title: Komisjoni soovitus (EL) 2017/432, 7. märts 2017, tagasisaatmise tõhususe suurendamise kohta Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/115/EÜ rakendamisel

text:
               11.3.2017

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 66/15

         KOMISJONI SOOVITUS (EL) 2017/432,
   7. märts 2017,
   tagasisaatmise tõhususe suurendamise kohta Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/115/EÜ rakendamisel
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2008/115/EÜ (1) on sätestatud ühised nõuded ja kord, mida tuleb kohaldada liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel.

               (2)

               Schengeni hindamismehhanismi (2) ja Euroopa rändevõrgustiku (3) kaudu kogutud teave on võimaldanud põhjalikult hinnata, kuidas liikmesriigid liidu tagasisaatmispoliitikat rakendavad.

               (3)

               Hindamised osutavad, et direktiiviga 2008/115/EÜ liikmesriikidele jäetud kaalutlusõigus on viinud direktiivi ebajärjekindla ülevõtmiseni siseriiklikku õigusesse, mis avaldab negatiivset mõju liidu tagasisaatmispoliitika tõhususele.

               (4)

               Pärast direktiivi 2008/115/EÜ jõustumist on suurenenud rändesurve liikmesriikidele ja sellega koos probleemid, mis vajavad lahendamist liidu tagasisaatmispoliitika raames, muutes tervikliku Euroopa rändepoliitika selle aspekti esmatähtsaks. Oma 20.-21. oktoobri 2016. aasta järeldustes (4) kutsus Euroopa Ülemkogu üles tugevdama tagasisaatmistega seotud riiklikke haldusprotsesse.

               (5)

               3. veebruari 2017. aasta riigi- ja valitsusjuhtide Malta deklaratsioonis (5) rõhutati vajadust ELi tagasisaatmispoliitika läbivaatamiseks, mille aluseks on objektiivne analüüs selle kohta, kuidas liidu ja riiklikul tasandil kättesaadavaid õiguslikke, operatiivseid, rahalisi ja praktilisi vahendeid kohaldatakse. Deklaratsioonis toetatakse komisjoni kavatsust esitada kiiresti ajakohastatud ELi tagasisaatmisalane tegevuskava ning anda suuniseid operatiivsemaks tagasisaatmiseks ELi ja liikmesriikide poolt ja tulemuslikuks tagasivõtmiseks, tuginedes kehtivale acquis'le.

               (6)

               Pidades silmas ebaseaduslikult liikmesriikidesse sisenevate ja seal viibivate kolmandate riikide kodanike arvu praegust suurenemist ning et tagada piisav suutlikkus kaitsta abivajajaid, on vaja täiel määral ära kasutada direktiivis 2008/115/EÜ sätestatud paindlikkust. Kõnealuse direktiivi tõhusam rakendamine vähendaks menetluste kuritarvitamise võimalusi ja kõrvaldaks ebatõhususe, tagades samal ajal Euroopa Liidu põhiõiguste hartas sätestatud põhiõiguste kaitse.

               (7)

               Käesolevas soovituses antakse suunised selle kohta, kuidas tuleks direktiivi 2008/115/EÜ sätteid kasutada tõhusamate tagasisaatmismenetluste saavutamiseks, ning kutsutakse liikmesriike üles võtma vajalikud meetmed, et kõrvaldada tagasisaatmisega seotud õiguslikud ja praktilised takistused.

               (8)

               Tõhus liidu tagasisaatmispoliitika nõuab tulemuslikke ja proportsionaalseid meetmeid ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike kinnipidamiseks ja tuvastamiseks, nendega seotud juhtumite kiiret menetlemist ning piisavat suutlikkust tagada nende kohalolek tagasisaatmist silmas pidades.

               (9)

               Tagasisaatmise korraldamine nõuab valdkondadevaheliste pädevuste ühtlustatud ja hästi integreeritud korraldust riiklikul tasandil. Lisaks on selleks vaja menetlusi ja vahendeid, mis võimaldavad teha teabe pädevatele asutustele kohe kättesaadavaks, samuti koostööd kõigi eri menetlustes osalejate vahel.

               (10)

               Selleks et tagada liikmesriikide ametiasutuste suutlikkus vajadustele reageerida, seda eelkõige olukorras, kus liikmesriikidel on ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmise kohustuse täitmisel suur koormus, on vaja valdkondadevahelise koolitusega ja pädevat personali, kellel on olemas kõik vajalikud pädevused. Sellist integreeritud ja koordineeritud lähenemisviisi kavandades peaksid liikmesriigid täiel määral ära kasutama kättesaadavaid liidu tagasisaatmise valdkonna rahastamisvahendeid, programme ja projekte, eelkõige Varjupaiga-, Rände- ja Integratsioonifondi. Sellega seoses peaksid liikmesriigid võtma arvesse ka rändesurvet, millega pädevad asutused peavad toime tulema.

               (11)

               Kooskõlas direktiivi 2008/115/EÜ artikli 6 lõikega 1 peaksid liikmesriigid süstemaatiliselt väljastama tagasisaatmisotsuse kolmanda riigi kodanikele, kes viibivad nende territooriumil ebaseaduslikult. Liikmesriikide õigusaktid ja tavad ei taga selle kohustuse täielikku täitmist igas olukorras, vähendades seeläbi liidu tagasisaatmissüsteemi tõhusust. Näiteks ei väljasta teatavad liikmesriigid tagasisaatmisotsust pärast varjupaigataotluse kohta tagasilükkava või elamisloa taotluse kohta keelduva otsuse tegemist, või nad ei väljasta selliseid otsuseid ebaseaduslikult riigis viibivatele kolmandate riikide kodanikele, kellel pole kehtivat isikut tõendavat dokumenti või reisidokumenti.

               (12)

               Sõltuvalt liikmesriikide institutsioonilisest ülesehitusest, eelkõige kui menetlusega tegelevad eri ametiasutused, ei järgne tagasisaatmisotsusele tingimata või koheselt taotlust kolmandate riikide ametiasutustele ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku isikusamasuse kontrollimiseks ja kehtiva reisidokumendi väljastamiseks.

               (13)

               Kooskõlas Schengeni piirieeskirjade (6) artikliga 13 peetakse isik, kes on ületanud ebaseaduslikult piiri ning kellel ei ole õigust viibida asjaomase liikmesriigi territooriumil, kinni ning tema suhtes rakendatakse direktiivi 2008/115/EÜ kohaseid menetlusi.

               (14)

               Direktiivis 2008/115/EÜ on sätestatud, et kõnealuse direktiivi rakendamisel võetakse arvesse asjaomase kolmanda riigi kodaniku tervislikku seisundit ning tagasisaatmiseni tuleb võimaldada esmaabi ja haiguste põhiravi. Sellegipoolest on oluline tagada, et ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike väljasaatmised viiakse täide ja võetakse meetmed tagasisaatmist takistava või vältiva käitumise, nagu uute tervisliku olukorraga seotud valeväidete ärahoidmiseks. Lisaks on vajalik kehtestada meetmed tõhusaks võitlemiseks varjupaigataotlustega, mis tehakse peamiselt tagasisaatmisotsuste täitmise edasilükkamiseks või takistamiseks.

               (15)

               Direktiivi 2008/115/EÜ kohaselt on ebaseaduslikult riigis viibiv kolmanda riigi kodanik kohustatud liidust lahkuma, samas on direktiivis nõutud, et tagasisaatmisotsuse peab täitma üksnes selle väljastanud liikmesriik. Tagasisaatmisprotsessi võib algatada iga liikmesriik, kes peab kinni sama riigis ebaseaduslikult viibivat kolmanda riigi kodanikku. Nõukogu direktiiviga 2001/40/EÜ (7) ja nõukogu otsusega 2004/191/EÜ (8) ette nähtud tagasisaatmisotsuste vastastikune tunnustamine kiirendaks tagasisaatmisprotsessi ja hoiaks ära omavolilise teisese rände liidu piires.

               (16)

               Liidu tagasisaatmissüsteemi tõhususe suurendamise oluliseks elemendiks võib olla väljasaadetava kinnipidamine, mida tuleks kasutada vaid juhul, kui kooskõlas direktiivi 2008/115/EÜ artikli 15 lõikega 1 ei ole võimalik tulemuslikult kohaldada muid piisavaid, kuid leebemaid sunnimeetmeid. Eelkõige juhul, kui on vaja tagada, et ebaseaduslikult riigis viibivad kolmandate riikide kodanikud ei põgeneks, võib kinnipidamine võimaldada tagasisaatmisoperatsiooni edukalt ette valmistada ja korraldada.

               (17)

               Praegu mitmes liikmesriigis kasutatav maksimaalne kinnipidamisperiood on oluliselt lühem kui direktiivis 2008/115/EÜ lubatud ja tagasisaatmismenetluse edukaks lõpetamiseks vajalik. Selline lühike kinnipidamisperiood välistab tõhusa väljasaatmise.

               (18)

               Tagasisaatmisotsuse peale edasikaebuse esitamiseks kehtestatud tähtajad erinevad liikmesriigiti oluliselt, ulatudes paarist päevast ühe kuuni, või on veelgi pikemad. Kooskõlas põhiõigustega peaks tähtaeg olema piisavalt pikk, et tagada juurdepääs tõhusale õiguskaitsevahendile, võttes samal ajal arvesse, et pikad tähtajad võivad tagasisaatmismenetlust kahjustada.

               (19)

               Ebaseaduslikult riigis viibivatele kolmandate riikide kodanikele tuleks anda õigus ärakuulamisele pädevates asutustes, enne kui teda mõjutada võiv meede vastu võetakse.

               (20)

               Direktiivi 2008/115/EÜ kohaselt peaks tagasisaatmisotsuste peale edasikaebuse esitamisel olema automaatselt peatav toime, kui esineb oht, et asjaomast kolmanda riigi kodanikku ähvardab reaalne väärkohtlemise oht, kui ta tagasi saadetakse, mis on vastuolus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 19 lõikega 2 ja artikliga 47, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Liidu Kohus (9).

               (21)

               Suur hulk liikmesriike hindab varjupaiga- ja tagasisaatmismenetluse eri etappides korduvalt tagasi- või väljasaatmise ohtu ja see võib põhjustada asjatuid viivitusi ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel.

               (22)

               Saatjata alaealise tagasisaatmine kolmandasse päritoluriiki ja perekonna taasühinemine võib olla lapse parimates huvides. Mitme liikmesriigi siseriiklikus õiguses on keelatud väljastada tagasisaatmisotsuseid saatjata alaealistele ja see ei võimalda täies ulatuses täita liikmesriikide kohustust võtta täiel määral arvesse lapse parimaid huvisid ning kaaluda iga üksikjuhtumi asjaolusid. Sellised keelud võivad luua ebaseadusliku sisserände seisukohast soovimatuid tagajärgi, õhutades saatjata alaealisi võtma liitu jõudmiseks ette ohtlikke reise.

               (23)

               Otsus saatjata alaealiste õigusliku seisundi ja tagasisaatmise kohta peaks alati põhinema nende parimate huvide individuaalsel, valdkondadeülesel ja põhjalikul hindamisel, sealhulgas perekondade otsimine ja kodu hindamine. Selline hindamine tuleks nõuetekohaselt dokumenteerida.

               (24)

               Kooskõlas direktiivi 2008/115/EÜ artikliga 17, milles määratakse kindlaks tingimused, mille kohaselt kasutatakse saatjata alaealiste ja alaealistega perekondade kinnipidamist äärmusliku abinõuna ja lühima asjakohase ajavahemiku jooksul, peaksid liikmesriigid tagama kinnipidamise alternatiivide olemasolu laste jaoks. Kui selliseid alternatiive siiski ei ole, ei pruugi kinnipidamise täielik keeld võimaldada sellistel juhtudel täita täies ulatuses kohustust võtta kõik vajalikud meetmed tagasisaatmise tagamiseks, põhjustades tagasisaatmisoperatsioonide tühistamist põgenemise tõttu.

               (25)

               Kuni Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse ettepaneku (mis käsitleb Schengeni infosüsteemi kasutamist ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmiseks) (10) vastuvõtmiseni peaksid liikmesriigid kasutama täies ulatuses võimalust sisestada Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1987/2006 (11) artikli 24 lõike 3 kohane hoiatusteade sisenemiskeelu kohta.

               (26)

               Käesolev soovitus peaks olema adresseeritud kõikidele liikmesriikidele, kellele on siduv direktiiv 2008/115/EÜ.

               (27)

               Liikmesriigid peaksid andma oma ametiasutustele, kes on pädevad täitma tagasisaatmisega seotud ülesandeid, korralduse kohaldada käesolevat soovitust oma ülesannete täitmisel.

               (28)

               Käesolev soovitus on kooskõlas põhiõigustega ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtetega. Eelkõige tagatakse käesoleva soovitusega inimväärikuse täielik austamine ning harta artiklite 1, 4, 14, 18, 19, 24 ja 47 kohaldamine ja sellest tuleks lähtuda ka soovituse rakendamisel,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

      TUGEVDATUD JA PAREM TAGASISAATMISSUUTLIKKUS

               1.

