Tähtis õiguslik teade

|

52007PC0217

Soovitus Nõukogu otsus Bulgaaria ja Rumeenia ühinemise kohta 19. juunil 1980. aastal Roomas allakirjutamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooniga  /* KOM/2007/0217 lõplik - CNS 2007/0077 */

	[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 25.4.2007KOM(2007) 217 lõplik2007/0077 (CNS)SoovitusNÕUKOGU OTSUSBulgaaria ja Rumeenia ühinemise kohta 19. juunil 1980. aastal Roomas allakirjutamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooniga(komisjoni esitatud)SELETUSKIRIBulgaaria ja Rumeenia 2005. aasta ühinemisaktiga[1] nähakse ette lihtsustatud süsteem Bulgaaria ja Rumeenia ühinemiseks konventsioonidega (ja protokollidega), mille liikmesriigid on sõlminud Euroopa Liidu lepingu artikli 34 (varem Euroopa Liidu lepingu artikkel K.3) või EÜ asutamislepingu artikli 293 alusel. Erinevalt varasemast ei ole enam vaja pidada läbirääkimisi ega sõlmida ühinemisprotokolle nende konventsioonidega (mis tähendaks ratifitseerimist 27 riigis): ühinemisakti artikli 3 lõikes 3 on sätestatud, et Bulgaaria ja Rumeenia ühinevad konventsioonide ja protokollidega ühinemisakti kaudu.Ühinemisakti artikli 3 lõigetes 3 ja 4 on selleks sätestatud, et nõukogu võtab vastu otsuse, et määrata kindlaks kuupäev, alates millest kõnealused konventsioonid jõustuvad Bulgaaria ja Rumeenia suhtes, ning teha neis konventsioonides kõik kahe uue liikmesriigi ühinemise tõttu vajalikud kohandused (mille hulka kuulub igal juhul konventsioonide vastuvõtmine bulgaaria ja rumeenia keeles, et need versioonid saaks olla võrdselt autentsed). Nõukogu tegutseb komisjon soovitusel, olles konsulteerinud Euroopa Parlamendiga.Ühinemisakti I lisas on loetletud seitse justiits- ja siseküsimustega seotud konventsiooni ja protokolli.Nimekirja kuuluvad 19. juunil 1980. aastal Roomas allakirjutamiseks avatud 19. juuni 1980. aasta lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsioon, 10. aprilli 1984. aasta konventsioon Kreeka Vabariigi ühinemise kohta 19. juunil 1980. aastal Roomas allakirjutamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooniga, 19. detsembri 1988. aasta esimene protokoll 19. juunil 1980. aastal Roomas allakirjutamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooni Euroopa Ühenduste Kohtus tõlgendamise kohta, 19. detsembri 1988. aasta teine protokoll, millega antakse Euroopa Ühenduste Kohtule teatav pädevus tõlgendada 19. juunil 1980. aastal Roomas allakirjutamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooni, 18. mai 1992. aasta konventsioon Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemise kohta 19. juunil 1980. aastal Roomas allakirjutamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooniga, 29. novembri 1996. aasta konventsioon Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemise kohta 19. juunil 1980. aastal Roomas allakirjutamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooniga ning esimese ja teise protokolliga selle Euroopa Ühenduste Kohtus tõlgendamise kohta.Komisjon on artikli 3 lõike 6 kohaselt valmistanud ette ettepaneku lisada loetellu konventsioon Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemise kohta 19. juunil 1980. aastal Roomas allakirjutamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooniga ning esimese ja teise protokolliga selle Euroopa Ühenduste Kohtus tõlgendamise kohta.Käesolev komisjoni soovitus nõukogu otsuse kohta on suunatud kohanduste tegemisele Bulgaaria ja Rumeenia ühinemise tõttu eespool nimetatud konventsioonide ja protokollidega vastavalt ühinemisakti artikli 3 lõikele 4.2007/0077 (CNS)SoovitusNÕUKOGU OTSUSBulgaaria ja Rumeenia ühinemise kohta 19. juunil 1980. aastal Roomas allakirjutamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsioonigaEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse Bulgaaria ja Rumeenia ühinemislepingut,võttes arvesse Bulgaaria ja Rumeenia ühinemisakti (edaspidi „ühinemisakt”), eriti selle artikli 3 lõiget 4,võttes arvesse komisjoni soovitust,[2]võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[3]ning arvestades järgmist:(1) Lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsioon (edaspidi „1980. aasta konventsioon”) avati allakirjutamiseks Roomas 19. juunil 1980 ja see jõustus 1. aprillil 1991.(2) 1980. aasta konventsiooni täiendati 19. detsembri 1988. aasta esimese ja teise protokolliga selle Euroopa Ühenduste Kohtus tõlgendamise kohta.[4](3) Kreeka Vabariik ühines 1980. aasta konventsiooniga 10. aprilli 1984. aasta konventsiooni[5] kaudu, mis jõustus 1. aprillil 1991.(4) Hispaania Kuningriik ja Portugali Vabariik ühinesid 1980. aasta konventsiooniga 18. mai 1992. aasta konventsiooni[6] kaudu, mis jõustus 1. septembril 1993.(5) Austria Vabariik, Soome Vabariik ja Rootsi Kuningriik ühinesid 1980. aasta konventsiooniga 29. novembri 1996. aasta konventsiooni[7] kaudu, mis jõustus 1. oktoobril 1998.(6) Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia ühinemise järel kirjutati 14. aprillil 2005 alla nimetatud uute liikmesriikide 1980. aasta konventsiooniga ühinemist käsitlevale konventsioonile,[8] mis ei ole veel jõustunud.(7) Ühinemisakti artikli 3 lõikes 3 on sätestatud, et Bulgaaria ja Rumeenia ühinevad konventsioonide ja protokollidega, mis on sõlmitud liikmesriikide vahel ning loetletud ühinemisakti I lisas, mis sisaldab muuhulgas 1980. aasta konventsiooni ning 1988. aasta esimest ja teist protokolli koos 10. aprilli 1984. aasta, 18. mai 1992. aasta, 29. novembri 1996 aasta ja 14. aprilli 2005. aasta ühinemiskonventsiooniga. Need jõustuvad Bulgaarias ja Rumeenias nõukogu määratud kuupäeval.(8) Ühinemisakti artikli 3 lõike 4 kohaselt teeb nõukogu kõnealuste konventsioonidega ja protokollidega ühinemise tõttu nõutavad kohandused,ON TEINUD JÄRGMISE OTSUSE:Artikkel 11988. aasta esimest protokolli 1980. aasta konventsiooni Euroopa Ühenduste Kohtus tõlgendamise kohta, täiendatakse järgmiselt:Artikli 2 lõikele a lisatakse järgmised read:-  Bulgaarias:Върховен касационен съд-  Rumeenias:Înalta Curte de Casaţie şi JustiţieArtikkel 21980. aasta konventsioon ning 1988. aasta esimene ja teine protokoll koos 10. aprilli 1984. aasta, 18. mai 1992. aasta, 29. novembri 1996 aasta ühinemiskonventsioonidega, mida on täiendatud käesoleva otsusega, jõustuvad Bulgaaria, Rumeenia ja muude liikmesriikide suhtes esimese kuu esimesel päeval pärast käesoleva otsuse vastuvõtmist. 14. aprilli 2005. aasta ühinemiskonventsioon jõustub Bulgaaria, Rumeenia ja muude liikmesriikide suhtes selle jõustumiskuupäeval.Artikkel 3Käesolevale otsusele lisatud 1980. aasta konventsiooni, 1988. aasta esimese ja teise protokolli ning 10. aprilli 1984. aasta, 18. mai 1992. aasta, 29. novembri 1996 aasta ja 14. aprilli 2005. aasta ühinemiskonventsiooni bulgaaria- ja rumeeniakeelne tekst on autentsed samadel tingimustel kui kõnealuste konventsioonide ja protokollide tekst muudes ELi ametlikes keeltes.Artikkel 4Käesolev otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas .Brüssel, […]Nõukogu nimeleesistujaLISA 1980. aasta konventsiooni, 1988. aasta esimese protokolli, 1988. aasta teise protokolli, 1992. aasta konventsiooni, 1996. aasta konventsiooni ja 2005. aasta konventsiooni tekst bulgaaria ja rumeenia keeles.[1] ELT L 157, 21.6.2005, lk 203.[2] ELT C […], […], lk […].[3] ELT C […], […], lk […].[4] EÜT L 48, 20.2.1989, lk 1 ja EÜT L 48, 20.12.1989, lk 17.[5] EÜT L 146, 31.5.1984, lk 1.[6] EÜT L 333, 18.11.1992, lk 1.[7] EÜT C 15, 15.1.1997, lk 10.[8] ELT C 169, 8.7.2005, lk 1.


