title: Komisjoni soovitus (EL) 2020/775, 5. juuni 2020, õiglase hüvitise põhielementide ja muude selliste põhielementide kohta, mis tuleb lisada liikmesriikidevahelistesse tehnilistesse, õiguslikesse ja rahastamiskokkulepetesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2019/941 (mis käsitleb ohuvalmidust elektrisektoris ja millega tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/89/EÜ) artikli 15 kohase abimehhanismi kohaldamiseks (teatavaks tehtud numbri C(2020) 3572 all)

text:
               12.6.2020

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 184/79

      KOMISJONI SOOVITUS (EL) 2020/775,
      5. juuni 2020,
      õiglase hüvitise põhielementide ja muude selliste põhielementide kohta, mis tuleb lisada liikmesriikidevahelistesse tehnilistesse, õiguslikesse ja rahastamiskokkulepetesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2019/941 (mis käsitleb ohuvalmidust elektrisektoris ja millega tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/89/EÜ) artikli 15 kohase abimehhanismi kohaldamiseks

            (teatavaks tehtud numbri C(2020) 3572 all)

      EUROOPA KOMISJON,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
      võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määruse (EL) 2019/941 (mis käsitleb ohuvalmidust elektrisektoris ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2005/89/EÜ) (1) artikli 15 lõiget 7
      ning arvestades järgmist:

                  (1)

                  Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 194 lõikes 1 on sätestatud, et ELi energiapoliitika eesmärk on tagada energiaga varustamise kindlus liidus, tehes seda liikmesriikide vahelise solidaarsuse vaimus.

                  (2)

                  Elektrisektori ohuvalmidust käsitleva määruse eesmärk on aidata ellu viia energialiidu eesmärke, mille lahutamatuks osaks on energiajulgeolek, solidaarsus, usaldus ja ambitsioonikas kliimapoliitika.

                  (3)

                  Kõnealuse määrusega kehtestatakse liikmesriikidevaheline abimehhanism kui vahend, millega elektrikriisi liidus ennetada või juhtida.

                  (4)

                  Abimehhanismi rakendamiseks vajalike meetmete vastuvõtmiseks peavad liikmesriigid leppima kahepoolsetes kokkulepetes kokku paljudes tehnilistes, õiguslikes ja rahalistes küsimustes ning esitama need kokkulepped oma ohuvalmiduskavades.

                  (5)

                  Selleks et liikmesriike rakendamisel abistada ning olles konsulteerinud elektrivaldkonna koordineerimise rühma ja Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööametiga, on komisjon koostanud käesolevad mittesiduvad suunised nende põhielementide kohta, mida sellised kokkulepped peaksid sisaldama,

            ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

                  1.

                  Liikmesriigid peaksid järgima käesoleva soovituse lisas esitatud õiguslikult mittesiduvaid suuniseid. Kõnealused suunised peaksid aitama liikmesriikidel sõlmida tehnilisi, õiguslikke ja rahalisi kokkuleppeid määruse (EL) 2019/941 artiklis 15 sätestatud abistamiskohustuste täitmiseks ja kirjeldada neid kõnealuse määruse kohaselt koostatavates ohuvalmiduskavades.

                  2.

                  Käesolev soovitus avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas.

         Brüssel, 5. juuni 2020

               Komisjoni nimel

               komisjoni liige

            Kadri SIMSON

         (1)  ELT L 158, 14.6.2019, p. 1.

         LISA
         1.   SISSEJUHATUS
         Määruses (EL) 2019/941 (edaspidi „määrus“), selgitatakse solidaarsuse põhimõtte praktilist kasutamist ning kehtestatakse liikmesriikide abimehhanism, mida kasutatakse siis, kui asjakohaste sätetega ette nähtud tingimused on täidetud. Abi on elektrikriiside ennetamise või ohjamise viimane abinõu.
         1.1.   Abimehhanism

         Kui liikmesriik taotleb abi, hõlmab abimehhanism teiste liikmesriikide kohustust teha piirkondliku lepingu või kahepoolse kokkuleppe (1) raames solidaarselt koostööd, et ennetada ja ohjata elektrikriise. Liikmesriigi antava abi piirid on üldiselt määratud järgmisega:

                     —

                     maksimaalne võimalik piirkonnaülene võimsus konkreetsetes kriisitingimustes;

                     —

                     elektrienergia kogus, mis on vajalik riigi avaliku ohutuse ja isikliku julgeoleku tagamiseks (2).

                     —

                     riigi elektrivõrgu talitluskindlust.

               Abi õiguslikke, tehnilisi ja rahalisi tahke käsitlevate piirkondlike või kahepoolsete meetmete eri elemendid on osaliselt juba sätestatud määruse artiklis 15. Lisaks peavad liikmesriigid oma piirkondlikes või kahepoolsetes meetmetes kokku leppima kõik vajalikud elemendid ja üksikasjad, et oleks tagatud kõigi abimehhanismi toimimisse kaasatud osaliste kindlus ja turvalisus. Sellised meetmed tuleb kirja panna vastavatesse ohuvalmiduskavadesse; eelkõige tuleb lisada majanduslik hüvitusmehhanism. Määruse ja käesolevate suunistega ei ühtlustata kõiki liikmesriikidevahelise õiglase hüvitise aspekte.
         Artiklis 15 kirjeldatud hüvitamine on väga ulatuslik. See hõlmab makseid abi taotleva liikmesriigi territooriumile tarnitud elektri eest ning lisakulusid, nagu seonduvad ülekandekulud ja muud mõistlikud kulud, mis abi andval liikmesriigil tekivad.
         Abi saamiseks tuleb täita mitmesuguseid tingimusi.
         Esiteks tuleks turupõhiseid meetmeid rakendada nii kaua kui võimalik. Liikmesriigid peavad tegema kõik endast oleneva, et töötada lõplikult välja koordineeritud mehhanismid või keskkonnad, mis võimaldavad tarbimiskaja ja muud paindlikku võimsust vabatahtlikult jagada. Nii võimaliku abi andva kui ka abi taotleva liikmesriigi huvides on hoida ära olukord, kus varasemas etapis tuleb võtta selliseid mitteturupõhiseid meetmeid nagu tarbimise sunniviisiline piiramine. Samuti on see kooskõlas määruses sätestatud üldpõhimõttega, et elektrivarustuskindluse küsimuste lahendamiseks tuleb turule anda võimalikult palju tegutsemisvabadust.
         Teiseks tuleks lubada hulgihindade muutmist vastavalt turueeskirjadele isegi elektrikriisi korral, kui elektriturgude toimimine ei põhjusta elektrikriisi edasist süvenemist. Tegelikkus on see, et hästi kavandatud turueeskirjadele (3) mittevastavad pakkumispiirangud ja otsesed või kaudsed hinnalaed ei võimalda hinnasignaalidel kajastada vajadust täiendava elektrienergia järele, takistades seega elektri liikumist seal, kus seda vajatakse. See tähendab, et turuhindade kujunemine peaks põhinema pakkumisel ja nõudlusel võimalikult kaua enne kriisi ning kriisijärgsed tasakaaluarveldushinnad peaksid kajastama tarbijate kulusid, mis tulenevad energiavarustuse katkemisest. Nii välditakse olukorda, kus tasakaalustamiseeskirjades sisalduvad kaudsed hinnalaed pärsivad investeerimist paindlikku ja usaldusväärsesse võimsusesse, mis aitaks hoida ära elektrikriise.
         Kolmandaks tuleks vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) 2019/943 (4) tagada piiriülene juurdepääs taristule kogu aeg seni, kuni see on tehniliselt ja ohutult võimalik, ka hädaolukorras. Vastavalt iga liikmesriigi tehnilistele piirangutele tuleks meetmetega tagada, kui see on asjakohane, et mõlemal pool piiri tegutsevatele turuosalistele oleks piirkonnaülene võimsus ja nõudlusega seotud pakkumused täies mahus kättesaadavad. See aitaks tarneraskustega võitleval liikmesriigil edasi lükata vajadust piirata tarbimist.
         Neljandaks ergutatakse liikmesriike tegema koostööd kõikides elektrikriisietappides. Tõhus koostöö varajases etapis võib hoida ära elektrikriisi tekkimise või takistada selle eskaleerumist ning leevendada selle mõju.
         Abi taotlev liikmesriik saab abi küsida üksnes viimase abinõuna, kui kõik turu pakutavad võimalused on ammendatud või kui on ilmne, et turupõhistest meetmetest üksi ei piisa elektritarnete edasise vähenemise vältimiseks, eriti kui ta ei suuda pakkuda elektrienergiat, mis on vajalik avaliku ohutuse ja isikliku julgeoleku kaitsmiseks. Ühtlasi peavad taotluse esitanud liikmesriigi ohuvalmiduskavas sisalduvad riiklikud meetmed olema ammendatud.
         1.2.   Õiguslik alus

         Määruse artikli 15 lõikes 7 on sätestatud, et komisjon esitab pärast elektrivaldkonna koordineerimise rühma ja ACERiga konsulteerimist mittesiduvad suunised lõigetes 3–6 osutatud õiglase hüvitise põhielementide ja muude lõikes 3 osutatud tehnilise, õigus- ja finantskorra põhielementide kohta ning lõikes 2 osutatud vastastikuse abi üldpõhimõtete kohta.
         1.3.   Suuniste kohaldamisala

         Määruse artiklites 12 ja 15 on sätestatud mitu abimehhanismi elementi ja tahku, mille osas tuleb kokku leppida ja mis tuleb lisada piirkondlikesse ja kahepoolsetesse kokkulepetesse. Siiski antakse määrusega liikmesriikidele ulatuslik kaalutlusõigus nimetatud kooskõlastatud meetmete sisu ja seega ka nende pakutava abi sisu kokkuleppimisel. Liikmesriigid otsustavad selliste koordineeritud meetmete ja eelkõige nende rakendamiseks vajaliku tehnilise, õigus- ja finantskorra üle ning lepivad nendes kokku.
         Selleks et anda kasulikke nõuandeid selliste ja muude asjaomastesse meetmetesse lisatavate tahkude kohta, on vaja paremini mõista olukorda, mil võidakse abi taotleda, ning millised jõupingutused ja põhimõtted aitaksid ära hoida sellise olukorra teket. Käesolevate mittesiduvate suuniste eesmärk ei ole ega saagi olla esitada kõikide liikmesriikide jaoks sobivat täielikku ja ammendavat loetelu meetmetest ja näpunäidetest, sest liikmesriikidele peab jääma võimalus valida lahendusi, milles võetakse kõige paremini arvesse nende suutlikkust, olemasolevaid raamistikke, olukorda ja prioriteete. Selle asemel soovitatakse kasutada vajalike ja valikuliste elementide kogumit ja kirjeldada teatavate abimeetmete kasutamise võimalikke viise.
         Liikmesriikidele soovitatav lähenemisviis on lähtuda kooskõlastatud meetmete kavandamisel võimaluse korral olemasolevatest riiklikest raamistikest ja menetlustest ja kohandada neid vastavalt abi eesmärgile. See võib hõlmata näiteks nõudlusega seotud meetmetele keskenduvate olemasolevate keskkondade või tarbijate kulude hüvitamise olemasolevate mehhanismide kasutamist.
         2.   ÕIGUS-, TEHNILINE JA FINANTSKORD
         2.1.   Õiguskord

         Õiguskorra eesmärk on tagada õiguskindlus kõikidele, kes on seotud elektrienergia pakkumise või saamisega elektrikriisi tingimustes. Abimehhanismis osalevatel liikmesriikidel soovitatakse näha ette selge, läbipaistev ja tõhus õiguskord, et sidusrühmad teaksid, millised eeskirjad ja menetlused kehtivad piiriülese abi korral.
         Määruse artikli 12 kohaselt peavad ohuvalmiduskavad sisaldama piirkondlikke ja vajaduse korral kahepoolseid meetmeid, et tagada piiriülese mõjuga kriisiolukordade nõuetekohane ennetamine või ohjamine. Õiguskorra kehtestamisel võivad liikmesriigid kaaluda ka võimalust luua piirkonnas (5) allrühmad, mis koosnevad nendest liikmesriikidest, kes on tehniliselt võimelised üksteist abistama. Selle põhjuseks on asjaolu, et mitte kõik suurema piirkonna liikmed ei pruugi suuta kriisiolukorras teisele liikmesriigile elektrienergiat tarnida. Seega ei ole vaja sõlmida konkreetseid piiriüleseid meetmeid käsitlevaid piirkondlikke kokkuleppeid piirkonna kõigi liikmesriikidega, vaid ainult nende liikmesriikidega, kellel on tehniline suutlikkus abi anda.
         Võib esineda eriolukordi, kus liikmesriigil ei ole ühtegi otseühendust ühegi teise liikmesriigiga. Praegu arendatavate ühendusi käsitlevate taristuprojektide elluviimisega võib see olukord muutuda. Kui need ühendused saavad kasutusvalmiks pärast ohuvalmiduskavade vastuvõtmist, peavad asjaomased liikmesriigid esimesel võimalusel kehtestama määruse artikli 15 kohase tehnilise, õigus- ja finantskorra ning ajakohastama oma ohuvalmiduskava vastavalt.
         2.1.1.   Asjaomased liikmesriigid

         Abimehhanismiga seotud liikmesriigid on:

                     —

                     abi taotlenud liikmesriik ning

                     —

                     kõik liikmesriigid, kes on tehniliselt võimelised andma abi samas piirkonnas (piirkondliku kokkuleppe alusel), ja liikmesriigid, kes on sõlminud kahepoolsed kokkulepped (ühendus taotleva liikmesriigiga on olemas, kuid nad ei kuulu samasse piirkonda).

