title: Nõukogu soovitus, 12. juuli 2016, milles käsitletakse Leedu 2016. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Leedu 2016. aasta stabiilsusprogrammi kohta

text:
               18.8.2016

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 299/69

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   12. juuli 2016,
   milles käsitletakse Leedu 2016. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Leedu 2016. aasta stabiilsusprogrammi kohta
   (2016/C 299/17)
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi resolutsioone,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,
   võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
   võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               26. novembril 2015 võttis komisjon vastu iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis tähistab majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2016) algust. 17.–18. märtsil 2016 kiitis Euroopa Ülemkogu iga-aastase majanduskasvu analüüsis esitatud prioriteedid heaks. Komisjon võttis 26. novembril 2015 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1176/2011 (2) alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles Leedut ei nimetatud ühe liikmesriigina, mille olukorda tuleb põhjalikult analüüsida. Samal päeval võttis komisjon vastu ka soovituse nõukogu soovituse kohta, milles käsitletakse euroala majanduspoliitikat. 18.–19. veebruaril 2016 kiitis Euroopa Ülemkogu soovituse heaks ja 8. märtsil 2016 võttis nõukogu selle vastu (3). Kuna Leedu rahaühik on euro ning majandus- ja rahaliidu riigid on üksteisega tihedalt seotud, peaks Leedu tagama selle soovituse täieliku ja õigeaegse rakendamise.

               (2)

               Aruanne Leedu kohta avaldati 26. veebruaril 2016. Selles hinnati Leedu edusamme 14. juulil 2015 vastu võetud riigipõhiste soovituste järgimisel ja talle strateegiaga „Euroopa 2020“ ettenähtud eesmärkide saavutamisel.

               (3)

               29. aprillil 2016 esitas Leedu oma 2016. aasta riikliku reformikava ja 2016. aasta stabiilsusprogrammi. Selleks et võtta arvesse kõnealuste dokumentide omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.

               (4)

               Asjakohaseid riigipõhiseid soovitusi on võetud arvesse Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide 2014.–2020. aasta programmide koostamisel. Nagu on nähtud ette Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013 (4) artikliga 23, võib komisjon juhul, kui on vaja toetada asjaomaste nõukogu soovituste rakendamist, nõuda, et liikmesriik vaataks läbi oma partnerluslepingu ja asjaomased programmid ning teeks nende muutmise ettepanekud. Komisjon esitas kõnealuse sätte kasutamise täiendavad üksikasjad suunistes selle kohta, kuidas rakendada meetmeid Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide tõhususe sidumiseks usaldusväärse majandusjuhtimisega.

               (5)

               Oma 2016. aasta stabiilsusprogrammis taotles Leedu 2017. aastaks ajutist kõrvalekaldumist keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamiseks vajalikust kohandamiskavast 0,6 % ulatuses SKPst, et võtta arvesse suuremaid struktuurireforme, millel on positiivne mõju riigi rahanduse pikaajalisele jätkusuutlikkusele. Ent kuni lõplikku kokkulepet ei ole saavutatud, jääb reformimeetmete sisu ja nende rakendamine ebakindlaks. Seega on Leedul küll piisavalt eelarvepoliitilist manööverdamisruumi, et ajutise kõrvalekaldumise võimalust kasutada, kuid näib, et ta ei vasta reformi rakendamisega seotud erandikõlblikkuse kriteeriumile, mis võimaldaks tal struktuurireformiklauslit kasutada. Peale selle ei ole praegu võimalik hinnata, kas reformi mõju, nagu valitsus on seda hinnanud, on usutav. Seega ei kajastu nende reformide mõju veel nõutavas 2017. aasta keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamiseks vajalikus kohandamiskavas.

               (6)

               Leedu suhtes kohaldatakse praegu stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku osa. 2016. aasta stabiilsusprogrammi kohaselt on valitsusel kavas parandada nominaalset eelarvepositsiooni 2016. aasta puudujäägilt 0,8 % SKPst 2019. aastaks ülejäägini 0,9 % SKPst. Ümberarvutatud (5) struktuurne eelarvepositsioon peaks 2016. aastal ja pärast seda ületama keskpika perioodi eelarve-eesmärki, milleks on struktuurne eelarvepuudujääk 1 % SKPst. Kohandamiskavas on 2016. aastaks ette nähtud süsteemne pensionireform, ent 2017. aastaks planeeritud struktuurireform kavas ei kajastu. Stabiilsusprogrammi kohaselt peaks valitsemissektori võla suhe SKPsse langema 2016. aasta 39,9 %-lt SKPst 2019. aastaks 35,7 %-le. Nende eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on usutav. Ent kavandatud eelarvepuudujäägi eesmärkide saavutamiseks alates 2018. aastast võetavaid meetmeid ei ole veel piisavalt täpselt kirjeldatud. Komisjoni 2016. aasta kevadprognoosi põhjal peaks struktuurne eelarvepositsioon olema 2016. aastal –1,2 % SKPst, mida võib pidada keskpika perioodi eelarve-eesmärgi lähedaseks, ja 2017. aastal –0,8 % SKPst, mis ületab keskpika perioodi eelarve-eesmärki. Stabiilsusprogrammile antud hinnangu põhjal ja komisjoni 2016. aasta kevadprognoosi arvesse võttes leitakse, et Leedu täidab eeldatavasti stabiilsuse ja kasvu pakti sätted.

               (7)

               Rahvastiku vananemisest tingitud tööealise elanikkonna vähenemine, viletsad tervisenäitajad ja tugevalt negatiivne rändesaldo võivad kahjustada Leedu majanduskasvu potentsiaali ja kokkuvõttes ka tema stabiliseerimiskava täitmist ning seada ohtu pensioni- ja pikaajalise hoolduse süsteemide jätkusuutlikkuse. Prognooside kohaselt väheneb Leedu tööealine elanikkond 2030. aastaks kokku 35 %. Kui see suundumus jätkub, vähendab see sobiva tööjõu kättesaadavust ning pikemas perspektiivis kahjustab majanduskasvu ja sotsiaalkindlustussüsteemide, eriti pensionisüsteemi jätkusuutlikkust.

               (8)

               Praegused demograafilised suundumused osutavad vajadusele teostada Leedus põhjalik pensionireform, võttes arvesse ohtusid, mis kahjustavad keskpikas perspektiivis praeguse pensionisüsteemi jätkusuutlikkust ja piisavust. Leedu vanemate inimeste vaesuse määr on üks kõrgemaid liidus. Praegu puudub riiklike pensionide indekseerimise mehhanism ning kulutused sotsiaalkindlustusest makstavatele pensionidele on suhteliselt väikesed. Parlament ei ole veel vastu võtnud valitsuse seaduseelnõu, mille eesmärk on kehtestada indekseerimismehhanism, siduda pärast 2026. aastat pensioniiga oodatava elueaga ja parandada sotsiaalkindlustuspensioni põhiosa rahastamise korda.

               (9)

               Leedu tervisenäitajad on Euroopa Liidu kehvemate seas. Vanuserühmas 20–64 eluaastat on suremus liidu suurim, mis mõjutab oluliselt potentsiaalselt olemasoleva tööjõu suurust ja tööviljakust. Tervishoiusüsteemi puuduste hulka kuuluvad liigne panustamine haiglaravile ning ennetustegevuse ja tervishoiu kesine rahastamine. Vaja on võidelda negatiivse demograafilise suundumusega.

               (10)

               Leedu peab tugevdama investeeringuid inimkapitali, et võidelda tööealise elanikkonna vähenemise negatiivse mõjuga ja toetada Leedu üleminekut kõrgema lisandväärtusega majandusele. Kuigi haridustase paraneb, on ebapiisavate põhioskustega õpilaste osakaal siiski suur. Tuleb teha jõupingutusi õpetamise kvaliteedi tagamiseks. See on äärmiselt oluline võitluseks õppetöös edasijõudmatuse ja puuduliku haridusega. Kõrghariduses on õpetamise kvaliteet ja innovatsiooni edendamise võime kehv. Püsivalt vähene osalemine täiskasvanuhariduses õõnestab püüdlusi parandada inimkapitali kvaliteeti ja suurendada tootlikkust. On märke uute oskuste nappusest teatud majandussektorites. Tulevikus süveneb see tõenäoliselt veelgi. Kiire palgakasv koos tootlikkuse kasvu aeglustumisega võivad nõrgestada kulupõhist konkurentsivõimet. Seetõttu tuleb haridussüsteem viia vastavusse tööturu vajadustega, täiustada haridussüsteemi struktuuri ja parandada selle rahastamist, arendada elukestvat õpet ning muuta aktiivne tööturupoliitika sihipärasemaks ja tulemuslikumaks. Leedu on astunud samme, et parandada aktiivse tööturupoliitika meetmeid ja muid teenuseid, millega toetatakse tööotsijaid. Siiski tuleb veel palju ära teha konkreetsete sihtrühmade, eelkõige väga pikaajaliste töötute ja vajalike oskusteta töötajate heaks. Leedu kulutused tulemuslikele tööturupoliitika meetmetele on väikesed ja sotsiaalsed turvavõrgustikud on nõrgad. Ligikaudu 27 % Leedu elanikest on vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus ning sissetulekute ebavõrdsus on üks suuremaid liidus. Valitsus kavatseb parandada töötushüvitiste ja sotsiaalabitoetuste hõlmavust ja piisavust, kuid sellekohaseid õigusakte ei ole veel vastu võetud.

               (11)

               Parlamendis on arutlusel tööseadustiku ja sotsiaalmudeli põhjalik muutmine. Eesmärk on suurendada töösuhete paindlikkust ja pakkuda rohkem turvalisust, kuid asjaomaseid õigusakte pole veel vastu võetud. Oluline on kaasata reformide elluviimisesse sotsiaalpartnerid ja laiendada sotsiaaldialoogi.

