title: Komisjoni soovitus, 24. oktoober 2006 , tuumarajatiste sulgemiseks ning kasutatud kütuse ja radioaktiivsete jäätmete kõrvaldamiseks ette nähtud rahaliste vahendite haldamise kohta

text:
               28.11.2006

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 330/31

      KOMISJONI SOOVITUS,
   24. oktoober 2006,
   tuumarajatiste sulgemiseks ning kasutatud kütuse ja radioaktiivsete jäätmete kõrvaldamiseks ette nähtud rahaliste vahendite haldamise kohta
   (2006/851/Euratom)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 124,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Asutamislepingu preambulis tõdetakse, et liikmesriigid üritavad luua vajalikud ohutustingimused, et vältida ohtu elanikkonna elule ja tervisele.

               (2)

               Asutamislepingu artikli 2 lõikes b kutsutakse ühendust üles kehtestama ühtsed ohutusnormid töötajate ja kogu elanikkonna tervise kaitseks ning tagama, et neid rakendataks.

               (3)

               Asutamislepingu III peatükis kehtestatakse ühenduse piires põhinormid töötajate ja kogu elanikkonna tervise kaitseks ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest.

               (4)

               Nõukogu direktiiviga 96/29/Euratom (1) sätestatakse põhilised ohutusnormid töötajate ja muu elanikkonna tervise kaitsmiseks ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest.

               (5)

               Nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivis 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (2) kutsutakse liikmesriike üles võtma “kõik vajalikud meetmed tagamaks, et enne loa andmist hinnatakse muu hulgas oma laadi, mahu või asukoha tõttu keskkonda oluliselt mõjutada võivaid projekte”.

               (6)

               Radioaktiivsete materjalide ioniseeriv kiirgus võib avaldada mõju ka pärast tuumarajatise kasutamisaja lõppu ja see mõju võib ulatuda üle riigipiiride.

               (7)

               Euroopa ühenduste jaoks on esmatähtis töötajate ja kogu elanikkonna kaitsmine selliste ohtude eest. Tuumarajatise kasutamise ajal ja pärast seda tuleb nende riskide maandamiseks täita rangeid ohutusnõudeid.

               (8)

               Euroopa Parlament, nõukogu ja komisjon rõhutavad, et “liikmesriigid peavad tagama, et rajatise sulgemiseks ja jäätmehoolduseks määratud piisavad rahalised vahendid, mis on nende järelevalve all, oleksid ette nähtud otstarbeks tegelikult kättesaadavad ning et neid hallataks läbipaistvalt, vältides seeläbi ausa konkurentsi takistamist energiaturul”. (3)

               (9)

               Komisjon on ka märkinud, et “on oluline tagada, et Euratomi asutamislepingu eesmärkide kohaselt tuumarajatiste sulgemiseks ja jäätmehoolduseks loodud fonde juhitaks läbipaistval viisil ning kasutataks üksnes nimetatud eesmärgil. Selleks kavatseb komisjon talle Euratomi lepinguga antud pädevuse alusel avaldada aastaaruande sulgemiseks ja jäätmehoolduseks suunatud fondide kasutamise kohta. Eelkõige jälgib ta, et ühenduse õiguse asjaomaseid sätteid rakendataks täies ulatuses”. (4)

               (10)

               Oma teatises Euroopa Parlamendile ja nõukogule (5) märkis komisjon suurema läbipaistvuse ja ühtlustamise vajadust nimetatud rahaliste vahendite haldamisel. Komisjon teatas ka oma kavatsusest esitada 2005. aastal oma soovitus.

               (11)

               Inimeste tervist ja keskkonda võivad ohustada ka tuumarajatiste sulgemisega seotud toimingud, eriti kui kiirgusohu vältimiseks ei võeta vajalikke meetmeid õigeaegselt.

               (12)

               Kõigi kõnealuste ohtude piiramiseks tuleb tagada tuumarajatiste ohutu sulgemine, sealhulgas radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud kütuse pikaajaline hooldus.

               (13)

               Tuumarajatiste sulgemine, sealhulgas radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud kütuse pikaajaline hooldus, nõuab palju rahalisi vahendeid. Vahendite puudumine sel ajal, kui neid on vaja, võib rajatise kavakohase sulgemise seada ohtu. Piisavad rahalised vahendid peavad olema õigel ajal kättesaadavad, et tuumarajatise sulgemise saaks ohutusnõudeid täites lõpule viia.

               (14)

               Vastavalt põhimõttele, et saastaja maksab, peaks käitaja juba tuumarajatise kasutamise ajal panema kõrvale piisavad rahalised vahendid, mida ta hiljem kasutab selle sulgemiseks.

               (15)

               Ühinemisläbirääkimistel käsitleti selliste tuumaelektrijaamareaktorite varast sulgemist, mille ajakohastamist ei peetud majanduslikult tasuvaks. Komisjon on omal algatusel aidanud koguda rahalisi vahendeid ja toetab rahaliselt teatavatel tingimustel mitut tuumarajatiste sulgemise projekti uutes liikmesriikides.

               (16)

               18. juunil 2001 jõustunud kasutatud tuumakütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutust käsitleva ühiskonventsiooni artikkel 26 määrab kindlaks, et “kõik lepinguosalised võtavad vajalikke meetmeid, et tagada tuumarajatiste ohutu sulgemine. Sellised meetmed peavad muu hulgas tagama kvalifitseeritud töötajate ning piisavate rahaliste vahendite olemasolu”. Konventsiooni artikli 22 punktis ii kutsutakse kõiki lepinguosalisi üles võtma vajalikud meetmed, et oleksid “piisavad rahalised vahendid kasutatud tuumakütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutuse tagamiseks nii tuumarajatiste kasutamise kui ka nende sulgemise ajal”.

               (17)

               Asutamislepingu artikli 2 punktis c kutsutakse ühendust üles soodustama investeerimist ja tagama tuumaenergeetika arenguks vajalike põhirajatiste püstitamine ühenduses. Tuumaenergeetika arengut ei saa vaadata lahus selliste investeeringute lõpetamisest või rajatiste sulgemisest. Asutamislepingu artiklis 41 nõutakse, et tuumaenergiaga seotud investeerimiskavad tuleb edastada komisjonile tutvumiseks. Nõukogu 2. detsembri 1999. aasta määrusega (Euratom) nr 2587/1999, milles määratletakse investeerimisprojektid, millest tuleb komisjonile teatada vastavalt Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingu artiklile 41, (6) on tuumarajatiste sulgemise tööd arvatud investeerimiskavade hulka, millest tuleb komisjonile teatada ja mida tuleb komisjoniga arutada. Järelikult peavad isikud ja ettevõtted (7) uue tuumarajatise ehitamise puhul teatama komisjonile, kuidas on korraldatud selle rajatise sulgemise rahastamine.

               (18)

               Piisavate rahaliste vahendite olemasolu tagamiseks vajaduse korral on vaja mõistlikult ja ettenägelikult analüüsida, kui palju maksab tuumarajatise sulgemine ja kuidas seda rahastada. Meetod, millega määratakse sulgemiseks vajalikud summad, peab arvestama tehnoloogilisi külgi ja tuumaohutusest johtuvaid piiranguid.

               (19)

               Tuumarajatise sulgemiseks vajalike vahendite õigeaegse kättesaamise seisukohalt on äärmiselt tähtis nende vahendite nõuetekohase välise järelevalvega läbipaistev haldamine; ühtlasi aitab see vältida ausa konkurentsi takistamist energiaturul. Selliseid eesmärke võib saavutada mitme vahendite haldamise võimaluse kaudu. Tuleb moodustada eriotstarbeline riigiasutus, et saada eksperdiarvamusi fondihalduse ja tuumarajatiste sulgemise kulude kohta.

               (20)

               Käesoleva soovitusega ei looda erandeid riigiabi eeskirjadest. Selles kontekstis on riigi sekkumine seotud Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingus käsitletud küsimustega ja sellekohaselt tuleb seda sekkumist ka hinnata. Kuid selles osas, mis ei ole nimetatud asutamislepingu eesmärkide seisukohalt vajalik või läheb välja nende eesmärkide piiridest või kahjustab või võib kahjustada konkurentsi siseturul, tuleb seda hinnata Euroopa Ühenduse asutamislepingu alusel.

               (21)

               Võimaliku väärkasutuse vältimiseks tuleks hoolikalt käsitleda rahaliste vahendite investeerimisviise. Investeeringud peaksid olema pikaajalised ja kindlad, kuid samal ajal peab vahendite tegelik väärtus olema kaitstud.

               (22)

               Tuumarajatiste sulgemiseks vajalike vahendite kogumisel peaks ohutuse tagamiseks arvestama teatavate rajatistega seotud spetsiifilisi asjaolusid.

               (23)

               Kogemused näitavad, et teabe vahetamine riikide ekspertide vahel selle kohta, kuidas eri lähenemisviisi ja finantskorraldusega organiseerida tuumarajatise sulgemist ja jäätmehooldust, on suurepärane viis, mis aitab ühiselt vältida ohtusid. Komisjoni ja liikmesriikide vahelise koostöö tihendamiseks teatab komisjon oma kavatsusest asutada tuumarajatiste sulgemise rahastamise alane alaline töörühm. Rajatiste sulgemise rahastamisega tegelev rühm peaks komisjoni aitama käesoleva soovituse rakendamisel.

               (24)

               Ilma et see piiraks üldist subsidiaarsuspõhimõtet, tuleks teha ettepanek tuumarajatiste sulgemisel kasutatavate mõistete mõningaseks ühtlustamiseks. Niisugust ühtlustamist peaks edendama rajatiste sulgemise rahastamisega tegelev rühm, kes peab käesoleva soovituse tegelikuks rakendamiseks ja eelkõige rajatiste sulgemise kulude arvutamise metoodika ühtlustamiseks soovituse ühises tõlgenduses kokku leppima.

               (25)

               Asutamislepingu artikli 8 alusel moodustatud teadusuuringute ühiskeskus viib läbi tuumavaldkonna uurimisprogramme, mis võiksid käsitleda ka radioaktiivsusega seotud ohtusid pärast tuumarajatise kasutamisaja lõppu. Tuumarajatiste ohutuse tagamiseks peaks komisjon tagama, et keskus võtaks arvesse käesoleva dokumendi soovitusi. Komisjon peaks eriti kontrollima, et keskuse tuumarajatiste sulgemiseks oleksid piisavad rahalised vahendid. Neid ülesandeid võiksid kõige paremini täita tuuma- ja eelarveküsimustega tegelevad komisjoni talitused,

         SOOVITAB JÄRGMIST:
   1.   JAGU
   EESMÄRK
   Asutamislepingu ohutuseesmärke silmas pidades esitatakse käesolevas soovituses meetmed, mis tagavad kavandatud ajaks piisavad rahalised vahendid kõigi tuumarajatise sulgemisega seotud tööde ning kasutatud tuumakütuse ja radioaktiivsete jäätmete hoolduse jaoks.
   2.   JAGU
   MÕISTED
   Käesolevas soovituses kasutatakse järgmisi mõisteid:
   a)   sulgemine: tähendab kõiki töid, mis on seotud tuumarajatiste tehnilise sulgemisega (saastast puhastamine, demonteerimine ja lammutamine) ning jäätmehooldusega (radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumakütuse käitlemine ja kõrvaldamine), mille tagajärjel tuumarajatis vabastatakse kiirgusega seotud piirangutest;
   b)   sulgemisfond: tähendab iga liiki rahalisi vahendeid, mis on ette nähtud tuumarajatise sulgemise kulude katmiseks;
   c)   sihtotstarbeline väline sulgemisfond: on sulgemisfond, mida haldab eriotstarbeline asutus, kelle otsused ei sõltu fondi rahastajatest ega riigist;
   d)   ettevõttesisene sulgemisfond: on sulgemisfond, mida haldab käitaja;
   e)   sulgemise erifond: ettevõttesisene või -väline, eraldi määratletav sulgemisfond;
   f)   käitaja: on juriidiline isik, kes käitab tuumarajatist ja on peamine vastutaja tuumaohutuse eest;
   g)   tuumarajatis: on tsiviilrajatis koos maa, hoonete ja seadmetega, kus valmistatakse, töödeldakse, kasutatakse, käideldakse, ladustatakse või kõrvaldatakse radioaktiivseid materjale.
   3.   JAGU
   TUUMARAJATISTE SULGEMINE

               1.