               Kui taotluse esitanud liikmesriigil on piirkondlik ja/või kahepoolne kokkulepe, peaks ta teavitama oma abivajadusest kõiki liikmesriike, kes saavad sellist abi anda.
         2.1.2.   Abitaotlus

         Kuna elektrikriisis tuleb kiiresti tegutseda, peaks abitaotlus olema lühike, standardne ja sisaldama minimaalset vajalikku teavet. Ideaaljuhul võiksid liikmesriigid piirkondliku või kahepoolse kokkuleppe sõlmimisel töötada välja abitaotluse vormi ja esitada selle kokkuleppe lisas. Abitaotlusele tõhusaks vastamiseks tuleks esitada järgmine miinimumteave:

                     —

                     taotluse esitanud liikmesriigi nimi, sealhulgas vastutav üksus ja kontaktisik(ud);

                     —

                     põhivõrguettevõtja ja määratud elektriturukorraldaja (kui see on asjakohane) nimi ning vastutav(ad) kontaktisik(ud);

                     —

                     eeldatav energia- ja võimsuspuudujääk (mõõdetuna ühiselt kokkulepitud ühikus) ja selle puudujäägi eeldatav kestus;

                     —

                     taotluse esitanud liikmesriigi viide eelistatavale võrkudevahelisele ühendusele või tarnepunktidele, kui see on asjakohane (näiteks teisaldavate generaatorite puhul);

                     —

                     teatavate konkreetsete kokkulepitud tehniliste vahendite puhul (konserveeritud elektrijaamade taaskäivitamise taotlus, teisaldavate generaatorite üleandmine, strateegiliste reservide aktiveerimine jne) palve märkida esimese võimaliku tarne aeg ja tarnete eeldatav kestus (märkida eeldatav ajavahemik, mille jooksul abi andev liikmesriik abi annab);

                     —

                     viide taotleva liikmesriigi kohustusele maksta abi eest hüvitist.

               2.1.3.   Elektritarbijad, kellel on õigus saada erikaitset võrgust lahtiühendamise eest avaliku ohutuse ja isikliku julgeoleku huvides

         Määruse artiklis 11 on kirjeldatud, millised meetmed tuleks lisada ohuvalmiduskavadesse seoses riiklike meetmetega, mille eesmärk on vältida elektrikriisi, selleks valmistuda ja seda leevendada. Lõike 1 punktiga h lubatakse liikmesriikidel seoses avaliku ohutuse ja isikliku julgeolekuga täpsustada, millise kategooria elektritarbijatel on vastavalt siseriiklikule õigusele õigus saada erikaitset võrgust lahtiühendamise eest, põhjendades sellise kaitse vajadust. Mõiste „avalik ohutus ja isiklik julgeolek“ all mõeldakse üldsuse heaolu ja kaitset ning ohtude ärahoidmist ja selliste tarbijate kaitsmist, kellel on õigus saada erikaitset lahtiühendamise eest.
         Selleks et tagada avalik ohutus ja isiklik julgeolek, peaksid liikmesriigid kehtestama erimeetmed, et tagada järjepidev energiavarustus, pidades silmas järgmist:

                     —

                     riigi, piirkonna või kohaliku tasandi kriitiline vajadus;

                     —

                     rahvatervise- ja ohutusküsimused;

                     —

                     võimalik katastroofiline kahju või märkimisväärsete ohutusprobleemide suur risk (näiteks keskkonnariskide tõttu);

                     —

                     võimalikud urvaohud;

                     —

                     selektiivse lahtiühendamise tehnilised võimalused.

               Määruse kohaselt võivad liikmesriigid määrata siseriiklikus õiguses kindlaks, millisesse kategooriasse kuuluvatel elektritarbijatel on õigus saada erikaitset lahtiühendamise eest. Nende kategooriate kindlaksmääramisel peaksid liikmesriigid võtma arvesse kriisi kestust ja ulatust, kuna see võib mõjutada nende elektritarbijate loetelu, kellel on õigus saada võrgust lahtiühendamise eest erikaitset. Kui kriis ületab teatava aja või teatava ulatuse, võib see ohustada suure elanikkonnaosa elu, julgeolekut või tervist. Igal juhul tuleks ohuvalmiduskavades selgelt loetleda elektritarbijad, kellel on õigus saada võrgust lahtiühendamise eest erikaitset, sealhulgas tarbijakategooriad, kelle võib loetellu lisada üksnes pikaajalise ulatusliku kriisi korral. Loetelu peab olema kooskõlas riigi ja piirkonna tasandil kindlaks tehtud riskistsenaariumidega, mis on lisatud ohuvalmiduskavadesse, ja nende hinnangulise mõjuga.
         Elektritarbijad, kellel võib olla õigus saada erikaitset lahtiühendamise eest, on näiteks:

                     —

                     energiasektor:

                                 —

                                 elektrienergia allsektor: elektrisüsteemi enda kriitilised vajadused, eelkõige need, mis on seotud tootmisvõimsuse ja tuumaohutuse säilitamisega, ning dišpetserkeskused;

                                 —

                                 gaasi allsektor: kriitilise tähtsusega gaasisüsteemirajatised gaasiseadmete ohutuse tagamiseks ning dišpetserkeskused;

                                 —

                                 naftatöötlemistehased ja rajatiste ohutuse seisukohast elutähtsad naftapumbajaamad;

                     —

                     transpordisektor:

                                 —

                                 õhutransport: suuremad lennujaamad ja nende tegevusega seotud juhtimisrajatised;

                                 —

                                 raudteetransport: olulised raudteetoimingud, kui need sõltuvad üldisest elektrivarustusest;

                                 —

                                 maanteetransport: liikluskorraldussüsteemid ja valgusfoorid;

                                 —

                                 meretransport: suuremad sadamad ja dokid ning nende tegevusega seotud juhtimisrajatised;

                     —

                     tervishoiusektor: tervishoiuasutused, kaasa arvatud haiglad ja erakliinikud;

                     —

                     veevarustus: olulised vee- ja kanalisatsioonirajatised;

                     —

                     digitaal- ja telekommunikatsiooniteenused, mille järjepidev toimimine on vajalik riigile;

                     —

                     turvalisuse ja julgeoleku valdkond:

                                 —

                                 riikliku/piirkondliku tähtsusega hädaabiteenused;

                                 —

                                 elanikkonnakaitserajatised;

                                 —

                                 relvajõudude paiknemise kohad, eelkõige need, mis toetavad elanikkonnakaitset;

                                 —

                                 avalik-õiguslikud või eraõiguslikud vanglad;

                     —

                     haldusasutused, mille järjepidev toimimine on vajalik riigile;

                     —

                     finantsteenused, mille järjepidev toimimine on vajalik riigile või kogu ELile;

                     —

                     sellise tööstusliku tootmise kohad, mille puhul reservenergia tootmine ei ole tööstusprotsesside jaoks piisav ja kus ühenduse katkestamine võib põhjustada olulisi ohutusprobleeme.

               Need riigid, kes määravad siseriikliku õigusega kindlaks elektritarbijad, kellel on õigus saada erikaitset lahtiühendamise eest, peaksid loetelu pidevalt ajakohastama, võttes arvesse iga elemendi hinnangulist elektritarbimist.
         Soovitatav on tagada, et elektritarbijatel, kellel on õigus saada erikaitset lahtiühendamise eest, oleks ka kindel talitluspidevuse kord, et säilitada piisav teenuste osutamine elektrikriisi korral, selle asemel et tugineda üksnes ohuvalmiduskavades sätestatud korrale.
         Kõik elektritarbijad, kellel on õigus saada erikaitset lahtiühendamise eest, peaksid elektrikriisi korral vähendama oma koormust nii palju kui võimalik. Kui olukord halveneb ja tekib oht, et tarbijaid ei varustata elektriga piisavalt, tuleks esmatähtsaks pidada inimohvrite ärahoidmist ja selliste katastroofide ohu minimeerimist, millega võivad kaasneda inimohvrid või suur kahju.
         2.1.4.   Abi andmise algus ja lõpp

         Määruse artikli 15 lõike 3 kohaselt peavad liikmesriigid kokku leppima, millisel juhul abi andmine käivitub ja peatub. Seda tuleb teha vastavalt vajalikule tehnilisele, õigus- ja finantskorrale.
         Artikli 2 punktis 9 on mõiste „elektrikriis“ määratletud kui tekkinud või tekkida võiv ähvardav olukord, kus on märkimisväärne elektripuudus, nii nagu liikmesriigid seda on määratlenud ja oma ohuvalmiduskavades kirjeldanud, või olukord, kus elektrit ei ole võimalik klientidele tarnida. Pärast seda, kui asjaomase liikmesriigi pädev asutus on välja kuulutanud elektrikriisi, tuleks võimalikult suures ulatuses rakendada kõiki kokkulepitud meetmeid.
         Abi taotlemise käivitaja tuleks määrata kindlaks mis tahes sellise tekkinud või tekkida võiva ähvardava olukorra puhul, kus elektrikriisi mõju ärahoidmiseks või minimeerimiseks on eeldatavasti vaja mitteturupõhiseid meetmeid.
         Eelkõige juhul, kui elektritarbijate kategooriad, kellel on õigus saada erikaitset lahtiühendamise eest, on kindlaks määratud siseriiklikus õiguses, tuleks abi taotlemise käivitumine kindlaks määrata seoses tekkinud või tekkida võiva ähvardava olukorraga, kus liikmesriik ei suuda tagada kaitset lahtiühendamise eest elektritarbijate kategooriatele, mis on kindlaks määratud seoses avaliku ohutuse ja isikliku julgeolekuga, hoolimata kõigist liikmesriigi turupõhistest ja mitteturupõhistest meetmetest. Nende liikmesriikide puhul, kes ei määra siseriiklikus õiguses kindlaks elektritarbijate kategooriaid, kellel on õigus saada erikaitset lahtiühendamise eest, tuleks abi taotlemise käivitumine kindlaks määrata seoses tekkinud või tekkida võiva ähvardava olukorraga, kus liikmesriik ei suuda tarnida oma avaliku ohutuse ja isikliku julgeoleku kaitsmiseks vajalikku elektrikogust.
         Iga ohuvalmiduskavas kindlaks määratud riskistsenaariumi puhul peaksid liikmesriigid täpsustama käivitava sündmuse. Tegemist võib olla talitusega seotud või sellest sõltumatu sündmusega. Talitusega seotud sündmused võivad olla reguleeritavuse kadumine, tasakaalu puudumine tootmise ja nõudluse vahel, reservide puudumine või suutmatus tarnida elektrit süsteemi osade füüsilise kahjustuse tõttu. Talitusest sõltumatud sündmused võivad olla näiteks välised julgeolekuohud.
         Abimehhanismi kuritarvitamine põhjendamatu abitaotluse esitamise näol on väga ebatõenäoline, kuna enne abimehhanismi käivitumist peavad olema täidetud karmid nõuded.
         Ilma et see piiraks liikmesriikide vastavates piirkondlikes või kahepoolsetes kokkulepetes kokkulepitut, tuleks abiandmiskohustuse kohaldamine lõpetada, kui:

                     —

                     abi taotlenud liikmesriik teatab abi andvale liikmesriigile/abi andvatele liikmesriikidele, et ta suudab taas tarnida elektrit oma elektritarbijatele, kellel on õigus erikaitsele lahtiühendamise eest, või tagada elektrienergiaga varustamise, mis on vajalik avaliku ohutuse ja isikliku julgeoleku kaitsmiseks;

                     —

                     abi andev liikmesriik ei saa enam varustada oma elektritarbijaid, eelkõige neid, kellel on õigus saada erikaitset lahtiühendamise eest, või ei suuda enam tagada elektrienergiaga varustamist, et kaitsta avalikku ohutust ja isiklikku julgeolekut oma süsteemi toimimise halvenemise tõttu.
                     Samuti on võimalik, et vaatamata jätkuvale suurele elektrikriisile oma riigis otsustab algselt abi taotlenud liikmesriik paluda abi andmise peatamist näiteks seetõttu, et ta ei suuda maksta.