title: EFTA järelevalveameti soovitus, 5. november 2008 , elektroonilise side sektori asjaomaste toote- ja teenuseturgude kohta, mis vastavalt EMP lepingu XI lisas punktis 5 cl nimetatud aktile (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta, mida on kohandatud EMP lepingu protokolliga nr 1 ja EMP lepingu XI lisas esitatud valdkondlike kohandustega) vajavad eelnevat reguleerimist

text:
               9.7.2009

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 156/18

         EFTA JÄRELEVALVEAMETI SOOVITUS,
   5. november 2008,
   elektroonilise side sektori asjaomaste toote- ja teenuseturgude kohta, mis vastavalt EMP lepingu XI lisas punktis 5 cl nimetatud aktile (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta, mida on kohandatud EMP lepingu protokolliga nr 1 ja EMP lepingu XI lisas esitatud valdkondlike kohandustega) vajavad eelnevat reguleerimist
   2009/C 156/12
   EFTA JÄRELEVALVEAMET,
   VÕTTES ARVESSE Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, (1)

   VÕTTES ARVESSE EFTA riikide lepingut järelevalveameti ja kohtu asutamise kohta, eriti selle artikli 5 lõike 2 punkti b,
   VÕTTES ARVESSE EMP lepingu XI lisa punktis 5 cl nimetatud akti (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta, (2) mida on kohandatud EMP lepingu protokolliga nr 1 ja EMP lepingu XI lisas esitatud valdkondlike kohandustega), eriti selle artiklit 15,
   VÕTTES ARVESSE järelevalveameti 14. juuli 2004. aasta otsust 194/04/COL, millega võetakse vastu soovitus elektroonilise side sektori asjaomaste turgude kohta, mis vajavad eelnevat reguleerimist, ja turuanalüüsi ja märkimisväärse turujõu hindamise suunised,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Raamdirektiiviga on kehtestatud elektroonilise side sektori õiguslik raamistik, millega püütakse nimetatud sektorit ühtlustada, kaasates kõiki asjaomaseid elektroonilisi sidevõrke ja -teenuseid. Õigusliku raamistiku eesmärk on järk-järgult vähendada eelneva reguleerimise sektoripõhiseid eeskirju, kuna konkurents turul areneb.

               (2)

               Raamdirektiivi artiklis 15 on sätestatud, et EFTA järelevalveamet (edaspidi „järelevalveamet”) võtab pärast avalikku konsulteerimist ning konsulteerimist EFTA riikide reguleerivate asutustega vastu soovituse asjaomaste toote- ja teenuseturgude kohta.

               (3)

               Käesoleva soovituse eesmärk on kindlaks teha need toote- ja teenuseturud, mille puhul eelnev reguleerimine võib olla õigustatud vastavalt raamdirektiivi artikli 15 lõikele 1. Mis tahes eelneva reguleerimise eesmärk on tuua kasu lõppkasutajatele, edendades jaemüügiturgude jätkusuutlikku konkurentsivõimet. Asjaomaste turgude mõiste võib aja jooksul muutuda ja ka muutub, kuna muutuvad ka toodete ja teenuste omadused ning nõudluse ja pakkumise asendusvõimalused. Kuna 14. juuli 2004. aasta soovitus (3) on kehtinud juba üle nelja aasta, on EMP turu suundumusi silmas pidades asjakohane see läbi vaadata. Sellest tulenevalt asendatakse käesoleva määrusega 14. juuli 2004. aasta soovitus, mis on vastu võetud otsusega nr 194/04/COL.

               (4)

               Raamdirektiivi artikli 15 lõike 1 kohaselt peab järelevalveamet määratlema turud kooskõlas konkurentsiõiguse põhimõtetega. Seetõttu kasutatakse elektroonilise side sektori turupiiride määratlemiseks käesolevas soovituses konkurentsiõiguse põhimõtteid, samal ajal kui eelnevat reguleerimist vajavate määratletud turgude kindlakstegemine või väljavalimine sõltub sellest, kas nendel turgudel on eelneva reguleerimise kohustuse kehtestamist õigustavaid omadusi. Käesolevas soovituses kasutatud mõisted põhinevad raamdirektiivis ja direktiivis 2002/22/EÜ (4) kasutatud mõistetel. Vastavalt raamdirektiivile määratlevad riigi reguleerivad asutused riigi olukorrale vastavad asjaomased turud, eelkõige nende territooriumil asuvad asjaomased geograafilised turud.