               (12)

               Investeeringud on majanduskriisi algusega võrreldes aeglaselt taastunud ning lähematel aastatel saavad need tuge ELi struktuuri- ja investeerimisfondidest. Kuid kõigis majandusharudes ei ole veel omandatud ja kasutusele võetud uut tehnoloogiat ning innovatsioon toimub aeglaselt, mis pärsib tootlikkuse kasvu. Erainvesteeringud teadusuuringutesse ja innovatsiooni on olnud tagasihoidlikud. Põhjus võib peituda selles, et ettevõtetel puuduvad stiimulid teostada uuringuid ja edendada innovatsiooni ning osaleda avaliku ja erasektori koostöös. Erainvesteeringute suurendamine võiks maandada riske, mis tulenevad sellest, et Leedu riiklikud teadus- ja innovatsiooniinvesteeringud sõltuvad ELi struktuuri- ja investeerimisfondidest. Kolmanda taseme haridussüsteemi kvaliteedi- ja innovatsiooninäitajad on puudulikud ning vähe tehakse koostööd välisriikide ülikoolide ja teaduskeskustega. Teadus- ja innovatsioonisüsteem on killustatud ja seda iseloomustab kattuvus ja dubleerimine. See takistab Leedut saavutamast innovaatiliste teadmiste suurendamiseks piisavat teadus- ja arendustegevuse suutlikkust. Leedul tuleb suurendada stiimuleid innovatsiooni ning ülikoolide ja ettevõtete koostöö edendamiseks, milleks muu hulgas tuleb arendada inimkapitali ja sellesse investeerida. See võimaldaks parandada tehnosiiret reaalmajandusse. Innovatsiooni aitaks edendada ka see, kui Leedus parandataks ettevõtete suutlikkust ammutada teadmisi väljastpoolt ja rakendada need äritegevuse eesmärkidel.

               (13)

               Komisjon on Euroopa poolaasta raames Leedu majanduspoliitikat põhjalikult analüüsinud ja avaldanud tulemused 2016. aasta riigiaruandes. Ta on hinnanud ka stabiilsusprogrammi ja riiklikku reformikava ning varasematel aastatel Leedule esitatud soovituste järelmeetmeid. Arvesse ei ole võetud mitte üksnes nende asjakohasust Leedu eelarve- ja sotsiaalmajanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, vaid ka vastavust ELi õigusnormidele ja suunistele, pidades silmas vajadust anda tulevastesse riiklikesse otsustesse ELi tasandi panus ja tugevdada nii ELi üldist majandusjuhtimist. Euroopa poolaasta raames koostatud soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 1–3.

               (14)

               Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu stabiilsusprogrammi läbi vaadanud ja tema arvamus (6) selle kohta kajastub eelkõige soovituses 1,

         SOOVITAB Leedul võtta 2016. ja 2017. aastal järgmisi meetmeid.

               1.

               Tagada, et kõrvalekalle keskpika perioodi eelarve-eesmärgist 2016. ja 2017. aastal ei ületaks süsteemse pensionireformi teostamisega seotud lubatud kõrvalekallet. Vähendada madala sissetulekuga inimeste maksukoormust, nihutades maksukoormust muudele allikatele, mis pärsivad majanduskasvu vähem; parandada maksukuulekust eelkõige käibemaksu tasumisel.

               2.

               Suurendada investeeringuid inimkapitali ja tegeleda oskuste puuduse probleemiga, parandades haridussüsteemi vastavust tööturu vajadustele ning õpetamise ja täiskasvanuhariduse kvaliteeti. Suurendada aktiivse tööturupoliitika hõlmavust ja tulemuslikkust. Suurendada sotsiaaldialoogi mehhanismide rolli. Parandada tervishoiusüsteemi toimimist, tugevdades ambulatoorset ravi, haiguste ennetamist ja tervislike eluviiside populariseerimist. Parandada töötushüvitiste ja sotsiaalabi hõlmavust ja piisavust.

               3.

               Võtta meetmeid tootlikkuse suurendamiseks ning parandada uue tehnoloogia omandamist ja kasutusele võtmist kõigis majandusharudes. Parandada innovatsioonipoliitika koordineerimist ja ergutada erainvesteeringute tegemist, muu hulgas võttes kasutusele alternatiivseid rahastamisvahendeid.

      Brüssel, 12. juuli 2016

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         P. KAŽIMÍR

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrus (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta (ELT L 306, 23.11.2011, lk 25).

      (3)  ELT C 96, 11.3.2016, lk 1.

      (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 320).

      (5)  Komisjon on teinud struktuurse eelarvepositsiooni ümberarvutuse stabiilsusprogrammist saadud teabe põhjal ja ühiselt kokkulepitud metoodikat järgides.

      (6)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikele 2.


Tähtis õiguslik teade

|

52007SC0066

Nõukogu arvamus Prantsusmaa ajakohastatud stabiilsusprogrammi kohta aastateks 2006–2010 nõukogu 7. juuli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõike 3 kohaselt  /* SEK/2007/0066 lõplik */