               Selleks et kõrvaldada tõhusamat tagasisaatmist takistavad menetluslikud, tehnilised ja operatiivsed takistused, peaksid liikmesriigid suurendama 1. juuniks 2017 oma suutlikkust ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmiseks, tagades selleks integreeritud ja koordineeritud lähenemisviisi.

               2.

               Kõnealuse integreeritud ja koordineeritud lähenemisviisi eesmärgid tagasisaatmise valdkonnas peaksid olema järgmised:

                           a)

                           tagada kiire tagasisaatmismenetlus ja suurendada oluliselt tagasisaatmise määra;

                           b)

                           kasutada vajaduse korral õiguskaitseasutuste ja sisserändeasutuste abi ning kooskõlastada tegevus õigusasutuste, kinnipidamisasutuste, eestkostesüsteemide, meditsiini- ja sotsiaalteenistustega, et tagada kõigi tagasisaatmismenetlusega seotud ametiasutuste kiire ja täpne valdkondadeülene tegutsemine;

                           c)

                           tagada, et kõigis tagasisaatmismenetluse pädevusega ametiasutustes oleks kättesaadav piisav arv koolitatud ja pädevaid töötajaid, kellel oleks võimalik kiiresti ja vajaduse korral ka iga päev ööpäev läbi reageerida, seda eriti olukorras, kus koormus ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmise kohustuse täitmisel järjest suureneb;

                           d)

                           lähetada sõltuvalt liikmesriigi konkreetsest olukorrast liidu välispiirile lisapersonali, kellel on volitused ja suutlikkus võta koheselt meetmeid kolmandate riikide kodanike isikusamasuse ja õigusliku seisundi kindlaksmääramiseks ja kontrollimiseks ning keelata kohe riiki sisenemine või väljastada kohe tagasisaatmisotsus neile, kellel pole õigust liitu siseneda või seal viibida.

               3.

               Integreeritud ja koordineeritud lähenemisviis peaks tagasisaatmise valdkonnas täitma eelkõige järgmisi ülesandeid:

                           a)

                           arstlike läbivaatuste kiire sooritamine, et vältida võimalikku kuritarvitamist punkti 9 lõikes b osutatud olukordades;

                           b)

                           koostöö ja asjaomase operatiivteabe jagamine teiste liikmesriikidega ning Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Ametiga, et aidata täita nende eesmärke ja ülesandeid;

                           c)

                           asjaomaste IT-süsteemide, nagu Eurodac, Schengeni infosüsteem (SIS) ja viisainfosüsteem (VIS), täiemahuline ärakasutamine, et saada õigeaegselt teavet kolmandate riikide kodanike isikusamasuse ja õigusliku olukorra kohta.

               4.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et üksustele või organitele, kellele tehakse ülesandeks tagada integreeritud ja koordineeritud lähenemisviis, eraldatakse kõik vajalikud inimressursid ning rahalised ja materiaalsed vahendid.

      TAGASISAATMISOTSUSTE SÜSTEMAATILINE VÄLJASTAMINE

               5.

               Selleks et tagada tagasisaatmisotsuste süstemaatiline väljastamine kolmanda riigi kodanikele, kellel ei ole või ei ole enam õigust viibida Euroopa Liidus, peaksid liikmesriigid tegema järgmist:

                           a)

                           võtma kasutusele meetmed ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike asukoha tulemuslikuks kindlakstegemiseks ja nende kinnipidamiseks;

                           b)

                           väljastama tagasisaatmisotsused hoolimata sellest, kas ebaseaduslikult riigis viibival kolmanda riigi kodanikul on isikut tõendav dokument või reisidokument;

                           c)

                           kasutama võimalikult hästi ära direktiivi 2008/115/EÜ artikli 6 lõikes 6 sätestatud võimalust kombineerida ühes aktis või võtta samaaegselt vastu otsus seadusliku riigisviibimise lõpetamise kohta koos tagasisaatmisotsusega, eeldusel et iga üksiku otsuse puhul peetakse kinni asjaomastest tagatistest ja sätetest.

               6.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et tagasisaatmisotsuste kehtivusaeg ei oleks piiratud, nii et neid saaks igal hetkel täide viia, ilma et teatava ajavahemiku möödumisel oleks vaja tagasisaatmismenetlust uuesti alustada. See ei tohiks piirata kohustust võtta arvesse mis tahes muutusi kolmanda riigi kodaniku konkreetses olukorras, kaasa arvatud tagasi- või väljasaatmise ohtu.

               7.

               Omavolilise teisese rände ärahoidmiseks ja takistamiseks peaksid liikmesriigid süstemaatiliselt lisama tagasisaatmisotsustesse teabe, et kolmandate riikide kodanikud peavad lahkuma liikmesriigi territooriumilt, et minna kolmandasse riiki.

               8.

               Kui see aitab kaasa menetluste tõhustamisele, eelkõige olulise rändesurve korral, peaksid liikmesriigid kasutama direktiivi 2008/115/EÜ artikli 2 lõike 2 punktis a sätestatud erandit.

      TAGASISAATMISOTSUSTE TÕHUS TÄITMINE

               9.

               Selleks et tagada ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike kiire tagasisaatmine, peaksid liikmesriigid tegema järgmist:

                           a)

                           korraldama kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2013/32/EL (12) menetlused rahvusvahelise kaitse taotluste kiirendatud läbivaatamiseks või kui seda peetakse vajalikuks, piirimenetluse raames läbivaatamiseks, kaasa arvatud juhul, kui varjupaigataotlus tehakse peamiselt tagasisaatmisotsuse täitmise edasilükkamiseks või takistamiseks;

                           b)

                           astuma samme selliste võimalike kuritarvitamiste ärahoidmiseks, mis tulenevad uutest tervisliku seisundiga seotud valeväidetest eesmärgiga vältida väljasaatmist, näiteks tagades, et asjaomase riikliku ametiasutuse poolt ametisse määratud meditsiinitöötajad on kättesaadavad objektiivse ja sõltumatu arvamuse saamiseks;

                           c)

                           tagama, et tagasisaatmisotsustele järgneb viivituseta taotlus tagasivõtvale kolmandale riigile kehtivate reisidokumentide väljastamiseks või Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/1953 (13) kohaselt välja antud Euroopa tagasisaatmise reisidokumendi kasutamisega nõustumiseks;

                           d)

                           kasutama direktiiviga 2001/40/EÜ ja otsusega 2004/191/EÜ ette nähtud tagasisaatmisotsuste vastastikuse tunnustamise vahendit.

               10.

               Selleks et tagada ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tõhus väljasaatmine, peaksid liikmesriigid tegema järgmist:

                           a)

                           kasutama direktiivi 2008/115/EÜ artikli 15 lõikes 1 sätestatud juhtudel kinnipidamist, kui see on vajalik ja asjakohane, eelkõige juhul, kui esineb käesoleva soovituse punktide 15 ja 16 kohane põgenemise oht;

                           b)

                           nägema siseriiklikus õiguses ette kuue kuu pikkuse esialgse kinnipidamise perioodi, mida õigusasutused võivad kohandada vastavalt konkreetse juhtumi asjaoludele; samuti nägema direktiivi 2008/115/EÜ artikli 15 lõikes 6 sätestatud juhtudel ette kinnipidamise pikendamise võimaluse kuni 18 kuuni;

                           c)

                           viia kinnipidamissuutlikkus kooskõlla tegelike vajadustega, kasutades vajaduse korral direktiivi 2008/115/EÜ artiklis 18 sätestatud eriolukordadeks ette nähtud erandit.

               11.

               Tagasisaatmisprotsessi tahtlikult takistavate ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike puhul peaksid liikmesriigid kaaluma siseriiklike õigusaktide kohaste sanktsioonide kasutamist. Kõnealused sanktsioonid peaksid olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad ning need ei tohiks takistada direktiivi 2008/115/EÜ eesmärgi saavutamist.

      MENETLUSLIKUD TAGATISED JA ÕIGUSKAITSEVAHENDID

               12.

               Liikmesriigid peaksid:

                           a)

                           ühendama võimaluse piires ühte menetlusetappi ärakuulamised, mida pädevad asutused teevad eri eesmärkidel, nagu elamisloa andmiseks, tagasisaatmiseks või kinnipidamiseks. Tuleks arendada ka uusi viise kolmandate riikide kodanike selliseks ärakuulamiseks, näiteks videokonverentsi kasutamine;

                           b)

                           kehtestama tagasisaatmisotsuse edasikaebamiseks võimalikult lühikesed tähtajad, mis on siseriiklikus õiguses kehtestatud sarnastes olukordades, et vältida õiguste ja menetluste kuritarvitamist, eelkõige vahetult enne kavandatud väljasaatmise kuupäeva esitatud edasikaebusi;

                           c)

                           tagama, et tagasisaatmisotsuste peale edasikaebuse esitamisel on automaatselt peatav toime ainult juhul, kui see on vajalik harta artikli 19 lõike 2 ja artikli 47 järgimiseks;

                           d)

                           vältima korduvaid hindamisi selle kohta, kas rikutakse tagasi- või väljasaatmise lubamatuse põhimõtet, kui selle põhimõtte järgimist on juba muude menetluste käigus hinnatud, selline hindamine on lõplik ja kolmanda riigi kodaniku konkreetses olukorras ei ole toimunud muutusi.

      PEREKOND JA LAPSED

               13.

               Selleks et tagada lapse õiguste kaitse ja võtta vastavalt direktiivi 2008/115/EÜ artiklile 5 täiel määral arvesse lapse parimaid huvisid ja perekonnaelu, peaksid liikmesriigid tegema järgmist:

                           a)

                           kehtestama selged normid saatjata alaealiste õigusliku seisundi kohta, mis võimaldaksid kas väljastada tagasisaatmisotsuseid ja teha tagasisaatmine teoks või anda neile riigis viibimise õigus;

                           b)

                           tagama, et saatjata alaealiste õigusliku seisundi kohta tehtud otsused rajanevad alati nende parimate huvide individuaalsel hindamisel. Sellistes hindamistes tuleks süstemaatiliselt kaaluda, kas saatjata alaealise tagasisaatmine päritoluriiki ja perekonna taasühinemine on nende parimates huvides;

                           c)

                           kehtestama saatjata alaealiste jaoks sihipärased taasintegreerimise põhimõtted;

                           d)

                           tagama, et lapse parimate huvide hindamise teevad süstemaatiliselt pädevad asutused valdkondadeülese lähenemisviisi alusel, et saatjata alaealine on ära kuulatud ja sellesse on nõuetekohaselt kaasatud eestkostja.

               14.

               Austades põhiõigusi ja direktiivis 2008/115/EÜ sätestatud tingimusi, ei peaks liikmesriigid oma siseriiklikus õiguses välistama alaealiste kinnipidamise võimalust, juhul kui see on tingimata vajalik lõpliku tagasisaatmisotsuse täitmiseks olukorras, kus liikmesriigid ei saa tagada kinnipidamisest leebemaid meetmeid, mida saab tõhusa tagasisaatmise tagamiseks tulemuslikult kohaldada.

      PÕGENEMISE OHT

               15.

               Põgenemise ohu ümberlükatava eeldusena tuleks käsitleda järgmisi objektiivseid asjaolusid:

                           a)

                           koostööst keeldumine isiku tuvastamise menetluses, vale- või võltsitud isikut tõendavate dokumentide kasutamine, olemasolevate dokumentide hävitamine või muul viisil kõrvaldamine, sõrmejälgede andmisest keeldumine;

                           b)

                           vägivaldne või pettuse teel vastuseis tagasisaatmisoperatsioonile;

                           c)

                           direktiivi 2008/115/EÜ artikli 7 lõike 3 kohaldamise raames kehtestatud põgenemist ärahoidva meetme mittetäitmine, näiteks pädevasse asutusse mitteilmumine või mitteviibimine kindlaksmääratud kohas;

                           d)

                           kehtiva sisenemiskeelu rikkumine;

                           e)

                           omavoliline teisene ränne teise liikmesriiki.

               16.

               Liikmesriigid peaksid ette nägema, et järgmisi kriteeriume võetakse nõuetekohaselt arvesse tõendina selle kohta, et ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike puhul esineb põgenemise oht:

                           a)

                           sõnaselgelt väljendatud kavatsus jätta tagasisaatmisotsus täitmata;

                           b)

                           vabatahtliku lahkumise tähtaja järgimata jätmine;

                           c)

                           kehtiv süüdimõistev otsus raske kuriteo toimepanemises liikmesriikides.

      VABATAHTLIK LAHKUMINE

               17.

               Liikmesriigid peaksid võimaldama vabatahtlikku lahkumist ainult kolmanda riigi kodaniku taotluse alusel, tagades samal ajal, et kolmanda riigi kodanik on sellise taotluse esitamise võimalusest teadlik.

               18.

               Liikmesriigid peaksid tagasisaatmisotsuses nägema vabatahtlikuks lahkumiseks ette lühima võimaliku tähtaja, mis on vajalik tagasisaatmise korraldamiseks ja menetlemiseks, võttes arvesse konkreetse juhtumi asjaolusid.

               19.

               Vabatahtliku lahkumise jaoks ette nähtud tähtaja kestust kindlaks määrates peaksid liikmesriigid hindama konkreetse juhtumi asjaolusid, eelkõige tagasipöördumise väljavaateid ja ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku valmisolekut teha pädevate asutustega tagasipöördumise eesmärgil koostööd.