               (5)

               Käesolevas soovituses võetakse turgude kindlakstegemisel aluseks jaeturgude määratlemine tuleviku perspektiivis, võttes arvesse nõudluse ja pakkumise asendatavust. Jaeturgude määratlemise järel on vaja välja selgitada ka asjaomased hulgiturud. Kui järgnevat turgu varustavad olulisel määral vertikaalselt integreeritud ettevõtjad, võib potentsiaalsetel integreerimata ettevõtjatel olla raske vajalikku sisendit saavutada. Sellest tulenevalt võib selleks, et kindlaks määrata, kas turg vajab eelnevat reguleerimist, olla vajalik luua teoreetiline eelnev hulgiturg. Elektroonilise side turud on sageli kahepoolsed, kuna need seisnevad teenuste osutamises võrgustike või platvormide kaudu, mis ühendavad turu mõlemaid pooli; näiteks omavahel suhtlevad lõppkasutajad või teabe või sisu saatjad ja saajad. Kõnealuseid aspekte tuleb turgude väljaselgitamisel ja määratlemisel arvesse võtta, kuna need aspektid võivad mõjutada nii turgude määratlemise viisi kui ka seda, kas neil turgudel on eelneva reguleerimise kehtestamist õigustavaid omadusi.

               (6)

               Eelnevat reguleerimist vajavate turgude väljaselgitamisel on asjakohane kohaldada järgmisi kumulatiivseid kriteeriume. Esimene kriteerium on tugevate ja alaliste turutõkete olemasolu. Need võivad oma olemuselt olla struktuursed, õiguslikud või reguleerivad. Kuid arvestades elektroonilise side turgude dünaamilist iseloomu ja toimimist, tuleb võimalike eelnevat reguleerimist vajavate asjaomaste turgude kindlaksmääramiseks tehtavates analüüsides arvestada ka turutõkete ületamise võimalusega teatava aja jooksul. Seetõttu vastavad teisele kriteeriumile ainult need turud, mille struktuur ei võimalda tõhusa konkurentsi saavutamist teatava aja jooksul. Selle kriteeriumi rakendamine hõlmab konkurentsiolukorra uurimist turutõketega turul. Kolmas kriteerium on, et ainult konkurentsiõiguse kohaldamine ei ole piisav asjaomaste turutõrgete reguleerimiseks.

               (7)

               Peamised näitajad, mida tuleb kaaluda esimese ja teise kriteeriumi hindamisel, on sarnased tulevikku suunatud turuanalüüsi käigus vaadeldud näitajatega, ning nendeks on eelkõige turutõkete näitajad reguleerimise puudumise puhul (sealhulgas pöördumatute kulude ulatus), turustruktuuri, turu toimimise ja dünaamika näitajad, sealhulgas ka turuosade ja nende suundumuste ning turuhindade ja nende suundumuste näitajad, ning konkureerivate võrkude või infrastruktuuride ulatus ja katvus. Eelnev reguleerimine on vajalik kõigi turgude puhul, mis vastavad eelneva reguleerimise puudumise korral kõigile kolmele kriteeriumile.

               (8)

               Konkurentsi seisukohast ei tohi vastavalt raamdirektiivile kehtestada uutele tekkivatele turgudele põhjendamatuid kohustusi, isegi kui ilmneb esimese turuletulija eelis. Uute tekkivate turgudena käsitletakse tooteid või teenuseid, mille puhul on nende uudsuse tõttu raske ennustada nõudluse tingimusi või turule sisenemise ja teenuse osutamise tingimusi ning mille suhtes on seetõttu raske kohaldada ka kolme eespool nimetatud kriteeriumi. Uutel tekkivatel turgudel konkurentsi toetavate reguleerivate meetmete kehtestamata jätmise eesmärk on edendada innovatsiooni vastavalt raamdirektiivi artiklile 8; samal ajal tuleb vältida olukorda, kus juhtivad ettevõtjad piiravad juurdepääsu sellistele turgudele, nagu on viidatud ka järelevalveameti turuanalüüsi ja märkimisväärse turujõu elektroonilise side ja teenuste reguleeriva raamistiku alusel hindamist käsitlevates suunistes. (5) Olemasoleva infrastruktuurivõrgustiku järkjärguline uuendamine ei põhjusta enamasti uue või tekkiva turu kujunemist. Toote asendatavuse puudumine tuleb kinnitada nii nõudluse kui pakkumise poolel, enne kui saab järeldada, et see ei ole ühegi olemasoleva turu osa. Uute jaeteenuste tekkimisel võib tekkida ka uus tuletatud hulgiturg, kuna kõnealuseid jaeteenuseid ei saa enam osutada olemasolevaid hulgitooteid kasutades.

               (9)

               Turutõketega seoses on käesoleva soovituse jaoks asjakohased kaht tüüpi turutõkked: struktuursed tõkked ja õiguslikud ehk reguleerivad tõkked.

               (10)

               Struktuursed turutõkked tulenevad algmaksumusest või nõudluse tingimustest, mis loovad asümmeetrilised tingimused turu valitsejate ja uute turuosaliste vahel, mis takistavad viimaste turuletulekut või välistavad selle. Näiteks võib suuri struktuurseid turutõkkeid täheldada nende turgude puhul, mida iseloomustavad absoluutsed kulueelised, oluline mastaabisääst ja/või mitmekülgsussääst, mahupiirangud ja suured pöördumatud kulud. Praegu võib niisuguseid tõkkeid tuvastada veel kohalike paikkondlike juurdepääsuvõrkude kasutamise ja/või varustamise puhul. Asjaomased struktuursed tõkked võivad esineda ka juhul, kui teenuse pakkumiseks on vaja võrgukomponenti, mida ei saa tehniliselt dubleerida või siis on seda võimalik teha vaid sellise hinnaga, mis muudab selle konkurentidele majanduslikult kahjulikuks.