               Pärast töö alalist lõpetamist tuleb iga tuumarajatis sulgeda ja tuumajäätmete hooldus nõuetekohaselt lahendada.

               2.

               Sulgemisega seotud tööd ei tohi asjatult ohustada töötajate ega muu elanikkonna tervist ega turvalisust.

               3.

               Tuumarajatise sulgemise korral tuleb täielikult kohaldada põhimõtet, et kõige eest maksab saastaja. Seega peaks käitaja peamiseks mureks olema piisavate rahaliste vahendite hankimine tuumarajatise töö alalise lõpetamise ajaks, et tagada selle ohutu sulgemine.

               4.

               Olemasolevad rahalised vahendid peaksid katma kõik sulgemisega seotud tööde kulud, alates seadmete tehnilisest sulgemisest kuni jäätmehoolduseni.

         4.   JAGU
   ASUTUSTE JA LÄBIVIIMISE KORRAGA SEOTUD ASPEKTID

               5.

               Ilma et see piiraks asutamislepingu artikli 41 ja selle rakendamiseks kehtivate määruste kohaldamist, (8) peavad isikud ja ettevõtted asutamislepingu artiklis 41 ette nähtud korras teatama uue tuumarajatise ehitamisel, kuidas on kavandatud selle sulgemise rahastamine.
               Vastavalt asutamislepingu artikli 44 nõuetele konsulteerib komisjon pakutud rahastamiskorra ülevaatamisel sulgemise rahastamisega tegeleva rühmaga.

               6.

               Kui seda ei ole juba tehtud, peaksid liikmesriigid asutama või määrama riigiasutuse, kes suudab esitada eksperdiarvamusi fondihaldamise ja sulgemise kulude küsimustes. Nimetatud asutus peaks olema rahastajatest sõltumatu.
               Riigiasutus peaks igal aastal üle vaatama kogutud rahalised vahendid ja korrapäraselt vähemalt iga viie aasta tagant sulgemise kulude hinnangud. Mahajäämus vahendite kogumisel võrreldes arvutatud kuludega tuleb aegsasti likvideerida.
               Liikmesriigid peaksid igal aastal esitama komisjonile eespool nimetatud riigiasutuse tegevuse kohta ettekande.

         5.   JAGU
   SULGEMISFONDID

               7.

               Tuumarajatiste käitajad peaksid moodustama sulgemiseks piisavad fondid, kasutades tulusid, mis saadakse tuumaenergiaalasest tegevusest projekteeritud töötamise ajal.

               8.

               Aruka kasutamise asjakohase kontrolliga erifond võiks kõigi tuumarajatiste puhul olla eelistatud variant. Käesolevas soovituses ette nähtud riigiasutuse revisjon peaks tagama fondide õige haldamise ja kasutamise.

               9.

               Uued tuumarajatised peaksid moodustama aruka kasutamise asjakohase kontrolliga sulgemise erifondid.

         6.   JAGU
   SULGEMISE KULUDE HINDAMINE

               10.

               Arvestades sulgemiseks kogutavate fondide erinevat kasutamist, tuleks tuumarajatise tehnilist sulgemist ja jäätmehooldust käsitleda eraldi ning arvutada nende kulud eraldi.

               11.

               Tagamaks piisavate rahaliste vahendite olemasolu, tuleks kulusid kalkuleerida reaalselt olemasolevatest võimalustest heaperemeheliku valiku alusel ning käesolevas soovituses ette nähtud välise järelevalve ja riigiasutuse nõusoleku põhjal.

               12.

               Iga kulude hinnang peaks olema koostatud konkreetse rajatise kohta ja põhinema parimatel olemasolevatel prognoosidel.

               13.

               Kui sulgemisprojekti täitmisel selgub, et sulgemine läheb kallimaks, kui kinnitatud kuluarvutus ette näeb, peaks lisakulud katma käitaja. Seda aspekti tuleks väga hoolikalt käsitleda, kui käitaja tuumarajatise tegevuse ajal või pärast seda vahetub.

               14.

               Tähelepanu tuleks pöörata ka ajaloolistel põhjustel erilahendusi vajavatele juhtumitele. Niisugune juhtumipõhine lähenemisviis peaks olema läbipaistev ning selles peaks kindlasti täielikult osalema ka käesolevas soovituses ette nähtud riigiasutus.

         7.   JAGU
   SULGEMISFONDIDE KASUTAMINE

               15.

               Rahalisi vahendeid tuleks kasutada üksnes sellel eesmärgil, milleks need on loodud ja hallatud. Seoses sellega tuleks tähelepanu pöörata läbipaistvusele. Kogu teave, mis ei ole seotud delikaatsete äriküsimustega, peaks olema avalik.

               16.

               Varade investeerimiseks tuleks otsida kindlaid võimalusi, mis kindlustaksid fondi tasuvuse igal ajavahemikul.

               17.

               Kuna käitaja ei saa mõjutada sihtotstarbelise välise sulgemisfondi haldamist, peab investeeringute väärtuse tagama riik, et piisavad vahendid oleksid vajaduse korral kättesaadavad ka sel juhul, kui investeeritud summa sõltumatul haldajal on selleks ajaks, kui vahendeid vaja läheb, tekkinud nominaalne kahjum. Sellisel juhul ei tohiks fonde täiendada investeeringu kahjumist suurema summaga.

               18.

               Kui ettevõttesisest fondi hallatakse oodatust halvemini, peaks käitaja vastutama, et vajaduse korral oleksid piisavad vahendid olemas.

               19.

               Tuumarajatiste puhul, mille peamine eesmärk ei ole toodete ja teenuste müümine, tuleks sulgemise kavad ja eelarve koostada korralikult, et oleksid olemas rahalised vahendid nende ohutuks ja õigeaegseks sulgemiseks.

               20.

               Eelarve planeerimist peaks kontrollima käesolevas soovituses ette nähtud riigiasutus. Kui nimetatud riigiasutus puudub, võivad liikmesriigid võetavate meetmete kohta küsida nõu komisjonilt.

      Brüssel, 24. oktoober 2006

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Andris PIEBALGS

      (1)  EÜT L 159, 29.6.1996, lk 1.

      (2)  EÜT L 175, 5.7.1985, lk 40. Direktiivi on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2003/35/EÜ (ELT L 156, 25.6.2003, lk 17).

      (3)  Institutsioonidevaheline avaldus, ELT L 176, 15.7.2003, lk 56.

      (4)  Komisjoni avaldus, ELT L 176, 15.7.2003, lk 56.

      (5)  KOM(2004) 719, Aruanne tuumaelektrijaamade demonteerimiseks mõeldud rahaliste vahendite kasutamise kohta, 26.10.2004.

      (6)  EÜT L 315, 9.12.1999, lk 1.

      (7)  Isikud ja ettevõtted, kes on tegevad Euratomi asutamislepingu II lisas loetletud valdkondades.

      (8)  Nõukogu 2. detsembri 1999. aasta määrus (Euratom) nr 2587/1999, milles määratletakse investeerimisprojektid, millest tuleb komisjonile teatada vastavalt Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingu artiklile 41, (ELT L 315, 9.12.1999, lk 1) ja komisjoni 23. juuli 2003. aasta määrus (Euratom) nr 1352/2003, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1209/2000, millega määratakse kindlaks Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingu artikliga 41, (ELT L 192, 31.7.2003, lk 15) ette nähtud andmete edastamise kord.


				|

		52013PC0395

			Soovitus: NÕUKOGU OTSUS, millega tunnistatakse kehtetuks otsus 2009/590/EÜ ülemäärase eelarvepuudujäägi olemasolu kohta Rumeenias /* COM/2013/0395 final - 2013/ () */

			   	Soovitus:
NÕUKOGU OTSUS,
millega tunnistatakse kehtetuks otsus 2009/590/EÜ
ülemäärase eelarvepuudujäägi olemasolu kohta Rumeenias
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 126 lõiget 12,
võttes arvesse komisjoni soovitust
ning arvestades järgmist:
(1)       Järgides komisjoni soovitust
vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 104 lõikele 6,
otsustas nõukogu 7. juuli 2009. aasta otsusega 2009/590/EÜ,[1] et Rumeenial on ülemäärane
eelarvepuudujääk. Nõukogu märkis, et valitsemissektori eelarve puudujääk ulatus
2008. aastal 5,4 %-ni SKPst, mis ületas aluslepingus sätestatud
kontrollväärtust 3 % SKPst, kusjuures valitsemissektori koguvõlg oli 13,6%
SKPst, mis jääb tublisti allapoole aluslepingus sätestatud kontrollväärtust 60 %
SKPst[2].