               20.

               Seitsmest päevast pikem tähtaeg tuleks kehtestada ainult juhuks, kui ebaseaduslikult riigis viibiv kolmanda riigi kodanik teeb tagasipöördumise eesmärgil aktiivselt koostööd.

               21.

               Direktiivi 2008/115/EÜ artikli 7 lõikes 4 sätestatud juhtudel ei tuleks vabatahtlikuks lahkumiseks tähtaega ette näha, eelkõige juhul, kui ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku puhul esineb põgenemise oht vastavalt käesoleva soovituse punktides 15 ja 16 sätestatule ja juhul, kui ta on varem teises liikmesriigis süüdi mõistetud raske kuriteo toimepanemises.

      TOETATUD VABATAHTLIKU TAGASIPÖÖRDUMISE PROGRAMMID

               22.

               Liikmesriigid peaksid toetatud vabatahtliku tagasipöördumise programmid kasutusele võtma 1. juuniks 2017 ning need peaksid olema kooskõlas toetatud vabatahtliku tagasipöördumise kavasid ja taasintegreerimisprogramme käsitlevate ühiste nõuetega, mille on välja töötanud komisjon koostöös liikmesriikidega ja heaks kiitnud nõukogu (14).

               23.

               Liikmesriigid peaksid võtma meetmeid, et parandada vabatahtlikku tagasipöördumist ja toetatud vabatahtliku tagasipöördumise programme käsitleva teabe levitamist ebaseaduslikult riigis viibivatele kolmandate riikide kodanikele, tehes seda koostöös riiklike haridus-, sotsiaal- ja tervishoiuteenistustega.

      SISENEMISKEELUD

               24.

               Sisenemiskeeldude täielikuks ärakasutamiseks peaksid liikmesriigid tegema järgmist:

                           a)

                           tagama, et sisenemiskeelud hakkavad kehtima kolmandate riikide kodanike EList lahkumise päeval, nii et nende tegelik kestus alusetult ei lüheneks; see tuleks tagada juhtudel, kui lahkumiskuupäev on riiklikele ametiasutustele teada, eelkõige väljasaatmise puhul ning toetatud vabatahtliku tagasipöördumise programmi raames lahkumise puhul;

                           b)

                           võtma kasutusele vahendid, millega kontrollida, kas ebaseaduslikult Euroopa Liidus viibiv kolmanda riigi kodanik on vabatahtlikuks lahkumiseks ettenähtud aja jooksul lahkunud, ning millega tagada tõhusad järelmeetmed juhul, kui isik ei ole lahkunud, kaasa arvatud sisenemiskeelu väljastamine;

                           c)

                           sisestama teise põlvkonna Schengeni infosüsteemi süstemaatiliselt määruse (EÜ) nr 1987/2006 artikli 24 lõike 3 kohase hoiatusteate sisenemiskeelu kohta ning

                           d)

                           kehtestama süsteemi tagasisaatmisotsuse väljastamiseks juhtudel, kui ebaseaduslik riigis viibime avastatakse väljumiskontrolli ajal. Kui see on õigustatud, tuleks pärast individuaalset hindamist ja proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamist väljastada sisenemiskeeld selleks, et hoida ära ebaseadusliku viibimise oht tulevikus.

      Brüssel, 7. märts 2017

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Dimitris AVRAMOPOULOS

      (1)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiiv 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (ELT L 348, 24.12.2008, lk 98).

      (2)  Nõukogu 7. oktoobri 2013. aasta määrus (EL) nr 1053/2013, millega kehtestatakse hindamis- ja järelevalvemehhanism Schengeni acquis' kohaldamise kontrollimiseks ja tunnistatakse kehtetuks täitevkomitee 16. septembri 1998. aasta otsus, millega luuakse Schengeni hindamis- ja rakendamiskomitee (ELT L 295, 6.11.2013, lk 27).

      (3)  Nõukogu 14. mai 2008. aasta otsus 2008/381/EÜ Euroopa rändevõrgustiku loomise kohta (ELT L 131, 21.5.2008, lk 7).

      (4)  Euroopa Ülemkogu 20.–21. oktoobri 2016. aasta järeldused, EUCO 31/16.

      (5)  Euroopa Ülemkogu 3. veebruari 2017. aasta pressiteade 43/17.

      (6)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta määrus (EL) 2016/399, mis käsitleb isikute üle piiri liikumist reguleerivaid liidu eeskirju (Schengeni piirieeskirjad) (ELT L 77, 23.3.2016, lk 1).

      (7)  Nõukogu 28. mai 2001. aasta direktiiv 2001/40/EÜ kolmandate riikide kodanike väljasaatmise otsuste vastastikuse tunnustamise kohta (EÜT L 149, 2.6.2001, lk 34).

      (8)  Nõukogu 23. veebruari 2004. aasta otsus 2004/191/EÜ, millega kehtestatakse kolmandate riikide kodanike väljasaatmise otsuste vastastikust tunnustamist käsitleva direktiivi 2001/40/EÜ kohaldamisest tuleneva rahalise tasakaalustamatuse kompenseerimise kriteeriumid ja praktiline kord (ELT L 60, 27.2.2004, lk 55).

      (9)  Kohtuotsus, Euroopa Liidu Kohus 18. detsember 2014, Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve versus Moussa Abdida, C-562/13, ECLI:EU:C:2014:2453.

      (10)  COM(2016) 881 final.

      (11)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1987/2006, mis käsitleb teise põlvkonna Schengeni infosüsteemi (SIS II) loomist, toimimist ja kasutamist (ELT L 381, 28.12.2006, lk 4).

      (12)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluste ühiste nõuete kohta (ELT L 180, 29.6.2013, lk 60).

      (13)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 2016. aasa määrus (EL) 2016/1953, mis käsitleb Euroopa reisidokumendi kehtestamist riigis ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmiseks ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu 30. novembri 1994. aasta soovitus (ELT L 311, 17.11.2016, lk 13).

      (14)  Nõukogu 9.-10. juuni 2016. aasta järeldused.


				|

		52011SC0819

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of the Czech Republicand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of the Czech Republic, 2011-2014

			   	Soovitus:
NÕUKOGU SOOVITUS,
milles käsitletakse Tšehhi 2011. aasta
riiklikku reformikava
ja esitatakse nõukogu arvamus
Tšehhi 2011.-2014. aasta ajakohastatud lähenemisprogrammi kohta
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta
määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning
majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta,[1] eriti
selle artikli 9 lõiget 3,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust[2],
võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
pärast konsulteerimist majandus- ja
rahanduskomiteega,
ning arvestades järgmist:
(1)
Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks
Euroopa Komisjoni ettepaneku käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia
– Euroopa 2020. aasta strateegia –, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud
koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta
meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali
suurendamiseks.
(2)
Nõukogu võttis 13. juulil 2010 vastu soovituse
liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014
ning 21. oktoobril 2010 otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta;[3] mõlemaid dokumente koos
nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid
arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitika kujundamisel.
(3)
Komisjon võttis 12. jaanuaril 2011 vastu esimese
iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis tähistab ELi majanduse juhtimise uue
tsükli ja majanduspoliitika integreeritud eelkoordineerimise esimese Euroopa
poolaasta algust; majanduspoliitika parem koordineerimine on ette nähtud
Euroopa 2020. aasta strateegiaga.
(4)
Euroopa Ülemkogu kiitis 25. märtsil 2011 heaks
eelarve konsolideerimise ja struktuurireformide prioriteedid (kooskõlas nõukogu
15. veebruari ja 7. märtsi 2011. aasta järelduste ning komisjoni iga-aastase
majanduskasvu analüüsiga). Ülemkogu rõhutas vajadust pidada esmatähtsaks
eelarve usaldusväärsuse ja riigi rahanduse jätkusuutlikkuse taastamist,
tööturureformide abil töötuse määra vähendamist ning uute jõupingutuste
tegemist majanduskasvu toetamiseks. Ta kutsus liikmesriike üles viima neid
prioriteete ellu konkreetsete meetmete abil, mis lisatakse nende stabiilsus-
või lähenemisprogrammidesse ja riiklikesse reformikavadesse.
(5)
Tšehhi Vabariik esitas 29. aprillil 2011 oma
riikliku reformikava 2011. aastaks ja 5. mail 2011 oma ajakohastatud
lähenemisprogrammi ajavahemikuks 2011–2014. Vastastikuse seose arvessevõtmiseks
hinnati neid kaht programmi üheaegselt.
(6)
Üleilmne finantskriis tabas Tšehhi majandust väga
avatud kaubanduse kaudu ning mõjutas väga negatiivselt Tšehhi SKP kasvu ja
töötusemäära. Reaalne SKP langes ekspordi ja sisemaiste investeeringute
vähenemise tõttu 2009. aastal 4,1 % võrra. Töötusemäär tõusis 2008. aastal 4,4
%-lt märkimisväärselt 7,3 %-le 2010. aastal ning tööhõivemäär langes
ajavahemikus 2008–2010 kaks protsendipunkti. Suur avatus rahvusvahelisele
kaubandusele ja Tšehhi Vabariigi peamiste kaubanduspartnerite majanduse kiire
elavnemine on võimaldanud SKP kasvumääral 2010. aastal kiiresti taastuda 2,3
%-ni ning see toetab jätkuvalt mõõdukat taastumist.
(7)
Vastavalt nõukogu määrusele (EÜ) nr 1466/97 on
nõukogu ajakohastatud lähenemisprogrammi hindamise alusel arvamusel, et
programmi toetavad makromajanduslikud prognoosid on programmi kahel esimesel
aastal realistlikud ja sealt edasi liialt optimistlikud. Võrreldes komisjoni
talituste 2011. aasta kevadprognoosiga on programmi aluseks madalam 2012. aasta
SKP reaalkasvu prognoos. Seda peamiselt valitsemissektori tarbimiskulude püsiva
vähenemise tõttu, mida ei arvestata komisjoni talituste 2012. aasta prognoosis,
mis lähtub eeldusest, et poliitikat ei muudeta. Programmiga nähakse ette
valitsemissektori eelarve puudujäägi vähendamine 2013. aastaks alla 3 % SKPst
ning 2014. aastaks kuni 1,9 %-ni SKPst. Kavandatud konsolideerimise aluseks on
peamiselt kulude piiramine. Kavandatud meetmed on piisavad, et saavutada
eesmärk 2013. aastaks nagu soovitas nõukogu, kuid programmis esitatud meetmed
ohustavad tegelikku eelarvetulemust. Ka programmi lõpuaastate eesmärkide
saavutamine tundub põhinevat suures osas soodsatel tsüklilistel tingimustel
ning avaliku halduse täiendaval tõhustamisel, mille realiseerimine võib osutuda
väga raskeks. Keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamine nähakse ette
programmiperioodist pikema aja jooksul. Keskmine iga-aastane eelarvepositsiooni
tugevdamise maht on ajavahemikus 2011–2013 väiksem kui nõukogu poolt 2.
detsembri 2009. aasta ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse raames soovitatud 1
% SKPst.
(8)
Programmis on püstitatud selge eesmärk vähendada 2013.
aastaks valitsemissektori eelarvepuudujääki alla 3 % SKPst. Suurimaks
väljakutseks on tagada, et aastatel 2011–2013 ning ka edaspidi
eelarvepuudujäägi vähendamiseks võetavad meetmed ei seaks ohtu pikaajalist
kasvupotentsiaali, eelkõige haridusele ning avaliku sektori teadusuuringutele
ja arendustegevusele tehtavate kulutuste kaudu. Kõnealuste meetmetega tuleb
luua ka puhver demograafilistest arengutest tulenevate kulutuste suurenemisele.