               (11)

               Õiguslikud ja reguleerivad tõkked ei põhine majanduslikel tingimustel, vaid tulenevad õigus-, haldus- või muudest riiklikest meetmetest, millel on otsene mõju ettevõtjate turuletulekule ja/või nende positsioonile asjaomasel turul. Turuletulekut takistavate õiguslike ja reguleerivate tõkete näiteks saab tuua selliste ettevõtjate arvu piiramise, kes saavad kasutada mingit raadiosagedusala, et pakkuda sellel põhinevaid teenuseid. Muudeks õiguslike ja reguleerivate tõkete näideteks on hinnakontrollid või muud hinnaga seotud meetmed, mida kohaldatakse ettevõtjate suhtes ning mis mõjutavad mitte ainult turuletulekut, vaid ka ettevõtjate positsiooni turul. Kui õiguslikke ja reguleerivaid meetmeid on võimalik teatava aja jooksul kaotada, ei saa neid tavapärasel juhul käsitleda esimesele kriteeriumile vastavate majanduslike turutõketena.

               (12)

               Turutõkked võivad minetada oma olulisuse ka innovatsioonipõhistel turgudel, mida iseloomustab tehnoloogia pidev areng. Niisuguste turgude puhul tulenevad konkurentsipiirangud uuenduslikest ohtudest, mis kaasnevad võimalike konkurentide turuletulekuga. Innovatsioonipõhistel turgudel võib tekkida dünaamiline või pikemaajaline konkurents ettevõtjate vahel, kes ei ole tingimata konkurendid olemasoleval „stabiilsel” turul. Käesolevas soovituses ei määrata kindlaks turge, mille puhul eeldatakse, et turutõkked ei püsi kauem kui ettenähtud aja jooksul. Hinnates, kas turutõkked jäävad reguleerimise puudumisel püsima, on vaja kontrollida, kas majandusharus on õnnestunud turule sageli ja edukalt siseneda ja kas turule sisenemine on olnud või on tõenäoliselt edaspidi piisavalt kiire ja pidev turuvõimu piiramiseks. Turutõkete olulisus sõltub muu hulgas ka kasumlikuks tegevuseks vajalikust minimaalsest võimsusest ja pöördumatutest kuludest.

               (13)

               Isegi kui turul esineb olulisel määral turutõkkeid, võivad muud struktuursed asjaolud mõjuda nii, et turg saavutab konkurentsivõime teatava aja jooksul. Tehnoloogia areng või toodete ja turgude lähenemine võivad suurendada turu dünaamikat, millega kaasneb konkurentsisurve eri tooteturgude ettevõtjate vahel. See võib esineda turgude puhul, millel on piiratud, kuid piisav arv eri hinnastruktuuridega ettevõtjaid, ja kus valitseb elastne turunõudlus. Lisaks võib sellisel turul esineda ülevõimsust, mis võimaldab konkureerivatel ettevõtjatel sageli vastuseks konkurendi hinnatõusule oma toodangu või teenuse mahte kiiresti suurendada. Sellistel turgudel võivad turuosad ajas muutuda ja/või hinnad langeda. Juhul kui turu dünaamika muutub kiiresti, tuleks hoolikalt valida ajavahemik, mis peegeldaks püsivaid turuarenguid.

               (14)

               Selleks et määrata turg eelnevat reguleerimist vajava turuna, tuleks hinnata ka konkurentsiõiguse piisavust kahe esimese kriteeriumi täitmisest tulenevate turutõrgetega tegelemiseks. Konkurentsiõiguse kohane sekkumine ei ole tõenäoliselt piisav, kui sekkumismeetmed turutõrgete kõrvaldamiseks on väga ulatuslikud või kui sage ja/või kiire sekkumine on möödapääsmatu.

               (15)

               Kõnealuse kolme kriteeriumi kohaldamine peaks piirama elektroonilise side sektori nende turgude arvu, mille suhtes on kehtestatud eelneva reguleerimise kohustus, ning aitama seega kaasa reguleeriva raamistiku eesmärgi saavutamisele vähendada areneva konkurentsi tingimustes järk-järgult sektoripõhiseid eelneva reguleerimise eeskirju. Neid kriteeriume tuleks kohaldada kumulatiivselt, st mis tahes kriteeriumile mittevastavus tähendab, et turgu ei tule enam määratleda eelnevat reguleerimist vajava turuna.

               (16)

               Reguleeriv kontroll jaeteenuste suhtes tuleks siiski kehtestada vaid juhul, kui riigi reguleerivad asutused leiavad, et asjaomaste hulgimüügimeetmete või operaatori valiku või eelvalikuga seotud meetmete abil ei ole võimalik tagada tulemuslikku konkurentsi ja avalike huvidega seotud eesmärke. Sekkudes hulgimüügi tasemel, sealhulgas abinõudega, mis võivad mõjutada jaeturge, saavad EMP riigid tagada, et võimalikult suur osa väärtusahelast on tavapärasele konkurentsiprotsessile võimalikult avatud, tagades sellega lõppkasutajatele parima tulemuse. Seetõttu selgitatakse käesolevas soovituses välja peamiselt hulgiturud, mille asjakohane reguleerimine peaks aitama lahendada lõppkasutaja turge iseloomustava tulemusliku konkurentsi puudumise probleemi. Kui aga riigi reguleeriv asutus tõendab, et hulgiturule sekkuti edutult, võib asjaomane jaeturg vajada eelnevat reguleerimist, tingimusel et kolm eespool sätestatud kriteeriumi on täidetud.

               (17)

               Euroopa Komisjon avaldas 17. detsembril 2007 uue soovituse 2007/879/EÜ (6) asjaomaste toote- ja teenuseturgude kohta elektroonilise side sektoris, mille suhtes kohaldatakse eelnevat reguleerimist vastavalt raamdirektiivile.

               (18)

               Järelevalveameti asjaomaseid turge käsitleva soovituse läbivaatamise alus on komisjoni uus soovitus ja komisjoni kaalutlused, mis on esitatud soovituse selgitavates märkustes. Järelevalveameti seisukoht läbivaatamisel on, et turuarengute võrdlemisel tuleks kasutada EMP sihttaset, mitte üksnes võtta arvesse eri EFTA riikide turuolukorda.

               (19)

               EFTA riikide turuarengute, avaliku konsulteerimise käigus esitatud tähelepanekute ja järelevalveameti käsutuses oleva muu teabe alusel näib, et üldiselt ei erine kolme EFTA riigi elektroonilise side turgude toimimine keskmise Euroopa Liidu või EMP piirkonna turu toimimisest tõenäoliselt suuremal määral kui eri liikmesriikide asjaomaste turgude toimimine erineb kõnealusest keskmisest.

