsemat hinnangut.
Samal ajal oletatakse kooskõlas asjaomaste õigusaktidega, et erakorralist
reservi eeldatavasti ei kasutata. Olenemata sellest järgitakse kontrollväärtust
3 % SKPst ainult tänu ühekordsele tulule, mis moodustab peaaegu 0,9 %
SKPst ja tuleneb eespool kirjeldatud erakorralistest maksudest.
–
Vastavalt komisjoni talituste 2011. aasta
sügisprognoosile ning tavapärase eelduse põhjal, et poliitikat ei muudeta,
peaks eelarvepuudujääk taas suurenema 2013. aastal 3,7 %-ni SKPst.
See tuleneb peamiselt asjaolust, et erakorraliste maksude järkjärgulist
kaotamist mahus ligikaudu 0,9 % SKPst eeldatavasti ei tasakaalustata
kõnealusel aastal struktuurireformide kavast saadava täienda kokkuhoiuga.
–
Võttes aluseks eelarvearengu alates 2011. aasta
sügisprognoosi avaldamisest, näib 2012. aasta prognoos 2,8 % SKPst
ikka veel usutav (võtmata arvesse makromajandusliku keskkonna hiljutist
halvenemist). See on seletatav asjaoluga, et valitsuse poolt 15. detsembril
2011 vastu võetud uue konsolideerimispaketi (0,4 % SKPst)
eelarvepuudujääki vähendav mõju on üldiselt tasakaalustatud eelarvepuudujääki
suurendavate muudatustega, mis tehti eelarveprojekti, ning pangandussektoriga
15. detsembril 2011 sõlmitud kokkuleppe netokuludega, mida ei ole veel
asjakohaselt nullitud täiendavate konsolideerimise meetmetega.
–
Võttes arvesse struktuurireformi kava mõnda
täiendavat täpsustust (asjaomased valitsuse ja parlamendi otsused on
üksikasjalikult esitatud 2011. aasta detsembri eduaruandes),
2012. aasta positiivseid tulemusi ning pangandussektoriga sõlmitud
kokkuleppest tulenevat netokulu, võiks 2011. aasta sügisprognoosis
esitatud 2013. aasta eelarvepuudujäägi prognoosi langetada 3,7 %-lt
SKPst 3¼ %-le SKPst, mis on siiski selgelt kõrgem kui puudujäägi
kontrollväärtus 3 %. Erinevus kõnealuse ajakohastatud hinnangu ja ametliku
eesmärgi (2,2 % SKPst) vahel tuleneb eelkõige asjaolust, et kuna puuduvad
konkreetsed meetmed, siis ligikaudu poolt struktuurireformi kava ei saa arvesse
võtta. Ülejäänud erinevus võrreldes ametliku eesmärgiga on seotud kõrgema
kuluprognoosiga eelkõige riigi omanduses olevate transpordiettevõtete ja
maanteede hoolduse valdkonnas ning sisaldab ka majanduskasvu prognooside
mõningast erinevust.
–
On oht, et tulemused osutuvad ajakohastatud
keskpika perioodi prognoosidest halvemateks. On ka võimalus, et tulud laekuvad
jätkuvalt oodatust paremini ka 2012. ja 2013. aastal. Siiski eeldatakse,
et negatiivsete riskide mõju on suurem. Eelkõige on pärast 10. novembril
2011 avaldatud 2011. aasta sügisprognoosi suurenenud kõigi tähtaegade
intressimäärad, vahetuskurss on nõrgenenud ning keskpika perioodi
majandusväljavaated näivad olevat halvenenud. Kui neid tegureid arvesse võtta,
tuleks nii 2012. kui ka 2013. aasta eelarvepuudujäägi prognoose veelgi
suurendada ½ % SKPst, mille tulemusena oleks eelarvepuudujääk vastavalt
veidi üle 3 % SKPst ja 3¾ % SKPst.
–
2011. aasta sügisprognoosi kohaselt peaks
valitsemissektori koguvõlg suurenema 2013. aastaks taas peaaegu
77 %-ni SKPst, võttes arvesse nii eelarvepuudujäägi prognoositud näitajaid
kui ka prognoose vahetuskursi kohta, kusjuures eelarvepuudujääk ajutiselt
vähenes 2011. aastal tulenevalt pensionivarade ülevõtmisest
erapensioniskeemidest. Kui keskpika perioodi eelarveprognoose ajakohastada
ainult pärast prognoosi koostamise lõppkuupäeva vastu võetud uute meetmete
põhjal, siis 2012. aasta prognoositud võlasuhe jääks peamiselt samaks ning
paraneks ainult veidi 2013. aastal. Eelarveprognoosi täiendava võimaliku
läbivaatamise tagajärjel, võttes arvesse eelkõige kõrgemaid intresse, ungari
forinti ja euro vahetuskurssi, mis 2011. aasta lõpul oli 311 (see on ligikaudu
12 % nõrgem kui sügisprognoosis kasutatud tehniline eeldus) ning nõrgemat
makromajanduslikku keskkonda, oleks võla suhe 2011. aastal siiski
ligikaudu 80 %, pärast mida see stabiliseeruks nii 2012. kui ka
2013. aastal tasemel ligikaudu 78,5 %, kusjuures nõukogu soovitas, et
valitsemissektori võla suhet tuleks kindlal viisil vähendada.
(8)
Üldine järeldus on, et kuigi Ungari ametlikult
järgib kontrollväärtuse 3 % SKPst saavutamist 2011. aastaks, ei
põhine see ülemäärase eelarvepuudujäägi struktuursel ja jätkusuutlikul
kõrvaldamisel. Eelarve ülejääk 2011. aastal tuleneb märkimisväärsetest
ühekordsetest tuludest mahus rohkem kui 10 % SKPst, millega kaasneb
struktuurse eelarvepositsiooni halvenemine 2010. ja 2011. aastal kokku
2¾ % SKPst, võrreldes soovitatud eelarvepositsiooni parandamisega kokku
0,5 % SKPst. Kuigi ametiasutused rakendavad 2012. aastal
märkimisväärseid struktuurseid meetmeid, järgitakse kontrollväärtust 3 %
SKPst taas vaid tänu ühekordsetele meetmetele mahus peaaegu 1 % SKPst.
Eeldatavasti ületab 2013. aastal eelarvepuudujääk (3¼ % SKPst) taas
aluslepingu kohase kontrollväärtuse, seda isegi pärast täiendavate meetmete
arvessevõtmist, millest on teatatud pärast komisjoni talituste 2011. aasta
sügisprognoosi. Kõrgem eelarvepuudujääk 2013. aastal tuleneb peamiselt
asjaolust, et ajutised ühekordsed tulud järk-järgult kaotatakse, nagu oli
kavandatud, kuid mitte kõiki kavandatud struktuurireforme ei ole piisavalt
täpsustatud. Kokkuvõttes toetab see järeldust, et Ungari ametiasutuste
reageering nõukogu 7. juuli 2009. aasta soovitusele vastavalt aluslepingu
artikli 104 lõikele 7 ei ole olnud piisav,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Ungari ei ole võtnud tõhusaid meetmeid
vastusena aluslepingu artikli 104 lõike 7 kohaselt antud nõukogu 7. juuli
2009. aasta soovitusele.
Artikkel 2
Käesolev otsus
on adresseeritud Ungarile.
Brüssel, 11.1.2012
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
[1]               EÜT L 209, 2.8.1997, lk 6.
[2]               ELT L
389, 30.12.2004, lk 27. Kõik Ungari ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust
käsitlevad dokumendid on esitatud järgmisel veebisaidil: http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/index_en.htm.