(9)
Eelarve konsolideerimisstrateegia hõlmab meetmeid,
mis mõjutavad käibemaksust laekuvat tulu: 2012. ja 2013. aastal kavandatakse
madalama käibemaksumäära tõstmist, kõrgemat käibemaksumäära kavatsetakse 2013.
aastal aga langetada. Valitsus kavatseb alates 2013. aastast suurendada ka
käibemaksukohuslastest ettevõtjate arvu. Programmi kohaselt peaks kõnealuste
muudatustega kaasnema 2012. aastal maksutulude suurenemine 0,7 % võrra SKPst
ning 2013. aastal täiendavalt 0,1 % võrra SKPst. Lisaks sellele tundub olevat
võimalik suurendada tulusid kaudsete maksude abil. 2010. aastal moodustas
kaudsete maksude osakaal 11,8 % SKPst, ELi keskmine näitaja oli aga 13,4 %. Nii
oleks võib-olla võimalik vähendada tööjõu otsest maksustamist. Lisaks sellele
prognoositakse, et käibemaksust saadava tegeliku tulu ja teoreetilise
käibemaksukohustuse vahe on märkimisväärselt üle ELi keskmise, mis põhjendab
vajadust võtta meetmeid maksukohustuse täitmise tõhustamiseks.
(10)
Arvestades, et vananemise mõju eelarvele
prognoositakse olevat tugevalt üle ELi keskmise, on pensionisüsteemi reform
väga oluline . Valitsus on esitanud kaks ettepanekute kogumit. Esimene pakett
peaks parlamendis heaks kiidetama 2011. aasta septembris ning see käsitleb
jooksvalt finantseeritavat riiklikku pensionisammast, mis on olnud puudujäägis
alates 2009. aastast. Muude meetmete hulgas kavandatakse kohustusliku
pensioniea tõstmist, mis tõuseb 2041. aastaks nii meeste kui ka naiste puhul 67
aastani. Kõnealused pensionireformid kujutavad endast sammu rahanduse
jätkusuutlikkuse probleemi lahendamise suunas, kuid ei pruugi siiski olla
piisavad, et lahendada elanikkonna vananemisega seotud probleeme. Teine
meetmete pakett, mida valitsus ei ole veel ametlikult heaks kiitnud, koosneks
vabatahtliku teise erapensionisamba kasutuselevõtust 2013. aastal, mille
eesmärk on mitmekesistada pensionitulusid ning toetada nende tulevast
asjakohasust erasektori säästude edendamise kaudu. Samba kavandatav vorm ei loo
sellega ühinemisele erilisi soodustusi ning võib eespool rõhutatud pikaajalisi
pingeid tegelikult suurendada. Samuti tuleb selliste pensionifondide
tegevuskulusid tähelepanelikult analüüsida ning hoida need süsteemi tõhususe
tagamiseks võimalikult madalal.
(11)
Tööturgu peetakse mõõdukalt paindlikuks ning seal
ei olnud enne üleilmset finantskriisi olulisi tõrkeid esinenud. Siiski on
nähtavad mõned struktuurilised nõrkused. Põhiprobleemiks on suured raskused,
mida lastega naised peavad pärast emapuhkuse lõppu tööturule naastes ületama.
Kõnealune küsimus on oluline ka oma laiemate majanduslike tagajärgede tõttu:
pikemad töötuseperioodid, naiste ja meeste tööhõive erinevus ning kõige suurem
meeste ja naiste palgaerinevus liikmesriikide seas. Varajane tööle naasmine on
jätkuvalt raske vaatamata valitsuse jõupingutustele anda vanematele
vanemapuhkuse pikkuse kindlaks määramisel rohkem valikuvõimalusi. Probleemi
põhjuseks on osaliselt ettevõtjate vähene tahe palgata inimesi tööle osalise
tööajaga, teistes liikmesriikides kasutavad väikeste lastega töötajad seda
võimalust sageli. Osalt on probleemi põhjustajaks ka taskukohase hinnaga
lastehoiuasutuste piiratud hulk, seda eelkõige alla kolmeaastaste laste puhul.
(12)
Kuigi üldine töötuse tase püsib kindlalt alla ELi
keskmise, on pikaajalise töötuse tase tõusmas, seda eelkõige 20–29aastaste
noorte hulgas. Madala haridusega inimestel ning madalapalgalistel on töö
leidmisel suuri raskusi. Kõrge pikaajalise töötuse määr on seotud alarahastatud
ja suhteliselt loiu tööturupoliitikaga ning tööturule tagasitoomise meetmetes
osalejate väikese arvuga.
(13)
Ettevõtluskeskkonda rõhuvale avaliku halduse
ebatõhususele oleks võimalik lahendust leida olemasolevate strateegiate
tervikliku rakendamise kaudu. Valitsus algatas 2007. aastal parema õigusloome
tegevuskava ning korruptsioonivastase strateegia aastateks 2011–2012. Nendes
teavitatakse meetmetest, mis on olulised Tšehhi õigusliku ja reguleeriva
raamistiku kvaliteedi parandamiseks ning ettevõtjate kindlustunde tugevdamiseks.
Rahvusvaheliste uurimuste kohaselt on Tšehhi vastavate raamistike tase alla ELi
keskmise. Eesmärk on stabiliseerida avaliku halduse olukorda, mille tõhusust
pärsivad sagedased ja kaugeleulatuvad ümberkorraldused. Selleks on oluline
võtta vastu avaliku teenistuja seadus, mida on korduvalt edasi lükatud.
Valitsus võttis hiljuti vastu meetmed, millega suurendatakse riigihangete
läbipaistvust. Reguleeriva raamistiku üks element ehk täiesti anonüümset varade
ülekandmist võimaldavad spetsiifilist liiki aktsiad on siiski ohtlikud ning
nõuavad seetõttu tähelepanu.
(14)
Arvatakse, et kriis mõjutas negatiivselt võimalikku
majanduskasvu. Vaatamata ülikoolides õppivate noorte suurele arvule on
inimkapitali parandamine oluline ning seda takistab õpetamise ebapiisav kvaliteet,
mille tõestuseks on Tšehhi kolmanda taseme haridust pakkuvate asutuste kehv
asetus rahvusvahelistes uuringutes. Lisaks sellele kuulub Tšehhi
tudengi kohta tehtavate kulutuste poolest võrreldavates hindades ELi riikide
seas alumisse veerandisse ning piirdub eelkõige algharidusega. Riiklikus
reformikavas on esitatud meetmed kõigi haridusastmete jaoks. Kolmanda taseme
hariduse keerukat reformi on mitu aastat ette valmistatud. Kvaliteetse ja
tõhusa kolmanda taseme hariduse tagamine on oluline konkurentsivõime ja
innovatsioonisuutlikkuse seisukohast.
(15)
Komisjon esitas hinnangu lähenemisprogrammi ja
Tšehhi Vabariigi riikliku reformikava[4]
kohta. Komisjon on arvesse võtnud mitte üksnes nende asjakohasust jätkusuutliku
eelarve- ja sotsiaalmajanduspoliitika jaoks Tšehhi Vabariigis, vaid ka seda,
kas need on kooskõlas ELi eeskirjade ja suunistega, arvestades vajadust
tugevdada kogu Euroopa Liidu majanduse juhtimist, andes ELi tasandi panuse
riikide tulevastesse otsustesse Selle taustal peab komisjon vajalikuks jätkata
keskendumist eelarve konsolideerimisele, kaitstes samal ajal majanduskasvu
soodustavaid kulutusi. Riigi rahanduse pikaajaline jätkusuutlikkus oleneb
suures osas suutlikkusest koheselt rakendada vajalikku pensionireformi.
Olulised on eelkõige naiste kasvav tööturul osalemise määr ning töövõimaluste
loomine pikaaegsetele töötutele. Konkurentsivõime parandamiseks on väga
olulised avalike teenuste ja reguleeriva raamistiku kvaliteedi ning kolmanda
taseme hariduse kvaliteedi parandamisel võetavad täiendavad meetmed.
(16)
Seda hinnangut silmas pidades ning võttes arvesse
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 126 lõike 7 kohast nõukogu 2. detsembri
2009. aasta soovitust, nõukogu Tšehhi Vabariigi 2011. aastal ajakohastatud
stabiilsusprogrammi läbi vaadanud ning tema arvamus[5] on eeskätt esitatud järgnevalt
punktides 1 ja 2 sisalduvates soovitustes. Võttes arvesse Ülemkogu 25. märtsi 2011.
aasta järeldusi, on nõukogu vaadanud läbi Tšehhi Vabariigi riiklikku
reformikava,
SOOVITAB KÄESOLEVAGA, et Tšehhi
Vabariik peaks võtma ajavahemikul 2011–2012 meetmeid selleks, et:
(1)
Rakendada kavandatud tasakaalustamist 2011. aastal
ning võtta sissetulekute vähenemise või kulude suurenemise korral alalisi
tasakaalustusmeetmeid. Võtta programmis 2012. aastaks kavandatud maksumeetmeid ning
toetada konkreetsemate meetmetega 2013. aastaks seatud eesmärkide saavutamist.
Vältida kulutuste vähendamist majanduskasvu soodustavatele eelarveridadele ning
kasutada olemasolevaid võimalusi kaudsetelt maksudelt saadavate tulude
suurendamiseks, parandada maksukohustuste järgimist ning vähendada maksudest
kõrvalehoidumist.
(2)
Viia läbi ulatuslik pensionireformi, et parandada
riigi rahanduse pikaajalist jätkusuutlikkust ning tagada pensioni tulevast
asjakohasust. Jõupingutused peaksid kõigepealt
keskenduma edasistele muudatustele riiklikus pensionisambas, sealhulgas
kavandatust kiiremale kohustusliku pensioniea tõstmisele, mida toetatakse
eakamate töötajate tööhõivet edendavate meetmetega;
Teiseks tuleks keskenduda eraisikute säästudega seotud probleemidele. Selles kontekstis tuleb tagada, et kavandatud
rahastamiskavad oleksid atraktiivsed ning koostatud selliselt, et halduskulud
oleksid läbipaistvad ja madalad.
(3)
Parandada osalemist tööturul väikelaste vanemate
töölenaasmist takistavate piirangute kõrvaldamise ning taskukohaste
lapsehoiuasutuste loomise kaudu. Suurendada sellise paindlikuma töövormi nagu
osaajaga töötamine, ligitõmbavust ja kättesaadavust.
(4)
Suurendada riigi tööhõiveameti suutlikkust tõsta
koolituste, tööotsingutel abi osutamise ja individuaalsete teenuste kvaliteeti
ja tõhusust, sidudes programmide rahastamise tulemustega. Võtta koostöös sidusrühmadega eakamate töötajate,
noorte, madala kvalifikatsiooniga töötajate ja muude haavatavate rühmade jaoks
kasutusele sihtotstarbelisi koolituskavasid.
(5)
Võtta ettevõtluskeskkonnas oluliste avalike
teenuste kvaliteedi parandamiseks vajalikke meetmeid. Kiirendada kõnealuses
kontekstis kooskõlas kindlaks määratud eesmärkidega korruptsioonivastase
strateegia rakendamist, võtta vastu avalike teenistujate seadus, et edendada
avaliku halduse stabiilsust ja tõhusust ning vaadata läbi äriseadustik, et
kaotada anonüümse osaluse võimalus.
(6)
Kehtestada akadeemiliste asutuste
kvaliteedihindamise läbipaistev süsteem ning siduda see rahastamisega, et tõsta
kolmanda taseme hariduse taset.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
[1]               EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.
[2]               ELT C,
lk. .
[3]               Kehtib 2011.
aastal nõukogu 19. mai 2011. aasta otsuse 2011/308/EL alusel.
[4]               SEK(2011)
712
[5]               Vastavalt
nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 9 lõikele 3.


title: Nõukogu soovitus, 12. juuli 2016, milles käsitletakse Madalmaade 2016. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Madalmaade 2016. aasta stabiilsusprogrammi kohta

text:
               18.8.2016

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 299/41

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   12. juuli 2016,
   milles käsitletakse Madalmaade 2016. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Madalmaade 2016. aasta stabiilsusprogrammi kohta
   (2016/C 299/10)
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta, (2) eriti selle artikli 6 lõiget 1,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi resolutsioone,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,
   võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
   võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Komisjon võttis 26. novembril 2015 vastu iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis tähistas majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2016) algust. Euroopa Ülemkogu kiitis 17.–18. märtsil 2016 heaks iga-aastases majanduskasvu analüüsis esitatud prioriteedid. 26. novembril 2015 võttis komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles nimetati Madalmaid ühe liikmesriigina, mille olukorda tuleb põhjalikult analüüsida. Samal päeval võttis komisjon vastu ka soovituse euroala majanduspoliitikat käsitleva nõukogu soovituse kohta. Euroopa Ülemkogu kiitis 18.–19. veebruaril 2016 kõnealuse soovituse heaks ja nõukogu võttis selle 8. märtsil 2016 vastu (3). Kuna Madalmaade rahaühik on euro ning majandus- ja rahaliidu riigid on üksteisega tihedalt seotud, peaksid Madalmaad tagama kõnealuse soovituse täieliku ja õigeaegse täitmise.

               (2)

               2016. aasta aruanne Madalmaade kohta avaldati 26. veebruaril 2016. Selles hinnati Madalmaade edusamme nõukogus 14. juulil 2015 vastu võetud riigipõhiste soovituste täitmisel ja strateegia „Euroopa 2020“ riiklike eesmärkide saavutamisel. See sisaldas ka vastavalt määruse (EL) nr 1176/2011 artiklile 5 tehtud põhjalikku analüüsi. Põhjaliku analüüsi tulemused esitas komisjon 8. märtsil 2016.Komisjon järeldab oma analüüsi põhjal, et Madalmaades esineb makromajanduslik tasakaalustamatus. Väga tähtis on vähendada väga suurt kodumajapidamiste võlga. Jooksevkonto suur ja püsiv ülejääk, mis peegeldab majanduse struktuurilisi iseärasusi ja finantssektoriväliste äriühingutega seotud poliitikat, on jätkuvalt probleem, pidades samuti silmas ülekandumist teistele euroala liikmesriikidele.

               (3)

               28. aprillil 2016 esitasid Madalmaad oma 2016. aasta riikliku reformikava ja 2016. aasta stabiilsusprogrammi. Selleks et võtta arvesse kõnealuste dokumentide omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.