               2.1.5.   Ülesanded ja kohustused

         Lõplik vastutus abimehhanismi haldamise eest peaks lasuma liikmesriikidel. See hõlmab eelkõige otsust taotleda abi ja jälgida üldiselt seda, kuidas konkreetsete ülesannete täitmise eest vastutavad üksused rakendavad kõnealust mehhanismi. Määrusega ei ole ette nähtud uute spetsiifiliste üksuste loomist. Liikmesriikidel soovitatakse võimaluse korral anda ülesanded olemasolevatele üksustele või, eriolukorras, uutele üksustele, võttes arvesse nende organisatsioonilist struktuuri ja kogemusi kriiside ohjamisel ja hädaolukorras reageerimisel. Selleks et vähendada kulusid, eelkõige püsikulusid, peaksid liikmesriigid võimaluse korral kasutama olemasolevaid mehhanisme. Siin on juhtpõhimõte see, et abi tuleks anda tulemsulikult ja tõhusalt.
         Määruse kohaselt vastutavad raamistiku rakendamise eest pädevad asutused, kelle ülesanded ja kohustused on selgelt määratud asjaomastele osalistele, näiteks riiklikule kriisikoordinaatorile, tegevuse koordinaatorile või asjaomastest riiklikest kriisijuhtidest, põhivõrguettevõtjatest, riiklikust reguleerivast asutusest ja elektriettevõtjatest koosnevale meeskonnale. Pädevatel asutustel on ka parimad võimalused valmistada koos teiste liikmesriikide pädevate asutustega ette piirkondlikke ja kahepoolseid kokkuleppeid. Need kokkulepped moodustavad hiljem abi õigusliku aluse, mis hõlmab sh hüvitise maksmist ja rahalist arveldamist pärast abi osutamist. Ka on kõige parem, kui liikmesriigid ja nende pädevad asutused vastutavad abitaotluse esitamise ja vastuvõtmise, meetmete kooskõlastamise ning abitaotluse peatamise teate saatmise eest. Rahaline vastutus hüvitise maksmise eest peaks lõppkokkuvõttes lasuma samuti liikmesriikidel, et anda piisav kindlus õiglase hüvitise õigeaegse maksmise kohta.
         Võttes arvesse iga liikmesriigi tehnilisi ja õiguslikke piiranguid, on riigi reguleerivatel asutustel parimad võimalused, et juhtida kulude hüvitamise arvutamist või vähemalt osaleda selles. Vajaliku elektrikoguse kulutõhusa saatmise eest peaksid eelistatavalt vastutama põhivõrguettevõtjad.
         Põhivõrguettevõtjatel on piirkondlike koordineerimiskeskuste ja piirkondlike talitluskindluse koordinaatorite toetusel (kuni piirkondlike koordineerimiskeskuste loomiseni) parimad võimalused võtta vastutus kõigi tehniliste aspektide koordineerimise ja kõigi vajalike talitusmeetmete rakendamise eest, kui abi kohaldatakse. Liikmesriigis abi andmise eest vastutav üksus võiks olla ka see üksus, kelle ülesanne on koguda elektrienergia- ja lisakulude nõudeid, kontrollida neid ja suunata need abi saanud liikmesriigi vastutavale üksusele. Sellega seoses sobiks kasutada ühtset kontaktpunkti. Liikmesriikidel soovitatakse määrata kindlaks ja leppida kokku, millise üksuse ülesanne on koguda ja suunata edasi tarbimise piiramisest tulenevaid hüvitamisnõudeid.
         Kui liikmesriikidevaheliste piirkondlike ja kahepoolsete kokkulepetega nähakse ette vahendaja tegevus, annaks see kõigile osalistele kindluse nii hüvitatavate kulude maksmisel kui ka nende arvutamisel. Vahendaja aitaks lahendada makstava hüvitise suurusega seotud võimalikke erimeelsusi.
         2.1.6.   Piirkondlike ja kahepoolsete kokkulepete õiguslik vorm

         Piirkondlike ja kahepoolsete kokkulepete õigusliku vormi kohta puuduvad sõnaselged nõuded. Liikmesriigid võivad vabalt valida õigusliku vormi, millega nähakse ette õigused ja kohustused abimehhanismi kohaldamise korral. Õigus taotleda abi ja kohustus anda abi on sätestatud määruse artiklites 14 ja 15. Piirkondlike ja kahepoolsete kokkulepetega määratakse kindlaks, kuidas selliseid liidu õigusega kehtestatud õigusi ja kohustusi järgitakse. Kokkulepped on talitusliku iseloomuga, mitte poliitilised. Sõltuvalt iga liikmesriigi siseriikliku õiguse nõuetest võib rakendamiseks piisata sellest, kui asjaomased asutused sõlmivad siduva halduskokkuleppe. See võib hõlmata olemasoleva piirkondliku või kahepoolse kokkuleppe sätteid, põhivõrguettevõtjatevahelisi kokkuleppeid või elektriettevõtjate konkreetseid loatingimusi, kui asjaomased pädevad asutused teostavad nende üle kontrolli. Teisalt ei oleks aga õiguslikult mittesiduv vahend, nt vastastikuse mõistmise memorandum, iseenesest piisav, sest sellega ei kaasne osalejate jaoks õiguslikke kohustusi. Seega ei vastaks üksnes vastastikuse mõistmise memorandumi kujul koostatud kokkulepe artikli 15 nõuetele luua õiguslikult siduv süsteem abi osutamiseks ja seda võidakse tõlgendada artikli 15 ebapiisava rakendamisena (6).
         2.1.7.   Abi enne piirkondlike ja kahepoolsete kokkulepete sõlmimist

         Määruse artikli 15 kohaselt peaksid liikmesriigid elektrikriisi korral, kui liikmesriigid ei ole veel kokku leppinud kooskõlastatud meetmetes ega tehnilises, õigus- ja finantskorras, leppima kokku ajutistes meetmetes ja korras, sealhulgas õiglase hüvitise osas. Kui liikmesriik taotleb abi enne selliste kokkulepete sõlmimist, peaks ta kohustuma maksma õiglast hüvitist enne abi saamist.
         2.1.8.   Konfidentsiaalse teabe käsitlemine

         Kõiki menetlusi, mis hõlmavad liikmesriike või määruse kohaseid liikmesriikide asutusi, tuleb rakendada kooskõlas kohaldatavate eeskirjadega, sealhulgas konfidentsiaalse teabe ja konfidentsiaalsete protsesside käsitlemise siseriiklike eeskirjadega. Kui see viib olukorrani, kus teavet ei või avalikustada, sealhulgas ohuvalmiduskavade osana, võib asjaomane liikmesriik või asutus esitada selle kohta mittekonfidentsiaalse kokkuvõtte või peab selle esitama taotluse korral.
         Komisjon, ACER, elektrivaldkonna koordineerimise rühm, ENTSO-E, liikmesriigid, pädevad asutused, riiklikud reguleerivad asutused ja muud asjassepuutuvad asutused, üksused ja isikud, kes saavad käesoleva määruse kohaselt konfidentsiaalset teavet, peavad tagama selle tundliku teabe konfidentsiaalsuse.
         2.2.   Tehniline kord

         Tehnilise korra eesmärk on täpsustada kõiki vajalikke tehnilisi sätteid ja tingimusi, mis võimaldaksid abimehhanismi rakendada. See eeldab kohustuslikku eelnevat teabe jagamist asjaomase elektritaristu tehniliste võimaluste ja piirangute ning abi korras antava teoreetiliselt suurima võimaliku elektrikoguse kohta, ka tuleb hinnata tehnilisi piiranguid, mis muudaksid abi andmise keeruliseks. Kui esineb tehnilisi või muid piiranguid, soovitatakse liikmesriikidel kindlaks määrata mõlemale poolele vastuvõetavad kasutatavad lahendused ja nendes kokku leppida, et tagada vajalik piirkonnaülene võimsus abimehhanismi käivitamise korral.
         Sõltuvalt iga liikmesriigi tehnilistest piirangutest võivad põhivõrguettevõtjatel, keda toetavad piirkondlikud koordineerimiskeskused, olla parimad võimalused võtta enda kanda kõigi tehniliste tahkude kooskõlastamine ja käitamismeetmete võtmine, arvestades nende teadmisi elektrisüsteemidest ja nende olemasolevaid piiriülese koostöö hädaabikavasid (7). Need olemasolevad koostööstruktuurid, kokkulepped ja kogemused peaksid olema abi osutamise aluseks. Igal juhul tuleks selgelt kindlaks teha üldraamistik (kui see on juba olemas) või see kehtestada, sealhulgas tehnilised tingimused, et koostöö vajaduse korral oleks tagatud õiguskindlus. Neid tehnilisi andmeid saab vajaduse korral ohuvalmiduskavades ajakohastada.
         2.2.1.   Tehnilised lahendused ja kooskõlastamine (artikli 15 lõike 2)

         Tehnilised lahendused ja tehnilise korra võib kokku leppida asjaomase liikmesriigi taristu eri osade kohta. Nii saadakse selge ülevaade võimalikust abist ja tehnilistest piirangutest ning parem hinnang iga meetme (kui see on asjakohane) rakendamise kuludele. Kuna tekkivad hädaolukorrad võivad olla väga erinevad, on tähtis, et liikmesriikidel oleks lai valik võimalusi ja vahendeid. Soovitusliku mittetäieliku tehniliste lahenduste loetelu võib esitada tehniliste kokkulepete osas, nii et kumbki pool teaks, mida saab ette võtta abi andmiseks kas enne hädaolukorra ilmnemist või hädaolukorras. Abimeetmete modelleerimine võib olla sobiv sellisteks olukordadeks valmistumisel.
         Elektri ülekandesüsteemi käidueeskiri (8) ning elektrivõrgu hädaolukorra ja taastamise eeskiri (9) on üksikasjalikeks juhisteks põhivõrguettevõtjatele ja teistele asjakohastele sidusrühmadele selle kohta, kuidas nad peaksid tegutsema ja tegema koostööd, et tagada süsteemi talitluskindlus. Samuti ühtlustatakse nendega iga sünkroonala põhivõrguettevõtjate tehnilised standardid ja hädaolukorra protokollid. Selliste tehniliste juhiste eesmärk on tagada enamiku elektrialaste vahejuhtumite tulemuslik käsitlemine käitamistasandil. Selleks et lahendada elektrikriisiolukordi, millel võib olla suurem ulatus ja mõju ning mille korral ainuüksi turu- ja süsteemikäitamiseeskirjadest enam ei piisa, peaksid liikmesriigid kokku leppima konkreetsetes meetmetes, mis lähevad kaugemale põhivõrguettevõtjate kohustusest selliseid olukordi vältida, nendeks valmistuda ja neid hallata. Isegi kriisiolukordades tuleks järgida siseturueeskirju ja süsteemikäitamiseeskirju, mis sisalduvad süsteemikäitamissuunistes ning elektrivõrgu hädaolukorra ja taastamise eeskirjades (millega reguleeritakse tehingute piiramist, piirkonnaülese võimsuse pakkumise piiramist võimsuse jaotamisel või graafikute esitamise piiramist).
         Elektrivõrgu hädaolukorra ja taastamise eeskirjaga on kehtestatud põhivõrguettevõtjatele nõuded hädaolukorra, süsteemi kustumise ja taastamise seisundite haldamiseks ning süsteemi talitluse koordineerimiseks sellistes seisundites kogu liidus, sealhulgas turupõhise tegevuse peatamise kord, kaitsekava ja taastamiskava. Süsteemi kaitsekava kujutab endast tehnilisi ja organisatsioonilisi meetmeid, mida tuleb võtta, et vältida ülekandesüsteemis häiringu levimist või tõsisemaks muutumist, et sellega ära hoida lailevihäiringut ja süsteemi kustumist;
         Tehniliste lahenduste ja tehnilise korra puhul tuleks täielikult ära kasutada piirkondliku koostöö võimalusi. Seetõttu peaks see kord hõlmama kokkulepitud tehnilisi samme, mis on vajalikud kriisi ärahoidmiseks, ning kokkulepitud tehnilisi samme, mis on vajalikud kriisi mõjude leevendamiseks ja kriisi puhkemisel selle eskaleerumise vältimiseks.
         Mõned tehnilised lahendused on ennetavad, st neid rakendatakse aegsasti, et minimeerida tulevaste kriiside riski (näiteks koormuste ümberjaotamise kavandamine äärmuslikes talveolude esinemise korral või kavandatud katkestuste kestuse muutmine). Teisi kasutatakse vahetult enne sündmust, st kui on tõendeid, et kriis võib tekkida (ettevalmistusetapis). Veel on ka selliseid lahendusi, mida kasutatakse kriisi mõju ulatuse vähendamiseks või kestuse lühendamiseks.
         Iga tehnilise lahenduse puhul soovitatakse, et ohuvalmiduskavad sisaldaksid teavet lahenduse võimsuse kohta (GWh/nädal), olenemata sellest, kas seda on praktikas juba kontrollitud, aega, mis kulub tegevuse alustamiseks alates otsuse tegemisest, võimalikku kestust, iga mõõtmise eest vastutavat üksust, sõltuvust muudest meetmetest, kõrvalmõju ja muid märkusi. Mitteturupõhiste lahenduste puhul tuleks vastavalt artikli 11 lõike 1 punktile g näidata, kuidas need vastavad artiklis 16 sätestatud nõuetele.
         Kui kriis on välja kuulutatud või seda on oodata, peavad asjaomased põhivõrguettevõtjad, määratud elektriturukorraldajad, jaotusvõrguettevõtjad, riiklikud hädaolukordade koordinaatorid, pädevad asutused ja elektrienergia tarnimisega seotud üksused oma tegevuse kooskõlastama. Nad peaksid olema piisavalt varakult kaasatud abi andmist käsitlevate sätete üle peetavatesse aruteludesse ja neile tuleks võimaluse korral teha ülesandeks koostöö abistamiskorra elluviimiseks.
         Erandjuhul, kui piirkonnaülest võimsust on turule pakutud, kuid see on jäänud kasutamata, peaks põhivõrguettevõtjatel olema õigus seda võimsust kasutada.
         2.2.2.   Tehniline teave varajase hoiatuse ja kriisi väljakuulutamise kohta (artikkel 14) ning artikli 15 lõike 3 kohane hindamismetoodika (mida tuleks uuesti hinnata, lähtudes tehnilisest suutlikkusest anda abi, kui seda kriisi ajal vajatakse)

         Läbipaistvuse huvides ja vajaliku abi üle peetavate arutelude pidamiseks peaksid liikmesriigid teavitama teisi liikmesriike (st võimalikke abiandjaid) oma piirkondlikus kokkuleppes ja mis tahes edasistes kahepoolsetes kokkulepetes teoreetilisest maksimaalsest elektrikogusest, mida nad võivad taotleda, piirkonnaülese võimsuse staatusest ja piirist, võimalikust ajavahemikust, mil abi vajatakse, ning abi andmise käivitajast. Täpsed vajatavad ja tarnitavad elektrikogused selguvad siiski alles abimeetme käivitamisel. Selliste teoreetiliste maksimaalsete elektrikoguste arvutamisel tuleks arvesse võtta vähemalt järgmisi elemente:

                     —

                     eeldatav elektri- ja energiapuudujääk ning selle puuduse eeldatav kestus, mis on tingitud tootmise ja/või piirkonnaülese võimsuse puudumisest;

                     —

                     eeldatava puudujäägi määramatus, mis tuleneb muutliku võimsusega taastuvenergia tootmise piiratud prognoositavusest, tegeliku nõudluse piiratud prognoositavusest ning tootmisvahendite võimalikust kavandamata seisakust;

                     —

                     liikmesriigi süsteemi eriomadused: võrkudevaheliste ühenduste seisund, kui see on asjakohane (katkestuste korral), veehoidlate veetase ja selle eeldatav areng, hoiustamisvõimsus, tarbimiskaja võimalused, võimalik kütusepuudus jne;

                     —

                     muud kriitilised käitamisnäitajad, mida kriis võib mõjutada (näiteks gaasipuudus võib mõjutada konkreetse piirkonna sagedusjuhtimisvõimet või vähendada sageduse hoidmise reservide ja automaatselt aktiveeritavate sageduse taastamise reservide olemasolevaid koguseid).