	[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 23.1.2007SEK(2007) 66 lõplikSoovitus:NÕUKOGU ARVAMUSPrantsusmaa ajakohastatud stabiilsusprogrammi kohta aastateks 2006–2010 nõukogu 7. juuli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõike 3 kohaselt(esitanud komisjon)SELETUSKIRIÜldine taust1. juulil 1998 jõustunud stabiilsuse ja kasvu pakt põhineb eesmärgil muuta valitsemissektori rahalised vahendid usaldusväärseks, mis on hindade stabiilsuse ning uute töökohtade loomist soodustava tugeva ja püsiva kasvu tingimuste tugevdamise vahend. Pakti reformimisel 2005. aastal tunnustati selle kasulikkust eelarvedistsipliini kehtestamisel, kuid püüti tugevdada selle tõhusust ja majanduslikku mõju ning kindlustada riigi rahanduse pikaajaline jätkusuutlikkus.Nõukogu määruses (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta[1], mis moodustab osa stabiilsuse ja kasvu paktist, on sätestatud, et liikmesriigid peavad esitama nõukogule ja komisjonile stabiilsus- ja lähenemisprogrammid ning nende iga-aastased ajakohastatud versioonid (ühisraha kasutusele võtnud liikmesriigid esitavad (ajakohastatud) stabiilsusprogrammid ja ühisraha veel mitte kasutavad liikmesriigid esitavad (ajakohastatud) lähenemisprogrammid). Prantsusmaa esitas esimese stabiilsusprogrammi 1999. aasta jaanuaris. Vastavalt määrusele esitas nõukogu 15. märtsil 1999. aastal komisjoni soovituse põhjal ning pärast konsulteerimist majandus- ja rahanduskomiteega oma arvamuse. Sama menetluse kohaselt peab komisjon ajakohastatud stabiilsus- ja lähenemisprogramme hindama ning majandus- ja rahanduskomitee neid kontrollima, samas kui nõukogul on omakorda õigus neid kontrollida.PROGRAMMI AJAKOHASTATUD VERSIOONI HINDAMISE TAUSTKomisjon on kontrollinud Prantsusmaa stabiilsusprogrammi 6. detsembril 2006. aastal esitatud viimati ajakohastatud versiooni ja võttis vastu seda käsitleva nõukogu arvamuse soovituse.Asjaolud, mille põhjal eelarvestrateegiat stabiilsusprogrammi ajakohastatud versioonis on hinnatud, on kokkuvõtlikult järgmised:1.  viimase kümne aasta majandus- ja eelarvetulemused;2.  kõige värskem hinnang riigi seisundi kohta stabiilsuse ja kasvu pakti ennetavate sätete alusel (stabiilsusprogrammi eelmise ajakohastatud versiooni kohta esitatud nõukogu arvamuse kokkuvõte) ning3.  komisjoni hinnang 2006. aasta oktoobri riiklikule reformikavale.Majandus- ja eelarvenäitajad viimastel aastatelViimase kümne aasta kogemused on näidanud, et Prantsusmaa majandustsükkel liigub suures osas kooskõlas euroala tsükliga ja on majanduskasvu taseme poolest samasugune. Siiski oli töötuse keskmine määr Prantsusmaal viimasel kümnel aastal 10%, see ületab euroala töötuse määra ühe protsendipunkti võrra. Kuigi see on viimasel ajal langenud 12,1%-lt 1997. aastal 9%ni, on see siiski suhteliselt kõrge. Prantsusmaa majanduse suhteliselt ühtne kasv on saanud jõudu peamiselt nõudlusest siseturul ja eelkõige eratarbimisest tänu majapidamiste ostujõu toetavale arengule. Majanduse nõudlust on positiivselt mõjutanud soodne poliitika, kuid selle hind on märkimisväärne eelarvetasakaalu puudumine. Eelarve tasakaalustamisega, mida alustati 2004. aastal, viidi puudujääk 2005. aastal asutamislepingu 3%-lisest kontrollväärtusest madalamale, selle tulemuseks oli ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse tühistamine 2007. aasta jaanuaris. Siiski on vaja veel tasakaalustamist, et parandada riigi rahanduse pikaajalist jätkusuutlikkust ning leevendada tulevaste majanduslanguste eelarvemõju. Eakamate töötajate madala tööhõivetaseme varem eeldatust ulatuslikum tõstmine edendaks SKT kasvu ja vähendaks survet riigi rahandusele. Järelikult on Prantsusmaa majanduse proovikivid seotud jätkusuutlikkuse ja tõhususega.Varasemale programmile nõukogu arvamuses antud hinnang24. märtsil 2006 võttis nõukogu vastu arvamuse stabiilsusprogrammi eelmise ajakohastatud versiooni kohta, mis hõlmas ajavahemikku 2005–2009, milles märkis, et „tunneb heameelt programmis võla vähendamise prioriteediks seadmise üle, kuid täheldab, et eelarve eesmärkide ja riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse saavutamisega on seotud ohud”. Ta kutsus Prantsusmaad üles „tagama vajalik struktuuriline kohandamine, et viia 2006. aastal usaldusväärselt ja jätkusuutlikult valitsemissektori puudujääk alla 3% SKTst; võtma vajalikud meetmed, et tagada kavakohane eelarve tasakaalustamine vastavalt keskpika perioodi eesmärkidele ning parandama pikaajalist jätkusuutlikkust; ning tugevdama valitsemissektori kõikide tasandite kulutusi reguleerivate eeskirjade täitmist ja järelevalvet, et tagada kulude mitmeaastastest ambitsioonikatest piirmääradest kinnipidamine”.Komisjoni hinnang 2006. aasta oktoobri riiklikule reformikavalePrantsusmaa riikliku reformikava rakendamise aruanne esitati tööhõivet ja majanduskasvu käsitleva uuendatud Lissaboni strateegia raames 5. oktoobril 2006. Prantsusmaa riiklikus reformikavas on kindlaks määratud järgmised prioriteedid: tugevaks majanduskasvuks vajalike tingimuste loomine, töötuse vähendamine ja tööhõive suurendamine ning teadmistepõhise majanduse rajamine.Komisjoni hinnang (võetud vastu 2006. aasta detsembri iga-aastase arenguaruande osana [2] ) näitas, et Prantsusmaa on olnud oma riikliku reformikava rakendamisel edukas. Prantsusmaa on eelkõige toetava makromajandusliku arengu raames püüelnud eelarve tasakaalustamise poole, püüdes võimalikku majanduskasvu suurendada eriti uute kohustuste kaudu uurimistegevuse ja uuenduslikkuse valdkonnas. Tööturu näitajaid on endiselt nõrgad.Hinnangus käsitletud põhipunktid Vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikele 1 käsitletakse hinnangus järgmisi teemasid: kas programmi aluseks olevad majandusprognoosid on realistlikud; kas liikmesriigi esitatud keskpika perioodi eelarve-eesmärk ning sellele suunatud kohandamiskava on asjakohased; kas kõnealuse kohandamiskava järgimiseks võetud ja/või kavandatud meetmed keskpika perioodi eesmärgi saavutamiseks kõnealusel ajavahemikul on piisavad; kas keskpika perioodi eesmärgi saavutamisele suunatud kohandamiskava hindamisel on majanduse tõusuaegadel kohandamine suurem ja langusaegadel väiksem ning kas euroala ja vahetuskursimehhanismis osalevate (ERM II) liikmesriikide puhul on liikmesriik oma keskpika perioodi eesmärgi saavutamisel seadnud sihiks, et eelarve tsükliliselt kohandatud tasakaal paraneb (ilma ühekordsete ja muude ajutiste meetmeteta) 0,5% SKTst aastas; keskpika perioodi eesmärgile suunatud kohandamiskava kindlaksmääramisel (liikmesriikide puhul, kes ei ole seda veel saavutanud) või keskpika perioodi eesmärgist ajutise kõrvalekaldumise lubamisel (liikmesriikide puhul, kes on selle saavutanud) peamiste struktuurireformide rakendamine, millel on pikaajaline kokkuhoidu soodustav mõju (sh võimalikku majanduskasvu suurendades) ning seega tõestatav mõju riigi rahanduse pikaajalisele jätkusuutlikkusele (tingimusel, et säilitatakse asjakohane kindlusvaru seoses kontrollväärtusega 3% SKTst suhtes ning et eelarveseisund peaks programmiperioodi jooksul taastuma keskpika perioodi eesmärgini), kusjuures eritähelepanu pööratakse pensionireformidele, millega kehtestatakse mitmesambaline süsteem, mis hõlmab kohustuslikku täielikult finantseeritavat pensionisammast; kas liikmesriigi majanduspoliitika on kooskõlas majanduspoliitika üldsuunistega. Programmi makromajanduslike prognooside usaldusväärsust hinnatakse komisjoni talituste koostatud 2006. aasta sügise majandusprognoosi põhjal, kasutades ka potentsiaalse SKT ja tsükliliselt kohandatud eelarvetasakaalu ühiselt kokkulepitud hindamismetoodikat. Majanduspoliitika üldsuunistele vastavust hinnatakse 2005.–2008. aasta integreeritud suunistes sisalduvate riigi rahanduse valdkonnas vastuvõetud majanduspoliitika üldsuuniste põhjal. Hinnangus vaadeldakse ka: võla suhte arengut ja riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse väljavaateid, millele tuleks stabiilsuse ja kasvu pakti rakendamise parandamise kohta esitatud nõukogu 20. märtsi 2005. aasta aruande kohaselt pöörata „eelarveseisundi järelevalves piisavat tähelepanu”. Komisjoni 12. oktoobri 2006. aasta teatises on sätestatud käsitlusviis pikaajalise jätkusuutlikkuse hindamiseks;[3] majanduskasvu ja tööhõivet käsitleva Lissaboni strateegia raames liikmesriikide esitatud riikliku reformikavaga ühtlustamise ulatust. Majandus- ja rahandusministrite nõukogu märkis Euroopa Ülemkogule saadetud 7. juuni 2005. aasta teates 2005.–2008. aasta majanduspoliitika üldsuuniste kohta, et riiklikud reformikavad peaksid olema stabiilsus- ja lähenemisprogrammidega kooskõlas; vastavus tegevusjuhendile,[4] milles on muu hulgas ette nähtud stabiilsus- ja lähenemisprogrammide ühtne ülesehitus ja andmetabelid. |-  Soovitus:NÕUKOGU ARVAMUSPrantsusmaa ajakohastatud stabiilsusprogrammi kohta aastateks 2006–2010 nõukogu 7. juuli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõike 3 kohaseltEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta[5], eriti selle artikli 5 lõiget 3,võttes arvesse komisjoni soovitust,olles konsulteerinud majandus- ja sotsiaalkomiteega,ON ESITANUD KÄESOLEVA ARVAMUSE.4.  [27. veebruaril 2007] vaatas nõukogu läbi Prantsusmaa ajakohastatud stabiilsusprogrammi, mis hõlmab ajavahemikku 2006–2010.5.  Programmis on kaks makromajanduslike ja eelarveprognooside stsenaariumi: nn madala ja kõrge majanduskasvu stsenaarium. Nn madala kasvu stsenaariumi, mis on kooskõlas komisjoni talituste 2006. aasta sügisprognoosidega, käsitatakse võrdlusstsenaariumina eelarveprognooside hindamisel. Praegu kättesaadava teabe põhjal tundub, et see toetub usutavatele kasvuprognoosidele, kuigi 2006. aasta puhul on ootused pisut kõrged. Selles kavandatakse kogu programmiperioodil SKT reaalkasvuks 2,25% aastas. Programmi inflatsiooniprognoos tundub samuti realistlik.6.  Komisjoni talituste 2006. aasta sügise majandusprognoosis eeldatakse 2006. aastaks valitsemissektori eelarve puudujääki veidi alla 2,7% SKTst, kusjuures stabiilsusprogrammi eelmises ajakohastatud versioonis oli seatud 2006. aasta eesmärgiks 2,9% SKTst (2005. aasta eesmärk oli 2,9%). Kuigi SKT kasvuprognoos on eelmises ja käesolevas ajakohastatud versioonis sama, 2% kuni 2,5%, tuleneb käesoleva versiooni kohaselt majanduskasv rohkem maksudest, sest see põhineb suuremal eratarbimisel. Kavandatud puudujäägi parandamist toetab punktis a) esitatud SKT kasvu kiirenemine (1,2%-lt ligikaudu 2%ni), mis suurendab tulusid (ligikaudu 5 miljardit eurot, s.o 0,3 protsendipunkti SKTst), ning b) kulude vähenemine.7.  