               (4)

               Asjaomaseid riigipõhiseid soovitusi võeti arvesse Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide 2014.–2020. aasta programmide koostamisel. Nagu on nähtud ette Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013 (4) artikliga 23, võib komisjon juhul, kui on vaja toetada asjaomaste nõukogu soovituste rakendamist, nõuda, et liikmesriik vaataks läbi oma partnerluslepingu ja asjaomased programmid ning teeks nende muutmise ettepanekud. Suunistes, kuidas rakendada meetmeid Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide tõhususe sidumiseks usaldusväärse majandusjuhtimisega, esitas komisjon täiendavad üksikasjad selle kohta, kuidas ta kõnealust sätet kavatseb kasutada.

               (5)

               Madalmaade suhtes kohaldatakse praegu stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku osa ja võlareegliga seotud üleminekukorda. 2016. aasta stabiilsusprogrammi kohaselt kavatseb valitsus järk-järgult parandada valitsemissektori nominaalset eelarvepositsiooni, et see jõuaks 2019. aastal 0,1 %-ni SKPst. Samas näeb valitsus 2016. aastaks ette ümberarvutatud struktuurse eelarvepositsiooni (5) halvenemise –1,4 %-ni SKPst; seejärel hakkab see näitaja paranema. Keskpika perioodi eelarve-eesmärk – struktuurne eelarvepuudujääk 0,5 % SKPst – on kavas saavutada 2019. aastaks. Ümberarvutatud struktuursest eelarvepositsioonist ilmneb siiski, et keskpika perioodi eelarve-eesmärk suudetakse täita juba alates 2018. aastast. Stabiilsusprogrammi kohaselt peaks valitsemissektori võla suhe SKPsse jõudma 2016. aastal 65,4 %-ni SKPst ja seejärel järk-järgult vähenema 58,9 %-ni 2019. aastal. Nende eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on usutav. Komisjoni 2016. aasta kevadprognoosi kohaselt on Madalmaadel risk kalduda 2016. aastal, ja kui poliitikat ei muudeta, siis ka 2016. ja 2017. aasta kokkuvõttes ennetusliku osa nõuetest mõnevõrra kõrvale. Samas suudavad Madalmaad eeldatavasti 2016. aastal järgida võlareegliga seotud üleminekukorda ja 2017. aastal, pärast üleminekuperioodi lõppu, saavutada võla vähendamise sihttaseme. Nõukogu on stabiilsusprogrammile antud hinnangu põhjal ja komisjoni 2016. aasta kevadprognoosi arvesse võttes seisukohal, et Madalmaad täidavad eeldatavasti üldjoontes stabiilsuse ja kasvu pakti sätted. Sellegipoolest tuleb võtta veel meetmeid, et tagada sätete täitmine nii 2016. kui ka 2017. aastal.

               (6)

               Tööhõive hiljutise kasvu võib panna täiel määral ajutise töölepinguga töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate arvu suurenemisele. Kuigi Madalmaad on võtnud meetmeid kõnealuse küsimusega tegelemiseks, on vaja terviklikumat lähenemisviisi. Aeglane üleminek tähtajaliste lepingute asemel tähtajatute lepingute kasutamisele võib endiselt põhjustada tööturu segmenteeritust. Tähtajaliste lepingute suur ja üha kasvav osatähtsus torkab silma ka seetõttu, et ühelt poolt tähtajaliste lepingute ja teiselt poolt tähtajatute lepingute tööhõive kaitset käsitlevate sätete erinevus on väga suur. Füüsilisest isikust ettevõtjatel, kellel muid töötajaid ei ole, on sagedamini väiksem töövõimetus-, töötus- ja vanaduskindlustus, mis võib pikas perspektiivis mõjutada sotsiaalkindlustussüsteemi jätkusuutlikkust. Võetud on mitmeid meetmeid, millega on vähendatud tähtajatust ja tähtajalisest lepingust tulenevaid erinevusi. Säilinud on füüsilisest isikust ettevõtjaks hakkamise rahalised stiimulid – soodusmaksustamine ja vabastus teatavate sotsiaalkindlustusmaksete tasumisest.

               (7)

               Kodumajapidamiste suure võlakoormuse probleemi lahendamise võti peitub eluasemeturul, kus aastakümnete jooksul on suurenenud jäikus ja turgu moonutavad stiimulid, mis on mõjutanud rahastamist eluasemeturul ja sektoripõhist säästmist. Kodumajapidamised kalduvad kinnisvara väärtusele tuginedes hüpoteeklaene suurendama, mis suures osas peegeldab pikaajalisi maksusoodustusi, eelkõige võimalust hüpoteeklaenude intressid maksustatavast tulust maha arvata. Alates 2012. aastast rakendatud meetmetega on probleemi osaliselt leevendatud, kuid hoolimata nõukogu 2015. aasta soovitusest ei ole meetmeid tõhustatud. Tõrgeteta toimiva erasektori üürituru arengut pärsib subsiidiumide kasutamine muudes elamumajanduse allsektorites. Sotsiaalelamusektor on üks suuremaid liidus, kuid sotsiaaleluaset ei saa alati need, kes seda tegelikult vajavad. Sotsiaalelamusektoris on hakatud rohkem kasutama üüri eristamist sõltuvalt sissetulekust. Elamuettevõtted peavad hakkama eristama üldist majandushuvi pakkuvaid tegevusi (st sotsiaaleluasemete haldamist) ja muid tegevusi. Võttes arvesse, et on kõrvaldatud mõned stiimulid, mis moonutasid sotsiaalelamuturul üürihinna ja sissetuleku vahelist seost, on asjakohane selles küsimuses, mida käsitleti nõukogu 2015. aasta soovituses, nihutada põhirõhk seirele. Eluasemeturg on siiski endiselt märkimisväärselt moonutatud ja soodustab jätkuvalt kodumajapidamiste võlguolekut. Nendes küsimustes tuleb võtta veel meetmeid.

               (8)

               Lisaks eluasemeturu moonutustele mõjutavad kodumajapidamiste netotulu ka kohustuslikud mittemaksulised osamaksed pensionisüsteemi teise sambasse. Teise pensionisamba süsteem toimib küll hästi kvaliteedi ja piisavuse osas, kuid sellel on ka puudusi, mis on seotud põlvkondadevahelise õigluse, läbipaistvuse ja majandusvapustuste taluvusega. Viimastel aastatel on pensionisüsteemi jätkusuutlikkust suurendanud pensioniea tõstmine 67. eluaastale 2021. aastaks ja selle sidumine oodatava elueaga alates samast aastast. Maksimaalse maksuvaba pensioniõiguste aastakoefitsiendi alandamise tõttu on keskmine pensionimakse vähenenud. Kodumajapidamised saaksid hakata raha paigutama majanduskasvu paremini toetaval viisil, kui kulud ja riskid põlvkonnasiseselt ja põlvkondade vahel asjakohaselt ära jaotada, minnes kaugemale indekseerimise ja ﬁnantspuhvrite vallas vastu võetud eeskirjadest (finantshindamise raamistik). Valitsus teatas, et ta kavatseb sotsiaalpartnereid kaasates reformida põhjalikult teise pensionisamba, et luua läbipaistvam ja kindlustusmatemaatiliselt õiglasem süsteem.

               (9)

               Investeerimine vähenes majanduskriisi ajal märkimisväärselt ja on vaid osaliselt taastunud. Kogu majandust hõlmav investeeringute madalseis paistab suurel määral olevat tsüklilist laadi. Vähenemist põhjustas elamuturu langus ja eelarve konsolideerimiseks tehtud otsused. Suuri investeerimistõkkeid ei paista esinevat, kuid tundub, et ehitus- ja taastuvenergiasektori madal investeeringute tase tuleneb turu ebakindlusest ja regulatiivsetest põhjustest. Vaatamata laenutingimuste paranemisele on uute laenudega seotud riskid praeguses finantskeskkonnas suurevõitu. Valitsemissektori kulutused teadus- ja arendustegevusele on alates 2014. aastast langenud ning ka erasektori teadus- ja arenduskulutuste tase püsib madalana. Seetõttu soovitas nõukogu 2015. aastal Madalmaadel kulutada senisest rohkem avaliku sektori vahendeid teadus- ja arendusinvesteeringutele ning leida võimalusi erasektori teadus- ja arenduskulutuste suurendamiseks. Teadus- ja arendustegevusele tehtavad avaliku ja erasektori kulutused on haridustaset, õpiedukust ja majanduslikku arengut arvestades väikesed.

               (10)

               Komisjon on Euroopa poolaasta raames Madalmaade majanduspoliitikat põhjalikult analüüsinud ja avaldanud tulemused 2016. aasta riigiaruandes. Ta on hinnanud ka stabiilsusprogrammi ja riiklikku reformikava ning varasematel aastatel Madalmaadele esitatud soovituste järelmeetmeid. Arvesse ei ole võetud mitte üksnes nende asjakohasust Madalmaade eelarve- ja sotsiaalmajanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, vaid ka vastavust ELi õigusnormidele ja suunistele, pidades silmas vajadust anda tulevastesse riiklikesse otsustesse ELi tasandi panus ja tugevdada nii ELi üldist majandusjuhtimist. Euroopa poolaasta raames koostatud soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 1–3.

               (11)

               Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu stabiilsusprogrammi läbi vaadanud ja tema arvamus (6) selle kohta kajastub eelkõige soovituses 1.

               (12)

               Nõukogu on komisjoni põhjalikust analüüsist ja hindamisest lähtudes riikliku reformikava ja stabiilsusprogrammi läbi vaadanud. Määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 6 alusel antud nõukogu soovitused kajastuvad allpool esitatud soovituses 3,

         SOOVITAB Madalmaadel võtta 2016. ja 2017. aastal järgmisi meetmeid.

               1.

               Piirata 2016. aastal kõrvalekaldumist keskpika perioodi eelarve-eesmärgist ja teha 2017. aastal eelarvekohandus 0,6 % SKPst. Eelistada avaliku sektori kulutuste tegemisel senisest enam teadus- ja arendusinvesteeringuid.

               2.

               Kõrvaldada allesjäänud tõkked töötajate töölevõtmiselt tähtajatu töölepinguga ja soodustada nende lepingute kasutamist tähtajaliste lepingute asemel. Käsitleda töötajateta füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise kiiret laienemist, muu hulgas vähendades, ilma ettevõtlust pärssimata, füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemist soodustavaid maksumoonutusi ja parandades taskukohase sotsiaalkaitse kättesaadavust füüsilisest isikust ettevõtjatele.

               3.

               Võtta meetmeid, et muuta pensionisüsteemi teine sammas läbipaistvamaks, põlvkondade lõikes õiglasemaks ja vapustuste suhtes vastupidavamaks. Võtta meetmeid eluasemeturu allesjäänud moonutuste vähendamiseks ja kodumajapidamiste võlguoleku soodustamise pidurdamiseks, eelkõige kärpides võimalusi hüpoteeklaenude intresse maksustatavast tulust maha arvata.

      Brüssel, 12. juuli 2016

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         P. KAŽIMÍR

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.

      (3)  ELT C 96, 11.3.2016, lk 1.

      (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 320).

      (5)  Komisjon on teinud struktuurse eelarvepositsiooni ümberarvutuse stabiilsusprogrammist saadud teabe põhjal ja ühiselt kokkulepitud metoodikat järgides.

      (6)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikele 2.


title: EFTA järelevalveameti soovitus, 13. aprill 2011 , püsivõrgu- ja mobiilikõne lõpetamise tasu reguleerimise kohta EFTA riikides

text:
               8.11.2012

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 340/5

         EFTA JÄRELEVALVEAMETI SOOVITUS,
   13. aprill 2011,
   püsivõrgu- ja mobiilikõne lõpetamise tasu reguleerimise kohta EFTA riikides (1)

   2012/C 340/04
   EFTA JÄRELEVALVEAMET (2),
   võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut (3),
   võttes arvesse EFTA riikide vahelist järelevalveameti ja kohtu asutamist käsitlevat lepingut, eriti selle artikli 5 lõike 2 punkti b,
   võttes arvesse EMP lepingu XI lisa punktis 5cl nimetatud õigusakti: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (edaspidi „raamdirektiiv”), (4) eriti selle artikli 19 lõiget 1, nagu seda on kohandatud EMP lepinguga selle protokolli nr 1 alusel,
   olles konsulteerinud EFTA sidekomiteega
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Raamdirektiivi artikli 8 lõike 3 kohaselt aitavad riikide reguleerivad asutused siseturu arengule kaasa muu hulgas tehes läbipaistvat koostööd omavahel ja komisjoniga ja/või vajaduse korral järelevalveametiga, et tagada järjekindla reguleerimispraktika areng. Raamdirektiivi artikli 7 alusel teatatud rohkem kui 850 meetme eelnõu hindamisel selgus siiski, et häälkõne lõpetamise tasu reguleerimine on ikka veel ebaühtlane.