               (20)

               EMP lepingu eesmärk on luua dünaamiline ja homogeenne Euroopa Majanduspiirkond, mis põhineks ühistel eeskirjadel ja võrdsetel konkurentsitingimustel. (7) Seda eesmärki ja eespool nimetatud kaalutlusi silmas pidades võtab järelevalveamet vastu komisjoni soovitusega kooskõlas oleva soovituse, et tagada ühise reguleeriva raamistiku ühetaoline kohaldamine ja sidusrühmadele õiguskindlus EMP elektroonilise side turgudel. Seepärast on käesolevas soovituses vähendatud eelnevat reguleerimist vajavate turgude arvu 18-lt 7-le.

               (21)

               Eelnevat reguleerimist vajavate turgude arvu vähendamine ei tähenda tingimata, et soovitusest välja jäetud turud on kõikides EFTA riikides konkurentsivõimelised ja et nendel turgudel ei ole eelnev reguleerimine enam õigustatud. Läbivaatamise käigus järelevalveametile esitatud tähelepanekute kohaselt võib reguleerimise jätkamine teatavatel turgudel olla õigustatud.

               (22)

               Lisas loetletud turud on kindlaks määratud kõnealuse kolme kumulatiivse kriteeriumi alusel. Käesolevast soovitusest välja jäetud turgude puhul peaksid riigi reguleerivad asutused kontrollima, kas asjaomane turg vastab kõnealusele kolmele kriteeriumile. 14. juuli 2004. aasta soovituse nr 194/04/COL lisas nimetatud, kuid käesoleva soovituse lisast välja jäetud turgude puhul peab riigi reguleerivatel asutustel olema õigus kontrollida kolme kriteeriumi põhjal, kas riigi olukorda aluseks võttes vajab turg veel eelnevat reguleerimist. Käesolevas soovituses loetletud turgude puhul võib riigi reguleeriv asutus jätta turu analüüsimata, kui ta teeb kindlaks, et asjaomasel juhul ei ole kolm kriteeriumi täidetud. Riigi reguleerivad asutused võivad määrata kindlaks käesolevas soovituses loetletud turgudest erinevad turud, eeldusel et need tegutsevad vastavalt raamdirektiivi artiklile 7. Juhul kui riik ei teavita EFTA riikide vahelist kaubandust raamdirektiivi põhjenduses 38 kirjeldatud viisil mõjutavast meetme eelnõust, võib see kaasa tuua rikkumismenetluse algatamise kõnealuse riigi suhtes. Käesolevas soovituses loetlemata turud tuleb määratleda vastavalt järelevalveameti teatises (asjaomase turu mõiste kohta EMP konkurentsiõiguse (8) kohaldamisel) sätestatud konkurentsi põhimõtetele ja need peavad olema kooskõlas järelevalveameti turuanalüüsi ja märkimisväärse turujõu hindamise suunistega, samuti vastama kõigile kolmele eespool sätestatud kriteeriumile.

               (23)

               Asjaolu, et käesolevas soovituses määratletakse need toote- ja teenuseturud, mille puhul eelnev reguleerimine võib olla õigustatud, ei tähenda, et kõnealune reguleerimine on alati õigustatud või et nende turgude suhtes kohaldatakse asjaomastes direktiivides sätestatud reguleerivaid kohustusi. Eelkõige ei saa reguleerimist kehtestada või tuleb see tühistada juhtudel, kui turgudel toimib tulemuslik konkurents ka reguleerimise puudumisel, ehk teisiti öeldes, kui ühelgi ettevõtjal pole märkimisväärset turuvõimu raamdirektiivi artikli 14 tähenduses. Reguleerivad kohustused peavad olema asjakohased ja põhinema määratletud probleemi olemusel, samuti peavad need olema proportsionaalsed ja õigustatud raamdirektiivis sätestatud eesmärkide suhtes, eelkõige võimalikult palju suurendama tarbijate kasu, vältima konkurentsi moonutamist ja piiramist, ergutama infrastruktuuri investeeringuid ja edendama innovatsiooni ning julgustama raadiosageduste ja numeratsiooniressursside tõhusat kasutamist ja haldamist.

               (24)

               Turgude kindlaksmääramine käesolevas soovituses ei piira turumääratluste kohaldamist konkreetsetel juhtudel vastavalt konkurentsiõigusele. Veelgi enam, eelneva reguleerimise ulatus ei piira konkurentsiõiguse raames analüüsitava tegevuse ulatust.

               (25)

               Käesolev soovitus on olnud avaliku arutelu teemaks ning selle suhtes on konsulteeritud EFTA riikide reguleerivate asutuste ja muude ametiasutustega.

               (26)

               Käesoleva soovituse tõlgendamisel tuleks arvesse võtta komisjoni soovitust 2007/879/EÜ elektroonilise side sektori asjaomaste toote- ja teenuseturgude kohta, mis vastavalt raamdirektiivile vajavad eelnevat reguleerimist. Selgitavates märkustes on muu hulgas kirjeldatud arenevaid tehnoloogiaid seoses soovituses määratletud turgudega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

               1.

               Riigi olukorrale vastavate asjaomaste turgude määratlemiseks vastavalt EMP lepingu XI lisas punktis 5 cl nimetatud akti (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta, mida on kohandatud EMP lepingu protokolliga nr 1 ja EMP lepingu XI lisas esitatud valdkondlike kohandustega) artikli 15 lõikele 3 peaksid riikide reguleerivad asutused analüüsima käesoleva soovituse lisas nimetatud toote- ja teenuseturge.

               2.

               Muude kui lisas esitatud turgude kindlaksmääramisel peaksid riigi reguleerivad asutused tagama, et kumulatiivselt on täidetud järgmised kolm kriteeriumi:

                           a)

                           tugevate ja alaliste turutõkete olemasolu. Need võivad oma olemuselt olla struktuursed, õiguslikud või reguleerivad;

                           b)

                           turustruktuur, mis ei põhjusta tõhusa konkurentsi saavutamist teatava aja jooksul. Selle kriteeriumi kohaldamine hõlmab konkurentsiolukorra uurimist seoses turutõketega;

                           c)

                           konkurentsiõiguse kui ainsa vahendi ebapiisavus asjaomaste turutõrgetega tegelemiseks.

               3.

               Käesolev määrus ei piira turumääratlusi, turuanalüüside tulemusi ega reguleerivaid kohustusi, mis riigi reguleerivad asutused on EMP lepingu XI lisas punktis 5 cl nimetatud akti (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta, mida on kohandatud EMP lepingu protokolliga nr 1 ja EMP lepingu XI lisas esitatud valdkondlike kohandustega) artikli 15 lõike 3 ja artikli 16 kohaselt vastu võtnud enne käesoleva soovituse vastuvõtmist.