Programmi toetab Prantsusmaa ametiasutuste ulatuslik strateegia seoses „riigi kohustusega võlga vähendada” ning seda esitletakse mitmeaastase võlavähendamise programmina, mille eesmärk on nullpuudujääk ja võla tase alla 60% SKTst 2010. aastaks. Selles on nähtud ette pidev, kuid peamiselt viimastel aastatel toimuv põhipuudujäägi vähenemine 2,7%-lt SKTst 2006. aastal (2,5% aastal 2007) 0%ni SKTst 2010. aastal, see tähendaks vähenemist kokku 2,7 protsendipunkti võrra SKTst. Esmane puudujääk 0,1% SKTst 2006. aastal muutuks alates 2007. aastast ülejäägiks ning jõuaks 2,5% SKTst 2010. aastal. Kavandatav eelarve tasakaalustamine põhineb kulutustel: see tugineb mitmeaastastel valitsemissektori kulutuste kasvuga seotud eesmärkidel, millega kaasneb (esmaste) kulude vähenemine SKT suhtes ligikaudu 3 protsendipunkti SKTst kogu perioodi jooksul. Eelmise programmiga võrreldes kinnitatakse uues versioonis üldjoontes kavandatud eelarve kohandamist peamiselt muutumatu makromajandusliku stsenaariumi tingimustes.8.  Ühiselt kokkulepitud metoodika alusel arvutatud struktuurne tasakaal (s.t eelarve tsükliliselt kohandatud tasakaal ilma ühekordsete ja muude ajutiste meetmeteta) peaks prognooside kohaselt paranema, tõustes puudujäägilt ligikaudu 2,5% SKTst 2006. aastal ülejäägini ligikaudu 0,25% SKTst programmiperioodi lõpus (2010). Nagu ka stabiilsusprogrammi eelmises ajakohastatud versioonis, on eelarveseisundi keskpika perioodi eesmärk tulenevalt programmist struktuurne tasakaal, mis kavatsetakse programmi kohaselt saavutada 2010. aastaks. Et programmi keskpika perioodi eesmärk on alammäärast (puudujääk hinnanguliselt ligikaudu 1,5% SKTst) ambitsioonikam, peaks selle saavutamine tagama kindlusvaru eesmärgi ülemäärase puudujäägi tekkimise puhuks. Keskpika perioodi eesmärk on stabiilsuse ja kasvu pakti ning tegevusjuhendiga euroala ja ERM II liikmesriikidele ettenähtud vahemikus ning peegeldab õigesti võlasuhet ja potentsiaalset keskmist majanduskasvu pikaajalises plaanis.9.  Programmi eelarveprognoosidega seotud riskid on lähiaastatel (kuni 2008. aastani) enam-vähem tasakaalustatud, kuid eelarvetulemused võivad hilisematel aastatel olla programmis kavandatust kehvemad. Lähiaastate puhul tugineb kohandamine peamiselt riigi tasandil toimuvale tugevamale kulutuste kontrollile, mida toetavad uue eelarveseadusi käsitleva põhiseadusliku seaduse[6] järkjärguline rakendamine ja ajakohastamisauditite tulemused ning mis on tõenäoline, kuigi kohalike ametiasutuste kulutuste suundumused on ohutegur. Hilisemate aastate puhul tekib sihiks seatud suurema kohandamise puhul kahtlusi, kas see saavutatakse täielikult. Ent isegi kui avalik sektor on oma kulueesmärke hästi järginud, on kavandatud ulatuslikeks piiranguteks vaja teatavaid reforme, mida programmis ei ole nimetatud. See tähendab üldisemalt, et Prantsusmaa eelarve tasakaalustamise strateegia keskmes olevate kogu avaliku sektori üldkulude ülemmäärade saavutamine koos jõustamismehhanismide ja teatavate valdkondade kulueeskirjade puudumisega eriti kohalike ametiasutuste puhul kallutavad ohud negatiivsele poolele.10.  Kõnealust riskihindamist arvestades ei pruugi programmi eelarveseisund olla piisav, et tagada keskpika perioodi eesmärgi saavutamine 2010. aastaks, nagu programmis on kavandatud. Siiski annab see iga aasta jaoks piisava varu, et ei ületataks puudujäägiläve 3% SKTst tavaliste makromajanduslike kõikumiste korral programmiperioodi lõpus ja kõige tõenäolisemalt alates 2009. aastast. Kohandamise tempo programmi keskpika perioodi eesmärgi saavutamiseks, v.a 2007. aastal, on üldiselt kooskõlas stabiilsuse ja kasvu paktiga, milles on sätestatud, et euroala ja ERM II liikmesriikidel peab struktuurne tasakaal paranema vähemalt 0,5% SKTst aastas ning et kohandamine peab majanduse tõusuaegadel olema suurem ja võib majanduse langusaegadel olla väiksem. Kuigi Prantsusmaa on alles äsja parandanud oma ülemäärast puudujääki, piirdub 2007. aastaks kavandatud kohandamine 0,3 protsendipunktiga SKTst, sest majandustingimusi ei saa hinnaga „langusajana” ning maksude paindlikkus viitab isegi „tõusuajale”.11.  Valitsemissektori koguvõlg on hinnangute kohaselt jõudnud 64,6% SKTst 2006. aastal, mis on asutamislepingus sätestatud 60%-lisest kontrollväärtusest kõrgem. Programmis prognoositakse, et võla suhe SKTsse väheneb programmiperioodi jooksul 6,5 protsendipunkti võrra. Võla suhte vähenemine võib programmi hilisemas etapis olla prognoositust vähem soodne, arvestades 1) eelnimetatud ohte eelarve-eesmärkidele ja 2) ebakindlust mittestrateegiliste varade müügi osas, mis kaldub olema ulatuslikum kui varasem keskmine. Ohtudest hoolimata tundub, et võla suhe väheneb kontrollväärtuse poole piisavalt kogu programmiperioodi jooksul.12.  Elanikkonna vananemise pikaajaline mõju eelarvele Prantsusmaal on pisut madalam kui Euroopa Liidu keskmine, kusjuures pensionikulutuste kasv on juba kehtestatud pensionireformide tõttu mõnevõrra väiksem kui mitmes teises riigis. Esialgne eelarveseisund ohustab 2005. aastaga võrreldes toimunud paranemisele vaatamata ikka veel riigi rahanduse jätkusuutlikkust, isegi enne arvessevõtmist, millist pikaajalist mõju elanikkonna vananemine eelarvele avaldab. Lisaks on koguvõla praegune tase kõrgem asutamislepingus sätestatud kontrollväärtusest. Jätkuv eelarve tasakaalustamine aitaks vähendada riigi rahanduse jätkusuutlikkusele, mis võiks säilitada või suurendada pensionireformist saadavat kasu, avalduvaid ohte. Üldiselt on Prantsusmaa riigi rahanduse jätkusuutlikkusega seotud riskid keskmised.13.  Stabiilsusprogramm sisaldab Prantsusmaa 2006. aasta oktoobri riikliku reformikava üldmõju kvaliteedihindamist keskpika perioodi eelarvestrateegia raames. Selles ei ole siiski korrapäraselt esitatud teavet riiklikus reformikavas plaanitud peamiste reformide otseste eelarvekulude või kokkuhoiu kohta, ent tundub, et selle eelarveprognoosides on võetud arvesse riiklikus reformikavas osutatud meetmete mõju riigi rahandusele. Stabiilsusprogrammis kavandatud riigi rahanduse valdkonnas võetavad meetmed näivad olevat kooskõlas riiklikus reformikavas sätestatud meetmetega.14.  Programmi eelarvestrateegia on üldiselt kooskõlas 2005.–2008. aasta integreeritud suunistes sisalduvate majanduspoliitika üldsuunistega.15.  Seoses stabiilsus- ja lähenemisprogrammide tegevusjuhendis esitatud andmenõuetega on programmis mõned lüngad kohustuslikes ja vabatahtlikes andmetes[7].Üldiselt võib teha järelduse, et pärast ülemäärase puudujäägi parandamist ning suure tulude kasvu raames on programmis seatud prioriteediks võla vähendamine ning kavandatud edusamme keskpika perioodi eesmärgi suunas kulutustel põhineva, ent mõnevõrra hiljem toimuva kohandamise kaudu. Ohud esinevad eelarvega seotud eesmärkide saavutamise puhul, eriti hilisematel aastatel.Eespool esitatud hinnangut silmas pidades soovitatakse Prantsusmaal:i) kasutada jõulisi kasvuväljavaateid ja varem eeldatust paremate 2006. aasta tulemuste positiivset mõju, et alustada varem keskpika eesmärgi saavutamiseks vajalikku kohandamist eriti 2007. aastal, pidades silmas keskpika perioodi eesmärgi saavutamist perioodi lõpuks, vähendades seejuures võlamäära ning parandades riigi rahanduse pikaajalist jätkusuutlikkust;ii) tugevdada valitsemissektori kõikide tasandite kulutusi reguleerivate eeskirjade täitmist ja järelevalvet, et tagada kulude mitmeaastastest ambitsioonikatest piirmääradest kinnipidamine.Eelarvearengu ja -prognooside võrdlus2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |Reaalne SKT (muutus, %) | SP dets 2006 | 1,2 | 2,0–2,5 | 2,0–2,5 | 2,25 | 2,25 | 2,25 |KOM nov 2006 | 1,2 | 2,2 | 2,3 | 2,1 | puudub | puudub |SP jaan 2006 | 1,5–2,0 | 2,0–2,5 | 2,25 | 2,25 | 2,25 | puudub |THHI inflatsioon (%) | SP dets 2006 | 1,9 | 2,0 | 1,9 | 1,75 | 1,75 | 1,75 |KOM nov 2006 | 1,9 | 2,0 | 1,8 | 1,9 | puudub | puudub |SP jaan 2006 | 1,9 | 1,8 | 1,75 | 1,75 | 1,75 | puudub |SKT lõhe (% potentsiaalsest SKTst) | SP dets 20061 | –0,8 | –0,6 | –0,6 | –0,5 | –0,4 | –0,3 |KOM nov 20065 | –0,8 | –0,8 | –0,7 | –0,9 | puudub | puudub |SP jaan 20061 | –0,5 | –0,4 | –0,6 | –0,8 | –0,9 | puudub |Valitsemissektori eelarve tasakaal (% SKTst) | SP dets 2006 | –2,9 | –2,7 | –2,5 | –1,8 | –0,9 | 0,0 |KOM nov 2006 | –2,9 | –2,7 | –2,6 | –2,2 | puudub | puudub |SP jaan 2006 | –3,0 | –2,9 | –2,6 | –1,9 | –1,0 | puudub |Esmane tasakaal (% SKTst) | SP dets 2006 | –0,2 | –0,1 | 0,1 | 0,7 | 1,7 | 2,5 |KOM nov 2006 | –0,2 | –0,1 | 0,0 | 0,4 | puudub | puudub |SP jaan 2006 | –0,3 | –0,3 | 0,0 | 0,6 | 1,6 | puudub |Tsükliliselt kohandatud tasakaal (% SKTst) | SP dets 20061 | –2,5 | –2,4 | –2,2 | –1,6 | –0,7 | 0,2 |KOM nov 2006 | –2,5 | –2,3 | –2,3 | –1,8 | puudub | puudub |SP jaan 20061 | –2,8 | –2,7 | –2,3 | –1,5 | –0,6 | puudub |Struktuurne tasakaal2 (% SKTst) | SP dets 20063 | –3,0 | –2,5 | –2,2 | –1,6 | –0,7 | 0,2 |KOM nov 20064 | –3,1 | –2,6 | –2,3 | –1,8 | puudub | puudub |SP jaan 2006 | –3,3 | –2,9 | –2,3 | –1,5 | –0,6 | puudub |Valitsemisektori koguvõlg (% SKTst) | SP dets 2006 | 66,6 | 64,6 | 63,6 | 62,6 | 60,7 | 58,0 |KOM nov 2006 | 66,6 | 64,7 | 63,9 | 63,3 | puudub | puudub |SP jaan 2006 | 65,8 | 66,0 | 65,6 | 64,6 | 62,8 | puudub |Märkused |1 Komisjoni talituste arvutused programmis sisalduva teabe põhjal. |2 Tsükliliselt kohandatud eelarvetasakaal (nagu eelmistes ridades), v.a ühekordsed ja ajutised meetmed. |3 Programmis esitatud ühekordsed ja ajutised meetmed (0,5% SKTst 2005. aastal ja 0,1% SKTst 2006. aastal, pärast seda 0%, kõik puudujääki vähendavad). |4 Komisjoni talituste 2006. aasta sügise majandusprognoosis esitatud ühekordsed ja muud ajutised meetmed (0,6% SKTst 2005. aastal ja 0,2% 2006. aastal; pärast seda 0%, kõik puudujääki vähendavad). |5 Vastavalt prognoositud potentsiaalsele kasvule, mis on hinnanguliselt 2,0%, 2,2%, 2,2% ja 2,3% ajavahemikul 2005–2008. |Allikas |Stabiilsusprogramm (SP); komisjoni talituste 2006. aasta sügise majandusprognoos (KOM); komisjoni talituste arvutused. |[1] EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1. Määrust on muudetud määrusega (EÜ) nr 1055/2005 (ELT L 174, 7.7.2005, lk 1). Kõik käesolevas tekstis osutatud dokumendid on kättesaadavad veebilehelhttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] Komisjoni teatis kevadisele Euroopa Ülemkogule „Majanduskasvu ja tööhõivet käsitleva uuendatud Lissaboni strateegia rakendamine – tulemuste aasta” (12.12.2006, KOM (2006) 816).[3] Komisjoni teatis nõukogule ja Euroopa Parlamendile „Riigi rahanduse pikaajaline jätkusuutlikkus Euroopa Liidus” (12.10.2006, KOM (2006) 574 (lõplik)) ning Euroopa Komisjoni majanduse ja rahanduse peadirektoraat (2006) „Riigi rahanduse pikaajaline jätkusuutlikkus Euroopa Liidus”, European Economy nr 4/2006.[4] „Täpsustused stabiilsuse ja kasvu pakti rakendamise kohta ning suunised stabiilsus- ja lähenemisprogrammide sisu ja vormi kohta”, mille on kinnitanud majandus- ja rahandusministrite nõukogu 11. oktoobril 2005.[5] EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1. Määrust on muudetud määrusega (EÜ) nr 1055/2005 (ELT L 174, 7.7.2005, lk 1). Käesolevas tekstis osutatud dokumendid on kättesaadavad veebilehelhttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[6] 2006. aastal esmakordselt rakendatud uue eelarveseadusi käsitleva põhiseadusliku seadusega (LOLF) taotletakse avaliku sektori kulutuste haldamisel suuremat läbipaistvust ja tõhusust.[7] Eelkõige puuduvad andmed kollektiivtarbimise ning lühi- ja pikaajaliste intressimäärade kohta (aastate 2008–2010 kohta).