               (2)

               Kuigi enamikus EMP riikides on üldjuhul ühel või teisel viisil sätestatud hinnatase, kasutatakse EMPs hinna reguleerimiseks erinevaid vahendeid. Lisaks sellele, et hinna reguleerimise vahendid on erinevad, on üsna mitmekesised ka nende vahendite rakendamise viisid. See süvendab EMPs kohaldatavate kõne lõpetamise hulgihindade erinevust, mida saab vaid osaliselt seletada riikide erinevate tingimustega. Seda nentis ka EMP lepingu XI lisa punktis 5ci nimetatud õigusaktiga (komisjoni otsus 2002/627/EÜ (5)), nagu seda on kohandatud EMP lepinguga selle protokolli nr 1 alusel, (6) moodustatud elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste Euroopa reguleerivate organite töörühm (ERG) oma ühises seisukohas püsivõrgu kõne lõpetamise tasu ja mobiilikõne lõpetamise tasu sümmeetria kohta. Riikide reguleerivad asutused on sageli andnud väiksematele püsivõrgu- ja mobiilioperaatoritele loa kehtestada suurem lõpetamistasu, kuna need operaatorid on uued turuosalised, kes ei ole saanud kasu mastaabisäästust ja/või kelle kulude struktuur on teistsugune. Niisugust ebasümmeetriat esineb nii riigisiseselt kui ka riikide vahel, kuigi see vähehaaval väheneb. Elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste Euroopa reguleerivate organite töörühma ühises seisukohas märgitakse, et lõpetamistasud peaksid üldjuhul olema sümmeetrilised ja erinevusi tuleb asjakohaselt põhjendada.

               (3)

               Püsivõrgu- ja mobiilikõnede lõpetamise tasude reguleerimise suured erinevused põhjustavad põhimõttelisi konkurentsimoonutusi. Kõne lõpetamise turgudel esineb kahesuunaline juurdepääs, mille puhul eeldatakse, et kehtiv kord on kasulik mõlemale ühenduses olevale operaatorile, kuid kuna need operaatorid konkureerivad teineteisega klientide pärast, võivad lõpetamistasudel olla märkimisväärsed strateegilised tagajärjed ja need võivad avaldada suurt mõju konkurentsile. Kui lõpetamistasud on tõhusatest kuludest suuremad, põhjustab see olulist liikumist püsivõrgu- ja mobiiliturgude vahel ning nende kasutajate seas. Turgudel, kus operaatoritel on ebasümmeetriline turuosa, võib see tingida olukorra, kus väiksematel operaatoritel tuleb oma suurematele konkurentidele tasuda märkimisväärseid summasid. Võrreldes paljude riikidega, mis ei kuulu EMPsse, on mitmes EMP riigis mobiilikõne lõpetamistasu määr endiselt kõrge ja see on kõrge ka võrreldes püsivõrgus tehtava kõne lõpetamise tasuga; seetõttu on hind langustendentsist hoolimata endiselt kõrge ka lõpptarbija jaoks. Suure lõpetamistasu tõttu on jaehind väljahelistaja jaoks enamasti kõrge, mistõttu helistatakse vähem ja see omakorda vähendab kliendi heaolu.

               (4)

               Kuna kuluarvestuse põhimõtete järgimine kõne lõpetamise turgudel on ikka veel ühtlustamata, on ilmne, et tuleb välja töötada ühine lähenemisviis, mis suurendaks võimalike investorite õiguskindlust ja stiimuleid ning vähendaks mitmes EMP riigis tegutsevate operaatorite regulatiivset koormust. Riikide reguleerivatele asutustele on selge, et kõne lõpetamise turgusid tuleb reguleerida sidusalt, ning sama on korduvalt rõhutanud Euroopa Komisjon ja järelevalveamet oma hinnangutes raamdirektiivi artikli 7 kohaste meetmete eelnõude kohta.

               (5)

               Elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste regulatiivraamistikus on sätteid, millega on ette nähtud asjakohaste kuluarvestuse mehhanismide ja hinnakontrolli kohustuse rakendamine, nagu EMP lepingu XI lisa punktis 5cj nimetatud õigusakti (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/19/EÜ elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta, (7) edaspidi „juurdepääsu käsitlev direktiiv”), nagu seda on kohandatud EMP lepinguga selle protokolli nr 1 alusel, (8) artiklid 9, 11 ja 13 koostoimes põhjendusega 20.

               (6)

               EMP lepingu XI lisa punktis 26j nimetatud õigusaktiga (komisjoni 19. septembri 2005. aasta soovitus 2005/698/EÜ raamatupidamise lahususe ja kuluarvestussüsteemide kohta vastavalt elektroonilist sidet reguleerivale raamistikule (9)), nagu seda on kohandatud EMP lepinguga selle protokolli nr 1 alusel, (10) on kehtestatud teatavate kuluarvestuse või raamatupidamise lahusust käsitlevate sätete järjekindla kohaldamise raamistik eesmärgiga parandada raamatupidamissüsteemide, meetodite, kontrolli- ja aruandlusprotsesside läbipaistvust kõikide asjaosaliste huvides.

               (7)

               Häälkõne lõpetamise hulgiteenus on teenus, millega lõpetatakse sihtkohta (püsivõrkude puhul) või kliendile (mobiilivõrkudes) tehtud kõned. EMPs arvestatakse tasu põhimõttel „kes helistab, see maksab”, see tähendab, et lõpetamistasu määrab kindlaks võrk, kuhu kõne võeti, ja kõne eest maksab helistaja võrk. Kõne saajale ei esitata selle teenuse eest arvet ja teda üldiselt ei huvita, milline on tema teenusepakkuja kõnelõpetustasu. Seetõttu on reguleerivate asutuste peamine konkurentsiprobleem liiga kõrge hind. Kõne lõpetamise kõrge hinna maksab lõppkokkuvõttes kinni lõppkasutaja. Arvestades, et lõpetamisturgudel on tegemist kahesuunalise juurdepääsuga, võib konkurentsiprobleemiks kujuneda ka operaatoritevaheline ristsubsideerimine. Nimetatud probleeme võib esineda nii püsivõrgu- kui ka mobiilikõnede lõpetamise turgudel. Pidades silmas, et kõne lõpetavatel operaatoritel on võimalik tõsta teenuse hinda märksa üle tegelike kulude, peetakse selle probleemi sobivaimaks lahenduseks keskpikas perspektiivis hindade kehtestamist kulude põhjal. Juurdepääsu käsitleva direktiivi põhjenduse 20 kohaselt peaks kulude tagasiteenimise meetod olema kooskõlas konkreetsete oludega. Arvestades kõne lõpetamise turgude erilist laadi ning sellest tuleneda võivaid konkurentsi- ja jaotusprobleeme, on Euroopa Komisjon ja järelevalveamet pikemat aega olnud seisukohal, et tõhusate kulude normeerimine ja sümmeetrilistel lõpetamistasudel rajaneva ühise lähenemisviisi kehtestamine parandaks konkurentsi tõhusust ja jätkusuutlikkust ning kuna hind langeks ja teenuste pakkumine suureneks, oleks see kasulik tarbijaile.

               (8)

               Raamdirektiivi artikli 8 lõike 1 kohaselt tagavad EMP riigid, et täites kõnealuses direktiivis ja eridirektiivides sätestatud reguleerimisülesandeid, eelkõige tulemusliku konkurentsi tagamisega seotud ülesandeid, peavad riikide reguleerivad asutused täiel määral silmas, et reguleerimine peab olema tehnoloogiliselt neutraalne. Raamdirektiivi artikli 8 lõike 2 kohaselt peavad riikide reguleerivad asutused toetama konkurentsi, tagades muu hulgas, et kasutajad saavad võimalikult suurt kasu teenuse valiku-, hinna- ja kvaliteeditingimustest ning et konkurentsi ei moonutata ega piirata. Nende eesmärkide saavutamiseks ning EMP riikides sidusa rakendamise huvides tuleks lõpetamistasude suuruse reguleerimisel niipea kui võimalik võtta aluseks tõhusa operaatori kulud.

               (9)

               Tegeliku konkurentsi puhul konkureerivad operaatorid üksteisega oma jooksvate kulude alusel ja neile ei hüvitata ebatõhususest tulenevaid kulusid. Tõhusa ja ajakohast tehnoloogiat kasutava operaatori kulude teadasaamiseks tuleb varasemaid kulunäitajaid kohandada, et need kajastaksid käesoleva aja kulusid.

               (10)

               Kui operaatori kulud hüvitatakse vastavalt tegelikele kõne lõpetamise kuludele, puudub tal stiimul tõhususe suurendamiseks. Niinimetatud alt-üles mudeli kasutamine vastab lähenemisviisile, mille puhul töötatakse välja tõhusa operaatori võrk, kusjuures tõhusa võrgu majandus- ja insenertehniline mudel töötatakse välja jooksvate kulude alusel. See mudel ei lähtu olemasolevate seadmete arvust, vaid vajalikust seadmete arvust, ja selle puhul ei arvestata seniseid kulusid.

               (11)

               Kuna alt-üles mudeli loomisel kasutatakse eeskätt tuletatud andmeid (näiteks võrgukulusid arvutatakse seadmete müüjatelt saadud andmete alusel), võivad reguleerijad omavahel võrrelda alt-üles mudelit ja ülalt-alla mudelit kasutades saadud tulemusi, saavutades niiviisi võimalikult tõesed tulemused ning vältides hüpoteetilise ja tegeliku operaatori tegevuskulude, kapitalikulude ning kulude jaotumise suurt lahknevust. Selleks et välja selgitada ja kõrvaldada alt-üles mudelist tuleneda võivaid puudusi, nagu teabe asümmeetria, võib riigi reguleeriv asutus võrrelda alt-üles mudeliga saavutatud tulemusi nende tulemustega, mis saadakse kontrollitud andmetele tugineva ülalt-alla mudeli kasutamisel.

               (12)

               Kulumudeli loomisel tuleks teha õige valik mudeli kehtivuse ajal olemasolevate ja teadaolevate tõhusate tehnoloogiliste lahenduste hulgast. Seega kui praegu töötataks välja püsivõrkude alt-üles mudelit, tuleks põhimõtteliselt arvestada, et selle põhivõrk on järgmise põlvkonna võrk. Mobiilivõrkude puhul tuleks aga mudeli loomisel lähtuda eeldusest, et võrgule juurdepääs põhineb nii teise põlvkonna kui ka kolmanda põlvkonna võrgu elementidel, kuid põhivõrk oleks järgmise põlvkonna võrk.

               (13)

               Arvestades kõne lõpetamise turgude erilist laadi, tuleks kõne lõpetamise teenuse kulu arvutada tulevikule orienteeritud pikaajaliste lisakulude meetodil (edaspidi „LRIC-meetod”). LRIC-meetodil koostatud mudelis on iga kulu muutuja ja kuna eeldatakse, et kõik varad aja jooksul asendatakse, võimaldab niisugusel meetodil tasude kehtestamine kulusid tõhusalt katta. LRIC-meetodil koostatud mudel sisaldab vaid neid kulusid, mis tulenevad teatavast juurdekasvust. Lisakulude meetod, mille puhul arvestatakse vaid tõhusust suurendavaid kulutusi, mida enam ei tehtaks, kui juurdekasvuga seotud teenust enam ei osutataks (see tähendab välditavaid kulusid), aitab parandada tootmise ja tarbimise tõhusust ning vähendada konkurentsimoonutuste tekkimise võimalust. Mida suurem on lõpetamistasu ja lisakulude erinevus, seda suurem on konkurentsimoonutus püsivõrgu- ja mobiilivõrguturgude ja/või ebasümmeetriliste turuosade ja liikluse mahtudega operaatorite vahel. Seetõttu on põhjendatud puhta LRIC-meetodi kasutamine, kusjuures asjaomase juurdekasvu moodustab kõne lõpetamise hulgiteenus ning see sisaldab ainult välditavaid kulusid. LRIC-meetodi kasutamine võimaldaks ka katta kõik püsi- ja muutuvkulud (kuna eeldatavalt muutuvad ka püsikulud aja jooksul), mis lisanduvad kõne lõpetamise hulgiteenuse osutamise kuludele, ja seega kulusid tagasi teenida.

               (14)

               Välditavad kulud on kõiki teenuseliike pakkuva operaatori teadaolevate pikaajaliste kulude erinevus sama operaatori sellistest teadaolevatest kuludest, mis on seotud kõikide teenuseliikide (välja arvatud kõne lõpetamise hulgiteenus) pakkumisega kolmandatele isikutele (see tähendab kolmandatele isikutele kõne lõpetamise teenust mittepakkuva operaatori kulud). Kulude õigeks jaotamiseks tuleb eristada liiklusest tulenevaid kulusid, st püsi- ja muutuvkulusid, mis suurenevad, kui liiklus võrgus suureneb, ning liiklusest sõltumatuid kulusid, st kulusid, mis liikluse suurenemisel ei suurene. Kõne lõpetamise hulgiteenusega seotud välditavate kulude kindlaksmääramisel tuleb jätta arvestamata liiklusest sõltumatud kulud. Peale selle tuleks kõigepealt kindlaks määrata muude teenuste (näiteks kõne algatamine, SMS, MMS, lairibaühendus, püsiliinid ja muud) liiklusest tulenevad kulud ning häälkõne lõpetamise hulgiteenust arvestada alles viimases järjekorras. Seega peaksid kõne lõpetamise hulgiteenuse kulud vastama kõnealuse teenuse osutamisega seotud täiendavatele kuludele. Järelikult peaks LRIC-meetodil põhinev püsivõrgu- ja mobiilivõrguturgudel kõne lõpetamise hulgiteenuse kuluarvestus võimaldama vaid niisuguste kulude katmist, mida enam ei tekiks, kui kolmandatele isikutele ei osutataks kõne lõpetamise hulgiteenust.