(2)       Aluslepingu artikli 104
lõike 7 ning nõukogu 7. juuli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1467/97
(ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse rakendamise kiirendamise ja selgitamise
kohta)[3]
artikli 3 lõike 4 kohaselt esitas nõukogu 7. juulil 2009 komisjoni
soovituse põhjal Rumeeniale soovituse, et kõrvaldada ülemäärane
eelarvepuudujääk hiljemalt 2011. aasta lõpuks. Soovitus avalikustati.
(3)       Vastavalt Euroopa Liidu
toimimise lepingu artikli 126 lõikele 7 ja nõukogu 7. juuli 1997. aasta määruse
(EÜ) nr 1467/97 (ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse rakendamise
kiirendamise ja selgitamise kohta) artikli 3 lõikele 4 ning tunnistades, et
Rumeenia ametiasutused on võtnud tõhusaid meetmeid vastavalt nõukogu 7. juuli 2009.
aasta soovitusele ja et Rumeenias on aset leidnud ootamatud majandust
kahjustavad sündmused, mis avaldavad riigi rahandusele olulist negatiivset
mõju, esitas nõukogu 12. veebruaril 2010 komisjoni soovituse põhjal Rumeeniale
muudetud soovituse kõrvaldada ülemäärane eelarvepuudujääk hiljemalt 2012. aasta
lõpuks. Soovitus avalikustati.
(4)       Vastavalt aluslepingutele
lisatud protokolli (ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse kohta)
artiklile 4 esitab komisjon andmed kõnealuse menetluse rakendamiseks.
Kõnealuse protokolli kohaldamise osana peavad liikmesriigid vastavalt nõukogu 25.
mai 2009. aasta määruse (EÜ) nr 479/2009 (Euroopa Ühenduse asutamislepingule
lisatud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust käsitleva protokolli kohaldamise
kohta)[4]
artiklile 3 esitama kaks korda aastas (enne 1. aprilli ja 1. oktoobrit) andmed
valitsemissektori eelarve puudujäägi ja võla kohta ning muud seotud muutujad.
(5)       Kaaludes, kas otsus
ülemäärase eelarvepuudujäägi olemasolu kohta tuleks tunnistada kehtetuks, peaks
nõukogu otsuse tegemisel lähtuma esitatud andmetest. Lisaks tuleks otsus
ülemäärase eelarvepuudujäägi olemasolu kohta tunnistada kehtetuks üksnes siis,
kui komisjoni prognooside kohaselt ei ületa puudujääk prognoosiperioodil
kontrollväärtust 3 % SKPst[5].
(6)       Nende andmete alusel, mis komisjon
(Eurostat) esitas vastavalt määruse (EÜ) nr 479/2009 artiklile 14 pärast
Rumeenia poolt enne 1. aprilli 2013 esitatud teatist, ning komisjoni talituste 2013.
aasta kevadprognoosi alusel on võimalik teha järgmised järeldused:
–
Eeldatust suurem majanduslangus 2009. aastal
põhjustas valitsemissektori tulude märkimisväärse vähenemise, mis tõstis
valitsemissektori eelarve puudujäägi 9 %-ni SKPst hoolimata
jõupingutustest vähendada valitsemissektori kulusid. Pärast niisugust ootamatut
arengut ja ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamise tähtaja pikendamist ühe
aasta võrra vähendati valitsemissektori üldist eelarvepuudujääki 6,8 %-ni
SKPst 2010. aastal, 5,6 %-ni SKPst 2011. aastal ja 2,9 %-ni SKPst 2012.
aastal, mis jääb allapoole aluslepingus sätestatud kontrollväärtust 3 %
SKPst. Eelarvepuudujäägi kõrvaldamise peamiseks vahendiks on olnud kulude kasvu
range kontroll, sealhulgas avaliku sektori palkade kontrollimise, pensionide
külmutamise ja kõikide sotsiaaltoetuste (välja arvatud pensionid) vähendamise
teel. Samuti toetasid seda tulumeetmed nagu käibemaksumäärade suurenemine 5
protsendipunkti võrra ja üksikisiku tulumaksu baasi laiendamine. Eelarve
kohandati kahe järjestikuse majanduse kohandamise programmi raames, mida
toetatakse maksebilansiabiga.
–
2013. aasta lähenemisprogrammis prognoositakse
eelarvepuudujäägi jätkuvat vähenemist 2,4%-ni SKPst 2013. aastal ja 2,0%-ni
SKPst 2014. aastal. Komisjoni talituste 2013. aasta kevadprognoosi kohaselt
peaks valitsemissektori eelarve puudujääk eeldusel, et poliitikat ei muudeta,
vähenema 2,6 %-ni SKPst 2013. aastal ja 2,4 %-ni SKPst 2014. aastal,
mis jääb allapoole aluslepingus sätestatud kontrollväärtusest.
–
Komisjoni talituste 2013. aasta kevadprognoosis
ennustatakse valitsemissektori koguvõla mõõdukat kasvu 37,8 %-lt SKPst 2012.
aastal 38,5 %-le SKPst 2014. aastal.
(7)       Nõukogu tuletab meelde, et
Rumeenia peaks alates 2013. aastast ehk ülemäärase puudujäägi kõrvaldamisele
järgnevast aastast liikuma oma keskpika perioodi eesmärgi suunas sobivas tempos
ning sealhulgas pidama kinni kulueesmärgist.
(8)       Kooskõlas aluslepingu
artikli 126 lõikega 12 tunnistatakse nõukogu otsus ülemäärase
eelarvepuudujäägi kohta kehtetuks, kui ülemäärane eelarvepuudujääk asjaomases
liikmesriigis on nõukogu arvates kõrvaldatud.
(9)       Nõukogu arvates on ülemäärane
eelarvepuudujääk Rumeenias on kõrvaldatud ning seega tuleks otsus 2009/590/EÜ
tunnistada kehtetuks,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Üldhinnangust järeldub, et ülemäärane
eelarvepuudujääk Rumeenias on kõrvaldatud.
Artikkel 2
Otsus 2009/590/EÜ tunnistatakse kehtetuks.
Artikkel 3
Käesolev otsus on adresseeritud Rumeeniale.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
[1]               ELT L 202, 4.8.2009, lk 48-49.
[2]               Valitsemissektori eelarve 2008. aasta puudujääki ja
koguvõlga hiljem korrigeeriti ning need on nüüd vastavalt 5,8% ja 13,4% SKPst.
[3]               EÜT L 209, 2.8.1997, lk 8.
[4]               ELT L 145, 10.6.2009, lk 1.
[5]               Kooskõlas 3. septembri 2012. aasta dokumendiga
„Stabiilsuse ja kasvu pakti rakendamise täpsustused ning juhised stabiilsus- ja
lähenemisprogrammide sisu ja vormi kohta”. Vt:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf


title: Komisjoni soovitus, 7. veebruar 2008 , vastutustundliku uurimistöö alase käitumiskoodeksi kohta seoses nanoteaduse ja -tehnoloogia uuringutega (teatavaks tehtud numbri K(2008) 424 all)

text:
               30.4.2008

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 116/46

      KOMISJONI SOOVITUS,
   7. veebruar 2008,
   vastutustundliku uurimistöö alase käitumiskoodeksi kohta seoses nanoteaduse ja -tehnoloogia uuringutega
   (teatavaks tehtud numbri K(2008) 424 all)
   (2008/345/EÜ)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eelkõige selle artiklit 211,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Oma teatises nõukogule, Euroopa Parlamendile, Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele Towards a European research area tegi komisjon 2000. aasta jaanuaris ettepaneku luua Euroopa teadusruum (1) eesmärgiga koondada ja liigendada Euroopa teaduspoliitikat. Mais 2007 algatas komisjon oma rohelise raamatuga „Euroopa teadusruum: uued perspektiivid” ulatusliku institutsioonidevahelise ja avaliku arutelu selle üle, mida peaks tegema teadusringkondade, äriettevõtete ning kodanike vajadustele ja ootustele vastava ühtse ja atraktiivse Euroopa teadusruumi loomiseks. (2)

               (2)

               Veebruaris 2000 võttis komisjon vastu teatise ettevaatuspõhimõtte kohta (3) eesmärgiga luua ühine arusaam selliste riskide hindamise ja juhtimise ning nendest teavitamise kohta, mida teaduses ei suudeta praegu veel täielikult hinnata.

               (3)

               Märtsis 2000 seati Lissaboni Euroopa Ülemkogul ühendusele eesmärgiks muutuda järgmise kümnendi jooksul maailma kõige konkurentsivõimelisemaks ja dünaamilisemaks ning jätkusuutliku majanduskasvuga teadmistepõhiseks majanduspiirkonnaks üha enamate ja paremate töökohtadega ning tugevama sotsiaalse ühtekuuluvusega.

               (4)

               Aastal 2004 selgitas komisjon oma teatises „Euroopa nanotehnoloogia strateegia suunas” (4) välja meetmed ühenduse lisaväärtuse loomiseks, mis on vajalik konkurentsivõime säilitamiseks selles sektoris ning aitab samas tagada ka selle vastutustundlikku arendamist. Konkurentsiküsimuste nõukogu tervitas oma 24. septembri 2004. aasta järeldustes (5) väljapakutud terviklikku, turvalist ja vastutustundlikku lähenemisviisi ning komisjoni kavatsust koostada nanotehnoloogia tegevuskava.

               (5)

               Võttes arvesse avaliku arutelu tulemusi, koostas komisjon aastal 2005 nanotehnoloogia tegevuskava, (6) milles nähakse ette ühtsed ja omavahel seotud meetmed nanoteaduse ja -tehnoloogia tervikliku, ohutu ja vastutustundliku strateegia viivitamatuks rakendamiseks, mis põhineb teatises „Euroopa nanotehnoloogia strateegia suunas” väljaselgitatud prioriteetsetel valdkondadel. Mõlemas teatises kinnitatakse selgesõnaliselt, et kogu nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalasesse uurimistöösse peavad lahutamatult kuuluma ka keskkonna, inimeste tervise ja ohutuse aspektid.

               (6)

               Pärast nanoteaduse ja -tehnoloogia tegevuskava koostamist tutvustas teaduse ja uute tehnoloogiate eetika Euroopa töörühm jaanuaris 2007 oma arvamust nanomeditsiini eetiliste aspektide kohta. (7)

               (7)

               Avaliku arutelu käigus esitati selle arvamuse kohta märkusi ja seejärel võttis tekkivate ja hiljuti avastatud terviseriskide teaduskomitee märtsis 2006 vastu muudetud arvamuse olemasolevate meetodite sobivuse kohta nanotehnoloogia kavandatud ja kaasnevate toodetega seotud võimalike riskide hindamisel. (8)

               (8)

               Juunis 2006 võttis Euroopa Ülemkogu vastu muudetud säästva arengu strateegia; selles täpsustatakse Göteborgi tippkohtumisel juunis 2001 algatatud ühenduse säästva arengu strateegiat, milles keskenduti keskkonna- ja tervisekaitse ning vaesuse kaotamise eesmärkidele.

               (9)

               Oma 23. novembri 2007. aasta järeldustes (9) tunnistas konkurentsiküsimuste nõukogu vajadust tugevdada sünergiat ja koostööd nanoteaduse ja -tehnoloogia kõigi sidusrühmade vahel, sealhulgas liikmesriikide, komisjoni, akadeemiliste ringkondade, teaduskeskuste, tööstuse, finantsasutuste ja valitsusväliste organisatsioonide vahel ning ühiskonnas laiemalt.

               (10)

               Aastal 2007 tutvustas komisjon esimest aruannet Euroopa nanotehnoloogia tegevuskava rakendamise kohta. (10) Kõnealuses aruandes teatas komisjon oma kavatsusest võtta vastu vastutustundliku uurimistöö alane vabatahtlik käitumiskoodeks seoses uuringutega nanoteaduse ja -tehnoloogia valdkonnas.

               (11)

               Käesolevas soovituses esitatakse käitumiskoodeks, mille eesmärk on edendada usaldusväärset, ohutut ja vastutustundlikku nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd Euroopas ühiskonna kui terviku hüvanguks.

               (12)

               Käesolevas soovituses kirjeldatud üldpõhimõtted ja -suunised võetavate meetmete kohta on välja töötatud avaliku arutelu tulemusi arvestades.

               (13)

               Käesolev soovitus annab liikmesriikidele vahendi edasisteks algatusteks Euroopa Liidu nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö ohutuse, eetilisuse ja jätkusuutlikkuse tagamisel.

               (14)

               Samuti on käesoleva soovituse eesmärk aidata kaasa liikmesriikide tegevuse asjakohasele koordineerimisele, et optimeerida nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö kõigi sidusrühmade vahelist sünergiat nii Euroopa kui ka rahvusvahelisel tasandil,

         SOOVITAB JÄRGMIST:

               1)

               Liikmesriigid peaksid järgima üldpõhimõtteid ja tegutsemissuuniseid, mis on esitatud käesolevale soovitusele lisatud vastutustundliku uurimistöö alases käitumiskoodeksis seoses nanoteaduse ja -tehnoloogia uuringutega, kui nad sõnastavad, võtavad vastu ja rakendavad oma nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö säästva arendamise strateegiat kooskõlas komisjoni nanotehnoloogia strateegia ja tegevuskavaga.

               2)

               Liikmesriigid peaksid püüdma järgida neid üldpõhimõtteid ja suuniseid oma teadus- ja arendustegevuse strateegia rakendamisel või valdkondade ja institutsioonide teadus- ja arendustegevuse standardite väljatöötamisel, võttes arvesse juba olemasolevaid nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö suuniseid, häid tavasid või norme.

               3)

               Liikmesriigid peaksid kõnealuseid uurimistöö üldpõhimõtteid ja suuniseid pidama asutuste kvaliteeditagamismehhanismide lahutamatuks osaks, käsitama neid kui vahendeid riiklike/piirkondlike rahastamiskavade rahastamiskriteeriumide väljatöötamisel ning võtma need üle riigiasutuste kontrolli-, järelevalve- ja hindamistoimingutesse.

               4)

               Liikmesriigid peaksid innustama asjaomaseid nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistööga seotud või sellest huvitatud riiklikke ja piirkondlikke asutusi, ettevõtjaid ja uurimistööd rahastavaid asutusi, teadlasi ja mis tahes eraisikute või kodanikuühiskonna organisatsioone võtma käitumiskoodeksi vabatahtlikult vastu ning võtma vajalikke meetmeid, mis tagaksid, et nad aitavad kaasa uurimistööd toetava keskkonna loomisele ja säilitamisele, tänu millele saaks ohutult, eetiliselt ja tõhusalt arendada nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö potentsiaali.

               5)

               Liikmesriigid peaksid tegema koostööd komisjoniga, et vaadata iga kahe aasta järel käesolev soovitus läbi ning samuti selleks, et jälgida, millises ulatuses on asjaomased sidusrühmad käitumiskoodeksi vastu võtnud ja seda rakendanud.