title: Nõukogu soovitus, 10. juuli 2012 , milles käsitletakse Belgia 2012. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Belgia stabiilsusprogrammi (2012–2015) kohta

text:
               24.7.2012

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 219/5

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   10. juuli 2012,
   milles käsitletakse Belgia 2012. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Belgia stabiilsusprogrammi (2012–2015) kohta
   2012/C 219/02
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta, (2) eriti selle artikli 6 lõiget 1,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   pärast konsulteerimist majandus- ja rahanduskomiteega
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks komisjoni ettepaneku käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia, s.o strateegia „Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks.

               (2)

               Nõukogu võttis 13. juulil 2010 vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril 2010 otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta, (3) mõlemat dokumenti koos nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitikas.

               (3)

               Nõukogu võttis 12. juulil 2011 vastu soovituse (4) Belgia 2011. aasta riikliku reformikava kohta ja esitas arvamuse Belgia ajakohastatud stabiilsusprogrammi (2011–2014) kohta.

               (4)

               Komisjon võttis 23. novembril 2011 vastu teise iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis vastavalt strateegiale „Euroopa 2020” tähistab majanduspoliitika integreeritud eelkoordineerimise teise Euroopa poolaasta algust. 14. veebruaril 2012 võttis komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles nimetati Belgiat ühe liikmesriigina, kelle olukorda tuleb põhjalikult analüüsida.

               (5)

               Nõukogu võttis 1. detsembril 2011 vastu järeldused, milles kutsutakse sotsiaalkaitsekomiteed esitama koostöös tööhõivekomitee ja muude komiteedega oma seisukohad strateegia „Euroopa 2020” poliitikatsükli raames soovitatud meetmete kohta. Nimetatud seisukohad on osa tööhõivekomitee arvamusest.

               (6)

               Euroopa Parlament on kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1466/97 nõuetekohaselt kaasatud Euroopa poolaasta raames toimuvasse ning 15. veebruaril 2012 võttis ta vastu resolutsiooni tööhõive- ja sotsiaalsete aspektide kohta 2012. aasta majanduskasvu analüüsis ja resolutsiooni 2012. aasta majanduskasvu analüüsi täiendamise kohta.

               (7)

               2. märtsil 2012 kinnitas Euroopa Ülemkogu finantsstabiilsuse tagamise ja eelarve konsolideerimise prioriteedid ning majanduskasvu hoogustamise meetmed. Ülemkogu toonitas vajadust saavutada diferentseeritud ja majanduskasvu soodustav eelarve konsolideerimine, taastada tavapärased majandusele laenuandmise tingimused, edendada majanduskasvu ja konkurentsivõimet, tegelda töötuse probleemiga ja majanduskriisi sotsiaalsete tagajärgedega ning moderniseerida avalikku haldust.

               (8)

               Euroopa Ülemkogu kutsus laiendatud euroala paktiga ühinenud liikmesriike 2. märtsil 2012 üles esitama õigeaegselt kohustused, mis lisatakse nende stabiilsus- või lähenemisprogrammi ja riiklikusse reformikavasse.

               (9)

               Belgia esitas 30. aprillil 2012 oma stabiilsusprogrammi ajavahemikuks 2012–2015 ja oma riikliku reformikava 2012. aastaks. Selleks et võtta arvesse kõnealuse kahe dokumendi omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal. Samuti on komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 5 alusel põhjalikult analüüsinud, kas Belgiat mõjutab negatiivselt makromajanduse tasakaalustamatus. Komisjon järeldas oma põhjalikus analüüsis, et Belgias on väline tasakaalustamatus, kuigi see ei ole ülemäärane.

               (10)

               Määruse (EÜ) nr 1466/97 kohasele stabiilsusprogrammi hindamisele tuginedes on nõukogu arvamusel, et programmi eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium aastateks 2012 ja 2013 on usaldusväärne ning aastateks 2014 ja 2015 optimistlik, kuna neis ennustatakse märkimisväärselt suuremat SKP kasvu kui komisjoni talituste 2012. aasta kevadprognoosist tulenevates viimastes potentsiaalse majanduskasvu hinnangutes. Stabiilsusprogrammis kirjeldatud eelarvestrateegia eesmärk on viia eelarvepuudujääk allapoole 3 % SKPst 2012. aastal (2,8 protsendini SKPst, võrreldes 3,7 protsendiga SKPst 2011. aastal) ja nullini 2015. aastal. Stabiilsusprogrammis kinnitatakse veel kord varasemat struktuurse eelarveülejäägi keskpika perioodi eelarve-eesmärki 0,5 % SKPst, mis asjakohaselt kajastab stabiilsuse ja kasvu pakti nõudeid. 2012. aastaks kavandatav valitsemissektori eelarve puudujääk on kooskõlas nõukogu määratud tähtajaga ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimiseks ning kavandatud eelarve kohandamine vastab ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse raames antud soovitusele konsolideerida eelarvet struktuurselt igal aastal keskmiselt ¾ % SKPst. Valitsemissektori kulude kavandatav kasvumäär, arvestades kaalutlusõiguse raames võetud tulumeetmeid, on kooskõlas stabiilsuse ja kasvu pakti kulueesmärgiga ajavahemikul 2013–2015, kuid mitte aastal 2012. Tuginedes (ümberarvutatud) struktuursele eelarvetasakaalule, (5) prognoositakse stabiilsusprogrammis struktuurse eelarveseisundi paranemist 1,1 protsendipunkti võrra 2012. aastal ja keskmiselt umbes 0,8 % SKPst ajavahemikul 2013–2015.
               Siiski esineb siin ohte, mis tulenevad asjaolust, et alates 2013. aastast võetavaid täiendavaid meetmeid ei ole veel täpsustatud ning alates 2014. aastast on makromajanduslik stsenaarium liiga optimistlik. Stabiilsusprogrammi kohaselt valitsemissektori võlg, mis moodustas 2011. aastal 98,0 % SKPst ja ületas seega tublisti 60 % piirmäära, stabiliseerub ja väheneb seejärel 2015. aastal 92,3 protsendini, mis tähendaks piisavaid edusamme stabiilsuse ja kasvu paktis seatud võla vähendamise sihttaseme saavutamise suunas.
               Lisaks sellele on finantssektorile antud garantiidest tulenevad kaudsed kohustused erakordselt suured. Valitsemissektori mitmeaastase eeskirjadel põhineva eelarveraamistiku jaoks oleks eriti kuludega seoses kasu jõustamismehhanismidest ja/või Belgia piirkondade ja kommuunide ning kohaliku tasandi kohustustest, mis tagaksid neile määratud eelarvepuudujäägi vähendamise eesmärkide täitmise.

               (11)

               Lahendada tuleb elanikkonna vananemisega seotud kulude probleem ning saavutada puudujäägi struktuurne vähenemine, et kahandada suurt valitsemissektori võlga. Uus föderaalvalitsus leppis 2011. aasta detsembris kokku Belgia eakate sotsiaalkindlustussüsteemi reformis. Nüüd on vaja käivitatud seadusjärgsed reformid tõhusalt rakendada ja teostada nende üle järelevalvet, et tõsta tegelikku pensioniiga. Määrava tähtsusega on eakate sotsiaalkindlustusreformi toetamine meetmetega, millega toetatakse aktiivsena vananemist ja pikemat tööiga. Samuti aitaksid seda eesmärki saavutada täiendavad reformid, nagu ametliku pensioniea sidumine keskmise eeldatava elueaga.

               (12)

               Belgia finantssüsteemi ees seisavad ikka veel märkimisväärsed probleemid. Käimas on Belgia pankade restruktureerimine ja finantskriisile leevendamiseks 2008. ja 2009. aastal antud riigiabi ei ole veel täielikult tagasi makstud. Lisaks sellele on pangandus- ja avaliku sektori riskid tagatiste kõrge taseme tõttu tihedalt seotud.

               (13)

               Jooksevkonto olukord halveneb järk-järgult. Teenuste bilansi paranemine ei korva kaubavahetuse bilansi halvenemist. Belgia kaupade eksport on kahanenud mitte ainult kasvava maailmakaubanduse, vaid ka teiste euroala liikmesriikide ja euroala keskmise suhtes, mis osutab ebasoodsale riigisisesele tööjõu ühikukulude arengusuunale võrreldes Belgia peamiste kaubanduspartnerite (Madalmaad, Prantsusmaa ja Saksamaa) ja euroala kui tervikuga. Arvestades automaatse palkade indekseerimise süsteemi olemasolu, ei pruugi valitsuse jõupingutused reaalpalga tõusu piiramiseks 0,3 protsendiga ajavahemikul 2011–2012 olla piisavad, et need oleksid takistanud nominaalpalga suurenemist rohkem kui naaberriikides. Kuigi tootlikkuse tase on kõrge, on Belgia kasv väike ning vahesisendite (eelkõige energia) kulud suured. Gaasi ja elektri jaehinnad on külmutatud, et piirata inflatsiooni, kuid ei ole võetud konkreetseid meetmeid, et reformida palgaläbirääkimiste ja palkade indekseerimise süsteemi. Erasektori teadus- ja arendustegevuse intensiivsus on viimastel aastatel pidurdunud ning Belgia majanduse innovatsioonialaste tulemuste edasise parandamise seisukohalt võib osutuda suureks takistuseks kvalifitseeritud spetsialistide puudus, eelkõige loodus- ja inseneriteaduste valdkonnas.

               (14)

               Selleks et suurendada nooremate ja vanemaealiste töötajate tööhõivet ning kaasata tööjõu hulka rohkem töötuid, on võetud teatavad struktuurimeetmed. Belgia on võtnud ette oma töötushüvitiste süsteemi ulatusliku reformi. Tööturu struktuuriprobleemid on siiski alles ja nende lahendamiseks tuleks rohkem ära teha. Pidevõppes osalemise määra suurendamine ning kutsehariduse ja -koolituse reformide elluviimine on määrava tähtsusega, et parandada aktiivse tööturupoliitika tulemuslikkust, eelkõige vanemaealiste töötajate ja ebasoodsas olukorras olevate rühmade (nagu sisserändaja taustaga inimesed) puhul. Tööjõu maksukoormuse vähendamiseks ei ole tehtud märkimisväärseid edusamme. 2011. aasta juunis võeti kasutusele uus maksusoodustus kõige madalamate palkade puhul, kuid see ei ole osutunud piisavaks, et kaotada märkimisväärne töötuslõks madalaima palgaga töötajate jaoks. Ei ole võetud meetmeid, et maksukoormus langeks tööjõu asemel tarbimisele ja/või keskkonnamaksudele.