               4.

               Käesolev soovitus on adresseeritud EFTA riikidele.

      Brüssel, 5. november 2008

            EFTA järelevalveameti nimel

         Per SANDERUD

            eesistuja

         Kurt JAEGER

            kolleegiumi liige

      (1)  Edaspidi „EMP leping”.

      (2)  EÜT L 108, 24.4.2002, lk 33. Direktiivi on muudetud määrusega (EÜ) nr 717/2007 (ELT L 171, 29.6.2007, lk 32; edaspidi „raamdirektiiv”).

      (3)  EFTA järelevalveameti soovitus, 14. juuli 2004, asjaomaste toote- ja teenuseturgude kohta elektroonilise side sektoris, mis vajavad eelnevat reguleerimist kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta, mis on inkorporeeritud Euroopa Majanduspiirkonna lepingusse (ELT L 113, 27.4.2006, lk 18 ja EMP kaasanne nr 21, 27.4.2006, lk 33). Vastu võetud otsusega nr 194/04/COL.

      (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul (universaalteenuse direktiiv), (EÜT L 108, 24.4.2002, lk 51), mis on inkorporeeritud EMP lepingu XI lisa punkti 5 cm ühiskomitee otsusega nr 11/2004 (ELT L 116, 22.4.2004, lk 60 ja EMP kaasanne nr 20, 22.4.2004, lk 14).

      (5)  EFTA järelevalveameti suunised, 14. juuli 2004, turuanalüüsi ja märkimisväärse turujõu hindamise kohta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu XI lisas viidatud elektroonilisi sidevõrke ja -teenuseid reguleeriva raamistiku alusel (ELT C 101, 27.4.2006, lk 1 ja EMP kaasanne nr 21, 27.4.2006, lk 1).

      (6)  ELT L 344, 28.12.2007, lk 65.

      (7)  EMP lepingu preambuli 4. põhjendus.

      (8)  EFTA järelevalveameti 4. märtsi 1998. aasta otsus nr 46/98/COL, mis käsitleb kahe teatise esitamist konkurentsivaldkonnas: teatis asjaomase turu mõiste määratlemise kohta konkurentsiõiguse kohaldamisel Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP) ja teatis vähetähtsate kokkulepete kohta, mis ei kuulu Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 53 lõike 1 reguleerimisalasse (EÜT L 200, 16.7.1998, lk 46 ja EMP kaasanne nr 28, 16.7.1998, lk 1).

      LISA

         Jaemüük

                  1.

                  Juurdepääs kindlaksmääratud piirkonna üldkasutatavale telefonivõrgule, mis on mõeldud era- ja äriklientidele.

         Hulgimüük

                  2.

                  Kõnede algatamine kindlaksmääratud piirkonna üldkasutatavas telefonivõrgus.
                  Käesolevas soovituses vaadeldakse kõnede algatamist koos kohalike kõnede edastamisega ning see on kindlaks määratud viisil, mis on riigi olukorda arvestades kooskõlas kõnede edastamise turuga ning kõnede ühendamisega kindlaksmääratud piirkonna üldkasutatavas telefonivõrgus.

                  3.

                  Kõnede ühendamine kindlaksmääratud piirkonna individuaalses üldkasutatavas telefonivõrgus.
                  Käesolevas soovituses vaadeldakse kõnede ühendamist koos kohalike kõnede edastamisega ning see on määratletud viisil, mis on riigi olukorda arvesse võttes kooskõlas kõnede algatamise turuga ning kõnede ühendamisega kindlaksmääratud piirkonna üldkasutatavas telefonivõrgus.

                  4.

                  Infrastruktuurivõrgule (füüsilise) juurdepääsu hulgimüük (kaasa arvatud ühine või täielikult eraldatud kliendiliinijuurdepääs) kindlaksmääratud piirkonnas.

                  5.

                  Lairibavõrgule juurdepääsu hulgimüük.
                  See turg hõlmab mittefüüsilist või virtuaalset juurdepääsu võrgule, sealhulgas andmesideteenustele kindlaksmääratud piirkonnas. Kõnealune turg on füüsilisele juurdepääsule (vt eespool nimetatud 4. turg) järgnev turg, mille puhul saab lairibavõrgule juurdepääsu hulgimüügi välja kujundada selle sisendi ja muude elementide kombinatsioonina.

                  6.

                  Püsiliinide segmentide ühenduste hulgimüük, olenemata püsiva või eriotstarbelise edastusmahu pakkumiseks kasutatud tehnoloogiast.

                  7.

                  Kõne ühendamine individuaalses mobiilsidevõrgus.


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Italyand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Italy, 2011-2014