				|

		52014DC0407

			Soovitus: NÕUKOGU SOOVITUS, milles käsitletakse Eesti 2014. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Eesti 2014. aasta stabiilsusprogrammi kohta /* COM/2014/0407 final */

Soovitus:
NÕUKOGU SOOVITUS,
milles käsitletakse Eesti 2014. aasta
riiklikku reformikava
ja esitatakse nõukogu arvamus Eesti 2014. aasta stabiilsusprogrammi kohta
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148
lõiget 4,
võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997.
aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning
majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta,[1] eriti selle
artikli 5 lõiget 2,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust[2],
võttes arvesse Euroopa Parlamendi
resolutsioone[3],
võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee
arvamust,
võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
võttes arvesse majanduspoliitika komitee
arvamust
ning arvestades järgmist:
(1)
Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks
komisjoni ettepaneku käivitada uus tööhõive ja majanduskasvu strateegia
„Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel
ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa
jätkusuutliku majanduskasvu potentsiaali ja konkurentsivõime suurendamiseks.
(2)
Nõukogu võttis 13. juulil 2010 komisjoni
ettepanekute põhjal vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika
üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril 2010 otsuse
liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta; mõlemat dokumenti koos
nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid
arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitikas.
(3)
Riigipead ja valitsusjuhid võtsid 29. juunil
2012 vastu majanduskasvu ja töökohtade loomise kokkuleppe, millega nähakse ette
sidus raamistik meetmete võtmiseks liikmesriikide, ELi ja euroala tasandil ning
võimaldatakse kasutada kõiki võimalikke hoobasid, vahendeid ja poliitikaid. Nad
tegid otsuse liikmesriikide tasandil võetavate meetmete kohta, rõhutades
eelkõige kindlat kavatsust saavutada strateegia „Euroopa 2020” eesmärgid ja
rakendada riigipõhised soovitused.
(4)
Nõukogu võttis 9. juulil 2013 vastu soovituse
Eesti 2013. aasta riikliku reformikava kohta ja esitas arvamuse Eesti
ajakohastatud stabiilsusprogrammi (2012-2017) kohta. Kooskõlas määrusega (EL)
nr 473/2013[4]
esitas komisjon 15. novembril 2013 arvamuse Eesti 2014. aasta
eelarvekava kohta[5].
(5)
Komisjon võttis 13. novembril 2013 vastu
iga-aastase majanduskasvu analüüsi,[6]
mis tähistab majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2014) algust.
Samal päeval võttis komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 alusel vastu
häiremehhanismi aruande,[7]
milles ei nimetatud Eestit liikmesriigina, mille olukorda tuleb põhjalikult
analüüsida.
(6)
Euroopa Ülemkogu kiitis 20. detsembril 2013
heaks prioriteedid finantsstabiilsuse tagamiseks, eelarve konsolideerimiseks ja
majanduskasvu hoogustamiseks. Ülemkogu toonitas vajadust jätkata
diferentseeritud ja majanduskasvu soodustavat eelarve konsolideerimist,
taastada tavapärased majandusele laenuandmise tingimused, edendada
majanduskasvu ja konkurentsivõimet, tegeleda töötuse probleemiga ja
majanduskriisi sotsiaalsete tagajärgedega ning moderniseerida avalikku haldust.
(7)
Eesti esitas 8. mail 2014 oma 2014. aasta
riikliku reformikava ja 29. aprillil 2014 oma 2014. aasta
stabiilsusprogrammi. Selleks et võtta arvesse kõnealuste dokumentide
omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.
(8)
2014. aasta stabiilsusprogrammis esitatud
eelarvestrateegia eesmärk on pidada kinni keskpika perioodi eelarve-eesmärgist
ja luua piisavad eelarvepuhvrid majanduslikult raskeks ajaks. Programmis kinnitatakse
eelmist keskpika perioodi eelarve-eesmärki – struktuurset ülejääki –, mis on
stabiilsuse ja kasvu paktiga nõutust rangem. Eesti ümberarvutatud struktuurne
eelarvepositsioon halveneb 2014. aastal eeldatavalt 0,1 protsendipunkti võrra
SKPst, kaldudes seega kõrvale nõutavast kohandamiskavast, enne kui paraneb 0,4
protsendipunkti võrra SKPst 2015. aastal ja jääb aastatel 2016–2017
tasakaalulähedaseks. Lisaks sellele osutab programm kulueesmärgist
kõrvalekaldumise ohule 2014. aastal ja märkimisväärse kõrvalekaldumise
ohule 2015. aastal. Üldiselt sisaldab keskpika perioodi eelarve-eesmärgi
saavutamise kohandamiskava riski seoses stabiilsuse ja kasvu pakti nõuete
täitmisega. Programmi fiskaalprognooside aluseks olev makromajanduslik
stsenaarium, mida ei ole kinnitanud sõltumatu üksus, on realistlik ja üldiselt
kooskõlas komisjoni 2014. aasta kevadprognoosiga. Komisjoni prognoosi
kohaselt suureneb struktuurne eelarvepuudujääk 2014. aastal 0,1 % võrra SKPst
ja tulemuseks on 0,3 % suurune lõhe SKPst võrreldes nõutava kohandamisega ja
oluline kõrvalekaldumine kaheaastase perioodi jooksul hinnatuna. Komisjoni
prognoosi kohaselt halveneb struktuurne eelarvepositsioon 2015. aastal
veel 0,2 % võrra SKPst, osutades olulisele kõrvalekaldumisele nõutavast
kohandamisest, mis on vajalik keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamiseks.
Olulist kõrvalekaldumist kulueesmärgist prognoositakse ka aastatel 2014–2015.
Lähtudes 2014. aasta stabiilsusprogrammile antud hinnangust ja komisjoni
prognoosist ning toimides kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1466/97, on nõukogu
arvamusel, et 2014. ja 2015. aastal on oht keskpika perioodi eelarve-eesmärgist
oluliselt kõrvale kalduda. Majandus- ja rahaliidu stabiilsuse, koordineerimise
ja juhtimise lepingu täitmiseks kehtestatud struktuurse eelarvetasakaalu reegel
jõustus Eestis uue riigieelarve seadusega 23. märtsil 2014, kuid seda reeglit
tuleb veel täiendada mitmeaastaste kulueesmärkide siduvamaks muutmisega.
(9)
Tööturu valdkonnas on tehtud märkimisväärseid
edusamme noorte töötuse ja pikaajalise töötuse vähendamisel. Erilist tähelepanu
tuleb pöörata meetmetele, millega luuakse madalapalgalistele töötajatele
stiimulid töötamiseks. Vaja on täiendavaid jõupingutusi, et tegeleda suureneva
tööjõupuudusega, sealhulgas sellisega, mille põhjuseks on vananemine ning
tööturult väljumine terviseprobleemide või puude tõttu. Töövõime reformi
õigeaegne vastuvõtmine ja rakendamine koos juurdepääsu tagamisega vajalikele
teenustele on seetõttu väga oluline. Perepoliitikale tehtavate kulutuste
kulutõhusust saaks veelgi suurendada, näiteks suunates osa vanemahüvitisteks
ettenähtud vahenditest tõhusamate meetmete, sealhulgas lastehoiuteenuste
toetamisele. See peaks looma head eeldused naiste varajaseks tööturule
naasmiseks ja vähendama püsivat suurt soolist palgalõhet. Tuleb suurendada
jõupingutusi ettevõtluse edendamiseks ja töökohtade loomiseks väljaspool
Tallinna ja Tartut asuvates piirkondades, et ennetada majandusarengu erinevuste