               (15)

               Kõne lõpetamine on teenus, mida kasutavad nii kõne võtja kui ka kõne saaja (sest kui kõne saajale ei oleks kõne vajalik, jätaks ta kõnele vastamata) ja sellest võib omakorda järeldada, et kulusid tekitavad mõlemad pooled. Kui kulupõhiste hindade kehtestamisel lähtutakse kulude tekitamisest, on loomulik, et kulud kannab nende tekitaja. Kui lähtuda seisukohast, et kõne lõpetamise turud on kahepoolsed ja kulusid tekitavad mõlemad pooled, ei oleks vaja kõiki asjaomaseid kulusid katta reguleeritava kõnede lõpetamise hulgiteenuse tasuga. Käesolevas soovituses lähtutakse siiski sellest, et kõik kõne lõpetamise hulgiteenuse välditavad kulud (kulud, mis ei suurene kõne lõpetamiste hulga suurenemisel) saab katta hulgiteenuse tasuga.

               (16)

               Kui kehtestatakse lõpetamistasu, mis ei vasta ühtsele tõhusate kulude tasemele, peab erinevus olema põhjendatud operaatorist sõltumatute paratamatute kuluerinevustega. Püsivõrkude puhul ei ole teada operaatorist sõltumatuid paratamatuid kuluerinevusi. Mobiilivõrkudes võib operaatorite teenuseühiku hinna erinevust põhjustavaks väliseks teguriks pidada sagedusala ebaühtlast jaotust. Välistest põhjustest tingitud hinnaerinevused võivad tekkida, kui sagedusala ei ole jaotatud turumehhanismide alusel, vaid vastavalt litsentside väljaandmise järjekorrale. Kui sagedusala jaotatakse turupõhise mehhanismiga, näiteks oksjoniga, või kui on olemas järelturg, saavad turuosalised paremini kontrollida eri sageduste kasutamisest tingitud kuluerinevusi ning need erinevused vähenevad oluliselt või kaovad sootuks.

               (17)

               Uute mobiiliturgudele tulijate tegevuskulud võivad üleminekuperioodil, enne minimaalse efektiivse mastaabi saavutamist, olla suuremad. Seetõttu võivad riikide reguleerivad asutused, olles teinud kindlaks, et jaemüügiturul esineb takistusi turuletulekul ja laienemisel, lubada neil pärast turuletulekut kuni nelja-aastase üleminekuperioodi jooksul tagasi teenida need lisakulud, mis ületavad mudelina kasutatava operaatori kulusid. Kuna arvestuste kohaselt võtab mobiilsideturul minimaalset efektiivset mastaapi kajastava 15–20 % suuruse turuosa saavutamine aega kolm kuni neli aastat alates turuletulekust, on vastavalt elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste Euroopa reguleerivate organite töörühma ühisele seisukohale ebasümmeetria järkjärguliseks kõrvaldamiseks mõistlik ette näha nelja aasta pikkune ajavahemik. Seega erineb uute mobiiliturgudele tulijate olukord uute püsivõrguturgudele tulijate olukorrast, sest viimastel on võimalik hoida tegevuskulud väiksed, keskendudes teatavate piirkondade suuremahulistele liinidele ja/või üürides vajalikku sisendit turgu valitsevalt operaatorilt.

               (18)

               Eelistada tuleb varade majanduslikku väärtust kajastavat amortisatsioonimeetodit. Kui aga töökindlat majandusliku amortiseerumise mudelit ei õnnestu välja töötada, võib kasutada muud meetodit, näiteks lineaarse amortisatsiooni meetodit, annuiteedimeetodit või nn kallutatud annuiteedi meetodit (ingl. k. tilted annuities). Meetodi valikul tuleb lähtuda sellest, kui täielikult see kajastab majanduslikku amortiseerumist. Seega kui töökindlat majandusliku amortisatsiooni mudelit ei õnnestu välja töötada, tuleks iga alt-üles mudeliga hõlmatud olulisema vara amortiseerumisprofiili käsitleda eraldi ning valida tuleks niisugune lähenemisviis, mille tulemusel saadav amortiseerumisprofiil sarnaneb majandusliku amortiseerumise profiiliga.

               (19)

               Efektiivset mastaapi hinnatakse püsi- ja mobiilivõrkude puhul erinevalt. Püsivõrgu sektoris ja mobiilsides on minimaalne efektiivne mastaap erinev, kuna kummalgi on erinev regulatiivne ja ärikeskkond.

               (20)

               Riikide reguleerivad asutused ei tohiks kõne lõpetamise hulgihinna reguleerimisel takistada ega piirata operaatorite võimalust tulevikus sõlmida teistsuguseid kokkuleppeid kõne lõpetamisega seotud liikluse kohta, kui need kokkulepped vastavad konkurentsituru põhimõtetele.

               (21)

               Üleminekuperiood, mis kestab kuni 31. detsembrini 2012, on eeldatavasti piisavalt pikk, et riikide reguleerivad asutused saaksid välja töötada kulumudeli ja operaatorid saaksid sellest lähtuvalt kohandada oma ärikavu ning teisest küljest mõista, kui tähtis on kehtestada niisugune kulupõhine lõpetamistasu, mis oleks tarbijaile võimalikult kasulik.

               (22)

               Riikide reguleerivad asutused, kellel on ebapiisavalt vahendeid, võivad soovitatava kulumudeli koostamiseks erandkorras vajada pikemat üleminekuperioodi. Sel juhul võib riigi reguleeriv asutus kaaluda 1. juulini 2014 kehtivate ajutiste hindade kehtestamist mõnel muul viisil (näiteks võrdlev hindamine) kui jooksvatel kuludel põhineva LRIC-meetodil koostatud alt-üles mudeli alusel, kui ta suudab tõendada, et tema meetod annab tulemusi, mis vastavad käesolevas dokumendis soovitatud tulemustele, ning nendega saavutatakse samasugune tõhusus kui konkurentsituru puhul. Kui riikide reguleerivatel asutustel, kellel on ebapiisavalt vahendeid, on objektiivselt üle jõu käiv kohaldada soovitatavat meetodit pärast osutatud kuupäeva, võivad asjaomased riikide reguleerivad asutused jätkata alternatiivse meetodi kasutamist kuni käesoleva soovituse läbivaatamise kuupäevani, kui riikide reguleerivate asutuste ning Euroopa Komisjoni ja järelevalveameti vahelise koostöö jaoks loodud ja asjakohaseid töörühmi hõlmav asutus ei paku piisavalt praktilist abi ja suuniseid, et tulla toime piiratud vahenditega ja eelkõige soovitatava meetodi rakendamise kuludega. Alternatiivsest meetodist tulenev mis tahes tasu ei tohi olla suurem kui niisuguste lõpetamistasude keskmine väärtus, mille riikide reguleerivad asutused on kehtestanud soovitatava kulumeetodi alusel.

               (23)

               Käesoleva soovituse teemal on konsulteeritud EFTA sidekomiteega, kes on esitanud selle kohta oma arvamuse,

         SOOVITAB JÄRGMIST:

               1.

               Juurdepääsu käsitleva direktiivi artikli 13 kohaste hinnakontrolli ja kuluarvestuse kohustuste kehtestamisel sellistele operaatoritele, kelle riigi reguleeriv asutus on raamdirektiivi artikli 16 alusel tehtud turuanalüüsi tulemusel tunnistanud üldkasutatavates telefonivõrkudes häälkõne lõpetamise hulgiteenuse turgudel (edaspidi „püsi- ja mobiilivõrkudes kõne lõpetamise turud”) märkimisväärse turujõuga operaatoriks, peaksid riikide reguleerivad asutused kehtestama tõhusa operaatori kuludele vastavad lõpetamistasud. See tähendab, et need tasud peaksid olema ka sümmeetrilised. Seejuures peaksid riikide reguleerivad asutused tegutsema järgmiselt.

               2.

               Tõhusate kulude hindamisel on soovitatav kasutada meetodit, mille puhul lähtutakse jooksvatest kuludest ja kasutatakse pikaajalistel lisakuludel (LRIC) põhinevat alt-üles modelleerimist.

               3.

               Tulemuste kontrollimiseks ja nende tõesuse suurendamiseks võivad riikide reguleerivad asutused võrrelda alt-üles koostatud mudeliga saavutatud tulemusi nende tulemustega, mis saadakse kontrollitud andmetele tugineva ülalt-alla mudeli kasutamisel, ning teha vastavaid parandusi.

               4.

               Kulumudel peaks põhinema tõhusal tehnoloogial, mis on kättesaadav ajavahemikul, mida mudel hõlmab. Seega võiks nii püsi- kui ka mobiilivõrkude põhivõrk põhimõtteliselt olla järgmise põlvkonna võrk. Mobiilivõrkude osa, mille kaudu toimub võrgule juurdepääs, peaks kasutama nii teise kui ka kolmanda põlvkonna võrgu elemente.

               5.

               Käesolevas soovituses määratletakse kulukategooriad järgmiselt:

                           a)

                           „lisakulud” – kulud, mida on võimalik vältida, kui vastavat juurdekasvu enam ei toimu (tuntud ka välditavate kuludena);

                           b)

                           „liiklusest tulenevad kulud” – kõik püsi- ja muutuvkulud, mis suurenevad, kui liiklus võrgus suureneb.

               6.

               LRIC mudelis tuleks asjakohast juurdekasvu määratleda kolmandatele isikutele osutatava häälkõne lõpetamise hulgiteenusena. Seega peaksid riikide reguleerivad asutused lisakulude hindamisel välja selgitama, mil määral erinevad kõiki teenuseliike pakkuva operaatori pikaajalised kogukulud sama operaatori niisugustest pikaajalistest kuludest, mis ei sisalda kõne lõpetamise hulgiteenuste osutamise kulusid kolmandatele isikutele. Tuleb eristada liiklusest tulenevaid kulusid ja liiklusest sõltumatuid kulusid, kusjuures viimaseid ei arvestata kõne lõpetamise hulgihinna arvutamisel. Asjakohase lisakulu väljaselgitamiseks soovitatakse meetodit, mille puhul selgitatakse kõigepealt välja niisugused liiklusest tulenevad kulud, mis on seotud muude teenuste kui häälkõne lõpetamise hulgiteenuse osutamisega, ning seejärel määratakse kindlaks vaid häälkõne lõpetamise hulgiteenuse osutamisega seotud liiklusest tulenevad jääkkulud. See tähendab, et reguleeritava häälkõne lõpetamise teenuse puhul selgitatakse välja vaid niisugused kulud, mida enam ei tekiks, kui kolmandatele isikutele ei osutataks häälkõne lõpetamise hulgiteenust. Lisas käsitletakse põhjalikumalt põhimõtteid, mille alusel arvutatakse välja juurdekasv, mis tuleneb püsi- ja mobiilivõrkudes häälkõne lõpetamise hulgiteenuse osutamisest.

               7.

               Võimaluse korral soovitatakse varade amortisatsiooni arvutamiseks kasutada majandusliku amortisatsiooni meetodit.

               8.

               Operaatori mudeli loomisel tema asjakohase efektiivse mastaabi üle otsustamisel peaksid riikide reguleerivad asutused lähtuma lisas esitatud püsi- ja mobiilivõrkude asjakohase efektiivse mastaabi määratlemise põhimõtetest.

               9.

               Kui tõhusate kulude määra arvestamisel kaldutakse kõrvale eespool nimetatud põhimõtetest, tuleks seda põhjendada niisuguste paratamatute kuluerinevustega, mis ei sõltu asjaomastest operaatoritest. Mobiilikõne lõpetamise turgudel võib niisuguseid paratamatuid hinnaerinevusi põhjustada sagedusala ebaühtlane jaotus. Kui kulumudel sisaldab kõne lõpetamise hulgiteenuse osutamiseks täiendava sagedusala omandamist, peaksid riikide reguleerivad asutused paratamatud hinnaerinevused korrapäraselt läbi vaatama, arvestades muu hulgas seda, kas tulevikus võidakse turupõhiste mehhanismidega eraldada täiendavaid sagedusalasid, mis võib vähendada olemasolevast sageduste jaotusest tulenevat hinnaerinevust, või kas hilisemate turuletulijate suhteline kuluhalvemus väheneb sedamööda, kuidas nende tegevus laieneb.

               10.

               Kui tõendatakse, et alla minimaalse efektiivse mastaabi tegutseva uue mobiiliturule tulija teenuseühiku lisakulud on suuremad kui mudelina kasutatava operaatori kulud, võivad riikide reguleerivad asutused, olles kindlaks teinud, et jaemüügiturul esineb takistusi turuletulekul ja laienemisel, kehtestada üleminekuperioodi, mille jooksul need suuremad kulud teenitakse tagasi reguleeritavate lõpetamistasudega. Ükski asjaomane üleminekuperiood ei tohiks olla pikem kui neli aastat pärast turuletulekut.

               11.