text:
       EUROOPA KOMISJON
                                          Brüssel, 7.6.2011
                                          SEK(2011) 810 lõplik
                                Soovitus:
                       NÕUKOGU SOOVITUS,
     milles käsitatakse Itaalia 2011. aasta riiklikku reformikava
                    ja esitatakse nõukogu arvamus
   Itaalia ajakohastatud stabiilsusprogrammi (2011–2014) kohta
                        {SEK(2011) 720 lõplik}
ET                                                                ET
 ---pagebreak---                                                      Soovitus:
                                           NÕUKOGU SOOVITUS,
                      milles käsitatakse Itaalia 2011. aasta riiklikku reformikava
                                       ja esitatakse nõukogu arvamus
                    Itaalia ajakohastatud stabiilsusprogrammi (2011–2014) kohta
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148
   lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi
   järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta1, eriti
   selle artikli 5 lõiget 3,
   võttes arvesse komisjoni soovitust,2
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   pärast konsulteerimist majandus- ja rahanduskomiteega
   ning arvestades järgmist:
   (1)     Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks Euroopa Komisjoni ettepaneku
           käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia – Euroopa 2020. aasta strateegia –,
           mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub
           esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku
           majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks.
   (2)     Nõukogu võttis 13. juulil 2010 vastu soovituse liikmesriikide ja liidu
           majanduspoliitika üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril
           2010 otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta3; mõlemaid dokumente
           koos nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid
           arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitika kujundamisel.
   1
            EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.
   2
            ELT lk
   3
            Kehtivust pikendati 2011. aasta peale nõukogu 19. mai 2011. aasta otsusega 2011/308/EL.
ET                                                       2                                          ET
 ---pagebreak---    (3) Komisjon võttis 12. jaanuaril 2011 vastu esimese iga-aastase majanduskasvu analüüsi,
       mis tähistab ELi majanduse juhtimise uue tsükli ja majanduspoliitika integreeritud
       eelkoordineerimise esimese Euroopa poolaasta algust; majanduspoliitika parem
       koordineerimine on ette nähtud Euroopa 2020. aasta strateegiaga.
   (4) Euroopa Ülemkogu kiitis 25. märtsil 2011 heaks eelarve konsolideerimise ja
       struktuurireformide prioriteedid (kooskõlas nõukogu 15. veebruari ja 7. märtsi 2011.
       aasta järelduste ning komisjoni iga-aastase majanduskasvu analüüsiga). Ülemkogu
       rõhutas vajadust pidada esmatähtsaks eelarve usaldusväärsuse ja riigi rahanduse
       jätkusuutlikkuse taastamist, tööturureformide abil töötuse määra vähendamist ning
       uute jõupingutuste tegemist majanduskasvu toetamiseks. Ta kutsus liikmesriike üles
       viima neid prioriteete ellu konkreetsete meetmete abil, mis lisatakse nende stabiilsus-
       või lähenemisprogrammidesse ja riiklikesse reformikavadesse.
   (5) Euroopa Ülemkogu kutsus laiendatud euroala paktiga ühinenud liikmesriike 25.
       märtsil 2011 üles esitama õigeaegselt kohustused, mis lisatakse nende stabiilsus- või
       lähenemisprogrammidesse ja riiklikesse reformikavadesse.
   (6) Itaalia esitas 6. mail 2011 oma ajakohastatud stabiilsusprogrammi ajavahemikuks
       2011–2014 ja oma riikliku reformikava 2011. aastaks. Vastastikuse seose
       arvessevõtmiseks hinnati neid kaht programmi üheaegselt.
   (7) Itaalia majandust on kimbutanud struktuurinõrkus ammu enne praegust ülemaailmset
       majandus- ja finantskriisi. Ajavahemikus 2001–2007 oli SKP keskmine reaalkasv
       ligikaudu 1 % aastas, mis on poole vähem kui euroalas keskmiselt. Selle peamiseks
       põhjuseks on tootlikkuse kasvu aeglus. Kuna need tendentsid on valdavad kogu riigis,
       ei ole suured regionaalsed erinevused sugugi vähenenud. Ehkki riigi majandust ei
       iseloomusta erasektori suur sisemine tasakaalustamatus, mõjutas ülemaailmne
       majanduskriis seda tugevalt. Ekspordi ja seejärel investeeringute kokkukukkumise
       tagajärjel vähenes reaalne SKP ajavahemikus 2008. aasta teisest kvartalist ja 2009.
       aasta teise kvartalini väga järsult ligikaudu 7 %. Pärast järjepidevat vähenemist
       eelmisel kümnendil kasvas valitsemissektori võlakoorem 2010. aasta lõpuks 119 %-ni
       SKPst. See peegeldab ühtlasi SKP enda järsku vähenemist. Tööhõive kahanes tänu
       valitsuse kavale, millega rahastati töötundide piiramist, palju vähem, nii et töötuse
       määr tõusis ajavahemikus 2008–2009 vaid veidi. Tänu ekspordile hakkas majandus
       2009. aasta teisel poolel aeglaselt uuesti elavnema. 2010. aastal jäi tööturg endiselt
       hapraks, töötuse määr stabiliseerus aasta lõpuks 8,5 % juurde. Kuna Itaalia
       valitsemissektori võlakoorem on väga kõrge, on riigi eelarvepoliitika olnud kriisi
       käigus põhjendatult ettevaatlik ning välditud on mahukaid eelarvestiimuleid. Tänu
       sellele on ajavahemikus 2009–2010 olnud valitsemissektori eelarve puudujääk euroala
       keskmisest väiksem.
   (8) Nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 alusel esitatud ajakohastatud stabiilsusprogrammi
       hinnangu põhjal võttis nõukogu seisukoha, et programmi aluseks olev
       makromajanduslik stsenaarium on realistlik. Programmis kavatsetakse vähendada
       valitsemissektori eelarve puudujääk allapoole kontrollväärtust 3 % SKP-st 2012.
       aastaks. Selleks tuleb kulusid veelgi piirata ja suurendada maksulaekumise
       parandamise abil tulusid. Pärast ülemäärase puudujäägi kõrvaldamist tuleb programmi
       järgi saavutada programmiperioodi lõpuks (2014) keskpika perioodi eesmärk, milleks
       on eelarvepositsiooni struktuurne tasakaal. Peale selle antakse lubadus veelgi piirata
       esmaseid kulutusi. Programmi järgi saavutab valitsemissektori võlakoorem tipu 2011.
ET                                            3                                                ET
 ---pagebreak---         aastal ja hakkab seejärel rööpselt esmase ülejäägi tekkega üha kiiremas tempos
        kahanema. Ajavahemikuks 2010–2012 kavandatud keskmine eelarvepingutus ületab
        ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse raames esitatud nõukogu soovituses ette