               Võimalike elektrikoguste analüüsi hea lähtepunkt võib olla viimased hoo- ja lühiajalised piisavushinnangud. Varasemat teavet tuleks ajakohastada, kui uus teave on kättesaadav ja kui kriis tegelikult tekib, et hinnata uuesti nõudeid ja süsteemi seisundit.
         2.2.3.   Võrkude talitluskindlus

         Riskistsenaariumide puhul võib arvesse võtta äärmuslikumaid sündmusi, muid ulatuslikke häiringuid, mida ei ole häiringute loetelus, (10) või muud talitluskindluse piiride ületamist, mida tuleb arvesse võtta. Tuleks läbi viia erihindamine, et teha kindlaks võimalikud talituskindlusega mitteseotud olukorrad ja võimalikud tegevussuunad nende lahendamiseks.
         Tehnilises korras võib kirjeldada selliste üksikute elektrivõrkude tehnilisi võimalusi ja piiranguid, mida tuleb järgida, et elektrisüsteem oleks ohutu ja töökindel. Selline teave on tähtis nii abi andvatele kui ka abi saavatele liikmesriikidele.
         2.2.4.   Turureeglite järgimine

         Määruse artikli 16 kohaselt peavad elektrikriisi ennetamiseks või leevendamiseks võetavad meetmed vastama elektrienergia siseturu eeskirjadele ja süsteemikäitamiseeskirjadele. Eelkõige peaksid turud jääma aktiivseks ja turupõhiseid meetmeid tuleks rakendada võimalikult suures ulatuses, st hinnad peaksid vastama nõudluse ja pakkumise tingimustele ning juurdepääs piiriülestele võrkudevahelistele ühendustele peaks vastama standardtingimustele. Kõrgeid hindu (nappuse tundides) tuleks pidada elektriturgude toimimises tavapäraseks, sest need on peamine vahend, mille abil käivitada täiendava elektri võrgus kättesaadavaks tegemine ja vastata nõudlusele nii lühikeses kui ka pikas perspektiivis.
         Samamoodi tuleb süsteemikäitamissuuniseid järgida süsteemi tava- ja häireseisundites ning elektrivõrgu hädaolukorra ja taastamise võrgueeskirja hädaolukorra-, kustumis- ja taastamisolekus.
         2.2.5.   Mitteturupõhiste meetmete rakendamine

         Määruse artikli 16 kohaselt võib mitteturupõhiseid meetmeid elektrikriisi korral rakendada ainult:

                     —

                     viimase abinõuna, kui kõik turu pakutavad võimalused on ammendatud, või

                     —

                     kui on selge, et turupõhistest meetmetest üksi ei piisa elektritarnete edasise halvenemise vältimiseks.

               Peale selle ei tohi mitteturupõhised meetmed põhjendamatult moonutada konkurentsi ega elektrituru tulemuslikku toimimist. Need peavad olema vajalikud, proportsionaalsed, mittediskrimineerivad ja ajutised. Mitteturupõhised meetmed, mis kujutavad endast liikmesriikidevaheliste elektrivoogude piiramist, ei või minna kaugemale punktis 2.2.5.1 loetletud meetmetest ja neid võib võtta üksnes vastavalt kõnealuses punktis osutatud eeskirjadele.
         Mitteturupõhised meetmeid tuleks rakendada võimalikult hilja, võttes arvesse kõige ajakohasemat teavet elektrisüsteemi olukorra kohta (süsteemi seisund ja prognoosid). Lisaks tuleks anda piisavalt aega liikmesriikide, põhivõrguettevõtjate, asjaomaste sidusrühmade ja piirkonna määratud elektriturukorraldajate teavitamiseks ning vajalike meetmete võtmiseks. Mitteturupõhiste meetmete kestus peaks olema võimalikult lühike ja nende kohaldamise asjakohased tunnid tuleb eelnevalt kindlaks määrata.
         2.2.5.1.   Mitteturupõhised meetmed, mis kujutavad endast liikmesriikidevaheliste elektrivoogude piiramist

         Tehinguid võib piirata järgmistel juhtudel:

                     a)

                     juba jaotatud piirkonnaülese võimsuse piiramine (nagu on osutatud komisjoni 26. septembri 2016. aasta määruse (EL) 2016/1719 (millega kehtestatakse võimsuse jaotamise forvardturu eeskiri) (11) artiklis 51 ja komisjoni 24. juuli 2015. aasta määruse (EL) 2015/1222 (millega kehtestatakse võimsuse jaotamise ja ülekoormuse juhtimise suunised) (12) artiklis 72);

                     b)

                     piirkonnaülese võimsuse pakkumise piiramine võimsuse jaotamiseks (nagu on osutatud määruse (EL) 2019/943 artikli 16 lõikes 3 ja komisjoni 24. novembri 2017. aasta määruse (EL) 2017/2196 (millega kehtestatakse elektrivõrgu hädaolukorra ja taastamise eeskiri) (13) artikli 35 lõike 2 punktis a) või

                     c)

                     graafikute esitamise piiramine pärast järgmise päeva turu või päevasisese turu tulemust (nagu on osutatud komisjoni määruse (EL) 2017/1485 (14) artikli 111 lõikes 1 ja artikli 111 lõikes 2).

               Järgmistes alajagudes kirjeldatakse iga juhtumi suhtes kohaldatavaid kehtivaid eeskirju.

                     a)

                     Juba jaotatud piirkonnaülese võimsuse piiramine (nagu on osutatud määruses (EL) 2016/1719 ja määruses (EL) 2015/1222)

               Määruse (EL) 2016/1719 (millega kehtestatakse võimsuse jaotamise forvardturu eeskiri) artiklis 51 on sätestatud, et kõik põhivõrguettevõtjad peavad välja töötama ülekandeõiguste jaotamise ühtlustatud eeskirjad pikaajaliste ülekandeõiguste kohta. Piirkonnaülese võimsuse pikaajalise piiramise eeskirjad on kehtestatud ülekandeõiguste jaotamise ühtlustatud eeskirjade 9. jaotises (15).
         Määruse (EL) 2015/1222 (millega kehtestatakse võimsuse jaotamise ja ülekoormuse juhtimise suunised) artikli 72 lõikes 1 on sätestatud, et jaotatud piirkonnaülest võimsust võib piirata üksnes vääramatu jõu esinemise korral või hädaolukorras, kus põhivõrguettevõtja peab tegutsema kiiresti ning ümberjaotamine ja vahetuskauba tegemine ei ole võimalik. Igal juhul tuleb seda piirata koordineeritult pärast kontakteerumist kõigi põhivõrguettevõtjatega, keda see olukord otseselt mõjutab. Artikli 72 lõikes 3 on sätestatud, kuidas piiramist tuleb hüvitada.

                     b)

                     Piirkonnaülese võimsuse pakkumise piiramine võimsuse jaotamiseks (nagu on osutatud määruses (EL) 2019/943 ja määruses (EL) 2017/2196)

               Piirkonnaülese võimsuse pakkumise piiramine võimsuse jaotamiseks on võimalik ainult siis, kui eeldatakse, et ülekandesüsteemi ei taastata tava- või häireseisundisse.

                     c)

                     Graafikute esitamise piiramine (nagu on osutatud määruses (EL) 2017/1485)

               Graafikute piiramisest füüsilise võrgu või IKT-süsteemide (vahendid ja sidevahendid) kohalike probleemide tõttu tuleks teatada võimalikult kiiresti. IKT-probleemide puhul tuleks kehtestada alternatiivsed sidekanalid või varuprotseduurid, et vähendada IKT-probleemi mõju. Füüsilises võrgus esineva probleemi korral, mis põhjustab graafikute piiramist, tuleks riigi tasandi ohuvalmiduskavas kindlaks määrata sellekohane haldamis- ja hüvitamiskord.
         2.2.5.2.   Turu peatamine

         Määruse (EL) 2017/2196 (millega kehtestatakse elektrivõrgu hädaolukorra ja taastamise eeskiri) artikli 35 lõikes 1 on kindlaks määratud juhtumid, mille puhul võib turupõhise tegevuse peatada.
         Artikli 35 lõikes 2 on loetletud turutegevused, mille põhivõrguettevõtja võib ajutiselt peatada. Piirkonna põhivõrguettevõtjad peavad kokku leppima iga tegevuse peatamise otsuse ja selle otsuse põhjenduse suhtes.
         Ükski piirkondlikult või kahepoolselt kokkulepitud kriisimeede ega riiklik mitteturupõhine meede ei tohiks põhjustada turutehingute peatamist muudel põhjustel kui need, mis on loetletud määruse (EL) 2017/2196 (millega kehtestatakse elektrivõrgu hädaolukorra ja taastamise eeskiri) artikli 35 lõikes 1.
         2.3.   Finantskord

         Finantskorraga tuleks tagada, et abimehhanismi alusel tarnitud elektrienergia eest makstakse nõuetekohast hinda. See kord võib hõlmata kulude arvutamist, abi osutamise eest hüvitamist (sealhulgas hüvitis tarbimise piiramise eest) ning maksete tegemise korda, nagu asjaomased üksused on omavahel kindlaks määranud ja kehtestanud.
         Finantskorraga ei tohiks kehtestada sobimatuid stiimuleid, mis võivad ise tekitada abivajaduse. Abi eest makstava hüvitisega tuleks katta üksnes tegelikult tehtud kulutused; see ei saa olla elektrienergiat tarniva üksuse kasuallikas. Abi saav liikmesriik peaks abi andnud liikmesriigile maksma saadud elektrienergia eest viivitamata õiglast hinda. Abi andev liikmesriik määrab seejärel kindlaks, kuidas neid vahendeid kasutatakse ja kuidas need sobivad kokku kehtivate tasakaaluarvelduseeskirjadega.
         Hädaolukorras tarbimise piiramise eest makstav hüvitis, olgu tegemist tarbijatega, kelle tarbimist piiratakse piiriülese abi või riigisisese hädaolukorra tõttu, peab olema sama, nagu on ette nähtud riigisisese õigusega.
         Eespool toodut arvestades võivad liikmesriigid kasutada olemasolevat riigisisest (tarbimise sunniviisilise piiramise eest makstava hüvitise) mehhanismi vaid riigisiseses hädaolukorras (st kui puudub abitaotlus). See jätab liikmesriigile võimaluse valida, kas maksta hüvitist tarbijatele, kelle tarbimist sunniviisiliselt piiratakse. Kui aga riigi hädaolukord nõuab piiriülese abi taotlemist, on olemas ka selline võimalus, et abi taotlenud riigilt saadud hüvitis jaotatakse kõigi nende tarbijarühmade vahel, kelle tarbimist on sunniviisiliselt piiratud, sõltumata sellest, kas tarbimist piirati enne või pärast abimeetme käivitamist. Selle poliitikavaliku puhul järgitaks skeemi, mille töötab välja abi andev liikmesriik, kuid see peaks eelistatavalt põhinema nn saamata energia hinnal. Teise võimalusena võivad liikmesriigid otsustada maksta abi osutamise eest saadud hüvitised keskselt hallatavasse abifondi. Sel juhul jäävad liikmesriigi riigisisesed tarbimise piiramise hüvitise maksmise mehhanismid riigi otsustada ning liikmesriikide eri käsitlused selles küsimuses ei põhjusta tarbijarühmade erinevat kohtlemist riigi piires juhul, kui antakse piiriülest abi, mille puhul hüvitamine on kohustuslik.
         Abi eest makstav hüvitis koosneb peamiselt elektrihinnast ja lisakuludest, mis abi andval liikmesriigil tekivad seetõttu, et tuleb tagada elektrienergia liikumine üle piiri, ning need põhinevad tegelikel kuludel, mille hüvitamine on abi andva riigi õigusraamistikuga ette nähtud.
         Elektrihinna kindlaksmääramisel võib kasutada eri lähenemisviise ja need võidakse finantskorra raames kokku leppida. Seejuures on aga oluline, et finantskorra raames oleks selgelt esitatud kokkulepitud lähenemisviis ja selle rakendamise tingimused ning et kõik teadaolevad elemendid (nt lisatasu, kui on otsustatud valida viimase tehingu hind pluss lisatasu) oleksid kindlaks määratud.
         2.3.1.   Elektrihind