suurenemist ja vähendada töötust, eelkõige madala kvalifikatsiooniga inimeste
hulgas.
(10)
Hariduse ja koolituse valdkonnas võeti hiljuti
vastu reformid, mille eesmärk on viia hariduse korraldus ja õppekavad
vastavusse tööturu vajadustega. Vaja on täiendavaid jõupingutusi, et
lihtsustada üleminekut hariduse omandamiselt tööellu. Vaja on süstemaatilisi
jõupingutusi, eelkõige kaasates sotsiaalpartnerid, et suurendada osalust
kutsehariduses ja -koolituses ning väljaõppes töökohal, eelkõige tööpraktikas.
Elukestva õppe strateegia rakendamisel on vaja teha suuri jõupingutusi, et
pakkuda hädavajalikku täiendõpet, ümberõpet ja kvalifikatsioonitasemeid,
eelkõige tööturul halvemas olukorras olevatele inimestele. Aruka
spetsialiseerumise raamistik, mis hõlmab ettevõtluse ja majanduskasvu
strateegiat ning teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni strateegiat,
keskendub ühistele prioriteetidele, tegeledes samas põhjalikult konkreetsete
teemavaldkondadega. Majanduse väiksust silmas pidades tuleks jätkata
jõupingutusi teadus- ja arendustegevuse ja innovatsioonisüsteemi
rahvusvahelistamiseks ja prioriseerimiseks.
(11)
Eesti ressursimahukus on jätkuvalt väga suur.
Avaliku sektori hoonete energiatõhususe valdkonnas on tehtud edusamme, kuid
jõupingutusi tuleb jätkata ja suurendada, eelkõige elu- ja tööstushoonete
sektoris. Jäätmekäitluse ja prügilasse ladestamise valdkonnas on tehtud olulisi
edusamme, kuid tuleb tagada ringlussevõtu majanduslik elujõulisus. Transpordi
arengukava meetmed tuleb rakendada, eelkõige võimaldamaks Eestil ohjeldada
heitkogustega kauplemise süsteemi väliste sektorite CO2
heitkoguseid. Kaubaveo energiatõhusust on võimalik suurendada, võttes
kasutusele säästvamaid transpordiliike. Ühistransporditeenuse kasutamist on
võimalik veelgi suurendada, parandades piirkondlike transpordivõrkude
vastastikust täiendavust ning bussi ja raudtee reisijateveo omavahelist
ühilduvust. Erasõidukite kasutamine suureneb, kuid sõiduautopargi keskmine
vanus on ELi keskmisest peaaegu kaks korda kõrgem ja uued sõiduautod on ELis
kõige saastavamate hulgas. Keskkonnastiimuleid, sealhulgas maksustamine, on
vaja oluliselt tugevdada. Kuigi piiriüleste energiaühenduste valdkonnas on
astutud paljulubavaid samme, on Eesti energiaturu täielikuks ühendamiseks ELiga
vaja veel aega ja investeeringuid.
(12)
Suurenevad piirkondlikud erinevused kombineerituna
negatiivsete demograafiliste suundumuste, ebatõhususe ja kohalike omavalitsuste
omavahelise puuduliku koostööga vähendavad Eesti arengupotentsiaali. Osaliselt
peegeldab see püsivat vastuolu fiskaalvõimekuse ja kohustuste vahel väikestes
omavalitsustes, aga ka piiratud mastaabisäästu. Tõhusamate ja
juurdepääsetavamate kvaliteetsete avalike teenuste osutamine kohalikul
tasandil, lähtudes teeninduspiirkondadest ja teenuste miinimumstandarditest,
eelkõige transpordi, pikaajalise hoolduse, alushariduse ja sotsiaalteenuste
valdkonnas, on aktiveerimise ja tööturumeetmete tulemuslikkuse eeldus.
(13)
Komisjon hindas Euroopa poolaasta raames
põhjalikult Eesti majanduspoliitikat. Ta on hinnanud stabiilsusprogrammi ja
riiklikku reformikava. Hindamisel on võetud arvesse kõnealuste dokumentide
asjakohasust Eesti eelarve- ja sotsiaal-majanduspoliitika jätkusuutlikkuse
seisukohast, aga ka nende vastavust ELi õigusnormidele ja suunistele, pidades
silmas vajadust tugevdada liidu üldist majandusjuhtimist, lisades tulevastesse
riiklikesse otsustesse ELi tasandi panuse. Euroopa poolaasta raames koostatud
komisjoni soovitused kajastuvad allpool esitatud
soovitustes 1–5.
(14)
Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu
Eesti stabiilsusprogrammiga tutvunud ja tema arvamus[8] selle kohta kajastub
eelkõige soovituses 1.
(15)
Komisjon on Euroopa poolaasta raames analüüsinud ka
kogu euroala majanduspoliitikat. Sellele analüüsile tuginedes on nõukogu
esitanud konkreetsed soovitused liikmesriikidele, kelle vääringuks on euro.
Eesti peaks tagama ka nende soovituste täieliku ja õigeaegse rakendamise,
SOOVITAB Eestil võtta ajavahemikus
2014–2015 järgmisi meetmeid:
1.           Tugevdada
2014. aasta eelarvemeetmeid, võttes arvesse vastavalt komisjoni 2014. aasta
kevadprognoosile tekkivat lõhet 0,3% SKPst, mis osutab riskile kalduda
oluliselt kõrvale stabiilsuse ja kasvu pakti nõuetest. Tugevdada oluliselt
eelarvestrateegiat, et tagada keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamine
2015. aastal ja selle järgimine edaspidi. Täiendada eelarvetasakaalu reeglit
siduvamate mitmeaastaste kulueesmärkidega keskpika perioodi eelarveraamistiku
raames ja jätkata avaliku sektori kulutuste tõhustamist.
2.           Suurendada madalapalgalistele
töötajatele suunatud meetmete kaudu stiimuleid töötamiseks. Suunata
aktiveerimiseks tehtavad jõupingutused tööturust kõige rohkem eemaldunud
inimestele, eelkõige tagades töövõime reformi õigeaegse vastuvõtmise ja
rakendamise. Suurendada perepoliitika efektiivsust ja kulutõhusust, parandades
samal ajal lastehoiuteenuste kättesaadavust ja nendele juurdepääsu. Kasutada
kooskõlastatud meetmeid majandusarengu ja ettevõtluse soodustamiseks
piirkondades, kus valitseb suur tööpuudus.
3.           Tagada haridus- ja
koolitussüsteemi vastavus tööturu vajadustele, tõsta oskuste ja
kvalifikatsiooni taset, laiendades elukestva õppe meetmeid ja süstemaatiliselt
suurendades osalust kutsehariduses ja -koolituses, sealhulgas tööpraktikas.
Veelgi tõhustada teadustegevuse ja innovatsioonisüsteemide prioriseerimist ja
spetsialiseerimist ning süvendada ettevõtjate, kõrgkoolide ja teadusasutuste
koostööd, et aidata kaasa rahvusvahelise konkurentsivõime parandamisele.
4.           Suurendada jõupingutusi
energiatõhususe tõstmiseks, eelkõige elu- ja tööstushoonete osas. Oluliselt
suurendada keskkonnastiimuleid transpordisektoris, et aidata kaasa vähem
ressursimahukale liikuvusele. Jätkata liikmesriikidest naabritega piiriüleste
energiaühenduste arendamist, et mitmekesistada energiaallikaid ja soodustada
konkurentsi Baltimaade energiaturgude parema integreerimise kaudu.
5.           Tasakaalustada paremini
kohalike omavalitsuste tulud ja neile pandud kohustused. Muuta kohalike
omavalitsuste tegevus tõhusamaks ja tagada kvaliteetsete kohaliku tasandi
avalike teenuste pakkumine, eelkõige aktiveerimismeetmeid täiendavate
sotsiaalteenuste pakkumine.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
[1]               EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.
[2]               COM(2014) 407 (final).
[3]               P7_TA(2014)0128 ja
P7_TA(2014)0129.
[4]               ELT L 140, 27.5.2013, lk 11.
[5]               C(2013) 8002 (final)
[6]               COM(2013) 800 (final).
[7]               COM(2013) 790 (final).
[8]               Vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5
lõikele 2.