               Käesolev soovitus ei piira nende varasemate reguleerivate otsuste kohaldamist, mida riikide reguleerivad asutused on teinud käesolevas soovituses käsitletavas valdkonnas. Olenemata sellest peaksid riikide reguleerivad asutused tagama, et 31. detsembriks 2012 rakendatakse kulutõhusaid ja sümmeetrilisi lõpetamistasusid, arvestades punktides 9 ja 10 nimetatud paratamatuid kuluerinevusi.

               12.

               Erandlikel asjaoludel, kui riigi reguleeriv asutus ei suuda eelkõige vahendite vähesuse tõttu õigeks ajaks luua soovitatavat kulumudelit ja ta suudab tõendada, et mõnel muul viisil kui jooksvatel kuludel põhineval LRIC-meetodil koostatud alt-üles mudeli alusel on võimalik saada tulemusi, mis vastavad käesoleva soovitusega ettenähtud tulemustele, ning saavutada samasugune tõhusus kui konkurentsituru puhul, võib ta kaaluda mõnele muule mudelile vastavate, kuni 1. juulini 2014 kehtivate ajutiste hindade kehtestamist. Kui riikide reguleerivatel asutustel, kellel on ebapiisavalt vahendeid, on objektiivselt üle jõu käiv kohaldada soovitatavat meetodit pärast nimetatud kuupäeva, võivad asjaomased riikide reguleerivad asutused jätkata alternatiivse meetodi kasutamist kuni käesoleva soovituse läbivaatamise kuupäevani, kui riikide reguleerivate asutuste ja Euroopa Komisjoni ning järelevalveameti vahelise koostöö jaoks loodud ja asjakohaseid töörühmi hõlmav asutus ei paku piisavalt praktilist abi ja suuniseid, et tulla toime piiratud vahenditega ja eelkõige soovitatava meetodi rakendamise kuludega. Alternatiivsest meetodist tulenev mis tahes tasu ei tohi olla suurem kui niisuguste lõpetamistasude keskmine väärtus, mille riikide reguleerivad asutused on kehtestanud soovitatava meetodi alusel.

               13.

               Käesolev soovitus vaadatakse läbi kooskõlas komisjoni soovituses 2009/396/EÜ (Euroopa Liidus püsiliini- ja mobiilikõne lõpetamise tasu reguleerimise kohta) edaspidi tehtavate muudatustega.

               14.

               Käesolev soovitus on adresseeritud EFTA riikidele.

      Brüssel, 13. aprill 2011

            EFTA järelevalveameti nimel

            eesistuja kohusetäitja

         Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY

            kolleegiumi liige

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

      (1)  Vastab Euroopa Komisjoni 7. mai 2009. aasta soovitusele 2009/396/EÜ Euroopa Liidus püsiliini- ja mobiilikõne lõpetamise tasu reguleerimise kohta (ELT L 124, 20.5.2009, lk 67), mida on kohandatud EMP lepinguga.

      (2)  Edaspidi „järelevalveamet”.

      (3)  Edaspidi „EMP leping”.

      (4)  ELT L 108, 24.4.2002, lk 33.

      (5)  ELT L 200, 30.7.2002, lk 38.

      (6)  EMP Ühiskomitee otsus nr 10/2004 (ELT L 116, 22.4.2004, lk 58, ja EMP kaasanne nr 20, 22.4.2004, lk 13), mis jõustus 7. veebruaril 2004.

      (7)  EÜT L 108, 24.4.2002, lk 7.

      (8)  EMP Ühiskomitee otsus nr 11/2004 (ELT L 116, 22.4.2004, lk 60, ja EMP kaasanne nr 20, 22.4.2004, lk 14), mis jõustus 1. novembril 2004.

      (9)  ELT L 266, 11.10.2005, lk 64.

      (10)  EMP Ühiskomitee otsus nr 84/2008 (ELT L 280, 23.10.2008, lk 18, ja EMP kaasanne nr 64, 23.10.2008, lk 11), mis jõustus 5. juulil 2008.

      LISA

         Püsivõrkude kõne lõpetamise hulgihinna arvutamise põhimõtted

      Kõne lõpetamise hulgiteenuse osutamise lisakulud (see tähendab välditavad kulud) on kõiki teenuseliike pakkuva operaatori kõikide pikaajaliste kulude erinevus sama operaatori kõikidest kuludest ilma kolmandatele isikutele kõne lõpetamise hulgiteenuse osutamiseta.
      Kulude õigeks jaotamiseks tuleb eristada liiklusest tulenevaid kulusid ja liiklusest sõltumatuid kulusid. Kõne lõpetamise hulgihinna arvutamisel jäetakse liiklusest sõltumatud kulud arvestamata. Lõpetamisteenuse osutamisest tuleneva juurdekasvu puhul tuleks arvestada ainult neid liiklusest tulenevaid kulusid, mida ei tekiks, kui kõne lõpetamise hulgiteenust ei osutataks. Nende välditavate kulude suurust võib arvutada nii, et kõigepealt määratakse kindlaks muude teenuste kui kõne lõpetamise hulgiteenuse (näiteks kõne algatamine, andmesideteenused, IP-televisioon jm) osutamisega seotud liiklusest tulenevad kulud ja kõne lõpetamise hulgiteenuse puhul määratakse kindlaks vaid liiklusest tulenevad jääkkulud.
      Liiklusest tulenevad ja liiklusest sõltumatud kulud eraldatakse tavaliselt esimeses punktis, kus toimub liikluse koondumine. Kanalikommutatsiooniga üldkasutatava telefonivõrgu puhul on selleks tavaliselt (kaug)vahejaotuspunktis oleva liinikaardi peajaotaja poolne osa. Lairiba järgmise põlvkonna võrguga samaväärne on liinikaart DSLAM/MSAN-is (1). Kui DSLAM/MSAN on paigutatud kaablikappi, tuleb välja selgitada, kas kapi ja peajaotla vaheline kliendiliin on ühiskasutuses ja tuleks paigutada liiklusest sõltuvate kulude kategooriasse; sel juhul on kaablikapp punktiks, kus eraldatakse liiklusest tulenevad ja liiklusest sõltumatud kulud. Kui häälkõne lõpetamise teenusele, olenemata kasutatavast tehnoloogiast, on eraldatud teatav läbilaskevõimsus, on eralduspunktiks (kaug)vahejaotuspunkt.
      Eespool kirjeldatud lähenemisviisi puhul kuuluvad lõpetamisteenuse osutamisest tuleneva kulude juurdekasvu hulka näiteks võrgu läbilaskevõime suurendamine, mis on vajalik lõpetamise hulgiteenuse osutamisega seotud täiendava liikluse (näiteks täiendava võrgu infrastruktuuri ehitamine, kuna kõne lõpetamise hulgiteenuse osutamisega seotud täiendava liiklusega toimetulemiseks tuleb suurendada läbilaskevõimet) edastamiseks, ja kolmandatele isikutele kõne lõpetamise hulgiteenuse osutamisega otseselt seotud täiendavad ärikulud.
      Kulumudeli koostamisel operaatori efektiivse mastaabi kindlakstegemiseks peaksid riikide reguleerivad asutused arvestama, et püsivõrgu operaatoritel on võimalik ehitada võrk teatavates piirkondades ning keskenduda suuremahulistele liinidele ja/või üürida vajalikku sisendit turgu valitsevalt operaatorilt. Seega peaksid riikide reguleerivad asutused mudelina kasutatava operaatori efektiivse mastaabi kindlaksmääramisel lähtuma vajadusest toetada edukat turuletulemist, pidades samal ajal silmas, et teatavatel tingimustel on väiksemate operaatoritel võimalik väiksemates piirkondades tegutseda väiksemate ühikukuludega. Lisaks võib eeldada, et väiksemad operaatorid, kellel puuduvad ulatuslikumates piirkondades tegutsevate suurte operaatorite mastaabieelised, ei ole ise lõpetamisteenuse pakkujad, vaid ostavad hulgiteenust sisse.

         Mobiilivõrkude kõne lõpetamise hulgihinna arvutamise põhimõtted

      Kõne lõpetamise hulgiteenuse osutamise lisakulud (see tähendab välditavad kulud) on kõiki teenuseliike pakkuva operaatori kõikide pikaajaliste kulude erinevus kolmandatele isikutele kõne lõpetamise teenust mittepakkuva operaatori kõikidest pikaajalistest kuludest.
      Kulude õigeks jaotamiseks tuleb eristada liiklusest tulenevaid kulusid ja liiklusest sõltumatuid kulusid. Kõne lõpetamise hulgihinna arvutamisel jäetakse liiklusest sõltumatud kulud arvestamata. Lõpetamisteenuse osutamisest tuleneva juurdekasvu puhul tuleks arvestada ainult neid liiklusest tulenevaid kulusid, mida ei tekiks, kui kõne lõpetamise hulgiteenust ei osutataks. Nende välditavate kulude suurust võib arvutada nii, et kõigepealt määratakse kindlaks muude teenuste kui kõne lõpetamise hulgiteenuse (näiteks kõne algatamine, SMS, MMS jm) osutamisel tekkivad liiklusest tulenevad kulud ja häälkõne lõpetamise hulgiteenuse puhul määratakse kindlaks vaid liiklusest tulenevad jääkkulud.
      Mobiiltelefoni ja SIM-kaardi soetamise kulud ei ole liiklusest tulenevad kulud ja neid ei tohiks häälkõne lõpetamise hulgiteenuse kulumudelites arvestada.
      Leviala on kõige parem kirjeldada suutlikkuse või võimalusena võrgu mis tahes punktist mis tahes ajal helistada, ning läbilaskevõime näol on tegemist liikluse suurenemiseks vajalike võrgu lisakuludega. Vajadus tagada klientidele niisugune levi tekitab liiklusest sõltumatuid kulusid, mida ei tohiks arvestada kõne lõpetamise hulgiteenusest tuleneva juurdekasvuna. Kulumudel peaks kajastama seda, et väljakujunenud mobiilsideturule investeerimise eesmärk on eeskätt läbilaskevõime suurendamine ja uute teenuste väljatöötamine. Seega ei tohiks häälkõne lõpetamise hulgiteenuse lisakulu arvutamisel arvestada levialaga seotud kulusid, kuid arvestada tuleks läbilaskevõime suurendamisega seotud kulusid niivõrd, kuivõrd neid põhjustab häälkõne lõpetamise hulgiteenuse osutamine.
      Klientidele jaeteenuste osutamisel tekkivaid sagedusala kasutamisest (sagedusala hoidmise ja kasutamise luba) tingitud kulusid mõjutab esialgu klientide arv ja seega ei olene need kulud liiklusest ja neid ei tohiks arvestada kõne lõpetamise hulgiteenusest tuleneva juurdekasvuna. Võimaluse korral tuleks tulevikule orienteeritud alternatiivkuludena arvestada kulusid, mida tingib sagedusala laiendamine täiendava läbilaskevõime (mis ületab klientidele jaeteenuse osutamiseks vajalikku miinimumi) loomiseks, et tulla toime häälkõne lõpetamise hulgiteenuse osutamisega seotud liikluse suurenemisega.
      Eespool kirjeldatud lähenemisviisi puhul kuuluvad lõpetamisteenuse osutamisest tuleneva kulude juurdekasvu hulka näiteks võrgu läbilaskevõime suurendamine selleks, et tulla toime hulgiteenuse osutamisega seotud täiendava liiklusega (näiteks täiendava võrgu infrastruktuuri ehitamine, kuna hulgiteenuse osutamisega seotud täiendava liiklusega toimetulemiseks tuleb suurendada läbilaskevõimet). Nende võrgukulude hulka võib kuuluda kolmandate isikute kõnelõpetamise liikluse edastamiseks otseselt vajalike uute mobiilsidevõrgu keskjaamade ehitamine ja magistraalvõrgu infrastruktuuri rajamine. Juhtudel kus teatavaid võrguelemente, nagu näiteks kärgvõrgu tugijaamasid ja mobiilsidevõrgu tugijaamasid (BTS), jagatakse kõne algatamise ja lõpetamise eesmärgil, arvestatakse neid elemente lõpetamisteenuse kulumudeli koostamisel määral, mil neid elemente on lisatud kolmandate isikute täiendava kõnelõpetamisliikluse edastamiseks. Kulumudeli koostamisel arvestatakse ka kolmandatele isikutele kõne lõpetamise hulgiteenuse osutamiseks vajaliku täiendava sagedusalaga seotud kulusid ja täiendavaid ärikulusid. Seega ei arvestata levialaga seotud kulusid, vältimatuid ärikulusid ega jaekaubanduskulusid.
      Arvestades turuosade dünaamikat paljudes EMP riikides, soovitatakse kulumudeli koostamiseks vajaliku minimaalse efektiivse mastaabi kindlaksmääramisel võtta aluseks 20 % suurune turuosa. Eeldatavalt püüavad mobiilioperaatorid pärast turuletulemist suurendada tõhusust ja tulu ning suudavad seega hõivata vähemalt 20 % suuruse turuosa. Kui riigi reguleeriv asutus saab tõendada, et asjaomase EFTA riigi turutingimuste puhul on minimaalne efektiivne mastaap teistsugune, võib ta soovitatavast lähenemisviisist kõrvale kalduda.

         (1)  Digital Subscriber Line Access Multiplexer/Multi-Service Access Node – digitaalse abonendiliini pöördusmultiplekser / hulgiteenuse pöördussõlm.