               6)

               Käitumiskoodeksi järgimise ja selle rakendamise mõõtmise kriteeriumid tuleks kehtestada ja leppida liikmesriikidega kokku seoses ühenduse tasandil tehtava samalaadse tööga.

               7)

               Liikmesriigid peaksid teadustöö strateegiat ja läbiviimist käsitlevate kahepoolsete lepingute sõlmimisel kolmandate riikidega ning rahvusvaheliste organisatsioonide liikmetena võtma arvesse käesolevat soovitust, kui nad kavandavad uurimistöö strateegiat ja teevad otsuseid, ning koordineerima neid teiste liikmesriikide ja komisjoniga.

               8)

               Käesolevat soovitust tuleks kasutada ka vahendina poliitikute, teadlaste, ettevõtjate, eetikakomiteede, kodanikuühiskonna organisatsioonide vahelise ja laiemalt kogu ühiskonna dialoogi edendamiseks kõigil juhtimistasanditel, et suurendada üldsuse arusaamist uuest tehnoloogiast ja kaasatust uue tehnoloogia arendamisse.

               9)

               Liikmesriigid peaksid teavitama komisjoni 30. juuniks 2008 ning seejärel igal aastal kõigist meetmetest, mida nad on võtnud käesoleva soovituse põhjal ning teatama ka soovituse rakendamise esimestest tulemustest ja jagama häid tavasid.

      Brüssel, 7. veebruar 2008

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Janez POTOČNIK

      (1)  KOM(2000) 6, 18.1.2000.

      (2)  KOM(2007) 161, 4.4.2007.

      (3)  KOM(2000) 1, 2.2.2000.

      (4)  KOM(2004) 338, 12.5.2004.

      (5)  Dokument 12487/04.

      (6)  KOM(2005) 243, 7.6.2005.

      (7)  EGE arvamus nr 21, 17. jaanuar 2007.

      (8)  SCENIHR/002/05, 10. märts 2006.

      (9)  Dokument 14865/07.

      (10)  KOM(2007) 505, 6.9.2007.

      LISA
      Vastutustundliku uurimistöö alane käitumiskoodeks seoses nanoteaduse ja -tehnoloogia uuringutega
      Käesolev käitumiskoodeks annab nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistööga seotud või nendest huvitatud liikmesriikidele, ettevõtjatele, teaduse rahastajatele, teadlastele ning üldisemalt kõigile isikutele ja kodanikuühiskonna organisatsioonidele („kõik sidusrühmad”) suunised, mis soosivad vastutustundlikku ja avatud lähenemisviisi nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalasele uurimistööle ühenduses.
      Käitumiskoodeks täiendab olemasolevaid õigusakte. See ei piira ega mõjuta muul viisil liikmesriikide võimalusi kehtestada seoses nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistööga ulatuslikumaid kaitsemeetmeid kui on ette nähtud käesolevas käitumiskoodeksis.
      Käesolevat käitumiskoodeksit rakendavad sidusrühmad peaksid asjakohasel juhul järgima ka Euroopa Liidu põhiõiguste hartas sätestatud põhimõtteid.
      Komisjon teostab regulaarselt käitumiskoodeksi järelevalvet ja vaatab selle läbi iga kahe aasta järel, et võtta arvesse maailma nanoteaduse ja -tehnoloogia arengut ning nende sulandumist Euroopa ühiskonda.
      1.   Kohaldamisala ja eesmärk
      Käitumiskoodeksiga kutsutakse kõiki sidusrühmi üles tegutsema vastutustundlikult ja tegema üksteisega koostööd vastavalt komisjoni nanoteaduse ja -tehnoloogia strateegiale ja tegevuskavale, et tagada nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö toimumine ühenduse turvalises, eetilises ja tulemuslikus raamistikus ning et see toetaks säästvat majanduslikku, sotsiaalset ja keskkonna arengut.
      Käitumiskoodeks hõlmab kogu Euroopa teadusruumis toimuvat nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd.
      Käitumiskoodeks on vabatahtlik. Selles pakutakse välja kogum üldpõhimõtteid ja -suuniseid kõigi nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö sidusrühmade võetavate meetmete jaoks. Käitumiskoodeks peaks hõlbustama ja toetama Euroopa nanoteaduse ja -tehnoloogia tegevuskavas aastateks 2005–2009 kirjeldatud regulatiivseid ja mitteregulatiivseid lähenemisviise, millega soodustatakse olemasolevate õigusaktide rakendamist ning teaduslike määramatustega toimetulemist.
      Käitumiskoodeks peaks olema Euroopale aluseks dialoogis kolmandate riikide ja rahvusvaheliste organisatsioonidega.
      2.   Mõisted
      Käitumiskoodeksis kasutatakse järgmisi mõisteid:

                  a)

                  „nanoobjektid” – tunnustatud rahvusvahelise terminoloogia puudumise tõttu kasutatakse kogu käitumiskoodeksis nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö tulemusel saadavate toodete tähistamiseks üldmõistet „nanoobjekt”. See hõlmab nanoosakesi ja nende koondamist nanotasandil, nanosüsteeme, nanomaterjale, nanostruktuuriga materjale ja nanotooteid;

                  b)

                  „nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalane uurimistöö” – nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalane uurimistöö tähendab siin kõige laiemas mõistes kogu nanomeetrilises mastaabis (1–100 nm) ainega seotud uurimistööd. See hõlmab kõiki tehislikke nanoobjekte, olenemata sellest, kas need on valmistatud teadlikult või tekkinud kõrvalsaadusena. Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd käsitlev käitumiskoodeks ei hõlma looduslikke nanoobjekte, kuna selles keskendutakse uurimistööle alates kõige põhilisematest alusuuringutest kuni rakendusuuringute, tehnoloogiaarenduste ja normeerimiseelse ja -aegse uurimistööni, mis on aluseks teaduslikele nõuannetele, normidele ja õigusaktidele;

                  c)

                  „nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö sidusrühmad” – kõik nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistööga seotud või nendest huvitatud liikmesriigid, ettevõtjad, teadusuuringute rahastajad, teadlased ja üldisemalt kõik isikud ja kodanikuühiskonna organisatsioonid;

                  d)

                  „kodanikuühiskonna organisatsioonid” – käesoleva käitumiskoodeksi mõistes on kodanikuühiskonna organisatsioon iga juriidiline isik, kes on valitsusväline või mittetulundusorganisatsioon, kes ei esinda ärihuve ning kellel on ühine eesmärk teenida avalikke huve.

            3.   Üldpõhimõtted
      Käesolev käitumiskoodeks tugineb üldpõhimõtetele, millega nõutakse meetmete võtmist nende järgimise tagamiseks kõigi sidusrühmade poolt.
      3.1.   Tähendus
      Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalane uurimistöö peaks olema avalikkusele arusaadav. Selle puhul tuleb järgida põhiõigusi ning seda peaks teostatama inimeste ja ühiskonna heaolu huvides nii selle kavandamisel, rakendamisel, levitamisel kui ka kasutamisel.
      3.2.   Säästvus
      Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalane uurimistöö peaks olema ohutu ja eetiline ning aitama kaasa säästvale arengule, mis teenib nii ühenduse säästva arengu eesmärkide kui ka ÜRO aastatuhande arengueesmärkide saavutamise huve. (1) See ei tohiks kahjustada inimesi, loomi, taimi ega keskkonda ega põhjustada neile bioloogilist, füüsilist või moraalset ohtu ei praegu ega tulevikus.
      3.3.   Ettevaatus
      Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd tuleb teostada vastavalt ettevaatuspõhimõttele, püüdes ette aimata nanoteaduse ja -tehnoloogia tulemuste võimalikku mõju keskkonnale, tervisele ja ohutusele ning rakendades vajalikke, kaitsetasemele vastavaid ettevaatusabinõusid, toetades samal ajal ühiskonnale ja keskkonnale kasu toovaid edusamme.
      3.4.   Kaasamine
      Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö juhtimine peaks lähtuma kõigile sidusrühmadele avatuse, läbipaistvuse ning teabele õigustatud juurdepääsu andmise põhimõtetest. See peaks võimaldama kõigil nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistööga seotud või sellega kokku puutuvatel sidusrühmadel osaleda otsuste tegemises.
      3.5.   Tipptase
      Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalane uurimistöö peaks vastama parimatele teadusnormidele, kaasa arvatud teaduslikku ausust toetavad normid ja heade laboritavadega seotud normid. (2)

      3.6.   Innovatsioon
      Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö juhtimine peaks innovatsiooni ning majanduskasvu tagamiseks maksimaalselt toetama loovust, paindlikkust ja plaanimissuutlikkust.
      3.7.   Vastutus
      Teadlased ja teadusasutused peaksid vastutama ühiskonda, keskkonda ja inimtervist ohustava mõju eest, mida nende nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalane uurimistöö võib avaldada nii praegustele kui tulevastele põlvkondadele.
      4.   Suunised võetavate meetmete kohta
      Käesolevas punktis esitatud suunised põhinevad punktis 3 kirjeldatud põhimõtetel. Nende eesmärk on anda juhiseid, kuidas saavutada hea juhtimine, võtta vajalikul määral arvesse ettevaatust, samuti levitada käitumiskoodeksit ja tõhusalt jälgida selle täitmist. Järgnevas osas on nimetatud peamised vastutajad meetmete eest, kuid kõik nanoteaduse ja -tehnoloogia sidusrühmad peaksid aitama kaasa nende rakendamisele, kuivõrd nad saavad seda teha.
      4.1.   Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö hea juhtimine
      Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö hea juhtimine eeldab, et võetakse arvesse kõigi sidusrühmade vajadust ja soovi olla teadlikud nanoteaduse ja -tehnoloogiaga seotud erilistest probleemidest ja avanevatest võimalustest. Pidades silmas neid probleeme ja võimalusi, mis võivad tulevikus tekkida ja mida me praegu ei oska ette näha, tuleb kujundada üldine vastutustundliku suhtumise kultuur.
      4.1.1.   Liikmesriigid peaksid tegema komisjoniga koostööd, et nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö üle saaks ühenduse tasandil arutleda avatud ja mitmekülgsel foorumil, mis toetaks kõnealuse uurimistöö alast ühiskondlikku arutelu, aitaks välja selgitada ning arutada muresid ja lootusi ja hõlbustaks jõudmist võimalike algatuste ja lahendusteni. Sellele vastavalt peaksid liikmesriigid tõhustama teavitamist nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistööga seotud hüvedest, riskidest ja määramatustest. Erilist tähelepanu tuleb pöörata elanikkonna noorematele ja vanematele liikmetele.
      4.1.2.   Liikmesriike, nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd rahastavaid asutusi, teadusasutusi ja teadlasi kutsutakse üles, et nad, võttes arvesse intellektuaalomandiõigusi, teeksid kõik nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalased teadmised ning muu sellega seotud teabe, nagu asjakohased normid, viited, märgistus, mõju-uuringud, eeskirjad ja õigusaktid, nii tavainimesele kui ka teadusüldsusele hõlpsasti juurdepääsetavaks ja arusaadavaks.
      4.1.3.   Liikmesriigid peaksid innustama avaliku ja erasektori laboreid jagama omavahel nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö parimaid kogemusi, pidades aga meeles intellektuaalomandi vajalikku kaitset.
      4.1.4.   Nanoteaduse ja -tehnoloogiaga tegelevad teadusasutused ja teadlased peaksid tagama, et teaduslikele andmetele ja tulemustele antakse eksperdihinnang enne nende laialdast levitamist väljapoole teadusüldsust, et tagada nende selge ja tasakaalustatud esitamine.
      4.1.5.   Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö võimalusi arvestades peaksid liikmesriigid ning nanoteaduse ja -tehnoloogiaga tegelevad teadusasutused tagama uurimistöö toimumise teadusliku aususe kõrgeimal tasemel. Võidelda tuleb ebaausate toimimisviiside vastu nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalases uurimistöös (need ei piirdu plagieerimise, andmete võltsimise ja fabritseerimisega), kuna need võivad kujutada ohtu tervisele, ohutusele ja keskkonnale, põhjustada avalikkuse usaldamatust ning takistada uurimistööst tulenevate hüvede levitamist. Juhid peavad kaitsma inimesi, kes teatavad uurimistöö reeglite rikkumisest, ning samuti tuleb neid kaitsta riikide ja piirkondade seadustega.
      4.1.6.   Liikmesriigid peaksid nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö suhtes kohaldatavate õigusaktide ja eeskirjade rakendamiseks tagama piisaval hulgal töötajaid ja raharessursse. Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistööga hõivatud asutused peavad läbipaistvalt demonstreerima oma vastavust asjaomastele õigusaktidele.
      4.1.7.   Riigi ja kohalikud eetikakomiteed ja pädevad asutused peaksid hindama eetikaküsimustega seotud nõudmiste täitmist kahesuguse kasutusega nanotehnoloogiaalase uurimistöö puhul. Eeskätt peaksid nad tegelema võimalike teadva nõusoleku piirangute ja inimtervisega seotud uuringutulemuste avaldamise piirangute tagajärgedega põhiõiguste seisukohast.
      Kaasava lähenemisviisi soosimine

                  4.1.8.