title: Nõukogu soovitus,  14. märts 2006 , mis käsitleb komisjoni tegevuse heakskiitmist seoses Euroopa Arengufondi (üheksas EAF) meetmete rakendamisega 2004. eelarveaastal

text:
               18.3.2006

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 81/12

      NÕUKOGU SOOVITUS,
   14. märts 2006,
   mis käsitleb komisjoni tegevuse heakskiitmist seoses Euroopa Arengufondi (üheksas EAF) meetmete rakendamisega 2004. eelarveaastal
   (2006/223/EÜ)
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,
   võttes arvesse 23. juunil 2000. aastal Cotonous allakirjutatud AKV–EÜ partnerluslepingut, (1)

   võttes arvesse sisekokkulepet AKV–EÜ partnerluslepingu finantsprotokolli (2) kohase ühenduse abi rahastamise ja haldamise kohta, millega asutati muu hulgas üheksas Euroopa Arengufond (üheksas EAF), eriti selle sisekokkuleppe artikli 32 lõiget 3,
   võttes arvesse üheksanda Euroopa Arengufondi suhtes kohaldatavat 27. märtsi 2003. aasta finantsmäärust, (3) eriti selle artikleid 96 ja 103,
   olles läbi vaadanud üheksanda EAFi meetmete tulude ja kulude aruande ja 2004. aasta 31. detsembri seisuga koostatud bilansi ning kontrollikoja aruande 2004. eelarveaasta kohta koos komisjoni vastustega, (4)

   arvestades, et vastavalt nimetatud sisekokkuleppe artikli 32 lõikele 3 annab Euroopa Parlament nõukogu soovitusel komisjonile heakskiidu üheksanda EAFi finantshalduse kohta,
   arvestades, et 2004. eelarveaastal on komisjon üheksanda EAFi meetmeid üldiselt rahuldavalt rakendanud,
   SOOVITAB KÄESOLEVAGA Euroopa Parlamendil kiita heaks komisjoni tegevus seoses üheksanda EAFi meetmete rakendamisega 2004. eelarveaastal.

      Brüssel, 14. märts 2006

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         K.-H. GRASSER

      (1)  EÜT L 317, 15.12.2000, lk 3.

      (2)  EÜT L 317, 15.12.2000, lk 355.

      (3)  ELT L 83, 1.4.2003, lk 1.

      (4)  ELT C 301, 30.11.2005, lk 249.


title: Nõukogu soovitus, 12. juuli 2011 , milles käsitletakse Taani 2011. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Taani ajakohastatud lähenemisprogrammi (2011–2015) kohta

text:
               20.7.2011

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 213/1

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   12. juuli 2011,
   milles käsitletakse Taani 2011. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Taani ajakohastatud lähenemisprogrammi (2011–2015) kohta
   2011/C 213/01
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 9 lõiget 3,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   pärast konsulteerimist majandus- ja rahanduskomiteega,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               26. märtsil 2010 nõustus Euroopa Ülemkogu komisjoni ettepanekuga käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia „Euroopa 2020. aastal”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub võtmetähtsusega valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks.

               (2)

               Nõukogu võttis 13. juulil 2010 vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta (2010–2014) ning 21. oktoobril 2010 otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta, (2) mis moodustavad koos „koondsuunised”. Liikmesriike kutsuti üles oma riiklikus majandus- ja tööhõivepoliitikas koondsuuniseid arvesse võtma.

               (3)

               12. jaanuaril 2011 võttis komisjon vastu esimese iga-aastase majanduskasvu analüüsi, millega algab ELi majanduse juhtimise uus tsükkel ja majanduspoliitika integreeritud eelkoordineerimise „Euroopa poolaasta”, mis omakorda on koostatud kooskõlas Euroopa 2020. aasta strateegiaga.

               (4)

               25. märtsil 2011 kinnitas Euroopa Ülemkogu eelarve konsolideerimise ja struktuurireformide prioriteedid (kooskõlas nõukogu 15. veebruari ja 7. märtsi 2011. aasta järeldustega ja komisjoni iga-aastase majanduskasvu analüüsi alusel). Selles rõhutati vajadust anda prioriteet eelarvete tasakaalu taastamisele ja eelarve jätkusuutlikkusele, tööpuuduse vähendamisele tööturu reformide abil ja uutele jõupingutustele majanduskasvu suurendamiseks. Selles soovitati liikmesriikidel võtta nimetatud prioriteetide alusel konkreetseid meetmeid, mida kaasata nende stabiilsus- või lähenemisprogrammidesse ning riiklikesse reformikavadesse.

               (5)

               25. märtsil 2011 kutsus Euroopa Ülemkogu lisaks liikmesriike üles osalema laiendatud euroala paktis, et esitada aegsasti oma kohustused nende kaasamiseks stabiilsus- või lähenemisprogrammidesse ning riiklikesse reformikavadesse.

               (6)

               9. mail 2011 esitas Taani oma 2011. aastal ajakohastatud lähenemisprogrammi aastateks 2011–2015 ja 2011. aasta riikliku reformikava. Vastastikuse seose arvessevõtmiseks hinnati neid kaht programmi samaaegselt.

               (7)

               Ajakohastatud lähenemisprogrammi hindamise alusel vastavalt määrusele (EÜ) nr 1466/97 on nõukogu arvamusel, et lähenemisprogrammi aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on usaldusväärne. Kuigi see põhineb veidi soodsamatel kasvueeldustel aastaks 2012 ja sellele järgnevateks aastateks, on see suurel määral kooskõlas komisjoni talituste 2011. aasta kevade prognoosiga. Lähenemisprogrammis sätestatud eelarvestrateegia eesmärk on vähendada puudujääk kooskõlas nõukogu 13. juuli 2010. aasta soovitusega alla 3 % kontrollväärtuse, ning saavutades 2015. aastaks keskpika perioodi ajakohastatud eesmärgi – esiteks saavuatda eelarve struktuurne tasakaal mitte alla – 0,5 % SKPst – ja teiseks saada 2020. aastaks eelarve tasakaalu. Selle eesmärgi saavutamiseks tehtavad kohandused on asjakohased. Lähemisprogrammi kaasatud ja parlamendi poolt 2010. aasta kevadel vastu võetud meetmeid loetakse eelarveliste eesmärkide toetamiseks piisavaks ning need tähendaksid aastatel 2011–2013 iga-aastast eelarve konsolideerimist 1 % võrra SKPst. Taani saavutab oma keskpika perioodi ajakohastatud eesmärgi lähenemisprogrammi kehtivusaja jooksul. Ohud eelarvelistele eesmärkidele on enam-vähem tasakaalustatud.