         Finantskord peab sisaldama viidet tarnitava elektrienergia hinnale ja/või hinna määramise meetodile, võttes arvesse mõju turutehingutele. Viimast tingimust võib mõista nii, et hind ega meetod ei tohi moonutada turgu ega tekitada kahjustavaid stiimuleid. Abi eest makstava hüvitise aluseks oleva elektrihinna määrab abi andev liikmesriik (kas turu alusel või muul viisil).
         a)   Turuhind
         Juhtpõhimõtteks on see, et abimehhanismi raames tarnitava elektri hind ei tohi olla madalam kui turuhind, kuna see tekitaks kahjustavaid stiimuleid. Kui hind jääb vabaks ning see saab järgida elektrienergia nõudluse ja pakkumise dünaamikat, võib hind anda signaale isegi kriisi ajal.
         Turuhindade puhul üldiselt on peamiseks teguriks turuintegratsiooni tase, mida peetakse lähtealuseks. Kui eeldatakse elektrienergia siseturu, sealhulgas tasakaalustamisturgude täielikku rakendamist, võib võrdlushinna esitada otse mis tahes tulevane keskkond, mis on loodud tasakaalustamisenergia vahetamiseks vastavalt elektrienergia tasakaalustamist käsitlevale komisjoni määrusele (EL) 2017/2195 (16). Võrdlushinna arvutamise metoodikat oleks vaja ainult juhul, kui tasakaalustamisturul ei ole enam kättesaadavaid pakkumusi (mis võib viidata samaaegsele kriisile) või kui turu eripära (st puhtalt riigisiseste tasakaalustamistoodete olemasolu) ei võimalda taotleval liikmesriigil neid aktiveerida. Kui tasakaalustamisturul enam pakkumusi ei ole (st turul ei ole rohkem kättesaadavaid ressursse), on viimane võimalik vahend koormuse vähendamine. Sel juhul peaks energiahind kajastama koormuse sellise vähendamise kulusid (vt punkt b).
         b)   Halduslik hinnakujundus/tarbimise sunniviisiline piiramine
         Turuhinna puudumise korral võib olla vaja kasutada muid lähenemisviise elektrihinna määramiseks, näiteks viimast teadaolevat tasakaalustamisturu hinda või päevasisese turu hinda, olenevalt sellest, kumb on kõrgem. Teise võimalusena võib võrdlushinnana kasutada viimase teadaoleva elektritehingu või meetme hinda kas lisatasuga või ilma. Lisatasu kasutamist võib kaaluda, et katta vahe – kui selline vahe on olemas – viimase teadaoleva hinna ja tarbimise piiramise korral tarbijate saamata energia hinna vahel (VoLL) (17).
         VoLL-i arvutust saab kasutada selleks, et määrata kindlaks nende klientide hind, kelle elektritarbimist abi andvas liikmesriigis sunniviisiliselt piiratakse. Nimetatud väärtus kajastab seda, millest asjaomane tarbijarühm on pidanud loobuma elektritarbimise piiramise tõttu. VoLL tuletamiseks tuleks kasutada määruse (EL) 2019/943 artiklis 11 osutatud metoodikat.
         Tavaliselt on kindlaksmääratud väärtused kirjas ka riigi hädaolukorra lahendamise kavas tarbimise piiramise korralduses.
         Samuti võib vaadata riigi pädeva või reguleeriva asutuse hinnakujundusmeetodit või kasutada mingit lähendit, nagu ostuoptsioonide hinda (18).
         c)   Valmisolek maksmiseks
         Mõistlik oleks kindlaks määrata maksimumsumma, mida iga liikmesriik on valmis maksma elektrienergia eest kriisiolukorras. Maksimumväärtus oleks tõenäoliselt VoLL nende elektritarbijate kategooriate puhul, kellel on õigus saada konkreetses liikmesriigis erikaitset lahtiühendamise eest. Kui elektrihind on sellest kõrgem, ei ole liikmesriik enam huvitatud elektrienergiat abimeetme alusel hankima. Seda teavet aga ei pea tingimata kajastama finantskorras või hädaolukorra lahendamise kavades.
         2.3.2.   Muud kululiigid

         Rahalised kokkulepped peaksid hõlmama ka muid kulukategooriaid, sealhulgas asjakohaseid ja mõistlikke kulusid seoses eelnevalt kehtestatud meetmetega (määruse artikli 15 lõige 4), mis tuleb hüvitada õiglaselt ja viivitamata. Lisakulud tuleks hoida minimaalsena ja vältida tuleks nende topeltarvessevõtmist, sest mõned lisakulude elemendid võivad juba kajastuda elektrihinnas.
         a)   Seotud ülekandekulud
         Hüvitis peaks katma ülekandega seotud kulud, mis on seotud abikoguste jaoks vajaliku võimsusega.
         b)   Kahju, mida kannavad tarbijad, kelle tarbimist piirati sunniviisiliselt (hüvitis tarbimise piiramise eest)
         Muude kulud võivad olla seotud kohustusega maksta hüvitist abi andvale liikmesriigile, sealhulgas tarbijatele, kelle tarbimist on sunniviisiliselt piiratud. Selliseid kulusid võib lisada hüvitisele, kui riigisisene õigusraamistik näeb ette kohustuse maksta lisaks elektrihinnale hüvitist tarbijatele, kelle tarbimist on sunniviisiliselt piiratud. Asjakohane arvutusmeetod tuleb lisada finantskorda. Võidakse kokku leppida, et tegelikult kantud kahju hüvitavad need üksused, kes kasutavad abimeetmega saadud elektrienergiat abi saavas liikmesriigis.
         Kuid kahju, mida kandsid tarbijad, kelle tarbimist piirati sunniviisiliselt, saab hüvitada üksnes sel juhul, kui kahjutasu ei ole arvestatud elektrihinnas, mida abi taotlev liikmesriik peab maksma. Abi taotlenud liikmesriik ei peaks maksma ühe ja sama kulu eest hüvitist topelt.
         c)   Kohtumenetluse kulud abi andvas liikmesriigis
         Muud kulud võivad olla seotud ka hüvitistega, mis tulenevad sellistest kohtumenetlustest, vahekohtumenetlustest või samalaadsetest menetlustest ja vaidluste lahendamisest, mis hõlmavad abi andvat liikmesriiki sellise abi andmisega seotud üksuste kaudu (määruse artikli 15 lõike 4 punkt b). Kuid sellist hüvitist makstakse ainult juhul, kui esitatakse tõend tekkinud kulude kohta.
         Kui tekib kohtuvaidlus liikmesriigi ja abi andva üksuse vahel selle üle, kas hüvitis, mida maksab abi saav liikmesriik, on ikka piisav, peaksid olemas olema meetmed, mis kaitsevad abi saavat liikmesriiki. Võib esineda olukordi, kus asjaomane üksus ja üksuse asukoha liikmesriik lähevad üksteise vastu kohtusse seoses kõrgema elektrihinnaga või seoses suurema hüvitisega üksusele ning teevad kokkuleppe abi taotlenud liikmesriigi kahjuks, kuigi viimane ei osalegi kohtumenetluses. Sellist olukorda tuleks vältida.
         Eespool nimetatud olukord erineb olukorrast, kus abi andva liikmesriigi äriühing algatab kohtumenetluse abi saava liikmesriigi üksuse vastu kas elektrihinna üle või tarbimise piiramise korral makstava hüvitise üle. Sel juhul kannab asjaomased kulud vaidluse kaotanud äriühing või üksus.
         2.3.3.   Võimalik õiglase hüvitise arvutamise meetod

         Õiglase hüvitise arvutamiseks võib kasutada järgmisi meetodeid:

                     —

                     kõikide eespool kirjeldatud elementide summa;

                     —

                     raha ajaväärtus: makse tuleks teha viivitamata. Liikmesriigid võivad aga kokku leppida, millist viivisemäära kohaldada hüvitise suhtes, kui abi andmisest on möödunud mõistlik aeg ning täpne hüvitise summa on arvutatud ja kokku lepitud;

                     —

                     kokkulepe eri vääringuid kasutavate liikmesriikide vahel selle kohta, millises vääringus hüvitis arvutatakse, sealhulgas asjakohane vahetuskurss.

               2.3.4.   Kõiki asjakohaseid ja mõistlikke kulusid sisaldava hüvitise arvutamine ning hüvitise maksmise kohustus

         Tõenäoliselt saab täpse arvutuse selle kohta, milline hüvitis tuleb maksta abi andvale liikmesriigile ja kõnealuse liikmesriigi üksustele, teha alles mõne aja möödudes pärast abimehhanismi raames taotletud elektrienergia tarnimist. Liikmesriigid võivad oma piirkondlikes või kahepoolsetes kokkulepetes kindlaks määrata selle, kuidas tuleb arvutada elektrihinda ja lisakulusid ning milline on mõistlik maksmise tähtpäev.
         Teave tegelikult tarnitud elektrikoguste kohta ja muu asjakohane teave hüvitise arvutamise kohta tuleks saata asjaomasele kontaktisikule asjaomases liikmesriigis, kes on seotud abimeetmega, nii et mõlemad saaksid teha lõpliku hüvitise arvutuse. Sõltuvalt kohaldatavast meetmest võib teavet saada ülekandesüsteemihaldurilt, jaotussüsteemihaldurilt, strateegilise reservi haldurilt, tarnijalt või määratud elektriturukorraldajalt. Hüvitise arvutamise võib suunata teisele üksusele, mis on selleks eelnevalt kindlaks määratud.
         2.3.5.   Maksmiskord

         Juhtpõhimõtteks on see, et tuleb järgida liikmesriigi olemasolevaid riigisiseste maksete ja hüvitiste menetlusi või tasakaalustamistüüpi toiminguid ning asjaomaseid rolle ja kohustusi ning neid alati võimaluse korral kohaldada liikmesriikidevahelise abi eest tehtavate hüvitiste maksmise suhtes. Liikmesriikidevahelistes kokkulepetes tuleks pöörata tähelepanu sellele, kuidas ühendada olemasolevaid riiklikke raamistikke või luua sidemed nende vahele. Abi laadist tulenevalt võib osutuda vajalikuks anda liikmesriigile või tema pädevale asutusele lõpliku finantsvastutuse kandja roll.
         2.3.6.   Ülesanded ja kohustused: kes kellele maksab ja kes korraldab maksmise

         Kui abi andvas liikmesriigis on vabatahtlikud nõudluspoole meetmed endiselt võimalikud, tuleb säilitada juurdepääs asjaomasele keskkonnale ja piirkonnaülesele võimsusele. Piiriülesel ostjal peaks olema võimalik teha makseid samamoodi, nagu seda teeks elektri eest kohalik ostja vastavalt elektrisüsteemi tasakaalustamise eeskirjale.
         Kui rakendatakse tarbimise piiramist, võidakse kasutada või kohaldada olemasolevaid õigusraamistikke, maksemenetlusi või asutust, kes vastutab maksete haldamise eest liikmesriigis, kes annab abi, või neid võib kohandada vastavalt sellele, nagu on vaja hüvitismaksete tegemiseks naaberriigist.
         Lõplikud abisaajad on tarbijad. Tarbimise piiramise korral peab piiratud tarbimisega kaitseta tarbijale tarneid tegev tarnija olema kindel, et maksed jätkuvad, võttes arvesse abi alusel eraldatud koguseid. Makseid tuleks teha vastavalt asjaomase liikmesriigi hüvitussüsteemile. Võimalikke rolle ja kohustusi võib jaotada, nagu on kirjeldatud punktis 1.5.
         2.3.7.   Makseprotsessi etapid ja kirjeldus

         Vastavalt olemasolevatele raamistikele ja sellele, kuidas liikmesriigid on kokku leppinud raamistikevaheliste seoste osas, tuleb kokkulepitud protsessid lisada finantskorda.
         Eeldades, et pärast abi alusel elektrienergia tarnimist teevad liikmesriigid omavahel koostööd finantsküsimustes, aga eelkõige järelevalves, kontrollimises ja kaebuste edastamises, arvutab abi andnud liikmesriigi asjaomane üksus välja hüvitise suuruse, tuginedes tarnitud elektrikogusele, kokkulepitud hinnaelementidele ning kasutades kokkulepitud arvutusviisi ning esitab oma maksenõude abi taotlenud liikmesriigi asjaomasele üksusele. Abi taotlenud liikmesriik kinnitab saadud tarne, kontrollib arvutuse üle ning maksab selle eest nõutud tähtajaks, kui tal ei ole vastuväiteid. Liikmesriikide finantskord, näiteks hüvitise jaotamine või abi eest hüvitise nõudmine, toimib vastavalt riigisisestele eeskirjadele (nt võidakse otse kohaldada tarneid pakkuva üksuse või piiratud tarbimisega üksuse suhtes või tarbijad nad kannavad neid kulusid koos).
         Tuleks kokku leppida hüvitise arvutamise tähtajad, kuidas toimub asjaomane kontrollimine ja makse tegemine. Sama kehtib kohaldatava õiguse ja vahekohtumenetluse võimaluste kohta, kui abimehhanismi kasutamisel tekib vaidlus.
         3.   JÄRELDUS
         Tänu ohuvalmidust käsitlevale määrusele on poliitiline tahe anda liikmesriikidevahelist abi saabud tegelikkuseks. Lisaks ülendab see määrus abi kui riikliku tasandi kontseptiooni kogu Euroopa Liitu haaravaks kontseptsiooniks avaliku ohutuse ja isikliku julgeoleku tagamisel. Selleks et kaitsta avalikku ohutust ja isiklikku julgeolekut, kehtestatakse sellega kaugeleulatuvad õigused ja kohustused, mis annavad elektritarbijatele, kellel on õigus saada erikaitset võrgust lahtiühendamise eest, kindlustunde ja katkematu elektrivarustuse kindlusega. Käesolevas dokumendis toodud juhised annavad palju võimalusi abimehhanismi tööle rakendamiseks, kuid samas jätavad liikmesriikidele vabaduse valida endale kõige sobivamaid lahendusi.

            (1)  Vastavalt määruse artikli 12 lõikele 1 lepitakse piirkondlikud meetmed asjaomases piirkonnas kokku nende liikmesriikide vahel, kellel on artikli 15 kohaselt tehniline suutlikkus anda üksteisele abi. Selleks võivad liikmesriigid moodustada piirkonnas ka allrühmi ja leppida kahe- või mitmepoolselt kokku piirkondlikes meetmetes. Peale selle lepitakse kahepoolsed meetmed kokku nende liikmesriikide vahel, kes on omavahel otse ühendatud, aga ei kuulu samasse piirkonda.