                  Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö üldsuunad tuleks otsustada kaasaval viisil, võimaldades kõikidel sidusrühmadel kaasa rääkida nende suundade esialgsel arutamisel.

                  4.1.9.

                  Liikmesriike, nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd rahastavaid asutusi, teadusasutusi ja teadlasi innustatakse juba uuringute varastes etappides ning kaasavate prognooside abil arutlema uuritava tehnoloogia või uuritavate objektide tulevase mõju üle. See võimaldaks välja töötada lahendusi uue objekti või tehnoloogia kasutuselevõtust põhjustatud võimaliku negatiivse mõjuga toimetulemiseks hilisemas etapis. Kõnealuste prognooside oluliseks osaks peaks olema konsulteerimine asjaomaste eetikakomiteedega.

                  4.1.10.

                  Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalane uurimistöö peaks olema avatud kõigi sidusrühmade panusele; sidusrühmi tuleb teavitada ja toetada, et nad saaksid uurimistöös aktiivselt osaleda vastavalt oma ülesannete ulatusele ja volitustele.

            Prioriteedid

                  4.1.11.

                  Teadusasutused ja standardiorganisatsioonid peaksid töötama välja nanoteaduse ja -tehnoloogia standardse terminoloogia, mis hõlbustaks teadusandmete vahetamist. Teaduslike andmete võrreldavuse parandamiseks peaksid nad toetama standardsete mõõtmistoimingute ja ka asjakohaste võrdlusmaterjalide kasutamist.

                  4.1.12.

                  Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd rahastavad asutused peaksid pühendama vajaliku osa uurimistööst riskihindamise meetodite ja vahendite väljatöötamisele, nanotasandi metroloogia täiendamisele ning standardimistegevusele. Sellega seoses tuleb erilist tähelepanu pöörata teise põlvkonna aktiivsetest nanostruktuuridest lähtuva riski hindamise meetodite väljatöötamisele.

                  4.1.13.

                  Liikmesriigid ning nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd rahastavad asutused ja teadusasutused peaksid toetama võimalikult laialdase positiivse mõjuga nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd. Prioriteetseks tuleb pidada uurimistööd, mille eesmärk on kaitsta üldsust ja keskkonda, tarbijaid või töötajaid ning vähendada, täiustada või asendada loomkatseid.

                  4.1.14.

                  Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd rahastavad asutused peaksid koostama ja avaldama parimatel teadusandmetel põhinevaid tasakaalustatud hinnanguid rahastamiskõlblike uurimisvaldkondade võimalike kulude, riskide ja hüvede kohta.

            Keelud, tingimused või piirangud

                  4.1.15.

                  Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd rahastavad asutused ei tohiks rahastada uurimisvaldkondi, mis võivad rikkuda põhiõigusi või olulisi eetikapõhimõtteid, ei uurimis- ega arendusetapis (nt patogeensed tehisviirused).

                  4.1.16.

                  Nanoteaduse ja -tehnoloogiaga tegelevad teadusasutused ei tohiks algatada uurimistööd, mille eesmärkideks on mitte-raviotstarbelised protseduurid inimestel, mis tekitavad sõltuvust, või inimorganismi talitluse lubamatu parandamine.

                  4.1.17.

                  Kuni ei ole riskihinnangut, mis kinnitaks ohutust pikas perspektiivis, tuleb vältida uuringuid, kus nanoobjekte viiakse teadlikult inimorganismi, lisatakse neid toidusse (eeskätt imikutoidusse), loomasöödasse, mänguasjadesse, kosmeetikatoodetesse ja muudesse toodetesse, mis võib viia inimeste või keskkonna kokkupuutesse nanoobjektidega.

            4.2.   Asjakohane ettevaatus
      Arvestades teadmiste vähesust nanoobjektide tervise- ja keskkonnamõju kohta, peaksid liikmesriigid rakendama ettevaatuspõhimõtet, et kaitsta nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö käigus mitte ainult teadlasi, kes puutuvad nanoobjektidega esimesena kokku, vaid ka töötajaid, tarbijaid, kodanikke ja keskkonda.
      4.2.1.   Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistööga seotud üliõpilased, teadlased ja teadusasutused peaksid võtma erimeetmeid tervise, ohutuse ja keskkonna kaitseks, mis arvestaksid nende nanoobjektide eripära, millega nad töötavad. Kooskõlas ühenduse tööohutuse ja töötervishoiu strateegiaga aastateks 2007–2012 (3) tuleb välja töötada konkreetsed suunised nanoobjektidest põhjustatud haiguste vältimiseks.
      4.2.2.   Nanoteaduse ja -tehnoloogiaga tegelevad teadusasutused peaksid rakendama nii liigitamise kui ka märgistamise häid tavasid. Kuna nanoobjektidel võivad nende mõõtmete tõttu ilmneda teatavad omadused, peaksid nad lisaks uurima (sealhulgas näiteks välja töötama spetsiaalseid piktogramme), kuidas teavitada teadlasi ja muid inimesi (nt turva- või päästetöötajaid), kes võivad teadusasutuste ruumides nanoobjektidega kokku puutuda, et nad saaksid töökohustuste täitmisel võtta vajalikke ja asjakohaseid kaitsemeetmeid.
      4.2.3.   Avaliku ja erasektori rahastavad asutused, kes rahastavad nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd, peaksid nõudma, et koos iga ettepanekuga rahastada nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd esitataks ka riskihinnang.
      4.2.4.   Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd rahastavate asutuste programmid peaksid hõlmama nanoteaduse ja -tehnoloogia võimalike sotsiaalsete, keskkonna- ja inimtervist ohustavate mõjude seiret asjakohase perioodi jooksul.
      Ettevaatuspõhimõtte rakendamine peaks hõlmama lünkade vähendamist teaduslikes teadmistes ning seega ka edasiste meetmete võtmist teadus- ja arendustegevuses, nagu näiteks järgmised:
      4.2.5.   Uurimistööd rahastavad asutused peaksid nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalase uurimistöö piisava osa pühendama nanoobjektidest lähtuvate võimalike, eelkõige keskkonda ja inimtervist ähvardavate ohtude tundmaõppimisele, käsitledes nanoobjektide kogu olelustsüklit nende loomisest kuni tsükli lõpuni, kaasa arvatud ringlussevõtt.
      4.2.6.   Nanoteaduse ja -tehnoloogiaga tegelevad teadusasutused ja teadlased peaksid algatama ja koordineerima spetsiaalset nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd, mille abil õppida tundma tehislike või looduslikult esinevate nanoobjektide toksikoloogia ja ökotoksikoloogia bioloogilisi põhiprotsesse. Kui andmeid ja avastusi bioloogilise mõju kohta, olgu see positiivne, negatiivne või neutraalne, on vajalikul määral kontrollitud, tuleb need avaldada.
      4.2.7.   Nanoteaduse- ja -tehnoloogiaalast uurimistööd rahastavad asutused peaksid algatama ja koordineerima spetsiaalset uurimistööd, et õppida paremini tundma nanoteaduse ja -tehnoloogia kaudu avanenud uute valdkondade eetilisi, õiguslikke ja sotsiaalseid mõjusid. Eelkõige tuleks tähelepanu pöörata info- ja sidetehnoloogiale ning biotehnoloogiale, aga samuti nende valdkondade ja tunnetusteaduste ning nanoteaduse ja -tehnoloogia ühitamisele.
      4.3.   Käitumiskoodeksi laialdane levitamine ja rakendamise järelevalve
      4.3.1.   Liikmesriigid peaksid toetama käesoleva käitumiskoodeksi laialdast levitamist, eeskätt uurimistööd rahastavate riigi ja piirkondlike ametiasutuste kaudu.
      4.3.2.   Nanoteadust ja -tehnoloogiat rahastavad asutused peaksid tagama, et nanoteaduse ja -tehnoloogiaga tegelevad teadlased oleksid lisaks käesolevale käitumiskoodeksile teadlikud kõigist asjaomastest õigusaktidest ning ühtlasi ka eetilistest ja sotsiaalsetest raamistikest.
      4.3.3.   Kuna käitumiskoodeksi rakendamise järele tuleb valvata kogu ühenduses, peaksid liikmesriigid tegema komisjoniga koostööd, et töötada välja piisavad meetmed kõnealuse järelevalve korraldamiseks riigi tasandil ja tagada sünergia teiste liikmesriikidega.

         (1)  ÜRO aastatuhande deklaratsioon, peaassamblee resolutsioon 55/2, 8.9.2000.

         (2)  Direktiiv 2004/9/EÜ ja direktiiv 2004/10/EÜ.

         (3)  KOM(2007) 62, 21.2.2007.


title: Komisjoni soovitus,  8. detsember 2005 , teatavate tervishoiureformidega seotud küsimuste käsitlemise kohta tarbijahindade harmoneeritud indeksites nõukogu määruse (EÜ) nr 2494/95 raames ja sellega seonduvate konkreetsete rakendusmeetmete kohta   (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               10.12.2005

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 324/94

      KOMISJONI SOOVITUS,
   8. detsember 2005,
   teatavate tervishoiureformidega seotud küsimuste käsitlemise kohta tarbijahindade harmoneeritud indeksites nõukogu määruse (EÜ) nr 2494/95 raames ja sellega seonduvate konkreetsete rakendusmeetmete kohta
   (EMPs kohaldatav tekst)
   (2005/881/EÜ)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 211,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Madalmaades reformitakse alates jaanuarist 2006 ravikindlustust. Uus kohustuslik sotsiaalkindlustusskeem katab suurema osa kogu rahvastiku tervishoiust ning eeldatakse, et umbes 37,5 % kogu rahvastikust läheb üle erakindlustusskeemidelt uuele sotsiaalkindlustusskeemile (edaspidi “reform”).