               (8)

               Taani majandus hakkas aeglustuma 2007. aasta keskpaigas, kui toimus kinnisvaraturu korrektsioon, mis põhjustas kodumaisele pangandusele probleeme, mida võimendasid maksejõuetus ja töötus. Majanduslangus oli raske, toodang vähenes 2007. aasta sügisest 2009. aasta kevadeni 8 % ja töötus tõusis 2010. aastal 7,4 %le. Tööhõive määr langes 79,8 %lt 2008. aastal 76,1 %le 2010. aastal, mõjutades eriti noori. Toodang hakkas taastuma 2009. aastal ja SKP reaalkasv jõudis 2010. aastal 2,1 %ni. Taastumisele aitasid kaasa püsiv sisenõudlus (seda ka tänu ekspansiivsele eelarvepoliitikale), laoseisude oluline kasv ja Taani peamiste kaubanduspartnerite toibumine.

               (9)

               Automaatsete stabilisaatorite ja kriisiga seotud meetmete mõjul muutus 2008. aasta valitsemissektori eelarve ülejääk 3,2 % SKPst 2009. aastal puudujäägiks 2,7 % SKPst. Vastavalt Taani 2010. aastal saadetud teatele ja komisjoni talituste 2010. aasta kevade prognoosile, et eelarve puudujääk tõuseb 2010. aastal üle 5 % SKPst, algatati 2010. aasta juulis Taani suhtes ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus. Ehkki pensionifondi tootlikkuse maksustamisega seotud ootamatud ja ajutised juhutulud viisid eelmisel aastal eelarve puudujäägi stabiliseerumiseni tasemel 2,7 % SKPst, peaks puudujääk komisjoni talituste 2011. aasta kevadprognoosi kohaselt 2011. aastal taas suurenema umbes 4 %ni SKPst, mis rõhutab vajadust jätkuvate jõuliste konsolideerimismeetmete järele 2012. ja 2013. aastal nagu oli eelnevalt kavandatud. See tähendab 2010. aasta konsolideerimislepingus vastuvõetud meetmete ranget rakendamist ja kulude järelevalvet, nagu sätestatud lähenemisprogrammis, et tagada ülemäärase puudujäägi kõrvaldamine 2013. aastaks. Potentsiaalse SKP keskpika perioodi kasvuprognoosi taustal ning arvestades kaalutlusmeetmeid, tagab kuluprognoos vajaliku kohandamise keskpika perioodi eesmärgi suunas. Komisjoni viimase hinnangu kohaselt on riigi rahanduse pikaajalist jätkusuutlikkust ohustavad riskid madalad.

               (10)

               Eelarveliste eesmärkide saavutamiseks on oluline range kontroll, et vältida korduvat ülekulutamist kohalike ja piirkondlike omavalitsuste tasandil. Viimased 20 aastat on avaliku sektori kulud eelarvelisi eesmärke pidevalt ületanud. Valitsus on juba võtnud mõningaid meetmeid selle probleemi lahendamiseks ja kavatseb võtta kasutusele lähenemisprogrammis kirjeldatud uue kulude kontrolli kava, mille üle teostaks sõltumatut järelevalvet Taani Majandusnõukogu.

               (11)

               Demograafiliste tegurite tõttu väheneb töötav elanikkond (15–64 aastased) perioodil 2010–2025 umbes 1,5 % ja 2040. aastaks peaaegu 5 %. Keskpikas perioodis võib majanduse taastumine, nagu näitasid majanduskasvu aastad, tööturgu pingestada. Vaatamata niigi kõrgele tööjõus osalemise määrale on ruumi tööjõu pakkumist veelgi suurendada. 60–64 aastaste hulgas on levinud varane vabatahtlik pensionile jäämine, mille tulemusena on selle vanuserühma tööhõive määr üksnes 40 %. Lisaks saab 10 % alla 40aastases töötavast elanikkonnast kas töövõimetushüvitisi või töötab subsideeritud ametikohtadel.

               (12)

               Alates 1995. aastast on tootlikkus langenud. Üks selle võimalikest põhjustest on nõrk õppeedukus. Ehkki Taani kulutab haridussüsteemile jätkuvalt palju raha, on mitmes olulises valdkonnas õppetulemused vaid keskpärased ja Taani noorte haridustase on ELis tagantpoolt neljas. 2009. aastal oli vaid 70,1 % 20–24 aastastest omandanud vähemalt teise taseme ülemise astme hariduse (ELi keskmine on 78,6 %) (3) ja PISA testi tulemused on keskpärased. Haridus- ja kutseõppeasutustest väljalangemise määrad on suhteliselt kõrged, peaaegu 50 % noorte kutseharidusasutuste õpilastest ei lõpeta kooli. Peale selle ei ole umbes 20 % noortest 10 aastat pärast põhikooli lõpetamist jõudnud teise taseme alumise astme haridusest kaugemale. Haridussüsteemi kvaliteedi parandamine aitaks tulevikus ära hoida ka oskuste mittevastavust tööturu nõudlusele, kus praegu on kvalifitseerimata töötajate üleküllus ja kvalifitseeritute puudus. Tootlikkuse kasv on olnud eriti nõrk ehitus- ja teenindussektoris. Eriti käib see kohalike teenuste, jaesektori, hulgikaubanduse ja isikuteenuste kohta, kus on vähene konkurents; teatavates sektorites võivad kõrged turutõkked põhjustada näiteks vahendite jaotuse, mis ei ole optimaalne. Maakasutusseadused on ranged, piirates tootlikkust suurendava mastaabisäästu võimalusi jaesektoris. Parandamaks asjaolu, et ainult umbes 25 % riigihangetest on avalikud, on valitsus käivitanud strateegia konkurentsi suurendamiseks avalike teenuste valdkonnas, suurendades järk-järgult riigihankeid kohalikes omavalitsustes ja piirkondades, ning määranud kohalikele omavalitsustele uue eesmärgi, mille kohaselt 2015. aastaks peab 31,5 % kõigist hangetest olema avalikud.

               (13)

               Kodumajapidamiste võlakoormus on SKPga võrreldes suurim ELis. 2004.–2007. aasta kinnisvarabuumi tagajärjel kuhjunud võla tase tekitab potentsiaalse ohu majanduslikule ja rahanduslikule stabiilsusele. Ehkki neid ohte leevendavad Taani keeruka hüpoteegipõhise väärtpaberituru iseärasused ja enamiku kodumajapidamiste üldiselt tugev finantsolukord (kus varad ületavad suuresti võlgu), võeti kinnisvarahindade korrigeerimise järellainetuses vaid piiratud meetmeid kinnisvarahindade protsükliliste kõikumiste amortiseerimiseks.

               (14)

               Taani on võtnud laiendatud euroala pakti raames mitmeid kohustusi. Eelarve jätkusuutlikkuse parandamiseks on jõutud kokkuleppele karmistada sanktsiooniõigust kohaliku tasandi kulude kontrolli suhtes ning valitsus kavatseb esitada kulupiirmäärasid käsitleva seaduse eelnõu. Tööhõivemeetmed on suunatud tööhõive edendamisele tööea pikendamise kaudu pensionireformi teel. Konkurentsivõime edendamiseks mõeldud konkreetseid algatusi sisaldav konkurentsivõime pakett on suunatud peamiselt ehitus- ja teenustesektorile. Lisaks nimetatud kohustustele rakendatakse hüvitiskava (dowry scheme), et et hõlbustada raskustes pankade puhul erasektori lahendusi ja aidata parandada finantsilist stabiilsust. Nimetatud kohustused ja meetmed on kogumina seotud pakti nelja valdkonnaga. Üldiselt langevad meetmed kokku iga-aastase majanduskasvu analüüsi järelmeetmetega ning on suunatud Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärkide saavutamisele, eriti tööhõive valdkonnas. Ehkki suurt osa võetud kohustustest on juba täitma hakatud, tuleks lähitulevikus rakendada olulisi meetmeid eelarvedistsipliini tugevdamiseks (kohalikul tasandil) ja tööhõive edendamiseks. Kõnealuseid kohustusi on hinnatud ja soovitustes arvesse võetud.