               (15)

               Paljude kaupade ja teenuste hinnad on üldiselt kõrgemad kui teistes liikmesriikides, osutades sellele, et konkurentsisurve – eriti jaekaubanduses ja võrgutööstuste puhul – ning järelevalveraamistik on nõrgad. Jaekaubanduses on ikka veel märkimisväärsed takistused ja tegevuspiirangud. Konkurentsi reguleerivate eeskirjadega piiratakse endiselt kaupluste lahtiolekuaega, kaitstakse turulolijaid uute turulesisenejate vastu ning takistatakse uute ärimudelite ja tehnoloogia levikut. Belgia võrgutööstuste sektoris takistab konkurentsi turul olevate teenusepakkujate kindel positsioon ja suuremad takistused turulesisenejatele kui teistes liikmesriikides. See tähendab, et endised monopolid võivad neis sektorites endiselt küsida kõrgemat hinda kui normaalse konkurentsiga turg võimaldaks. Belgia konkurentsiametis tehakse ümberkorraldusi, kuid ei ole veel selge, kas reformitud amet on piisavalt iseseisev ja kas tal on piisavalt vahendeid.

               (16)

               Belgia on õigel teel, et saavutada eesmärk suurendada majanduses taastuvenergia osakaalu, kuid edusammud on ebapiisavad, et saavutada eesmärk vähendada 15 % võrra kasvuhoonegaase heitkogustega kauplemise süsteemi (6) mitte kuuluvates sektorites. Kõnealuse olukorra lahendamiseks ei võtnud Belgia 2011. aastal piisavaid meetmeid ega teinud poliitilisi algatusi.

               (17)

               Belgia on võtnud mitmeid kohustusi laiendatud euroala pakti alusel. Kõnealused kohustused ja 2011. aastal võetud kohustuste rakendamine on seotud konkurentsivõime parandamise, tööhõive määra suurendamise, riigi rahanduse jätkusuutlikkuse parandamise ja finantsstabiilsuse tugevdamisega. Komisjon on hinnanud laiendatud euroala pakti raames võetud kohustuste täitmist. Allpool esitatud soovitustes on arvesse võetud kõnealuse hindamise tulemusi.

               (18)

               Komisjon hindas Euroopa poolaasta raames põhjalikult Belgia majanduspoliitikat. Hinnati stabiilsusprogrammi ja riiklikku reformikava ning esitati põhjalik analüüs. Hindamisel on arvesse võetud kõnealuste dokumentide asjakohasust Belgia fiskaal- ja sotsiaalmajanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, aga ka nende vastavust ELi eeskirjadele ja juhistele, pidades silmas vajadust tugevdada liidu üldist majandusjuhtimist, lisades ELi tasandi panuse riigi tasandil tehtavatesse otsustesse. Euroopa poolaasta raames koostatud komisjoni soovitused kajastuvad allpool 1.–7. soovituses.

               (19)

               Võttes arvesse kõnealust hinnangut, on nõukogu läbi vaadanud stabiilsusprogrammi ja nõukogu arvamus (7) selle kohta on väljendatud eeskätt 1. soovituses.

               (20)

               Võttes arvesse komisjoni põhjaliku analüüsi ja kõnealuse hindamise tulemusi, on nõukogu läbi vaadanud riikliku reformikava ja stabiilsusprogrammi. Nõukogu soovitused, mis on esitatud määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 6 alusel, kajastuvad eeskätt 1., 4., 5. ja 6. soovituses,

         SOOVITAB Belgial võtta ajavahemikus 2012–2013 järgmisi meetmeid:

               1.

               Täita 2012. aasta eelarvet, et tagada ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimine 2012. aastaks. Lisaks sellele täpsustada meetmeid, mis on vajalikud 2013. aasta ja sellele järgnevate aastate eelarvestrateegia rakendamise tagamiseks, kindlustades sel viisil ülemäärase eelarvepuudujäägi püsival alusel korrigeerimise ja piisavate edusammude tegemise keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamise suunas, sealhulgas kulueesmärgi täitmisel, ning tagada edusammude tegemine võla vähendamise sihttaseme saavutamise suunas. Kohandada eelarveraamistikku tagamaks, et eelarve-eesmärgid on siduvad nii üleriigiliselt kui ka madalamatel tasanditel, ning suurendada koormuse jagamise läbipaistvust ja vastutust kõikidel valitsustasanditel.

               2.

               Jätkata riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse parandamist elanikkonna vananemisega seotud kulude, sealhulgas tervishoiukulude vähendamise teel. Eelkõige rakendada eelpensioni- ja pensioniskeemide reformi ning võtta täiendavaid meetmed, et tagada tegeliku pensioniea tõus, sealhulgas sidudes ametliku pensioniea keskmise eeldatava elueaga.

               3.

               Stimuleerida kõige nõrgemate pankade kapitali suurendamist, et tagada pangandussektori tugevus, et see saaks täita majandusele laenuandmisel oma tavapärast rolli.

               4.

               Edendada töökohtade loomist ja konkurentsivõimet, võtta sotsiaalpartneritega konsulteerides ja kooskõlas riigisiseste tavadega meetmeid palgaläbirääkimiste ja palkade indekseerimise süsteemi reformiks. Esimese sammuna tagada, et palkade kasv võtaks paremini arvesse tööjõu tootlikkuse ja konkurentsivõime arengut, võttes järgnevaid meetmeid: i) tagades nn palganormis ette nähtud järelkorrigeerimise mehhanismide rakendamise ja edendades kõikehõlmavate lepingute kasutamist, et parandada kulupõhist konkurentsivõimet, ja ii) lihtsustades sektorisiseste kollektiivlepingute kohaldamisest loobumise klauslite kasutamist, et viia palgakasv ja tööjõu tootlikkuse muutumine kohalikul tasandil paremini kooskõlla.

               5.

               Nihutada maksukoormus olulisel määral tööjõumaksudelt majanduskasvu vähem moonutavate maksustamisvormide, sealhulgas näiteks keskkonnamaksude suunas. Jätkata juba alustatud reforme töötushüvitiste süsteemis, et vähendada mittetöötamise stiimuleid ja tugevdada keskendumist tööhõive toetamise ja tööturule kaasamise poliitikale vanemate töötajate ja haavatavate rühmade, eelkõige sisserändaja taustaga inimeste puhul. Kasutada kavandatavat edasist tööturuga seotud pädevuse regionaliseerimist ära selleks, et edendada piirkondadevahelist töötajate liikuvust ja tugevdada hariduse, pidevõppe, kutsekoolituse ja tööhõivepoliitika ühtsust. Laiendada praegusi tööturule kaasamiseks tehtavaid jõupingutusi kõikidele vanuserühmadele.

               6.

               Jätkata konkurentsi tugevdamist jaemüügisektoris, vähendades tõkkeid ja tegevuspiiranguid. Võtta meetmeid, et suurendada konkurentsi võrgutööstustes, vaadates läbi reguleerivad piirangud ja tugevdades ametiasutuste töökorraldust riigiabi eeskirjade täitmise tõhusaks tagamiseks.

               7.

               Võtta täiendavaid meetmeid, et edendada kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamise eesmärkide saavutamist ELi heitkogustega kauplemise süsteemi mitte kuuluvates sektorites, eelkõige tagades, et transpordisektor annab selle eesmärgi saavutamisse märkimisväärse panuse.

      Brüssel, 10. juuli 2012

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         V. SHIARLY

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.

      (3)  Kehtivad 2012. aastal vastavalt 26. aprilli 2012. aasta nõukogu otsusele 2012/238/EL liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (ELT L 119, 4.5.2012, lk 47).

      (4)  ELT C 209, 15.7.2011, lk 1.

      (5)  Tsükliliselt kohandatud eelarveseisund pärast ühekordsete ja ajutiste meetmete arvessevõtmist, arvutatuna komisjoni talituste poolt ümber programmis esitatud teabe alusel ja ühiselt kokkulepitud metoodikat kasutades.

      (6)  Ainult 37,9 % Belgia heitkogustest on pärit ELi heitkogustega kauplemise süsteemi kuuluvatest sektoritest. Tähtsaimatest ELi heitkogustega kauplemise süsteemi mitte kuuluvatest sektoritest on riigi olulisimad kasvuhoonegaaside heitkoguste allikad maanteeveod (21,5 %) ja energia kasutamine (38,9 %).

      (7)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikele 2.


Tähtis õiguslik teade

|

52004SC0918

Komisjoni soovitus siseturgu mõjutavate direktiivide siseriiklikesse õigusaktidesse ülevõtmise kohta  /* SEK/2004/0918 lõplik */