               (2)

               Reformiga muudetakse põhjalikult tervishoiusüsteemi korraldust ja institutsioonilist struktuuri. Selle käsitlemine tarbijahindade harmoneeritud indeksites (THHIdes) peab olema asjakohane, kooskõlas THHIde õigusliku raamistikuga ja eriti järgmiste määrustega:

                           —

                           nõukogu 23. oktoobri 1995. aasta määrus (EÜ) nr 2494/95 tarbijahindade harmoneeritud indeksite kohta (1) ja eriti selle artikkel 4, artikli 5 lõige 3, artikli 8 lõige 3 ning artiklid 9 ja 12,

                           —

                           komisjoni 9. septembri 1996. aasta määrus (EÜ) nr 1749/96 tarbijahindade harmoneeritud indekseid käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 2494/95 esialgsete rakendusmeetmete kohta, (2) selle artiklid 2 ja 4 ning Ia lisa, eriti selle joonealused märkused 16 ja 17,

                           —

                           komisjoni 10. detsembri 1997. aasta määrus (EÜ) nr 2454/97, millega sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 2494/95 üksikasjalikud rakenduseeskirjad tarbijahindade harmoneeritud indeksite (THHIde) kaalumise kvaliteedi miinimumstandardite kohta, (3)

                           —

                           komisjoni 23. juuli 1999. aasta määrus (EÜ) nr 1617/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad nõukogu määruse (EÜ) nr 2494/95 rakendamiseks ühtlustatud tarbijahinnaindeksis kindlustuse käsitlemise vähimate nõuete osas ja muudetakse komisjoni määrust (EÜ) nr 2214/96, (4) selle artiklid 2 ja 3,

                           —

                           nõukogu 8. oktoobri 1999. aasta määrus (EÜ) nr 2166/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad määruse (EÜ) nr 2494/95 rakendamiseks tervishoiu-, haridus- ja sotsiaalkaitsesektori toodete ühtlustatud tarbijahinnaindeksis käsitlemise miinimumstandardite kohta, (5) selle artikkel 4,

                     ning tulemuseks peavad olema THHId, mis on võrreldavad, usaldusväärsed ja asjakohased.

               (3)

               THHIde õiguslikus raamistikus ei käsitleta selgelt ja täpselt kõnealust reformi, mis hõlmab põhjalikke muutusi sotsiaalkindlustuse abikõlblikkuse ja juurdepääsu eeskirjades. Võttes arvesse võimalikku mõju THHIle ja sellest tulenevat ebakindlust kasutajate jaoks, peab komisjon vajalikuks anda välja soovitus kõnealuse reformi käsitlemiseks THHIs, et muuta praegused THHI määrused selgemaks.

               (4)

               Vastavalt THHIde õigusliku raamistiku nõuetele tuleb THHIs tarbijahindade muutuste mõõtmisel arvesse võtta muutusi nullhindadelt positiivsetele hindadele ja vastupidi. Kontekstist väljas võib seda nõuet mõista nii, et THHI peaks kõnealuse reformi tulemusena näitama olulist inflatsiooni vähenemist. Kõnealuse reformi kontekstis leiab komisjon (Eurostat) siiski, et niisugune käsitlus näitaks põhjendamatut hinnamuutust, kuna hinnakujunduses kasutatakse erinevaid hinnangukontseptsioone.

               (5)

               Tervishoiukulude hindamine THHIs (COICOP/THHI 06) (6) sõltub ravikindlustuse käsitlemisest (COICOP/THHI 12.5.3).

               (6)

               Sotsiaalkindlustus ei kuulu leibkondade rahaliste lõpptarbimiskulutuste hulka ei enne ega pärast kõnealust reformi. Reformi tulemuseks on erakindlustusskeemide poolt kaetava rahvastikuosa oluline vähenemine.

               (7)

               Arstiabi tarbimismahud inimese kohta jäävad põhimõtteliselt samaks mis baas- või vaatlusperioodil, kuid tarbijaskonna koosseis ja hindamiskontseptsioon muutuvad võrreldavatel perioodidel ravikindlustusskeemide uute abikõlblikkuse ja juurdepääsu eeskirjade tulemusena.

               (8)

               Alates reformi jõustumisest jaanuaris uuele sotsiaalravikindlustusskeemile üleminevate tarbijate mõju THHIle peaks seega olema enam-vähem neutraalne.

               (9)

               Komisjon leiab, et niisugune käsitlus ei sea kahtluse alla varasemaid näiteid muutustest nullhindadelt positiivsetele hindadele ja vastupidi (nt 2000. aasta TV-litsentsi kaotamine ja 2004. aasta ravikindlustusreform Madalmaades või 2004. aasta tervishoiureform Saksamaal).

               (10)

               Komisjon (Eurostat) on võtnud arvesse peamiste THHI kasutajate ning riikide THHI-ekspertide arvamusi eespool nimetatu kohta,

         SOOVITAB JÄRGMIST:

               1.

               Muutusi tarbijahindades ei tohiks THHI jaoks mõõta vaid sotsiaalravikindlustuse abikõlblikkuse ja juurdepääsu eeskirjade muutuste tulemusena. THHI peaks hoopis kajastama hinnamuutusi ühe ja sama skeemi siseselt ning hinnamuutusi, mis tulenevad muudatustest ühe ja sama skeemi siseselt hindu määravates eeskirjades.

               2.

               Ravikindlustuse hinnad ja kindlustuskaalud ning kulutused arstiabile peaksid jääma järjekindlalt üksteisega vastavusse.

               3.

               Et THHI oleks täpne ja asjakohane, tuleks eespool kirjeldatud tunnusjoontega reforme arvesse võtta, kohandades kindlustuskaalusid ja ühendades hinnaindekseid järgmistes valdkondades:

                           a)

                           ravikindlustuses või ravikindlustuse raames reformi jõustumisele eelnevast detsembrikuust kuni jaanuarikuuni, mil reform jõustub;

                           b)

                           kulutustes arstiabile või nende raames reformi jõustumisele eelnevast detsembrikuust kuni jaanuarikuuni, mil reform jõustub. Niisugune käsitlus on kooskõlas ravikindlustuse käsitlemisega.

               4.

               Käesolevat soovitust peaks arvesse võtma THHIsid koostavad ametiasutused, pidades silmas iga reformi konkreetseid tingimusi.

               5.

               Käesolev soovitus on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 8. detsember 2005

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Joaquín ALMUNIA

      (1)  EÜT L 257, 27.10.1995, lk 1. Määrust on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1882/2003 (ELT L 284, 31.10.2003, lk 1).

      (2)  EÜT L 229, 10.9.1996, lk 3. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 708/2005 (ELT L 274, 20.10.2005, lk 9).

      (3)  EÜT L 340, 11.12.1997, lk 24.

      (4)  EÜT L 192, 24.7.1999, lk 9.

      (5)  EÜT L 266, 14.10.1999, lk 1.

      (6)  THHIde jaoks kohandatud eesmärgipõhise eratarbimise klassifikatsioon (COICOP/THHI).


title: Nõukogu soovitus, 11. juuli 2017, milles käsitletakse Rootsi 2017. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Rootsi 2017. aasta lähenemisprogrammi kohta

text:
               9.8.2017

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 261/119

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   11. juuli 2017,
   milles käsitletakse Rootsi 2017. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Rootsi 2017. aasta lähenemisprogrammi kohta
   (2017/C 261/26)
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 9 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta, (2) eriti selle artikli 6 lõiget 1,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi resolutsioone,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,
   võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
   võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Komisjon võttis 16. novembril 2016 vastu iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis tähistab majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2017) algust. Euroopa Ülemkogu kiitis 9.–10. märtsil 2017 heaks iga-aastases majanduskasvu analüüsis esitatud prioriteedid. 16. novembril 2016 võttis komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles nimetati Rootsit ühena nendest liikmesriikidest, mille olukorda tuleb põhjalikult analüüsida.

               (2)

               2017. aasta aruanne Rootsi kohta avaldati 22. veebruaril 2017. Selles hinnati Rootsi edusamme nõukogu poolt 12. juulil 2016 vastu võetud riigipõhiste soovituste täitmisel, varasematel aastatel vastu võetud riigipõhiste soovituste järelmeetmete võtmisel ja strateegia „Euroopa 2020“ riiklike eesmärkide suunas liikumisel. See sisaldas ka vastavalt määruse (EL) nr 1176/2011 artiklile 5 tehtud põhjalikku analüüsi, mille tulemused avaldati samuti 22. veebruaril 2017. Komisjoni analüüsi põhjal võis järeldada, et Rootsil esineb makromajanduslik tasakaalustamatus. Eelkõige põhjustab juba niigi ülehinnatud eluasemehinna pidev tõus koos kodumajapidamiste kasvava võlakoormusega ebakorrapärase korrektsiooni riski. Ehkki pankade kapitaliseerituse tase paistab olevat piisav, võib ebakorrapärane korrektsioon mõjutada ka finantssektorit, sest kasvab pankade riskipositsioon kodumajapidamiste hüpoteekidest. Sellises olukorras võib tekkida välismõju naaberriikides, kuna Rootsi panganduskontsernidel on Põhjamaades ja Balti riikides süsteemne tähtsus. Rootsi ametiasutused mõistavad kuhjuvaid riske ning viimastel aastatel on võetud meetmeid hüpoteeklaenude kasvu ohjeldamiseks ja elamuehituse laiendamiseks. Siiski ei ole seni astutud poliitilistest sammudest piisanud, et hoida ära elamuehitussektori ülekuumenemine. Endiselt esineb poliitilisi lünki eluasemega seotud maksustamise valdkonnas, makrotasandi usaldatavusjärelevalve õigusraamistikus ning kitsaskohtade kõrvaldamises uute eluasemete pakkumises ja olemasoleva eluasemefondi tõhusas kasutamises.

               (3)

               Rootsi esitas oma 2017. aasta riikliku reformikava ja 2017. aasta lähenemisprogrammi 28. aprillil 2017. Selleks et võtta arvesse kõnealuste dokumentide omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.

               (4)

               Asjaomaseid riigipõhiseid soovitusi võeti arvesse Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide 2014.–2020. aasta programmide koostamisel. Nagu on nähtud ette Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013 (3) artikliga 23, võib komisjon juhul, kui on vaja toetada asjaomaste nõukogu soovituste rakendamist, nõuda, et liikmesriik vaataks läbi oma partnerluslepingu ja asjaomased programmid ning teeks nende muutmise ettepanekud. Suunistes, milles käsitletakse seda, kuidas rakendada meetmeid Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide tõhususe sidumiseks usaldusväärse majandusjuhtimisega, esitas komisjon täiendavad üksikasjad selle kohta, kuidas ta kõnealust sätet kavatseb kasutada.

               (5)

               Rootsi suhtes kohaldatakse praegu stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku osa. 2017. aasta lähenemisprogrammis on valitsus ette näinud, et 2017. aastal saavutatakse eelarve ülejääk 0,3 % SKPst ja kogu programmiperioodi vältel järgitakse jätkuvalt keskpika perioodi eelarve-eesmärki – struktuurset eelarvepuudujääki 1 % SKPst. 2017. aasta lähenemisprogrammi kohaselt peaks valitsemissektori võla suhe SKPsse langema 2017. aastal 39,5 %-le ja jätkama langust, jõudes 2020. aastal 31,4 %-le SKPst. Peamisteks jõududeks valitsemissektori võla suhte vähenemises SKPsse on kindel majanduskasv ja riigi rahanduse usaldusväärsus. Eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on usutav. Komisjoni 2017. aasta kevadprognoosi põhjal peaks struktuurne eelarvepositsioon olema 2017. aastal ülejäägis 0,4 % SKPst ja 2018. aastal ülejäägis 0,8 % SKPst ning seega keskpika perioodi eelarve-eesmärki ületama. Tuginedes 2017. aasta lähenemisprogrammi hindamisele ja võttes arvesse komisjoni 2017. aasta kevadprognoosi, on nõukogu arvamusel, et 2017. ja 2018. aastal Rootsi täidab stabiilsuse ja kasvu pakti sätted.