               (15)

               Komisjon on hinnanud lähenemisprogrammi ja riiklikku reformikava, kaasa arvatud laiendatud euroala pakti raames võetud kohustused. Komisjon on võtnud arvesse mitte ainult nende olulisust Taani jätkusuutlikule eelarve- ja sotsiaalmajanduspoliitikale, vaid ka nende vastavust ELi eeskirjadele ja suunistele, arvestades vajadust tugevdada ELi majanduse üldist juhtimist, pakkudes tulevastele riiklikele otsustele ELi tasandi sisendit. Seda arvesse võttes on komisjon seisukohal, et jätkuvaid jõulisi jõupingutusi eelarve konsolideerimiseks tuleks teha 2011. aastal ja ka edaspidi. Samuti tuleks astuda samme, et suurendada veelgi tööjõu pakkumist, vähendades varast pensionilejäämist ja tegeledes konkreetsete elanikkonnarühmadega, parandada hariduse kvaliteeti, tugevdada konkurentsi peamistest sektorites ja stabiliseerida veelgi kinnisvaraturgu.

               (16)

               Võttes arvesse kõnealust hindamist ja nõukogu 16. juulil 2010. aastal Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 126 lõike 7 alusel antud soovitust, on nõukogu vaadanud läbi Taani 2011. aasta ajakohastatud lähenemisprogrammi. Nõukogu arvamust (4) peegeldab eriti tema allpool punktis 1 esitatud soovitus. Võttes arvesse Euroopa Ülemkogu 25. märtsi 2011. aasta järeldusi, on nõukogu vaadanud läbi Taani riikliku reformikava,

         SOOVITAB KÄESOLEVAGA Taanil võtta ajavahemikul 2011–2012 järgmisi meetmeid.

               1.

               Rakendada eelarve konsolideerimise meetmed 2011., 2012 ja 2013. aastal ja tagada vastavalt kavale aastail 2011–2013 eelarve korrigeerimine keskmiselt vähemalt 0,5 % SKPst aastas ja kõrvaldada ülemäärane puudujääk 2013. aastaks kooskõlas ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse raames antud nõukogu soovitustega. Seejärel tagada vastavalt kavale vajalik kohandamine keskpika perioodi eesmärgi suunas. Kiirendada valitsemissektori eelarve puudujäägi vähendamist juhul, kui majandustingimused osutuvad oodatust paremaks. Tugevdada kulude kontrolli, võttes vastu kohaliku, piirkondliku ja keskvalitsuse kulude ülemmäärad, mis on kooskõlas üldiste keskpika perioodi eelarveliste eesmärkidega.

               2.

               Võtta tööhõive tugevdamiseks ja riigi rahanduse jätkusuutlikkuse tagamiseks samme, et tõsta pikaajalise tööjõu pakkumist, rakendades hiljuti läbi viidud vabatahtliku varase pensionilejäämise kava reformi, reformida töövõimetuspensionid ja suunata subsideeritud tööhõivekavad paremini kõige haavatavamatele elanikkonnarühmadele.

               3.

               Kiirendada reforme haridussüsteemi kvaliteedi tõstmiseks. Vähendada õppeasutustest väljalangemise määrasid, eelkõige kutseõppesektoris, ja suurendada praktikakohtade arvu.

               4.

               Astuda samme konkurentsitõkete kõrvaldamiseks, eriti kohalike teenuste ja jaekaubandussektoris, vaadates läbi maa kasutamist reguleerivad õigusaktid ning avades riigihanked kohalikes omavalitsustes ja piirkondades.

               5.

               Toetades hiljutise hinnakorrigeerimise järgset kinnisvaraturu stabiliseerumist, kaaluda ennetusmeetmeid kinnisvaraturu ja finantssüsteemi keskpika perioodi stabiilsuse tugevdamiseks, kaasa arvatud hüpoteegi- ja omandimaksusüsteemi toimimise ülevaatamise kaudu.

      Brüssel, 12. juuli 2011

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  Kehtivus 2011. aastal tagatud nõukogu 19. mai 2011. aasta otsusega 2011/308/EL liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (ELT L 138, 26.5.2011, lk 56).

      (3)  Kuigi on täheldatud, et Taanis alustavad õpilased oma haridusteed üldiselt hiljem kui muudes liikmesriikides ning omandavad teise taseme ülemise astme hariduse üle 24 aasta vanusena. 85 % 25–34-aastastest elanikest on omandanud vähemalt teise taseme ülemise astme hariduse.

      (4)  Nähtud ette nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 9 lõikes 3.


				|

		52014DC0427

			Soovitus: NÕUKOGU SOOVITUS, milles käsitletakse Soome 2014. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Soome 2014. aasta stabiilsusprogrammi kohta /* COM/2014/0427 final */

			   	Soovitus:
NÕUKOGU SOOVITUS,
milles käsitletakse Soome 2014. aasta
riiklikku reformikava
ja esitatakse nõukogu arvamus Soome 2014. aasta stabiilsusprogrammi kohta
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148
lõiget 4,
võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997.
aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning
majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta,[1] eriti selle
artikli 5 lõiget 2,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu
16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku
tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta[2], eriti selle artikli 6
lõiget 1,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust[3],
võttes arvesse Euroopa Parlamendi
resolutsioone[4],
võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee
arvamust,
võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
ning arvestades järgmist:
(1)
Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks
komisjoni ettepaneku käivitada uus tööhõive ja majanduskasvu strateegia
„Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning
keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa
jätkusuutliku majanduskasvu potentsiaali ja konkurentsivõime suurendamiseks.
(2)
Nõukogu võttis 13. juulil 2010 komisjoni
ettepanekute põhjal vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika
üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril 2010 otsuse
liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta; mõlemat dokumenti koos
nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid
arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitikas.
(3)
Riigipead ja valitsusjuhid võtsid 29. juunil
2012 vastu majanduskasvu ja töökohtade loomise kokkuleppe, millega nähakse ette
sidus raamistik meetmete võtmiseks liikmesriikide, ELi ja euroala tasandil ning
võimaldatakse kasutada kõiki võimalikke hoobasid, vahendeid ja poliitikaid. Nad
tegid otsuse liikmesriikide tasandil võetavate meetmete kohta, rõhutades
eelkõige kindlat kavatsust saavutada strateegia „Euroopa 2020” eesmärgid ja
rakendada riigipõhiseid soovitusi.
(4)
Nõukogu võttis 9. juulil 2013 vastu soovituse
Soome 2013. aasta riikliku reformikava kohta ja esitas arvamuse Soome
ajakohastatud stabiilsusprogrammi (2012–2016) kohta. Kooskõlas määrusega (EL)
nr 473/2013[5]
esitas komisjon 15. novembril 2013 arvamuse Soome 2014. aasta
eelarvekava kohta[6].