	[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 12.7.2004SEK(2004) 918 lõplikKOMISJONI SOOVITUSsiseturgu mõjutavate direktiivide siseriiklikesse õigusaktidesse ülevõtmise kohtaKOMISJONI SOOVITUSsiseturgu mõjutavate direktiivide siseriiklikesse õigusaktidesse ülevõtmise kohta(EMPs kohaldatav tekst)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 211,ning arvestades järgmist:1.  Liikmesriigid võivad direktiivide ülevõtmisel siseriiklikesse õigusaktidesse valida ise ülevõtmise vormi ja viisi, kuid direktiivid on siduvad neis sisalduva saavutatava eesmärgi ja tähtaja osas.2.  Mitmel tippkohtumisel, eriti 2001. aastal märtsis Stockholmis, 2002. aasta märtsis Barcelonas ning 2003. ja 2004. aasta märtsis Brüsselis peetud tippkohtumistel on Euroopa Ülemkogu tunnustanud nõuetekohaselt toimiva siseturu[1] olulisust Euroopa majanduse konkurentsivõimele ning korduvalt soovitanud liikmesriikidel omistada suurt tähtsust siseturgu mõjutavate direktiivide ülevõtmisele siseriiklikesse õigusaktidesse.3.  Euroopa Parlament[2], majandus- ja sotsiaalkomitee[3] ning regioonide komitee[4] on korduvalt väljendanud muret seoses liikmesriikide puudulike tulemustega siseturu direktiivide nõuetekohasel ja õigeaegsel ülevõtmisel. Samuti on 16. detsembri 2003. aasta institutsioonidevahelises tõhusamat seadusloomet käsitlevas kokkuleppes[5] rõhutatud, et liikmesriikidel tuleb järgida asutamislepingu artiklit 10 ning on kutsutud liikmesriike üles tagama ühenduse õigusaktide nõuetekohane ja kiire ülevõtmine siseriiklikesse õigusaktidesse ettenähtud tähtaegade jooksul.4.  Vaatamata kõnealustele üleskutsetele ning tõsiasjale, et õigeaegne ja nõuetekohane ülevõtmine on juriidiline kohustus, juhtub pidevalt, et liikmesriigid ei võta siseturu direktiive nõuetekohaselt üle nende endi kokkulepitud tähtaegade jooksul. Enamik liikmesriikidest ei täida isegi Euroopa Ülemkogu ülevõtmisele püstitatud vahe-eesmärke ning mitmed siseturu direktiivid on endiselt siseriiklikesse õigusaktidesse üle võtmata kõikides liikmesriikides, kuigi ülevõtmise tähtaeg on juba ammu möödas.5.  Siseturu direktiivide hilinenud või mittenõuetekohane ülevõtmine jätab ettevõtted ja kodanikud ilma teatavatest õigustest ja on seeläbi neile kahjulik.6.  Samuti takistab hilinenud või mittenõuetekohane ülevõtmine ettevõtetel ja tarbijatel täielikult kasu saamast nõuetekohaselt toimiva siseturu majanduslikest eelistest ning kahjustab Euroopa majanduse konkurentsivõimet tervikuna, pärssides võimet hoida kõrge sotsiaalse ühtekuuluvuse juures ühenduse majanduskasvu.7.  Kahekümne viie või rohkema liikmesriigiga Euroopa Liidus on suur oht, et direktiivide hilinenud või mittenõuetekohane ülevõtmine põhjustab siseturu killustumise ja seeläbi siseturu majanduslike eeliste kahanemise.8.  Komisjoni prioriteediks on endiselt rangete õiguslike meetmete võtmine liikmesriikide suhtes, kes ülevõtmisega hilinevad või ei tee seda nõuetekohaselt, ning õhutada liikmesriikidevahelist võrdlusmomenti avaldades korrapäraselt liikmesriikide siseturu tulemustabelit ülevõtmise olukorra kohta. Kuigi kõnealuseid meetmeid on saatnud teatav edu, esineb ülevõtmises endiselt puudusi ning see nõuab komisjonilt ja liikmesriikidelt ennetavamat lähenemisviisi.9.  2002. aasta teatises Euroopa Ühenduse õigusaktide rakendamise parema järelevalve kohta[6] kirjeldas komisjon abimeetmeid, mida ta võib pakkuda ja mida juba pakub liikmesriikidele direktiivide ülevõtmisel siseriiklikesse õigusaktidesse.10.  Siiski peavad liikmesriigid olema need, kes tagavad direktiivide õige ja nõuetekohase ülevõtmise.11.  Asutamislepingu artikliga 10 nõutakse liikmesriikidelt kõigi asjakohaste, nii üldiste kui konkreetsete meetmete võtmist, et täita kas asutamislepingust või ühenduse institutsioonide õigusaktidest tulenevaid kohustusi.12.  Euroopa Ühenduste Kohus on olnud järjekindlalt seisukohal, et liikmesriigid ei tohi õigustada direktiivides ettenähtud kohustuste ja ajapiirangute täitmatajätmist siseriiklikes õigussüsteemides olemasolevate sätete, tavade või asjaoludega.13.  Kui liikmesriigid ei suuda korduvalt direktiive nõuetekohaselt ja õigeaegselt üle võtta, tuleb vaadata riigi menetlused ja tavad uuesti läbi, et tagada kõnealuse juriidilise kohustuse järjekindel täitmine.14.  Mõnel liikmesriigil on püsivalt palju paremad ülevõtmise tulemused kui teistel, mis kajastab tõhusamate struktuuride, menetluste ja tavade olemasolu või vastuvõtmist. Ometi pole ühegi liikmesriigi menetlus laitmatu ning seega peaksid kõik mõtlema, kuidas olukorda parandada. Kooskõlas institutsioonidevaheline kokkulepega tõhusama seadusloome kohta peaksid liikmesriigid koostama ja avaldama nii nende endi kui ühenduse huvides vastavustabelid, mis näitavad võimalikult detailselt vastavust direktiivide ja ülevõtmismeetmete vahel.15.  Komisjon kuulutas oma teatises “Siseturu strateegia 2003–2006”[7], et väljastab soovituse, milles on kirjas teatav arv häid tavasid, mida liikmesriigid peaksid järgima siseturu direktiivide parema ja kiirema ülevõtmise tagamiseks.16.  Liikmesriigid on ilmutanud huvi õppida üksteise tavadest ning siseturu nõuandekomitee on neile andnud nõu heade ülevõtmistavade osas ja erinevate siseriiklike riigiõiguslike, seadusandlike ning halduseeskirjade ja -tavade suhtes, kuivõrd need võiksid mõjutada ülevõtmist.17.  Kindlaks on määratud teatav arv häid tavasid, mis aitavad liikmesriikidel siseturu direktiive õigeaegselt ja nõuetekohaselt siseriiklikesse õigusaktidesse üle võtta.18.  Iga liikmesriik peab valima menetlused ja tavad, mis tagavad kõige paremini siseturu direktiivide nõuetekohase ja õigeaegse ülevõtmise ning kasutama selliseid menetlusi ja tavasid, mis on kõnealuse liikmesriigi olukorras kõige tõhusamad, sest ühes liikmesriigis tõhusalt toimivad menetlused ja tavad ei pruugi toimida sama tõhusalt teises liikmesriigis.19.  Pidades silmas siseturu direktiivide hilinenud ülevõtmisest tingitud õiguslikku ebakindlust ja selgusetust, tuleks ettevõtteid ja kodanikke teavitada direktiivide mitteõigeaegsest ülevõtmisest ning täpsustada sellistel juhtudel kõnealuste ettevõtete ja kodanike õigused.20.  Kui rahvusparlamentidele esitatakse eelnõud rakendussätete kohta, peaks kõnealuste eelnõudega kaasas olema deklaratsioon nende vastavuse kohta ühenduse õigusaktidega teavitades seadusandjat sellest, kas asjakohane direktiiv võetakse nende abil üle täielikult või osaliselt.21.  Teatades komisjonile siseriiklike rakendussätetest tuleks ühtlasi teavitada, kas asjakohane direktiiv võetakse siseriiklikesse õigusaktidesse üle täielikult või osaliselt ning kas need on kooskõlas ühenduse õigusaktidega, ilma et see piiraks komisjoni rolli ja kohustusi asutamislepingu täitmise tagajana.22.  Kui liikmesriigid otsustavad viia läbi direktiivi ülevõtmise laiema seadusandliku tegevuse osana, võib see viia ülevõtmise tähtaja ületamiseni, samuti võib direktiivi ülevõtmiseks vajalikele tingimustele ja nõuetele lisatingimuste ja -nõuete kehtestamine takistada asjakohase direktiivi eesmärkide saavutamist,SOOVITAB KÄESOLEVAGA LIIKMESRIIKIDEL:(1) Võtta korraldavaid või muid vajalikke meetmeid, et kõrvaldada kiiresti ja tõhusalt kõnealuste siseturu direktiivide nõuetekohase ja õigeaegse ülevõtmisega seotud juriidilise kohustuse jätkuvate rikkumiste sügavamad põhjused.(2) Vaadata läbi lisas loetletud parimad tavad ning võtta vastu arvestades oma siseriiklike institutsiooniliste traditsioonidega need, mille tulemusena paraneb või võib paraneda siseturu direktiivide ülevõtmise kiirus või kvaliteet.(3) Avaldada õigeaegselt nende siseturu direktiivide nimekiri, mida ei ole täielikult siseriiklikesse õigusaktidesse õigeaegselt üle võetud, ning teavitada ettevõtteid ja kodanikke ülevõtmata direktiividest tulenevatest õigustest, mis võivad neile teatavatel asjaoludel laieneda ja seda vaatamata asjaolule, et direktiivi pole veel üle võetud; kõnealune teave peaks olema kättesaadav vähemalt valitsuse veebisaidil.(4) Tagada, et esitades rahvusparlamentidele siseriikliku eelnõu rakendussätete kohta, oleks nendega kaasas deklaratsioon kõnealuste sätete vastavuse kohta ühenduse õigusaktidega ning teave, kas nende rakendussätetega võetakse konkreetne direktiiv üle täielikult või osaliselt.(5) Anda komisjonile siseriiklike rakendussätete teatavakstegemisel teada, et nendele teadaolevatel andmetel on kõnealused rakendusmeetmed kooskõlas ühenduse õigusaktidega ning kas kõnealuste sätetega võetakse asjakohane direktiiv üle täielikult või osaliselt.(6) Hoiduda selliste tingimuste või nõuete lisamisest siseriiklikesse rakendussätetesse, mida ei ole vaja asjakohase direktiivi ülevõtmiseks, kui sellised tingimused või nõuded võivad takistada kõnealuse direktiivi eesmärkide saavutamist.(7) Tagada direktiivi ülevõtmise läbiviimisel laiema seadusandliku tegevuse osana siseriiklikul tasandil ülevõtmise tähtajast kinnipidamine.Brüssel,Komisjoni nimelKomisjoni liigeLISALIIKMESRIIKIDE TAVAD, MIS HÕLBUSTAVAD SISETURGU MÕJUTAVATE DIREKTIIVIDE NÕUETEKOHAST JA ÕIGEAEGSET ÜLEVÕTMIST SISERIIKLIKESSE ÕIGUSAKTIDESSE23.  Muuta nõuetekohane ja õigeaegne ülevõtmine püsivaks poliitiliseks ja tegevuse prioriteediks24.  