               (6)

               Kodumajapidamiste võlakoormus on jätkanud tõusu juba niigi kõrgelt tasemelt. Kodumajapidamiste võlakoormus kasvas 2016. aastal 7,1 %, jõudes 86 %ni SKPst ja umbes 180 %ni netotulust. Seda põhjustas peamiselt eluasemehindade tõusuga seotud kõrgema hüpoteegiga laenu võtmine. Võlatasemete jaotus on muutunud üha ebaühtlasemaks – suur osa hiljuti hüpoteeklaenu võtnud kodumajapidamisi (2016. aastal 16,4 %) on võtnud laenuks kuni 600 % oma netotulust. Valitsus on võtnud mõned asjakohased makrotasandi usaldatavusjärelevalve meetmed – sh uute hüpoteeklaenude amortiseerimise nõuete kasutuselevõtmine 2016. aastal – kuid jääb ebaselgeks, kas neil on keskpikas perspektiivis piisav mõju. 2017. aasta veebruaris käivitas valitsus õigusloome protsessi makrotasandi usaldatavusjärelevalve asutuse seadusest tuleneva mandaadi laiendamiseks, et asutus saaks tulevikus võtta õigeaegselt võimalikke makrotasandi usaldatavusjärelevalve meetmeid ja kasutada laiemat vahendivalikut. Õigusaktide täiendused jõustuvad eelduste kohaselt 2018. aasta veebruariks. Maksusoodustuste kohandamine, näiteks piirates järk-järgult hüpoteeklaenude intressimaksete maksustatavast tulust mahaarvamise võimalusi või tõstes korduvaid omandimaksusid, aitaks piirata kodumajapidamiste võla kasvu, kuid valitsusel ei ole selles valdkonnas edu olnud.

               (7)

               Rootsis on alates 1990ndate aastate keskpaigast eluasemehinnad kiirelt ja püsivalt tõusnud. Nende hindade kiire ja püsiv kasv jätkub, eelkõige peamistes linnapiirkondades. Seda on põhjustanud muu hulgas koduomandi ja hüpoteekvõla leebe maksustamine, soodsad laenutingimused koos hüpoteekide suhteliselt madala amortisatsioonimääraga ja valitsev eluasemenappus. See nappus on seotud eluasemeturu struktuurse ebatõhususega. Eluasemeehitus on jätkuvalt suurenenud, kuid ei suuda seni kaugeltki täita vajadust uusehituste järele. Valitsuse 22 punktist koosnev eluasemeturu kava on suunatud mõnede eluasemenappuse põhjuste kõrvaldamisele, sisaldades meetmeid ehituseks kättesaadava maa suurendamiseks, ehituskulude vähendamiseks ja planeerimisprotsessi lühendamiseks. Kuid piisavat tähelepanu ei pöörata mõnele muule struktuursele ebatõhususele, sh nõrgale konkurentsile ehitustööstuses. Eluasemenappust süvendavad olemasoleva elamufondi tõhusat kasutamist takistavad tõkked. Rootsi rangelt reguleeritud renditurg põhjustab ummikseisu, kus ühed on turul ja teised sinna ei pääse, kuid üüri määramise paindlikumaks muutmiseks ei ole võetud mingeid märkimisväärseid poliitikameetmeid. Omakoduturul vähendavad suhteliselt kõrged kapitali kasvutulu maksud koduomanike liikuvust. Viidi läbi ajutine kapitali kasvutulu maksude tähtaja pikendamise reform, kuid selle mõju jääb arvatavasti piiratuks. Kättesaadavate ja taskukohaste eluasemete puudus võib piirata ka liikuvust tööturul ja sisserändajate edukat tööturule integreerimist, suurendades põlvkondadevahelist ebavõrdsust.

               (8)

               2016. aastal oli Rootsi tööhõive määr üks liidu kõrgeimatest (81,2 %), samal ajal kui pikaajalise töötuse määr oli üks madalaimatest. Probleemid aga püsivad – näiteks madala kvalifikatsiooniga isikute ja väljastpoolt ELi saabuvate sisserändajate integreerimine tööturule ning väljaspool ELi sündinud naiste märkimisväärse tööhõivelõhe vähendamine. Rootsi on teinud suuri jõupingutusi varjupaigataotlejate vastuvõtmisel ning pagulaste ja muude sisserändajate integreerimisel. Olukorda paistab olevat võimalik veelgi parandada, sest 2016. aastal töötas või õppis 90 päeva pärast tutvustusprogrammi läbimist vaid kolmandik selles osalenuist, ning senini puudub igakülgne lähenemisviis vastavate kvalifikatsioonide tunnustamisele ja nende juhtimisele.

               (9)

               2015. aasta OECD rahvusvahelise õpilaste hindamise programmi (PISA) uuringu kohaselt on 15aastaste põhioskused aastatepikkuse languse järel tõusnud. Kuid kesiste tulemustega õpilaste osakaal on ikka veel liidu keskmise lähedal ja õpilaste sotsiaal-majandusliku taustaga seotud tulemuslõhe on laienenud. Valitsuse käivitatud meetmed õpitulemuste parandamiseks ja võrdsustamiseks nõuavad pingsat seiret ning algatusi äsjasaabunud sisserändajatest õpilaste koolisüsteemi integreerimiseks.

               (10)

               Komisjon on Euroopa poolaasta (2017) raames Rootsi majanduspoliitikat põhjalikult analüüsinud ja avaldanud selle tulemused 2017. aasta riigiaruandes. Ta on hinnanud ka 2017. aasta lähenemisprogrammi ja 2017. aasta riiklikku reformikava ning varasematel aastatel Rootsile esitatud soovituste järelmeetmeid. Arvesse ei ole võetud mitte üksnes nende asjakohasust Rootsi eelarve- ja sotsiaalmajanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, vaid ka nende vastavust liidu õigusnormidele ja suunistele, pidades silmas vajadust anda riigi tulevastesse otsustesse liidu tasandi panus ja tugevdada seeläbi liidu üldist majandusjuhtimist.

               (11)

               Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu 2017. aasta lähenemisprogrammiga tutvunud ja on arvamusel, (4) et Rootsi täidab stabiilsuse ja kasvu pakti.

               (12)

               Nõukogu on komisjoni põhjalikust analüüsist ja kõnealusest hindamisest lähtudes 2017. aasta riikliku reformikava ja 2017. aasta lähenemisprogrammi läbi vaadanud. Määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 6 alusel antud nõukogu soovitused kajastuvad allpool esitatud soovituses 1,

         SOOVITAB Rootsil võtta 2017. ja 2018. aastal järgmisi meetmeid.

               1.

               Tegeleda kodumajapidamiste võlakoormusega seotud ohtudega, eelkõige piirates järk-järgult hüpoteeklaenude intressimaksete maksustatavast tulust mahaarvamise võimalusi või tõstes korduvaid omandimaksusid, piirates samal ajal ülemäärase võla ja sissetuleku suhtega laenude andmist. Soodustada eluasemeinvesteeringuid ja parandada eluasemeturu tõhusust, sealhulgas muutes üürihindade kehtestamine paindlikumaks ja vaadates üle kapitali kasvutulu maksu ülesehituse.

      Brüssel, 11. juuli 2017

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         T. TÕNISTE

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.

      (3)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 320).

      (4)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 9 lõikele 2.


title: Komisjoni soovitus, 27. november 2013 , mis käsitleb kahtlustatavate või süüdistatavate õigust saada kriminaalmenetluses tasuta õigusabi

text:
               24.12.2013

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 378/11

         KOMISJONI SOOVITUS,
   27. november 2013,
   mis käsitleb kahtlustatavate või süüdistatavate õigust saada kriminaalmenetluses tasuta õigusabi
   2013/C 378/03
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Käesoleva soovituse eesmärk on tugevdada kriminaalmenetluse raames kahtlustatavate või süüdistatavate ja nõukogu raamotsuse 2002/584/JSK (1) kohase Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluse raames tagaotsitavate õigust saada tasuta õigusabi ning seeläbi täiendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/48/EL (2) kohast õigust kaitsjale ja tagada selle reaalne kasutamine.

               (2)

               Õigus saada kriminaalmenetluses tasuta õigusabi on sõnastatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „ELi põhiõiguste harta”) artikli 47 kolmandas lõigus ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõike 3 punktis c. Seda õigust tunnustatakse ka kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise pakti artikli 14 lõike 3 punktis d. Aluspõhimõtted, millele õigusabisüsteem peaks tuginema, on visandatud ÜRO Peaassamblee 20. detsembril 2012 vastu võetud ÜRO põhimõtetes ja suunistes juurdepääsu kohta tasuta õigusabile kriminaalõiguse süsteemides.

               (3)

               Kaitsja kasutamise õiguse ulatus ja sisu on sätestatud direktiivis 2013/48/EL ning ühtki käesoleva soovituse sätet ei tuleks tõlgendada kõnealuse direktiiviga ette nähtud õiguste piiramisena.

               (4)

               Kahtlustataval või süüdistataval on kriminaalmenetluses õigus kaitsjale alates ajast, kui liikmesriigi pädevad asutused on sellele isikule ametliku teate saatmisega või muul moel teatavaks teinud, et teda kahtlustatakse või süüdistatakse kuriteo toimepanemises, ning olenemata sellest, kas asjaomaselt isikult võetakse vabadus. See kehtib kuni menetluse lõpetamiseni, mille all mõistetakse lõpliku otsuse tegemist küsimuses, kas kahtlustatav või süüdistatav on kuriteo toime pannud, sealhulgas asjakohasel juhul süüdimõistmist ja edasikaebuse lahendamist. Sama ajaline kohaldamisala peaks olema ka õigusel saada tasuta õigusabi.

               (5)

               Mõistega „kaitsja” viidatakse käesolevas soovituses igale isikule, kes on liikmesriigi õiguse kohaselt kvalifitseeritud ja kellel on õigus anda, sealhulgas kui ta on selleks akrediteeritud volitatud organi poolt, kahtlustatavale või süüdistatavale isikule õigusalast nõu ja abi.

               (6)

               „Tasuta õigusabi” on liikmesriigi poolne rahastamine ja abistamine, millega tagatakse, et õigust kaitsjale on võimalik reaalselt kasutada. Rahastamine peaks katma kriminaalmenetluse raames kahtlustatavatele või süüdistatavatele ning Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluse raames tagaotsitavatele tekkivad kaitsetasud ja menetluskulud.

               (7)

               Kahtlustatavatel või süüdistatavatel ja tagaotsitavatel, kellel puuduvad piisavad rahalised vahendid, et katta mõned või kõik kaitsetasud ja menetluskulud, peaks olema juurdepääs tasuta õigusabile, juhul kui sellist abi vajatakse õigusemõistmise huvides.

               (8)

               Nagu Euroopa Inimõiguste Kohus on oma praktikas sedastanud, ei tohiks kahtlustatavalt või süüdistatavalt eeldada, et ta kõrvaldab oma rahaliste vahendite ebapiisavuse tõendamisel kõik põhjendatud kahtlused. Euroopa Inimõiguste Kohus on leidnud, et tegemaks kindlaks, kas õigusemõistmise huvides on vaja pakkuda tasuta õigusabi, tuleks arvesse võtta mittekumuleeruvaid kriteeriume: õigusrikkumise raskusaste, kaalutava karistuse rangus, juhtumi keerukus või kahtlustatavate või süüdistatavate olukord.

               (9)

               Peale selle on Euroopa Inimõiguste Kohus leidnud, et kui kaalutakse vabaduse võtmist, tuleks õigusemõistmise huvide kriteerium lugeda põhimõtteliselt täidetuks.

               (10)

               Otsus selle kohta, kas tasuta õigusabi kriminaalmenetluse raames antakse või mitte, tuleks teha piisavalt aegsasti, et kahtlustatav või süüdistatav saaks ette valmistada hea ja tõhusa kaitse.

               (11)

               Võttes arvesse õiguselukutse sõltumatust, otsustavad kaitsepositsiooni peamiselt kahtlustatav või süüdistatav või tagaotsitav ja tema esindaja omavahel. Selleks et tagada õigusabi osutamisel kõrge professionaalsus, mis kindlustab õiglase kohtuliku arutamise, peaksid liikmesriigid õigusabiteenust pakkuvate kaitsjate kvaliteedi tagamiseks kehtestama tõhusad süsteemid. Selleks peaksid liikmesriigid paika panema tasuta õigusabi pakkuvate kaitsjate akrediteerimise kavad. Liikmesriigid peaksid igal juhul seisma hea selle eest, et võetaks meetmeid juhul, kui õigusabi osutamisel esineb ilmseid probleeme või kui liikmesriigi ametiasutuste tähelepanu on taolisele probleemile piisavalt juhitud.