(5)
Komisjon võttis 13. novembril 2013 vastu
iga-aastase majanduskasvu analüüsi,[7]
mis tähistab majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2014) algust.
Samal päeval võttis komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 alusel vastu
häiremehhanismi aruande,[8]
milles nimetati Soomet liikmesriigina, mille olukorda tuleb põhjalikult
analüüsida.
(6)
Euroopa Ülemkogu kiitis 20. detsembril 2013
heaks prioriteedid finantsstabiilsuse tagamiseks, eelarve konsolideerimiseks ja
majanduskasvu hoogustamiseks. Ülemkogu toonitas vajadust jätkata
diferentseeritud ja majanduskasvu soodustavat eelarve konsolideerimist,
taastada tavapärased majandusele laenuandmise tingimused, edendada
majanduskasvu ja konkurentsivõimet, tegeleda töötuse probleemiga ja
majanduskriisi sotsiaalsete tagajärgedega ning moderniseerida avalikku haldust.
(7)
Komisjon avaldas 5. märtsil 2014 määruse (EL) nr
1176/2011 artikli 5 alusel Soome suhtes läbi viidud põhjaliku analüüsi
tulemused[9].
Komisjoni analüüsi põhjal võib järeldada, et Soomes esineb endiselt
makromajanduslik tasakaalustamatus, mis nõuab järelevalvet ja
poliitikameetmeid. Eelkõige tuleb ka edaspidi pöörata tähelepanu viimaste
aastate halbadele eksporditulemustele, mis on tingitud tööstuse
restruktureerimisest ning kulupõhistest ja mittekulupõhistest konkurentsivõime
teguritest.
(8)
Soome esitas 17. aprillil 2014 nii oma
2014. aasta riikliku reformikava kui ka 2014. aasta
stabiilsusprogrammi. Selleks et võtta arvesse kõnealuste dokumentide
omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.
(9)
2014. aasta stabiilsusprogrammis esitatud
eelarvestrateegia eesmärk on naasta 2015. aastal keskpika perioodi
eelarve-eesmärgi juurde, säilitada struktuurne eelarvepositsioon seatud
eesmärgi tasemest kõrgemal kogu eeloleva programmiperioodi jooksul ning hoida
valitsemissektori eelarve alates 2017. aastast tasakaalus. Soome keskpika
perioodi eelarve-eesmärk, milleks on viia struktuurne puudujääk 0,5 %-ni
SKPst, vastab stabiilsuse ja kasvu pakti nõuetele. Soome saavutas oma keskpika
perioodi eelarve-eesmärgi 2013. aastal ja kavatseb 2014. aastal selle lähedal
püsida, olles samal ajal vastavuses ka kulueesmärgiga. Soome plaanib 2015.
aastal püsida keskpika perioodi eelarve-eesmärgist kõrgemal ja jätkata
kooskõlas kulueesmärgiga. See vastab üldjoontes stabiilsuse ja kasvu pakti
nõuetele. Samal ajal koguvõla suhe suureneb ja ületab prognooside kohaselt
2015. aastal ajutiselt 60 % SKPst, seda peamiselt nõrkade
makromajanduslike väljavaadete tõttu. Eelarveprognooside aluseks olev
makromajanduslik stsenaarium, mis ei ole koostatud sõltumatult, on usutav,
ehkki see on pisut optimistlikum kui komisjoni kevadprognoos 2014. ja 2015.
aasta majanduskasvu kohta. Komisjoni 2014. aasta kevadprognoosi kohaselt
on 2014. aastal ette näha struktuurse eelarvepositsiooni halvenemist 0,3 %
võrra SKPst, mis tähendab kõrvalekaldumist keskpika perioodi
eelarve-eesmärgist, ja selle paranemist 0,6 % võrra SKPst 2015. aastal,
samas kui kulueesmärgist peetakse mõlemal aastal kinni. Tuginedes oma hinnangus
programmile ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 kohaselt komisjoni koostatud
prognoosile, on nõukogu seisukohal, et Soome saavutab eeldatavalt oma programmi
eesmärgid, mis on üldjoontes kooskõlas stabiilsuse ja kasvu paktiga.
(10)
Pikemas perspektiivis on Soome jätkusuutlikkus
suures ohus, kuna elanikkonna vananemisega seotud kulud avaldavad mõju
eelarvele. Soome on mõistnud mahajäämust jätkusuutlikkusest ja esitas
2013. aastal struktuuripoliitika programmi, mille eesmärk on mahajäämus
likvideerida ja taaskäivitada majanduskasv. Veel üheks oluliseks sammuks on
valitsemissektori kululimiidid ja 2014. märtsi eelarvekava ajavahemikuks
2015–2018, milles nähakse ette kohandusmeetmeid, struktuurireforme ja
investeeringute suurendamist. Tulude poole kohandusmeetmed puudutavad peamiselt
tulu- ja tootemaksu tõusu.
(11)
Avalike teenuste tõhusus ei ole sammu pidanud
erasektori tootlikkuse arenguga. Soome valmistab ette omavalitsusstruktuuri,
tervishoiu ja sotsiaalteenuste haldusreforme. Omavalitsusstruktuuri reform
tugineb omavalitsuste vabatahtlikul ühinemisel, millega kaasnevad riigipoolsed
rahalised stiimulid. Vabatahtlike ühinemiste tulemus on veel ebaselge.
Sotsiaalhoolekande ja tervishoiuteenuseid hakkavad pakkuma viis piirkondlikku
asutust ning omavalitsused jätkavad osalemist teenuste osutamisel. Kõik
üksikasjad ei ole veel teada. Õiguslik ettepanek kavatsetakse teha 2014. aasta
sügisel. Uued struktuurid peaksid olema kehtestatud 2017. aasta alguseks. 2013.
aasta juuli seadus, milles käsitletakse eakamate inimeste teovõimet ja milles
pööratakse enam tähelepanu ennetusele, rehabilitatsioonile ja iseseisvale
elamisele, peaks aitama vähendada vajadust hooldekodude järele ning sisaldama
pikaajalise hoolduse edasisi kulusid.
(12)
Soome tööjõuturu suurim probleem on endiselt seotud
tööjõu pikaajalise pakkumisega, kuna tööturult lahkuvate inimeste arv on praegu
sisenejate omast suurem. Tööjõunõudluse täitmiseks tulevikus tuleb pikendada
töötatud aega ja suurendada tööjõupakkumist. Valitsuse 2013. aasta
struktuuripoliitika programmis on meetmed töötatud aja pikendamiseks ja
tööjõunõudluse parandamiseks, samuti suurendatakse tööleasumisega seotud
stiimuleid. Soome vähendab võimalusi varem pensionile jääda, kuid endiselt on
alles nn töötustunnelid, mille puhul eakamatel töötutel on teatavatel
tingimustel võimalik kasutada töötushüvitist kuni pensionile minekuni. Hiljuti
kehtestatud oodatava eluea koefitsient ja pensioniõiguse määra
kolmekordistamine näib avaldavat vaid piiratud mõju pensionile jäämise
tavadele. Kuna oodatav eluiga kasvab prognoositust kiiremini ja inimesed ei
soovi kauem töötada, võib pensionide piisavus sattuda ohtu. Soome on endale
seadnud eesmärgi tõsta 2025. aastaks tegelikku pensioniiga vähemalt 62,4
eluaastani. On küsitav, kas eesmärk suudetakse saavutada ilma selliste uute
meetmeteta nagu seadusjärgse pensioniea tõstmine ja tugevamad pingutused eakate
töötajate tööhõive suurendamiseks. Sotsiaalpartnerid koostavad pensionireformi
käsitlevat ettepanekut, mida hakkab rakendama uus valitsus, kes astub ametisse
pärast valimisi 2015. aasta kevadel. Jõustuma peaks see 2017. aasta alguses.
Soome on võtnud asjakohased ja julged meetmed noorte ja pikaajalise töötusega
tegelemiseks. Selleks et sihtrühmas toimuksid alalised muutused tööks vajalike
oskuste ja rühma tööturu väljavaadete osas, on vaja aega.
(13)
Soome on võtnud meetmed üldise konkurentsiõhustiku
parandamiseks ning teatavat edu on saavutatud eluterve konkurentsi programmi
rakendamisel. Konkurentsiamet ja tarbijakaitseamet on ühinenud ja selle uus
struktuur on varases rakendamisjärgus. Konkurentsiseadusega kehtestati
tarbekaupade jaemüügisektoris tegutsevate kaubandusettevõtjate suhtes valitseva
seisundi piirmäär ning Soome konkurentsi- ja tarbijakaitseametile on antud
erivolitused teatavatel tingimustel sekkuda, kui avalik-õiguslike asutuste
tegevus moonutab turul konkurentsi. Soome jaekaubanduse turg on väga
kontsentreerunud ja asjaomastes õigusaktides on teatavad tegurid, mis muudavad
konkurentsi vähem tõhusaks ja tugevdavad kahe jaemüüja juhtpositsiooni. Näidete
hulgast võib leida linnaplaneerimisnõuded, mis on väga ranged nii suurte kui ka
väikeste kaubandusettevõtjate jaoks. Maa kasutamise ja planeerimise määrus on
praegu läbivaatamisel ja nüüd on võimalus muuta see eluterve konkurentsi suhtes
sõbralikumaks. Jaemüügisektor on endiselt kõige reguleeritum liikmesriikide
seas, hõlmates suurte jaemüügiettevõtete määrusega loodud konkurentsitakistusi.