            (2)  Abimehhanismi lõppeesmärk on kaitsta avalikku ohutust ja isiklikku julgeolekut, nagu on sätestatud määruse artikli 15 lõikes 2.

            (3)  Hinnalagesid ja tehnilisi pakkumispiire käsitlevad eeskirjad on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määruse (EL) 2019/943 (milles käsitletakse elektrienergia siseturgu) (ELT L 158, 14.6.2019, lk 54) artiklis 10.

            (4)  ELT L 158, 14.6.2019, lk 54.

            (5)  Määruses on „piirkond“ rühm liikmesriike, mille põhivõrguettevõtjatel on üks ja sama piirkondlik koordineerimiskeskus, millele on osutatud elektrimääruse artiklis 36.

            (6)  Vastastikuse mõistmise memorandumi vormis sõlmitud kokkuleppeid tuleks täiendada riiklike siduvate meetmetega, mis tagavad vastastikuse mõistmise memorandumi sätete kohaldamise.

            (7)  Näiteks: vastastikuse hädaabi teenistus. (MEAS) ja põhivõrguettevõtjatevahelised lepingud.

            (8)  Komisjoni 2. augusti 2017. aasta määrus (EL) 2017/1485, millega kehtestatakse elektri ülekandesüsteemi käidueeskiri (ELT L 220, 25.8.2017, lk 1).

            (9)  Komisjoni 24. novembri 2017. aasta määrus (EL) 2017/2196, millega kehtestatakse elektrivõrgu hädaolukorra ja taastamise eeskiri (ELT L 312, 28.11.2017, lk 54).

            (10)  Häiringute loetelud koostatakse vastavalt määruse (EL) 2017/1485 (ELT L 220, 25.8.2017, lk 1) artiklile 33.

            (11)  ELT L 259, 27.9.2016, lk 42.

            (12)  ELT L 197, 25.7.2015, lk 24.

            (13)  ELT L 312, 28.11.2017, lk 54.

            (14)  ELT L 220, 25.8.2017, lk 1.

            (15)  Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööameti 2. oktoobri 2017. aasta otsus nr 3/2017 põhivõrguettevõtjate ettepaneku kohta, milles käsitletakse pikaajaliste ülekandeõiguste jaotamise ühtlustatud eeskirju.

            (16)  Komisjoni 23. novembri 2017. aasta määrus (EL) 2017/2195, millega kehtestatakse elektrisüsteemi tasakaalustamise eeskiri (ELT L 312, 28.11.2017, lk 6).

            (17)  On juhtumeid, kus lisatasu katab vabastatud elektri kindlustusväärtuse.

            (18)  Ostuoptsioonid annavad ostuoptsiooni ostjale õiguse, kuid mitte kohustuse osta tulevikus teatav kogus elektrit kindlaksmääratud hinnaga. Optsiooni ostja maksab optsiooni kasutamise õiguse eest lisatasu. Optsioonid koosnevad täitmishinnast, hinnastamisperioodist, arveldusmeetodist ja lisatasust. Optsioonidega kaubeldakse börsidel või need võivad olla börsivälised kahepoolsed eratehingud.


title: Nõukogu soovitus (EL) 2021/89, 28. jaanuar 2021, millega muudetakse soovitust (EL) 2020/912 Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta

text:
               29.1.2021

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 33/1

      NÕUKOGU SOOVITUS (EL) 2021/89,
      28. jaanuar 2021,
      millega muudetakse soovitust (EL) 2020/912 Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta
      EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 77 lõike 2 punkte b ja e ning artikli 292 esimest ja teist lauset,
      ning arvestades järgmist:

                  (1)

                  Nõukogu võttis 30. juunil 2020 vastu soovituse Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta (1) (edaspidi „nõukogu soovitus“). 16. juulil 2020 võttis nõukogu vastu soovituse (EL) 2020/1052, millega muudetakse nõukogu soovitust (EL) 2020/912 Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta (2). 30. juulil 2020 võttis nõukogu vastu soovituse (EL) 2020/1144, millega muudetakse nõukogu soovitust (EL) 2020/912 Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta (3). 7. augustil 2020 võttis nõukogu vastu soovituse (EL) 2020/1186, millega muudetakse nõukogu soovitust (EL) 2020/912 Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta (4). 22. oktoobril 2020 võttis nõukogu vastu soovituse (EL) 2020/1551, millega muudetakse nõukogu soovitust (EL) 2020/912 Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta (5).
                  17. detsembril 2020 võttis nõukogu vastu soovituse (EL) 2020/2169, millega muudetakse nõukogu soovitust (EL) 2020/912 Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta (6).

                  (2)

                  Nõukogu soovituses on sätestatud, et liikmesriigid peaksid koordineeritud viisil järk-järgult kaotama ELi mittehädavajaliku reisimise ajutise piirangu alates 1. juulist 2020 nõukogu soovituse I lisas loetletud kolmandate riikide elanike puhul. Nõukogu peaks pärast komisjoni ning asjaomaste ELi ametite ja talitustega tihedat konsulteerimist ning nõukogu soovituses osutatud metoodikal, kriteeriumidel ja teabel põhinevale üldisele hinnangule tuginedes vaatama I lisas esitatud kolmandate riikide loetelu iga kahe nädala järel läbi ja vajaduse korral seda ajakohastama.

                  (3)

                  Pärast seda on nõukogu komisjoni ning asjaomaste ELi ametite ja talitustega tihedalt konsulteerides ning nõukogu soovituses sätestatud kriteeriume ja metoodikat kohaldades arutanud nõukogu soovituse I lisas esitatud kolmandate riikide loetelu läbivaatamist. Nende arutelude tulemusena tuleks I lisas esitatud kolmandate riikide loetelu muuta. Eelkõige tuleks loetelust jätta välja Jaapan.

                  (4)

                  Piirikontroll ei ole üksnes nende liikmesriikide huvides, kelle välispiiril seda tehakse, vaid kõigi liikmesriikide huvides, kes on kaotanud piirikontrolli sisepiiridel. Seepärast peaksid liikmesriigid tagama, et välispiiridel võetakse meetmeid koordineeritult, et tagada Schengeni ala hea toimimine. Selleks peaksid liikmesriigid alates 28. jaanuarist 2021 koordineeritud viisil jätkama Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piirangu kaotamist käesoleva soovitusega muudetud nõukogu soovituse I lisas loetletud kolmandate riikide elanike puhul.

                  (5)

                  Euroopa Liidu lepingule ja ELi toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva soovituse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav. Arvestades et käesolev soovitus põhineb Schengeni acquis’l, otsustab Taani kõnealuse protokolli artikli 4 kohaselt kuue kuu jooksul pärast nõukogu poolt otsuse tegemist käesoleva soovituse üle, kas ta rakendab seda.

                  (6)

                  Käesolev soovitus kujutab endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist, milles Iirimaa ei osale vastavalt nõukogu otsusele 2002/192/EÜ; (7) seetõttu ei osale Iirimaa käesoleva soovituse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

                  (7)

                  Islandi ja Norra puhul kujutab käesolev soovitus endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist Euroopa Liidu Nõukogu ning Islandi Vabariigi ja Norra Kuningriigi vahelise lepingu (viimase kahe riigi osalemiseks Schengeni acquis’ sätete rakendamises, kohaldamises ja edasiarendamises) tähenduses, mis kuuluvad nõukogu otsuse 1999/437/EÜ (8) artikli 1 punktis A osutatud valdkonda.

                  (8)

                  Šveitsi puhul kujutab käesolev soovitus endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise lepingu (Šveitsi Konföderatsiooni ühinemise kohta Schengeni acquis’ rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega) tähenduses, mis kuuluvad nõukogu otsuse 1999/437/EÜ (9) artikli 1 punktis A osutatud valdkonda, kusjuures nimetatud otsuse vastavat punkti tõlgendatakse koostoimes nõukogu otsuse 2008/146/EÜ (10) artikliga 3.

                  (9)

                  Liechtensteini puhul kujutab käesolev soovitus endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse, Šveitsi Konföderatsiooni ja Liechtensteini Vürstiriigi vahelise protokolli (mis käsitleb Liechtensteini Vürstiriigi ühinemist Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise lepinguga Šveitsi Konföderatsiooni ühinemise kohta Schengeni acquis’ rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega) tähenduses, mis kuuluvad otsuse 1999/437/EÜ (11) artikli 1 punktis A osutatud valdkonda, kusjuures nimetatud otsuse vastavat punkti tõlgendatakse koostoimes nõukogu otsuse 2011/350/EL (12) artikliga 3,

            ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
      Nõukogu soovitust (EL) 2020/912 (nagu seda on muudetud soovitusega (EL) 2020/1052, soovitusega (EL) 2020/1144, soovitusega (EL)2020/1186, soovitusega (EL) 2020/1551 ja soovitusega (EL) 2020/2169) Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta muudetakse järgmiselt.

                  1)

                  Nõukogu soovituse punkti 1 esimene lõik asendatakse järgmisega:

                                 „1.

                                 Liikmesriigid peaksid koordineeritud viisil kaotama järk-järgult Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piirangu alates 28. jaanuarist 2021 I lisas loetletud kolmandate riikide elanike puhul.“

                  2)

                  Soovituse I lisa asendatakse järgmisega:
                  „

                        I LISA
                        Kolmandad riigid ja erihalduspiirkonnad, kelle elanike suhtes ei tuleks välispiiridel kohaldada Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutist piirangut
                        I.   RIIGID

                                    1.

                                    AUSTRAALIA

                                    2.

                                    UUS-MEREMAA

                                    3.

                                    RWANDA

                                    4.

                                    SINGAPUR

                                    5.

                                    LÕUNA-KOREA

                                    6.

                                    TAI

                                    7.

                                    HIINA*

                              II.   HIINA RAHVAVABARIIGI ERIHALDUSPIIRKONNAD

                                    Hongkongi erihalduspiirkond*

                                    Macau erihalduspiirkond*

                              * Oleneb vastastikkuse kinnitamisest.

                  “

         Brüssel, 28. jaanuar 2021

               Nõukogu nimel

               eesistuja

            A. P. ZACARIAS

         (1)  ELT L 208I, 1.7.2020, lk 1.

         (2)  ELT L 230, 17.7.2020, lk 26.

         (3)  ELT L 248, 31.7.2020, lk 26.

         (4)  ELT L 261, 11.8.2020, lk 83.

         (5)  ELT L 354, 26.10.2020, lk 19.

         (6)  ELT L 431, 21.12.2020, lk 75.

         (7)  Nõukogu 28. veebruari 2002. aasta otsus 2002/192/EÜ Iirimaa taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis’ sätetes (EÜT L 64, 7.3.2002, lk 20).

         (8)  EÜT L 176, 10.7.1999, lk 36.

         (9)  ELT L 53, 27.2.2008, lk 52.

         (10)  Nõukogu 28. jaanuari 2008. aasta otsus 2008/146/EÜ sõlmida Euroopa Ühenduse nimel Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vaheline leping Šveitsi Konföderatsiooni ühinemise kohta Schengeni acquis’ rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega (ELT L 53, 27.2.2008, lk 1).

         (11)  ELT L 160, 18.6.2011, lk 21.

         (12)  Nõukogu 7. märtsi 2011. aasta otsus 2011/350/EL Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse, Šveitsi Konföderatsiooni ja Liechtensteini Vürstiriigi vahelise protokolli (mis käsitleb Liechtensteini Vürstiriigi ühinemist Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise lepinguga Šveitsi Konföderatsiooni ühinemise kohta Schengeni acquis’ rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega) Euroopa Liidu nimel sõlmimise kohta, seoses sisepiiridel piirikontrolli kaotamise ja isikute liikumisega (ELT L 160, 18.6.2011, lk 19).