               (12)

               Kaitseadvokaadid, nagu ka töötajad, kes on kaasatud tasuta õigusabi saamise õigust käsitleva otsuse tegemisse, näiteks prokurörid, kohtunikud ja õigusabinõukogude töötajad, peaksid saama asjakohase koolituse, et edendada õigust tõhusale juurdepääsule tasuta õigusabile.

               (13)

               Arvestades, kui oluline osa on usaldusel kaitsja ja kliendi vahel, peaksid asjaomased pädevad asutused võtma tasuta õigusabi pakkuva kaitsja valimisel võimalikult suures ulatuses arvesse kahtlustatava või süüdistatava eelistusi ja soove. Nagu on sedastatud Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikas, võib siiski jätta need soovid tähelepanuta, kui asjakohased ja piisavad põhjused annavad alust arvata, et see on õigusemõistmise huvides vajalik.

               (14)

               Käesolevas soovituses toetatakse põhiõigusi ja järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartas ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis tunnustatud põhimõtteid. Käesoleva soovitusega püütakse eelkõige edendada õigust vabadusele, õigust õiglasele kohtulikule arutamisele ja õigust kaitsele. Vastavalt tuleks soovitust tõlgendada ja kohaldada.

               (15)

               Kuna Euroopa Liidu põhiõiguste harta sisaldab õigusi, mis vastavad Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga tagatud õigustele, peaks kõnealuste õiguste tähendus ja ulatus olema sama kui see, mis on sätestatud nimetatud konventsioonis. Käesoleva soovituse vastavaid sätteid tuleks seega tõlgendada ja kohaldada kooskõlas kõnealuste õigustega, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Inimõiguste Kohus oma praktikas.

               (16)

               Liikmesriigid peaksid teavitama komisjoni käesoleva soovituse järgimiseks võetud meetmetest.

               (17)

               Komisjon peaks hindama 48 kuu jooksul pärast käesoleva soovituse avaldamist, kas oleks vaja võtta täiendavaid meetmeid, sh seadusandlikke meetmeid, et tagada käesoleva soovituse eesmärkide täielik saavutamine,

         SOOVITAB JÄRGMIST:
   1.   JAGU

      REGULEERIMISESE JA REGULEERIMISALA

               1.

               Käesolevas soovituses käsitletakse kriminaalmenetluse raames kahtlustatavate või süüdistatavate ja Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluse raames tagaotsitavate õigust saada tasuta õigusabi, et tagada reaalselt vastavalt direktiivile 2013/48/EL õigus kaitsjale.

               2.

               Kriminaalmenetluse raames kahtlustatavatel ja süüdistatavatel peaks olema õigus saada tasuta õigusabi alates hetkest, mil neid hakatakse kahtlustama kuriteo toimepanemises. Kõnealune õigus peaks kehtima menetluse lõpetamiseni.

         2.   JAGU

      JUURDEPÄÄS TASUTA ÕIGUSABILE

      Õigus saada tasuta õigusabi

               3.

               Liikmesriigid peaksid võtma asjakohased meetmed, et kindlustada kahtlustatavatele või süüdistatavatele ja tagaotsitavatele õigus saada tõhusat tasuta õigusabi, et tagada vastavalt käesolevale soovitusele õigus õiglasele kohtulikule arutamisele.

               4.

               Kahtlustatavatele või süüdistatavatele ja tagaotsitavatele tuleks võimaldada tasuta õigusabi vähemalt juhul, kui neil puuduvad tulenevalt oma majanduslikust olukorrast piisavad rahalised vahendid (vahendite kontroll), et katta mõned või kõik kaitsetasud ja menetluskulud, ja/või juhul, kui sellist abi vajatakse õigusemõistmise huvides (põhjendatuse kontroll).

               5.

               Tuleks võtta kõik vajalikud meetmed, et muuta kogu oluline teave kriminaalmenetluses pakutava tasuta õigusabi kohta kahtlustatavatele või süüdistatavatele ja tagaotsitavatele kergesti kättesaadavaks ja mõistetavaks, sealhulgas teave selle kohta, kuidas ja kus sellist abi taotleda, läbipaistvad kriteeriumid selle kohta, millal on isikul õigus saada tasuta õigusabi, ning samuti teave võimaluse kohta esitada kaebus olukorras, kus juurdepääsu tasuta õigusabile ei võimaldata või kus tasuta õigusabi pakkuv kaitsja ei anna piisavat õigusalast abi.

      Vahendite kontroll

               6.

               Kui hinnates õigust saada tasuta õigusabi eeldatakse piisavate rahaliste vahendite puudumist (vahendite kontroll), tuleks taotleja majandusliku olukorra hindamisel aluseks võtta objektiivsed tegurid, näiteks sissetulek, kapital, perekondlik olukord, elatustase ja kaitsjatasu. Kui tasuta õigusabi on ette nähtud lapsele, tuleks arvesse võtta lapse enda, mitte tema vanemate või vanemliku vastutuse kandja varasid.

               7.

               Kui vahendite kontrollimisel võetakse arvesse leibkonna sissetulekut, ent pere liikmed on teineteisega konfliktis ja neil puudub pere sissetulekule võrdne juurdepääs, tuleks kasutada vaid tasuta õigusabi taotleva isiku sissetulekut.

               8.

               Hinnates küsimust, kas kahtlustatavatel või süüdistatavatel või tagaotsitavatel puuduvad piisavad rahalised vahendid, tuleks arvesse võtta kõiki asjakohaseid asjaolusid.

               9.

               Kui liikmesriik määrab kindlaks künnise, mida ületades peetakse isikut osaliselt või täielikult võimeliseks kandma kaitse ja menetlusega seotud kulud, peaksid nad selle künnise kehtestamisel arvesse võtma lõikes 6 nimetatud tegureid. Peale selle ei tohiks sellise künnise olemasolu takistada isikutel, kes kõnealust künnist ületavad, saada kõikide kulude või mõne kulu katmiseks tasuta õigusabi, kui neil puuduvad piisavad rahalised vahendid arutluse all oleva konkreetse kohtuasja puhul.

               10.

               Kahtlustatavatelt või süüdistatavatelt ja tagaotsitavatelt ei tohiks eeldada kõigi põhjendatud kahtluste kõrvaldamist, et tõendada kaitsetasude ja menetluskulude katmiseks piisavate rahaliste vahendite puudumist.

      Põhjendatuse kontroll

               11.

               Kui hinnatakse, kas tasuta õigusabi on vaja õigusemõistmise huvides (põhjendatuse kontroll), tuleks hindamise käigus vaadelda kohtuasja keerukust, kahtlustatavate või süüdistatavate või tagaotsitavate sotsiaalset ja isiklikku olukorda, rikkumise raskusastet ja võimaliku määratava karistuse rangust. Arvesse tuleks võtta kõiki asjakohaseid asjaolusid.

               12.

               Olukordades, kus isikut kahtlustatakse või süüdistatakse rikkumises, mille puhul võimalik karistus on vabadusekaotus, ja olukordades, kus kahtlustatavat või süüdistatavat peab kohtus esindama kaitsja, tuleks tasuta õigusabi andmist käsitada õigusemõistmise huvides olevana.

               13.

               Kui kahtlustatavatele või süüdistatavatele või tagaotsitavatele antakse tasuta õigusabi taotluse põhjendatuse kontrolli põhjal, võidakse õigusabi kulud lõpliku süüdimõistmise korral sisse nõuda, tingimusel et isikul on sissenõudmise hetkel piisavalt vahendeid, mis on määratud kindlaks vastavalt punktidele 6–10.

      Otsused tasuta õigusabi taotluste kohta

               14.

               Otsused selle kohta, kas tasuta õigusabi anda või mitte, peaks tegema sõltumatu pädev asutus kiiresti aja jooksul, mis võimaldab kahtlustatavatel või süüdistatavatel ja tagaotsitavatel valmistada tõhusalt ja konkreetselt ette oma kaitse.

               15.

               Kahtlustatavatel või süüdistatavatel ja tagaotsitavatel peaks olema õigus taotleda otsuste läbivaatamist, kui nende tasuta õigusabi taotlus lükatakse täielikult või osaliselt tagasi.

               16.

               Taotluse täieliku või osalise tagasilükkamise korral tuleb tagasilükkamise põhjused esitada kirjalikult.

         3.   JAGU

      TASUTA ÕIGUSABI TÕHUSUS JA KVALITEET

      Õigusabisüsteemides pakutava õigusabi kvaliteet

               17.

               Õigusabisüsteemide kaudu pakutav tasuta õigusabi peaks olema kvaliteetne, et tagada õiglane kohtumenetlus. Seepärast peaks kõikides liikmesriikides olema paika pandud süsteemid, mis tagavad tasuta õigusabi kvaliteedi.

               18.

               Olemas peaksid olema mehhanismid, mis võimaldavad pädevatel asutustel tasuta õigusabi andvad kaitsjad asendada või nõuda neilt oma kohustustuste täitmist, kui nad ei suuda pakkuda asjakohast õigusabi.

      Akrediteerimine

               19.

               Iga liikmesriik peaks kehtestama tasuta õigusabi pakkuvate kaitsjate akrediteerimise süsteemi ja seda haldama.

               20.

               Liikmesriike kutsutakse üles koostama tasuta õigusabi pakkuvate kaitsjate akrediteerimise kriteeriumid, võttes arvesse parimaid tavasid.

      Koolitus

               21.

               Töötajad, kes on kaasatud kriminaalmenetluses tasuta õigusabi saamise õigust käsitlevate otsuste tegemisse, peaksid saama asjakohase koolituse.

               22.

               Selleks et tagada kvaliteetne õigusalane nõustamine ja abistamine, tuleks edendada tasuta õigusabiteenuseid pakkuvatele kaitsjatele suunatud koolitust ja koolitusprogrammide väljatöötamist.

               23.

               Tasuta õigusabi pakkuvate kaitsjate akrediteerimine peaks olema seotud võimalikult suures ulatuses kohustusega end pidevalt erialaselt täiendada.

      Tasuta õigusabi pakkuvate kaitsjate määramine

               24.

               Tasuta õigusabi pakkuva kaitsja valimisel tuleks riiklikes õigusabisüsteemides võtta võimalikult suures ulatuses arvesse kahtlustatavate või süüdistatavate ja tagaotsitavate eelistusi ja soove.

               25.

               Õigusabisüsteemi eesmärk peaks olema tagada, et kahtlustatava või süüdistatava või tagaotsitava soovi korral esindab teda kogu menetluse vältel sama kaitsja.

               26.

               Kandmaks hoolt selle eest, et kahtlustatavad või süüdistatavad ja tagaotsitavad saaksid teha ilma igasuguse lubamatu mõjutamiseta õigusabisüsteemi kohase õigusabi puhul teadliku valiku, tuleks paika panna läbipaistvad ja usaldusväärsed mehhanismid.

         4.   JAGU

      ANDMETE KOGUMINE JA JÄRELEVALVE

      Andmete kogumine

               27.

               Liikmesriigid peaksid koguma käesoleva soovituse järgimise seisukohast olulistel teemadel andmeid.

      Järelevalve

               28.

               Liikmesriigid peaksid teavitama komisjoni käesoleva soovituse elluviimiseks võetud meetmetest (36 kuu jooksul pärast soovituse avaldamist).

         5.   JAGU

      LÕPPSÄTTED

               29.

               Käesolev soovitus on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 27. november 2013

            Komisjoni nimel

            asepresident

         Viviane REDING

      (1)  Nõukogu raamotsus 2002/584/JSK, 13. juuni 2002, Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT L 190, 18.7.2002, lk 1).

      (2)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/48/EL, 22. oktoober 2013, mis käsitleb õigust kaitsjale kriminaalmenetluses ja Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluses ning õigust lasta teavitada vabaduse võtmisest kolmandat isikut ja suhelda vabaduse võtmise ajal kolmandate isikute ja konsulaarasutustega (ELT L 294, 6.11.2013, lk 1).