(14)
Majanduskasvu ja konkurentsi taastamine on Soome
majanduse peamine probleem. Soome rahvusvaheline konkurentsivõime on väga hea,
kuid sellest hoolimata kaotas ta ajavahemikul 2007–2012 ELis oma ekspordituruosa
kõige kiiremini. Ettevõtete teadus- ja arendustegevuse maht väheneb ning
teadus- ja arendustegevuse riiklik eesmärk on veelgi kaugemale nihkunud.
Tähtsat rolli mängib see, kuidas Soome teadus- ja innovatsioonisüsteem suudab
teadus- ja arendustegevusse tehtud investeeringuid muuta uuteks uuenduslikeks
toodeteks ja teenusteks. Praegu ei ole piisavalt investeeringuid, mille abil
muuta teadus- ja arendustegevuse potentsiaal uuteks toodeteks. Piiratud arv
suuri eksportivaid ettevõtjaid, kes müüvad kitsast tootevalikut, ning Soome
väikeettevõtete vähene ekspordisuutlikkus mõjuvad negatiivselt
kaubandustulemustele ja võimalikule majanduskasvule. Ekspordipotentsiaali
tuleks ergutada, nähes väiksematele ettevõtjatele täiendavalt ette
individuaaltoetused rahvusvahelistumise jaoks. Soome on käivitanud reformid, et
suurendada suutlikkust luua innovaatilisi tooteid ja toetada tööstuse
mitmekesistamist, sealhulgas teadusasutuste ja teadustegevuse rahastamise
ulatuslik reform. 2013. aasta struktuuripoliitika programm ja valitsemissektori
kululimiidid ning 2014. aasta eelarve kava (2015–2018) ei sisalda mitte ainult
kohandamise meetmeid ja struktuurireforme, vaid ka algatusi majanduskasvu ja
innovatsiooni edendamiseks, Soomel oleks kasu ka energiavarustuse mitmekesistamisest,
eriti seetõttu, et praegu kasutatakse vaid ühte gaasitarnijat.
(15)
Komisjon hindas Euroopa poolaasta raames
põhjalikult Soome majanduspoliitikat. Ta on hinnanud stabiilsusprogrammi ja
riiklikku reformikava. Hindamisel on võetud arvesse kõnealuste dokumentide
asjakohasust Soome eelarve- ja sotsiaal-majanduspoliitika jätkusuutlikkuse
seisukohast, aga ka nende vastavust ELi eeskirjadele ja juhistele, pidades
silmas vajadust tugevdada liidu üldist majandusjuhtimist, lisades tulevastesse
riiklikesse otsustesse ELi tasandi panuse. Euroopa poolaasta raames komisjoni
koostatud soovitused kajastuvad allpool esitatud
soovitustes 1–5.
(16)
Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu
Soome stabiilsusprogrammiga tutvunud ja tema arvamus[10] selle kohta kajastub eelkõige
soovituses 1.
(17)
Võttes arvesse komisjoni põhjalikku analüüsi ja
kõnealust hindamist, on nõukogu läbi vaadanud riikliku reformikava ja
stabiilsusprogrammi. Määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 6 alusel antud nõukogu
soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 2, 4 ja 5.
(18)
Komisjon on Euroopa poolaasta raames hinnanud ka
kogu euroala majanduspoliitikat. Sellele analüüsile tuginedes on nõukogu
esitanud konkreetsed soovitused liikmesriikidele, kelle vääringuks on euro. Ka
Soome peaks tagama kõnealuste soovituste täieliku ja õigeaegse rakendamise,
SOOVITAB Soomel võtta ajavahemikus
2014–2015 järgmisi meetmeid:
1.           Tugevdada
2014. aasta eelarvemeetmeid, võttes arvesse keskpika perioodi eelarve-eesmärgi
suhtes tekkinud lõhet. 2015. aastal ja pärast seda järgida kavakohaselt
keskpika perioodi eelarve-eesmärki ning tagada, et võlakriteeriumid oleks
täidetud, jätkates samas majanduskasvu soosivat eelarvepoliitikat. Rakendada
kiirelt struktuuripoliitika programmis ja valitsemissektori kululimiitidega
ning 2014. aasta eelarve kavas (2015–2018) ettenähtud reformid, et vähendada
eelarve jätkusuutlikkuse mahajäämust ja tugevdada majanduskasvutingimusi.
2.           Tagada omavalitsusstruktuuri
ning sotsiaal- ja tervishoiuteenuseid käsitlevate käimasolevate haldusreformide
tulemuslik rakendamine, et suurendada kulutõhusust avalike teenuste osutamisel.
3.           Parandada kogu tööjõu
potentsiaali kasutamist tööturul, sealhulgas parandades tööhõivemäära ja
eakamate töötajate tööhõivet, vähendades ennetähtaegselt pensionile jäämise
võimalusi ning viies seadusjärgse pensioniea vastavusse oodatava eluea
muutustega. Parandada noorte ja pikaajaliste töötute tööturuväljavaateid,
keskendudes eriti kutseharidusele ja suunatud aktiveerimismeetmetele.
4.           Jätkata konkurentsi
suurendamist toote- ja teenusteturgudel, eelkõige jaemüügisektoris, rakendades
elutervet konkurentsi edendavat uut programmi, sealhulgas maakasutuse ja
ehitusseaduse muudatused, mis aitavad toetada elutervet konkurentsi.
5.           Suurendada
Soome suutlikkust pakkuda uuenduslikke tooteid ja teenuseid ning asutada kiire
arenguga ettevõtteid kiiresti muutuvas keskkonnas ning jätkata tööstuse
mitmekesistamist, eelkõige suurendades stiimuleid investeerida Soome ja
abistades täiendavalt väikeettevõtteid eksporditurule sisenemisel. Kiirendada Eesti-Soome
gaasiühenduse arendamist.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
[1]               EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.
[2]               ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.
[3]               COM(2014) 427 (final).
[4]               P7_TA(2014)0128 ja
P7_TA(2014)0129.
[5]               ELT L 140, 27.5.2013, lk 11.
[6]               C(2013) 8012 (final)
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 89 final.
[10]             Vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5
lõikele 2.