Üks valitsuse kõrge ametnik, minister või riigisekretär, määratakse vastutama kõikide siseturu direktiivide siseriiklikesse õigusaktidesse ülevõtmise järelevalve ja liikmesriigi sellesisuliste tulemuste parandamise eest. Kõnealusele valitsuse liikmele pakub selles ülesandes olulist tuge valitsusjuht ning ministritele ja valitsusasutusele on selge, et valitsus peab nõuetekohast ja õigeaegset ülevõtmist esmatähtsaks.25.  Kõikidele ministritele esitatakse korrapäraselt (näiteks kord kuus) aruanne ülevõtmise olukorra kohta kõikides ministeeriumides või valitsusorganites. Sellesisulisi tulemusi arutatakse korrapäraselt ministrite kohtumistel.26.  Nõuetekohase ja õigeaegse ülevõtmise tagamiseks eraldatakse piisavad ressursid.27.  Püsiva järelevalve ja kooskõlastamise tagamine siseturu direktiivide ülevõtmisel poliitilisel ja haldustasandil28.  Üks ministeerium või valitsusorgan vastutab ülevõtmise järelevalve eest tervikuna. Kõnealune ministeerium või organ kooskõlastab ülevõtmise selle eest vastutavate ministeeriumide ning autonoomsete, piirkondlike ja kohalike valitsusorganitega ning talle saadetakse ülevõtmise kava. Kõnealune ministeerium või organ tagab, et ülevõtmise olukorda arutatakse korrapäraselt (näiteks kord kuus) ministeeriumide juhtkonnaga. Kõnealune ministeerium või organ esitab korrapäraselt (näiteks kord kuus) aruande ülevõtmise järelevalve eest vastutavale ministrile või riigisekretärile. Kõnealune ministeerium või organ tegutseb ka siseriikliku koordinaatorina komisjoniga suhtlemisel seoses ülevõtmise olukorraga liikmesriigis.29.  Iga ülevõtmist läbiviiv ministeerium ning autonoomne, piirkondlik ja kohalik valitsusorgan määrab ametnikud, kes vastutavad asjaomases ministeeriumis või organis ülevõtmise järelevalve eest ning on kõnealuses asutuses kontaktisikuks. Kõnealuste ametnike vahel seatakse sisse siseriiklik võrk.30.  Väljastatakse suunised ülevõtmise läbiviimise kohta, millega tagatakse ülevõtmisel ühine lähenemisviis kõikides ametiasutustes.31.  Ülevõtmise kohta peetakse keskset siseriiklikku andmebaasi. Kõnealusele andmebaasile on ligipääs kõigil ülevõtmisse kaasatud ministeeriumidel ning autonoomsetel, piirkondlikel ja kohalikel valitsusorganitele. Andmebaasis on iga direktiivi kohta järgmine teave: viited direktiivile ja selle objekt; ülevõtmise eest vastutav ministeerium või teine valitsusorgan ning asjaomase ministeeriumi või valitsusorgani vastutavad isikud; ülevõtmisse kaasatud teiste ministeeriumide ja valitsusorganite ning vastutavate isikute nimekiri; ülevõtmiseks vajalikud ressursid; ülevõtmise tähtaeg; direktiivi ülevõtmiseks vajalikud meetmed; ülevõtmise ajakava (sealhulgas parlamendi arutelud); ülevõtmise hetkeolukord; võimalikud raskused ülevõtmisel; ning kas hilinenud või mittenõuetekohase ülevõtmise korral on algatatud menetlusi rikkumiste suhtes. Iga hetk on võimalik koostada ülevaade ülevõtmise olukorrast nii liikmesriigi kohta tervikuna kui ministeeriumide lõikes eraldi.32.  Vastutavale ministeeriumile või teisele valitsusorganile saadetakse enne ülevõtmise tähtaega meeldetuletus (näiteks kolm kuud ja uuesti üks kuu enne tähtaega).33.  Kui tähtaeg on möödas, saadetakse viivitamata meeldetuletus nii ametiasutuse kui ministrite tasandil ning teavitatakse sellest rahvusparlamenti.34.  Liikmesriigid küsivad komisjonilt ennetavalt ja õigeaegselt nõu ja abi ülevõtmise küsimustes. Vastutavate ametnike kindlakstegemiseks kasutatakse komisjoni kontaktisikute andmebaasi.35.  Tagada, et ettevalmistusi ülevõtmiseks hakatakse tegema aegsasti ning et nende eesmärgiks on nõuetekohane ja õigeaegne ülevõtmine36.  Direktiiviga seotud läbirääkimiste eest vastutav ministeerium või teine valitsusorgan valmistab läbirääkimiste ajal, igal juhul enne direktiivi vastuvõtmist, ette ülevõtmise kava. Kava sisaldab iga direktiivi kohta järgmist teavet: viited direktiivile ja selle objekt; ülevõtmise eest vastutav ministeerium või teine valitsusorgan ning asjaomase ministeeriumi või valitsusorgani vastutavad isikud; ülevõtmisse kaasatud teiste ministeeriumide ja valitsusorganite ning vastutavate isikute nimekiri; ülevõtmiseks vajalikud ressursid; ülevõtmise tähtaeg; olemasolevate siseriiklike õigusaktide ja esildatud direktiivi sätete võrdlus; direktiivi ülevõtmiseks vajalikud meetmed; ning ülevõtmise ajakava (sealhulgas parlamendi arutelud). Kõnealune kava saadetakse ülevõtmise järelevalve eest tervikuna vastutavale ministeeriumile või valitsusorganile lühikese aja (näiteks nelja nädala) jooksul pärast direktiivi avaldamist Euroopa Liidu Teatajas et tagada ülevõtmise andmebaasi ajakohastamine.37.  Seadusaktide väljatöötamisega alustatakse enne direktiivi avaldamist Euroopa Liidu Teatajas või niipea, kui see on Euroopa Liidu Teatajas avaldatud.38.  Ülevõtmise eest vastutav ministeerium või teine valitsusorgan valmistab ette vastavustabeli, millega nähakse ette, kuidas direktiivi iga säte võetakse üle siseriiklikesse õigusaktidesse. Kõnealune tabel on kaasas kõikide siseriiklike eelnõudega rakendussätete kohta nende saatmisel parlamenti või valitsusele, et hõlbustada arutelusid, samuti kõikide teatistega, mis saadetakse komisjonile siseriiklike rakendussätete kohta.39.  Välditakse direktiivi ülevõtmiseks tarbetute lisasätete kehtestamist. Kõnealuste sätete lisamise korral põhjendab vastutav ministeerium või teine valitsusorgan nende vajalikkust ning kinnitab, et see ei too ülevõtmisel kaasa viivitusi.40.  Vastavalt võimalustele kaasatakse direktiivide läbirääkimiste eest vastutavad liikmesriikide ametnikud ka direktiivide siseriiklikesse õigusaktidesse ülevõtmise protsessi. Kui see ei ole võimalik, teevad kõnealused ametnikud tihedat koostööd ülevõtmise eest vastutavate isikutega. Igal juhul hoiavad direktiivide osas läbirääkimisi pidavad ametnikud kõnealuste läbirääkimiste ajal neid ametnikke, kes tegelevad direktiivi ülevõtmisega, kursis olukorraga, et tagada kõigi võimalike ülevõtmisel tekkivate probleemide tõstatamine ja lahendamine enne direktiivi vastuvõtmist.41.  Kõiki direktiivi ülevõtmisega seotud autonoomseid, piirkondlikke või kohalikke valitsusorganeid hoitakse kursis läbirääkimiste käiguga.42.  Siseriiklikest rakendussätetest teavitatakse komisjoni elektrooniliselt.43.  Tihe koostöö siseturu direktiivide ülevõtmisse kaasatud rahvusparlamendi, piirkondlike ja kohalike autonoomsete parlamentidega, et tagada nõuetekohane ja õigeaegne ülevõtmine44.  Parlamentidele saadetakse ettepanekud direktiivide kohta niipea, kui komisjon need esitab ning kõnealuseid parlamente teavitatakse arengutest direktiividega seotud läbirääkimistel.45.  Parlamendid saavad korrapäraselt (näiteks iga kolme kuu tagant) aruandeid ülevõtmise edusammude kohta; direktiivide kohta, mille ülevõtmine on hilinenud ning menetluste kohta, mille on algatatud komisjon seoses hilinenud või mittenõuetekohase ülevõtmisega.46.  Parlamentidele edastatakse koos siseriiklike õigusaktide eelnõudega ülevõtmise ajakava, selgelt osutatud tähtaeg, kõik ettevalmistatud vastavustabelid ja valitsuse deklaratsioon selle kohta, et siseriiklik rakendusmeede on kooskõlas ühenduse õigusaktidega.47.  Parlamendid saavad varakult (näiteks kolm kuud enne ülevõtmise tähtaega) valitsuselt hoiatuse ülevõtmise tähtaja lähenemise kohta. Samuti teavitatakse neid tähtaja möödumisest.48.  Valitsus ergutab parlamente tulema direktiivide õigeaegsel ülevõtmisel toime ettenähtud aja piires.49.  Võtta kiired, selged ja tõhusad meetmed direktiivide osas, mille ülevõtmisega on hilinetud50.  Võetakse kõik vajalikud meetmed, et tagada kõigi õigeaegselt ülevõtmata direktiivide ülevõtmine esimesel võimalusel pärast ülevõtmise tähtaja möödumist.51.  Kui ühe või mitme direktiivi ülevõtmisega on hilinetud, ergutatakse parlamente leidma esimesel võimalusel selliste direktiivide ülevõtmiseks vajalik lisaaeg ja kõrvaldama kõik menetlustega seotud viivituste põhjused.52.  Liikmesriigid avaldavad õigeaegselt ülevõtmata direktiivide nimekirja ning teatavad ettevõtetele ja kodanikele, et neile võivad laieneda teatavatel asjaoludel mitteülevõtmisele vaatamata ülevõtmata direktiividest tulenevad õigused.53.  Kui direktiive ei suudeta endiselt õigeaegselt üle võtta, uurivad liikmesriigid, kui palju on võimalik seadusandliku menetlust direktiivide ülevõtmiseks parlamendis lühendada. Kaalutakse vastuvõtmist ühe lugemisega või kiirendatud korras.54.  Kui direktiive ei suudeta endiselt õigeaegselt üle võtta ning kui see on lubatud liikmesriigi põhiseaduse või siseriikliku õiguskorraga, kaalutakse ülevõtmiseks kasutada valitsuse määrusi, kui see ülevõtmist kiirendab.[1] Siseturg hõlmab ka kolme EFTA riiki: Islandit, Liechtensteini ja Norrat, sest nad on ühinenud Euroopa Majanduspiirkonna lepinguga.[2] Harbouri aruanne, A5 0026/2003, ELT C 234, 30.9.2003, lk 55; Milleri aruanne, A5 0116/2004. Harbour Report, OJ C 234, 30.9.2003, p. 55 ; Miller Report of 25 February 2004.[3] EÜT C 221, 7.8.2001, lk 25; EÜT C 241, 7.10.2002, lk 180; ELT C 234, 30.9.2003, lk 55.[4] ELT C 128, 29.5.2003, lk 48.[5] ELT C 321, 31.12.2003, lk 1.[6] KOM(2002) 725 (lõplik), 11.12.2002.[7] KOM(2003) 238 (lõplik), 7.5.2003.