               26.3.2021

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 108/126

      P8_TA(2019)0224
      ELi ja Usbekistani vaheline laiaulatuslik leping
      Euroopa Parlamendi 26. märtsi 2019. aasta soovitus nõukogule, komisjonile ja komisjoni asepresidendile ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgele esindajale, mis käsitleb ELi ja Usbekistani vahelist uut ulatuslikku lepingut (2018/2236(INI))
      (2021/C 108/12)

         Euroopa Parlament,

                  —

                  võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise leping) artiklit 218,

                  —

                  võttes arvesse nõukogu 16. juuli 2018. aasta otsust (EL) 2018/…, millega antakse Euroopa Komisjonile ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgele esindajale luba alustada ja pidada Euroopa Liidu nimel läbirääkimisi ühelt poolt Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide ning teiselt poolt Usbekistani Vabariigi vahelise laiaulatusliku lepingu nende sätete üle, mis kuuluvad liidu pädevusse (10336/18),

                  —

                  võttes arvesse 16. juulil 2018. aastal nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate otsust, millega antakse Euroopa Komisjonile luba alustada ja pidada liikmesriikide nimel läbirääkimisi ühelt poolt Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide ning teiselt poolt Usbekistani Vabariigi vahelise laiaulatusliku lepingu nende sätete üle, mis kuuluvad liikmesriikide pädevusse (10337/18),

                  —

                  võttes arvesse nõukogu 16. juuli 2018. aasta läbirääkimisjuhiseid (10601/18 EU Restricted), mis edastati Euroopa Parlamendile 6. augustil 2018,

                  —

                  võttes arvesse 1999. aastal jõustunud ELi ja Usbekistani Vabariigi vahelist partnerlus- ja koostöölepingut,

                  —

                  võttes arvesse 2011. aasta jaanuaris allkirjastatud ELi ja Usbekistani vahelist energiakoostööd käsitlevat vastastikuse mõistmise memorandumit,

                  —

                  võttes arvesse nõukogu poolt 2013. aastal vastu võetud ELi suuniseid homo-, bi-, trans- ja interseksuaalide (LGBTI-inimeste) kõikide inimõiguste edendamiseks ja kaitsmiseks,

                  —

                  võttes arvesse oma 14. detsembri 2016. aasta seadusandlikku resolutsiooni, mis käsitleb nõukogu otsuse eelnõu Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning Usbekistani Vabariigi vahelise partnerlus- ja koostöölepingu juurde kuuluva protokolli (millega muudetakse lepingut, et laiendada partnerlus- ja koostöölepingu sätteid kahepoolsele tekstiiltoodetega kauplemisele, kuna tekstiiltoodetega kauplemist käsitleva kahepoolse lepingu kehtivus lõpeb) sõlmimise kohta (1),

                  —

                  võttes arvesse oma 14. detsembri 2016. aasta muud kui seadusandlikku resolutsiooni, mis käsitleb nõukogu otsuse eelnõu Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning Usbekistani Vabariigi vahelise partnerlus- ja koostöölepingu juurde kuuluva protokolli (millega muudetakse lepingut, et laiendada partnerlus- ja koostöölepingu sätteid kahepoolsele tekstiiltoodetega kauplemisele, kuna tekstiiltoodetega kauplemist käsitleva kahepoolse lepingu kehtivus lõpeb) sõlmimise kohta (2),

                  —

                  võttes arvesse oma 23. oktoobri 2014. aasta resolutsiooni inimõiguste kohta Usbekistanis (3),

                  —

                  võttes arvesse oma 15. detsembri 2011. aasta resolutsiooni ELi Kesk-Aasiat käsitleva strateegia rakendamise kohta (4) ja 13. aprilli 2016. aasta resolutsiooni ELi Kesk-Aasia strateegia rakendamise ja läbivaatamise kohta (5),

                  —

                  võttes arvesse komisjoni ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja 19. septembri 2018. aasta ühisteatist „Euroopa ja Aasia ühendamine – ELi strateegia põhielemendid“ (JOIN(2018)0031),

                  —

                  võttes arvesse väliskomisjoni ja inimõiguste allkomisjoni külastusi Usbekistani vastavalt 2018. aasta septembris ja 2017. aasta mais ning korrapäraseid külastusi, mida teeb riiki delegatsioon ELi-Kasahstani, ELi-Kõrgõzstani, ELi-Usbekistani ja ELi-Tadžikistani parlamentaarsetes koostöökomisjonides ning Türkmenistani ja Mongooliaga suhtlemiseks,

                  —

                  võttes arvesse 10. novembril 2017. aastal Samarkandis toimunud ELi ja Kesk-Aasia välisministrite 13. kohtumise tulemusi, milles käsitleti kahepoolset tegevuskava (majandus, ühenduvus, julgeolek ja õigusriik) ja piirkondlikke küsimusi,

                  —

                  võttes arvesse 23. novembril 2018. aastal Brüsselis toimunud ELi ja Kesk-Aasia välisministrite 14. kohtumise ühiskommünikeed „EL ja Kesk-Aasia – koostöö kaasava majanduskasvu, kestliku ühenduvuse ja tugevama partnerluse tuleviku rajamiseks“ (6),

                  —

                  võttes arvesse ELi jätkuvat arenguabi Usbekistanile summas 168 miljonit eurot ajavahemikul 2014–2020, Euroopa Investeerimispanga ning Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupanga finantsabi ning muid ELi meetmeid, millega toetatakse rahu ja julgeolekut ning tuumajäätmete vähendamist riigis,

                  —

                  võttes arvesse deklaratsiooni, mis võeti vastu 26. ja 27. märtsil 2018. aastal Taškendis toimunud Afganistani käsitleval konverentsil „Rahuprotsess, julgeolekukoostöö ja piirkondlik ühenduvus“, mille korraldas Usbekistan ja mille kaaseesistuja oli Afganistan,

                  —

                  võttes arvesse aastateks 2017–2021 kavandatud strateegiat meetmete võtmiseks viies Usbekistani arengu seisukohalt prioriteetses valdkonnas (arengustrateegia),

                  —

                  võttes arvesse samme, mida Usbekistan on pärast Nõukogude Liidust iseseisvumist teinud avatuma ühiskonna kujundamiseks ja suurema avatuse saavutamiseks suhetes oma naabritega,

                  —

                  võttes arvesse ÜRO kestliku arengu eesmärke,

                  —

                  võttes arvesse kodukorra artiklit 113,

                  —

                  võttes arvesse väliskomisjoni raportit (A8-0149/2019),

                  A.

                  arvestades, et 23. novembril 2018 alustasid EL ja Usbekistan läbirääkimisi ulatusliku laiendatud partnerlus- ja koostöölepingu üle, mis peab asendama praeguse ELi ja Usbekistani vahelise partnerlus- ja koostöölepingu, et laiendada ja süvendada koostööd vastastikust huvi pakkuvates valdkondades ning tugineda selles demokraatia, õigusriigi, põhiõiguste austamise ja hea valitsemistava ühistele väärtustele, et edendada kestlikku arengut ja rahvusvahelist julgeolekut ning tulemuslikult lahendada üleilmseid probleeme, nagu terrorism, kliimamuutused ja organiseeritud kuritegevus;

                  B.

                  arvestades, et laiendatud partnerlus- ja koostöölepingu jõustumiseks on vaja Euroopa Parlamendi nõusolekut;

                  1.

                  soovitab nõukogul, komisjonil ja komisjoni asepresidendil ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgel esindajal:

            ELi ja Usbekistani suhted

                  a)

                  tunnustada Usbekistani võetud kohustusi ja samme avatuma ühiskonna kujundamiseks ning siirast osalemist poliitilises dialoogis ELiga, mille tulemusena alustati läbirääkimisi laiendatud partnerlus- ja koostöölepingu sõlmimiseks; rõhutada ELi huvi tugevdada ühiste väärtuste alusel oma suhteid Usbekistaniga ja tunnustada Usbekistani rolli olulise kultuurilise ja poliitilise ühenduseloojana Euroopa ja Aasia vahel;

                  b)

                  näha ette korrapärane ja põhjalik dialoog ning jälgida poliitiliste ja demokraatlike reformide täielikku rakendamist, mille eesmärk on luua sõltumatu kohtusüsteem – sealhulgas kaotades kõik juristide sõltumatuse piirangud –, tõeliselt konkurentsipõhiste valimiste teel moodustatud tõeliselt sõltumatu parlament, kaitsta inimõigusi, soolist võrdõiguslikkust ja meediavabadust, depolitiseerida turvateenistused ja tagada, et nad kohustuvad austama õigusriiki, ning kaasata kodanikuühiskond tihedalt reformiprotsessi; väljendada heameelt parlamendile (Oliy Majlis) antud uute õiguste ja uute mehhanismide üle, mis tugevdavad parlamentaarset kontrolli; julgustada ametiasutusi rakendama OSCE/ODIHRi poolt pärast 2014. aasta parlamendivalimisi avaldatud aruande soovitusi;

                  c)

                  rõhutada, kui tähtsad on kestlikud reformid ja nende rakendamine, ja pakkuda neile kehtivate ja tulevaste lepingute alusel olulist toetust, et saavutada reaalseid tulemusi ja lahendada poliitilised, ühiskondlikud ja majanduslikud probleemid, eeskätt selleks, et parandada valitsemistavasid, luua võimalused tõeliselt mitmekesisele ja sõltumatule kodanikuühiskonnale, tugevdada inimõiguste austamist, kaitsta vähemusi ja kaitsetumaid, sealhulgas puuetega inimesi, tagada inimõiguste rikkumiste ja muude kuritegude eest vastutusele võtmine ja kõrvaldada ettevõtlust takistavad asjaolud;

                  d)

                  tunnustada ja toetada Ukraina lubadust jätkata struktuuri-, haldus- ja majandusreforme, mille eesmärk on parandada ettevõtluskeskkonda, kohtusüsteemi ja julgeolekuteenuseid, töötingimusi ning haldusvastutust ja -suutlikkust, ning rõhutada, kui tähtis on reformid täielikult ja kontrollitult ellu viia; kiita heaks välisvaluutatehingute ja valuutavahetusturu liberaliseerimine; toonitada, et Usbekistani ulatuslikku reformikava, arengustrateegiat aastateks 2017–2021, tuleb rakendada ja toetada meetmetega, millega hõlbustatakse väliskaubandust ja parandatakse ettevõtluskeskkonda; võtta arvesse asjaolu, et tööjõuränne ja rahaülekanded on üks peamisi vaesuse vähendamise mehhanisme Usbekistanis;

                  e)

                  nõuda, et Usbekistani valitsus tagaks, et inimõiguste kaitsjad, kodanikuühiskond, rahvusvahelised vaatlejad ja inimõiguste organisatsioonid saaksid vabalt tegutseda õiguslikult ja poliitiliselt turvalises keskkonnas, eelkõige lihtsustades registreerimisprotsesse ja võimaldades õiguskaitset registreerimisest keeldumise korral; nõuda, et Usbekistani valitsus lubaks vanglates ja kinnipidamiskohtades valitsevate tingimuste korrapärast, piiranguteta ja sõltumatut jälgimist; julgustada Usbekistani valitsust kutsuma piinamise ning muu julma, ebainimliku või inimväärikust alandava kohtlemise ja karistamise ÜRO eriraportööri riiki külastama, rakendama tema eelmise, 2003. aasta visiidi raames antud soovitust ning viima siseriiklikud õigusaktid ja tavad kooskõlla rahvusvahelise õiguse ja standarditega, sealhulgas luues sõltumatu järelevalvemehhanismi, mis tagaks takistamatu juurdepääsu kinnipidamiskohtadele, et vangide kohtlemist saaks jälgida; kutsuda ametivõime üles põhjalikult uurima kõiki väiteid piinamise või ebainimliku kohtlemise kohta;

                  f)

                  edendada salliva, kaasava, mitmekesise ja demokraatliku ühiskonna kujunemist usaldusväärse valitsuse toel, toetades järgjärgulist liberaliseerimist ja sotsiaal-majanduslikku progressi inimeste hüvanguks ning järgides täielikult ÜRO äritegevuse ja inimõiguste juhtpõhimõtteid;

                  g)

                  kiita heaks poliitvangide vabastamine, kuid nõuda tungivalt, et võimud tagaksid nende täieliku rehabiliteerimise ning juurdepääsu õiguskaitsevahenditele ja ravile; nõuda kõigi ülejäänud poliitvangide ja kõigi teiste isikute vabastamist, kes on vangistatud või keda kiusatakse taga poliitiliselt motiveeritud süüdistuste alusel, nagu inimõiguste aktivistid, kodanikuühiskonna ja usuaktivistid, ajakirjanikud ja opositsioonipoliitikud; väljendada muret mitme kinniste uste taga toimunud kohtuprotsessi pärast ning nõuda tungivalt, et valitsus sellisele tavale lõpu teeks; nõuda tungivalt, et valitsus kiiresti muudaks äärmuslust käsitlevaid kriminaalkoodeksi sätteid, mida mõnikord vääralt kasutatakse teisitimõtlemise kriminaliseerimiseks; väljendada heameelt seoses lubadustega lõpetada Usbekistani kriminaalkoodeksi artikli 221 („vanglaeeskirjade rikkumine“) kasutamine poliitvangide karistuste meelevaldseks pikendamiseks; tagada, et kõigile kriminaalkuritegudes ja muudes süütegudes süüdi mõistetud isikutele antaks nende kohtuotsuste koopiad, et nad saaksid kasutada edasikaebamise õigust ja taotleda enda rehabiliteerimist; tervitada teatavate rahumeelse kogunemise vabaduse piirangute vähendamist ja ühtlasi ergutada selliste piirangute täielikule kõrvaldamisele, lõpetades näiteks rahumeelsete meeleavaldajate kinnipidamise ja pidades sellega kinni inimõiguste ülddeklaratsioonist; tervitada ÜRO usu- ja veendumusvabaduse eriraportööri hiljutist külaskäiku;

                  h)

                  märkida, et Usbekistani koht Piirideta Reporterite pressivabaduse indeksis on aastatel 2016-2018 vaid veidi paranenud, ning et jätkuvalt tekitavad muret tsensuur, veebisaitide blokeerimine, ajakirjanike ja blogipidajate enesetsensuur, ahistamine internetis ja väljaspool seda ning poliitiliselt motiveeritud kriminaalsüüdistused; nõuda ametivõimudelt, et need teeksid lõpu meedia survestamisele ja järelevalvele, lõpetaksid sõltumatute veebisaitide blokeerimise ning võimaldaksid rahvusvahelistel meediakanalitel korrespondente akrediteerida ja riigis tegutseda; toetada meedia ja vabaühenduste sõltumatuse tagamiseks võetud meetmeid, näiteks mõningate tegutsemispiirangute kaotamine, samuti varem riigist välja saadetud rahvusvaheliste ja välismeediakanalite tagasilubamine; väljendada heameelt uue vabaühenduste registreerimist käsitleva seaduse üle, mis lihtsustab teatavaid registreerimismenetlusi ja tegevuseks või ürituste korraldamiseks loa taotlemise nõudeid; nõuda tungivalt, et ametiasutused kõnealust seadust täielikult rakendaksid, kõrvaldades muu hulgas kõik tõkked, mis takistavad rahvusvaheliste organisatsioonide registreerimist, ning ergutaksid ametiasutusi kõrvaldama säilinud piirangud, mis takistavad vabaühenduste tööd, nagu koormavad registreerimisnõuded ja sekkuv järelevalve;

                  i)

                  tunnustada edusamme lapstööjõu kasutamise kaotamiseks ja sunniviisilise töö järkjärguliseks kaotamiseks, samuti ÜRO eriraportööride hiljutisi külastusi Usbekistani ja riigi taasavamist selle valdkonna rahvusvahelistele vabaühendustele; juhtida tähelepanu sellele, et riigi toetatud sunnitöö puuvilla- ja siiditööstuses ning muudes valdkondades on endiselt probleem; nõuda, et Usbekistani valitsus lõpetaks kõik sunniviisilise töö vormid, kõrvaldaks selle nähtuse algpõhjused, eelkõige kohustusliku kvoodisüsteemi, ja võtaks vastutusele kohalikud omavalitsused, kes riigitöötajaid ja õpilasi sunnitööle sunnivad; rõhutada, et on vaja suuremaid pingutusi ja täiendavaid õigusmeetmeid, et saavutada sunniviisilise töö kaotamine; soovitada teha selles valdkonnas rohkem koostööd Rahvusvahelise Tööorganisatsiooniga (ILO); nõuda, et valitsus võimaldaks orjapidamise tänapäevaste vormide ÜRO eriraportööril Usbekistani külastada; toonitada, kui tähtis on rajada riigis kestlik puuvilla tarneahel ning võtta kasutusele kaasaegsed, ökoloogiliselt põhjendatud puuvillakasvatus- ja maaharimismeetodid; toetada kodumaiseid puuvillakasvatajaid tootmise tõhususe suurendamisel, kaitsta keskkonda ja parandada töötavasid eesmärgiga kaotada sunniviisiline töö;

                  j)

                  ergutada ametiasutusi võtma täiendavaid meetmeid, et vähendada riigis töötust, sealhulgas avades erasektori ning tugevdades väikeseid ja keskmise suurusega ettevõtjaid; väljendada sellega seoses heameelt juhtimiskoolitusprogrammi laiendamise üle ja ergutada ettevõtjatele uute koolitusprogrammide korraldamist; tuletada siinjuures meelde Usbekistani noorte potentsiaali ja nende suhteliselt kõrget haridustaset; ergutada ettevõtlushariduse programmide edendamist; tuletada meelde programmi „Erasmus+“ taoliste ELi programmide tähtsust kultuuride dialoogi edendamisel ELi ja Usbekistani vahel ning võimaluste loomisel neis programmides osalevate üliõpilaste kui positiivsete ühiskondlike muutuste esilekutsujate mõjuvõimu suurendamiseks;

                  k)

                  jätkata iga-aastaseid inimõigustedialooge, mida korraldab Euroopa välisteenistus (EEAS), ning sellega seoses avaldada survet konkreetsete juhtumite lahendamiseks, sealhulgas poliitvangide juhtumid; kehtestada enne iga dialoogide vooru konkreetsed valdkonnad ja hinnata saavutatud tulemusi kooskõlas ELi standarditega, samas integreerides inimõigusküsimused ka kõigi teiste koosolekute päevakorda ja kõigisse muudesse meetmetesse; ergutada Usbekistani järgima rahvusvahelisi inimõiguste õigusakte, mille ta on ratifitseerinud, eelkõige ÜROs, OSCEs ja ILOs; väljendada jätkuvat muret lahendamata probleemide ja tähtsate reformide teostamatajätmise pärast; soovitada ametiasutustel dekriminaliseerida vastastikusel nõusolekul põhinevad seksuaalsuhted samast soost isikute vahel ning edendada sallivat suhtumist LGBTI-inimestesse; kutsuda Usbekistani võime üles toetama ja edendama naiste õigusi;

                  l)

                  tagada passisüsteemi läbivaatamine; kiita heaks väljasõiduviisade süsteemi kaotamine; väljasõiduviisa nõue kehtis varem Usbekistani kodanikele, kes tahtsid reisida väljapoole Sõltumatute Riikide Ühendust (SRÜ); väljendada heameelt seoses Usbekistani teadaandega, et alates jaanuarist 2019 ei nõua ta ELi liikmesriikide kodanikelt enam viisat;

                  m)

                  soovitada tungivalt, et Usbekistan parandaks kohalikku tervishoiusüsteemi ja suurendaks olukorra parandamiseks eraldatavaid eelarvevahendeid, kuna pärast riigi iseseisvumist on tervishoiu olukord märkimisväärselt halvenenud;

                  n)

                  nõuda tungivalt, et ametiasutused annaksid vajalikku toetust ning taotleksid rahvusvaheliste partnerite panust ja toetust Karakalpakkia Vabariigile, et jätkata Araali mere keskkonnakatastroofi majanduslike, sotsiaalsete ja tervisetagajärgedega tegelemist, rajades kestliku veemajanduse ja seades sisse veevarude kaitse poliitika ning tavad ja koostades piirkonna jaoks usaldusväärse puhastamiskava; tervitada piirkondliku veemajanduskoostöö edenemist, eelkõige Tadžikistani ja Kasahstaniga, ÜRO mitme partneriga usaldusfondi loomist inimeste turvalisuse tagamiseks Araali mere piirkonnas ning võimude poolt üles näidatud toetust; jätkata jõupingutusi niisutustaristu parandamiseks;

                  o)

                  tunnustada Usbekistani uut välispoliitikat, mille abil on paranenud koostöö naabrite ja rahvusvaheliste partneritega, eeskätt piirkonna stabiilsuse ja julgeoleku edendamisel, piiride ja veevarude haldamisel, piiride märkimisel ja energiavaldkonnas; toetada Usbekistani positiivset osalemist Afganistani rahuprotsessis;

                  p)

                  tervitada Usbekistani jätkuvat pühendumist Kesk-Aasia tuumarelvavaba tsooni säilitamisele; tuletada meelde ELi võetud kohustust toetada Usbekistani mürgiste ja radioaktiivsete jäätmete käitlemisel; julgustada Usbekistani allkirjastama tuumarelvade keelustamise lepet;

                  q)

                  võtta arvesse Usbekistani olulist rolli ELi Kesk-Aasia strateegia tulevases läbivaatamises, kohaldades diferentseerimise põhimõtet;

                  r)

                  tunnistada Usbekistani õigustatud julgeolekumuresid ning suurendada koostööd, et toetada kriisihaldamist, konfliktide ennetamist, integreeritud piirihaldust ning jõupingutusi võitluses vägivaldse radikaliseerumise, terrorismi, organiseeritud kuritegevuse ja ebaseadusliku uimastikaubanduse vastu, kaitstes samas õigusriiki, sealhulgas inimõigusi;

                  s)

                  tagada tõhus koostöö võitluses korruptsiooni, rahapesu ja maksudest kõrvalehoidmise vastu;

                  t)

                  seada ELi välisrahastamisvahenditest ning Euroopa Investeerimispanga ja Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupanga laenudest Usbekistanile abi andmise tingimuseks reformide edukas jätkamine;

                  u)

                  toetada GSP+ staatuse jaoks nõutavate peamiste rahvusvaheliste konventsioonide tulemuslikku rakendamist;

                  v)

                  toetada Usbekistani jõupingutusi osaleda Maailma Kaubandusorganisatsiooniga (WTO) ühinemise protsessis, et integreerida riik paremini maailma majandusse ning parandada ettevõtluskeskkonda, tõmmates sellega ligi rohkem välismaiseid otseinvesteeringuid;

                  w)

                  võtta arvesse suhete arendamist muude kolmandate riikidega Hiina algatuse „üks majandusvöönd, üks tee“ („One Belt, One Road“) rakendamise raames; nõuda, et kõnealuse algatusega seoses järgitaks inimõigusi, muu hulgas töötades välja vastavad suunised;

            Uus ulatuslik leping

                  x)

                  kasutada laiendatud partnerlus- ja koostöölepingu läbirääkimisi, et toetada tõelist ja kestlikku arengut vastutustundliku ja demokraatliku korra suunas, millega tagatakse ja kaitstakse kõigi kodanike põhiõigusi ning keskendutakse eelkõige soodsa keskkonna tagamisele, mis võimaldab kodanikuühiskonna ja inimõiguste kaitsjate tegevust ning kindlustab juristide sõltumatuse; tagada, et enne läbirääkimiste lõpuleviimist teeks Usbekistan tõsiseltvõetavaid edusamme sõnavabaduse ning ühinemis- ja rahumeelse kogunemise vabaduse kindlustamiseks kooskõlas rahvusvaheliste normidega, sealhulgas kõrvaldades takistused, mis ei lase uutel rühmadel end registreerida ja riigis seaduslikult tegevust alustada ega välismaalt rahastamist vastu võtta;

                  y)

                  rääkida läbi nüüdisaegne, kõikehõlmav ja edasipüüdlik ELi ja Usbekistani vaheline leping, mis asendab 1999. aastal sõlmitud partnerlus- ja koostöölepingu ning tõhustab inimestevahelisi kontakte, poliitilist koostööd, kaubandus- ja investeerimissuhteid ning koostööd kestliku arengu, keskkonnakaitse, ühenduvuse, inimõiguste ja valitsemise valdkonnas ning toetab Usbekistani majanduse ja ühiskonna kestlikku arengut;

                  z)

                  uuendada võetud kohustust edendada demokraatlikke standardeid, hea valitsemistava põhimõtteid ja õigusriiki ning austada inimõigusi ja põhivabadusi, sh usu- ja veendumusvabadust, samuti nende õiguste ja vabaduste kaitsjaid;

                  aa)

                  toetada Usbekistani uusi jõupingutusi mitmepoolseks ja rahvusvaheliseks koostööks üleilmsetes ja piirkondlikes keerdküsimustes, nagu rahvusvaheline julgeolek ja võitlus vägivaldse äärmusluse, organiseeritud kuritegevuse ning uimastikaubanduse vastu, samuti veemajandus, kliimamuutused ja ränne;

                  ab)

                  tagada, et laiaulatuslik leping hõlbustaks ja tugevdaks piirkondlikku koostööd ning olemasolevate konfliktide rahumeelset lahendamist, sillutades teed tõeliselt heanaaberlikele suhetele;

                  ac)

                  tugevdada kaubandus- ja majandussuhetega seotud sätteid, ühelt poolt ühendades need paremini inimõigussätetega ning kohustusega rakendada ÜRO äritegevuse ja inimõiguste juhtpõhimõtteid, luues ühtlasi mehhanismid, et hinnata ja käsitleda negatiivset mõju inimõigustele, ning teiselt poolt edendades turumajanduse põhimõtteid, sealhulgas õiguskindlust, institutsioonide sõltumatust ja läbipaistvust, sotsiaaldialoogi ja ILO töönormide rakendamist, et tagada kestlikud välismaised otseinvesteeringud ning toetada majanduse mitmekesistamist; parandada koostööd võitluses korruptsiooni, rahapesu ja maksudest kõrvalehoidmise vastu ning tagada, et mitmes ELi ja EMP liikmesriigis praegu külmutatud varad repatrieeritakse vastutustundlikult kogu Usbekistani rahva hüvanguks;

                  ad)

                  tugevdada parlamentidevahelise koostöö aspekte volitatud parlamentaarse koostöökomisjoni raames demokraatia, õigusriigi ja inimõiguste valdkonnas, sealhulgas koostöönõukogu ja parlamentaarse koostöökomisjoni esindajate otsest vastutust;

                  ae)

                  tagada kõigi osalejate, sealhulgas kodanikuühiskonna kaasamine nii läbirääkimiste käigus kui ka lepingu rakendamise etapis;

                  af)

                  lisada tingimused koostöö võimaliku peatamise kohta juhuks, kui ükskõik kumb pool rikub olulisi põhimõtteid, eelkõige seoses demokraatia, inimõiguste ja õigusriigi austamisega, sealhulgas tingimus, et sellistel juhtudel konsulteeritakse Euroopa Parlamendiga; luua sõltumatu järelevalve- ja kaebuste esitamise mehhanism, mis tagab elanikele ja nende esindajatele tõhusa vahendi, et käsitleda mõju inimõigustele ja jälgida lepingu rakendamist;

                  ag)

                  tagada, et Euroopa Parlament kaasatakse pärast laiendatud partnerlus- ja koostöölepingu jõustumist tihedalt lepingu kõigi osade rakendamise järelevalvesse, korraldada sellega seoses konsultatsioone, tagades, et Euroopa välisteenistus parlamenti ja kodanikuühiskonda laiendatud partnerlus- ja koostöölepingu rakendamisest nõuetekohaselt teavitab, ning reageerida asjakohaselt;

                  ah)

                  tagada kooskõlas konfidentsiaalsusnõuetega kõigi läbirääkimisdokumentide edastamine Euroopa Parlamendile, et parlament saaks läbirääkimisprotsessi nõuetekohaselt kontrollida; täita institutsioonidevahelisi kohustusi, mis tulenevad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõikest 10, ning anda parlamendile korrapäraselt aru;

                  ai)

                  kohaldada laiendatud partnerlus- ja koostöölepingut ajutiselt alles pärast Euroopa Parlamendilt nõusoleku saamist;

                  aj)

                  korraldada avalikkuse teavitamise kampaania, tõstes esile koostöö oodatavaid positiivseid tulemusi, mis toovad kasu nii ELi kui ka Usbekistani elanikele, edendades samas inimestevahelisi kontakte;

                  2.

                  teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev soovitus nõukogule, komisjonile ja komisjoni asepresidendile ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgele esindajale ning Usbekistani Vabariigi presidendile, valitsusele ja parlamendile.

         (1)  ELT C 238, 6.7.2018, lk 394.

         (2)  ELT C 238, 6.7.2018, lk 51.

         (3)  ELT C 274, 27.7.2016, lk 25.

         (4)  ELT C 168 E, 14.6.2013, lk 91.

         (5)  ELT C 58, 15.2.2018, lk 119.

         (6)  https://eeas.europa.eu/headquarters/headquarters-homepage/54354/joint-communiqué-european-union-–-central-asia-foreign-ministers-meeting-brussels-23-november_en