        pandud taset 0,5 % SKPst, kuna pärast 2012. aastat kavatsetakse eelarvepuudujääki
        vähendada märgatavalt kiiremini, kui stabiilsuse ja kasvu paktis ette nähtud.
        Nimetatud puudujäägi- ja võlaeesmärgi saavutamiseks tuleb eelarvet täita rangelt.
        Siiski tuleks programmi usutavuse suurendamiseks anda kavandatavate
        konsolideerimismeetmete kohta rohkem teavet.
   (9)  Kuna valitsemissektori võlakoorem on väga suur, ulatudes 2011. aastal ligikaudu 120
        %-ni SKPst, on eelarve pikaajaline ja usaldusväärne konsolideerimine ning kasvu
        soodustavate struktuurimeetmete võtmine Itaalia jaoks ülitähtis. Stabiilsusprogrammis
        2012. aastaks sätestatud valitsemissektori eelarve puudujäägieesmärkide saavutamine
        ehk ülemäärase puudujäägi kõrvaldamine on võimalik üksnes siis, kui võetud
        meetmed täielikult ellu viiakse. Kui näiteks maksulaekumise parandamine ei anna
        oodatud tulu või kapitali kulutusi ei õnnestu kavandatud mahus piirata, tuleb võtta
        lisameetmeid. Ajavahemiku 2013–2014 suhtes nähakse uues kolmeaastases
        eelarveraamistikus ette, et 2011. aasta oktoobris võetakse meetmeid
        konsolideerimisprotsessi kindlustamiseks. Ehkki eelarveraamisikku on viimastel
        aastatel märkimisväärselt tugevdatud, on kavas tugevdada eelarvedistsipliini veelgi ja
        suurendada keskpika perioodi eelarvestrateegia usaldusväärsust, kehtestades siduvad
        kulumäärad ning parandades kõigil valitsemissektori tasanditel eelarve täitmise
        jälgimist.
   (10) Ehkki kriisile eelnenud aastatel loodi Itaalias uusi töökohti küllaltki palju, on tööturul
        mitu struktuurinõrkust. Töötajad, kellel on tähtajatu tööleping, on paremini kaitstud
        kui need, kellel on osalise ajaga töö või ajutine tööleping, eriti juhul, kui viimased on
        ametlikult registreeritud eraettevõtjana, kuid töötavad tegelikult tavalises töösuhtes
        alluva positsioonil. Esimeste puhu võimaldab tööõigus kollektiivset töölt vabastamist
        ja majanduslikel põhjustel töölt vabastamist ainult väga üksikutel juhtudel. Samal ajal
        ei saa kõik töötajad, kes töö kaotavad, piisavat sissetulekutoetust, kuna tööturu
        killustatuse kõrval on ka töötushüvitiste süsteem ebaühtlane. Töötuse määr alla
        kahekümne viie aastaste hulgas tõusis 2010. aastal 27,8 %-ni. Samas oli regiooniti
        olukord erinev: noorte töötus Lõuna-Itaalia maakondades on poole suurem kui põhjas.
        Praktika ja kutsekoolituse rolli ei tähtsustata piisavalt. Itaalias ei ole kutse- ja
        koolitusstandardite sertifitseerimise ja tunnustamise ühtset üleriiklikku süsteemi, ehkki
        see oleks väga vajalik, sest praegune olukord takistab tööjõu liikuvust ning ei
        võimalda inimestel tööd leida teistes Itaalia piirkondades. Tööhõivetalituste tegevust
        saaks oluliselt tõhustada, eriti suure tööpuudusega piirkondades. Lõpuks tuleb
        mainida, et deklareerimata töö on Itaaliale endiselt iseloomulik nähtus.
   (11) Kuna alates 1990ndate lõpust on Itaalia konkurentsivõime pidevalt kahanenud, on
        oluline siduda palgakasv tootlikkuse kasvuga. Selles suhtes on tähtis roll ettevõtte
        tasandil toimuvatel palgaläbirääkimistel, sest nende abil on võimalik vähendada
        piirkondlikke erinevusi tööturul. Läbirääkimisraamistiku 2009. aasta reformiga
        kehtestati muu hulgas paindlikkusklauslid (st võimalus teha erandeid riiklikul tasandil
        kokku lepitud sektoripalkadest), kuid neid ei ole seni eriti kasutatud.
   (12) Naiste tööhõivemäär jääb kogu riigis meeste tööhõivele üle 20 % alla. 2009. aastal
        töötas Lõuna-Itaalias 20–64-aastastest naistest vaid iga kolmas, sest seal on tööhõive
        väiksem ja töötus suurem. Tööjõu üsna kõrge maksustatus vähendab Itaalias inimeste
ET                                                4                                                ET
 ---pagebreak---         valmidust oma tööjõudu pakkuda, eelkõige ülalpeetava abikaasa puhul, ning ühtlasi
        vähendab see ka tööjõu nõudlust ettevõtetes. Naiste tööhõive edendamiseks lähtutakse
        riiklikus reformikavas 2010. aastal vastu võetud plaanist, millega püütakse
        koordineerida valitsussektori eri tasandite jõupingutusi, et parandada töö- ja pereelu
        kokkusobitamist. Valitsus kehtestas hiljuti maksustiimulid ettevõtetele, kes värbavad
        suure tööpuudusega piirkondades ebasoodsas olukorras olevaid töötajaid, sealhulgas
        selliste sektorite ja ametikohtade puhul, kus sooline ebavõrdsus on eriti terav. Samuti
        pannakse reformikavas ette reformida maksusüsteemi, nihkudes järk-järgult tööjõu
        maksustamiselt tarbimise maksustamisele, et sel viisil tööhõivet suurendada.
   (13) Hoolimata hiljutistest meetmetest, millega püüti parandada ettevõtluskeskkonda ning
        tugevdada avaliku halduse tulemuskesksust ja aruandekohustusi, on Itaalias ja
        eelkõige selle lõunapoolsemates maakondades ettevõtlusega tegelemise kulud ELi
        standarditega võrreldes suured. Kauba ja teenuste turgudel on veel mitmeid
        regulatiivseid ja haldustõkkeid, eelkõige kutseteenuste vallas. 2009. aastal kehtestati
        kord, et igal aastal tuleb vastu võtta asjaomane konkurentsiseadus, kuid seni ei ole veel
        ühtegi sellist vastu võetud. Ettevõtluskeskkonda halvendab ka lepingute jõustamise
        aeglus. Pangandusväliseid kanaleid kasutatakse ettevõtete ning eelkõige väikeste ja
        keskmise suurusega ettevõtete rahastamiseks endiselt küllaltki harva. Ka osakute
        müüki ja riskikapitali kasutatakse endiselt vähe, ehkki need aitavad ettevõtetel
        kasvada, jõuda uutele ülemaailmse haardega turgudele või parandada ettevõtte
        juhtimiskultuuri.
   (14) Teadus- ja arendustegevuse kulud on viimase kümne aasta jooksul suurenenud vaid
        väga tagasihoidlikult. Seetõttu on ka teadus- ja arendustegevuse kuluosa väike,
        moodustades 1,27 % SKPst, mis jääb ELi keskmisele (1,90 %) kõvasti alla. Selle vahe
        muudavad suureks eelkõige puudujäägid tööstuslike teadusuuringute vallas, sest
        ettevõtlusega seotud teadusuuringute osakaal SKPst on 0,64 %, kuna EL 27 puhul on
        keskmine 1,23 %. Ka riskikapitali osa on ettevõtete finantseerimises väike. Riiklikus
        reformikavas on esitatud hulk meetmeid teadus- ja arendustegevuse rahastamise
        suurendamiseks, sealhulgas ajutised maksuvabastused ettevõtetele, kes investeerivad
        ülikoolide ja avaliku sektori asutuste teadusprojektidesse, kuid eesmärk 1,53 % SKPst
        jääb selgelt saavutamata.
   (15) Itaalia on ELi ühtekuuluvuspoliitika eelarvest suuruselt kolmas abisaaja ning
        ajavahemikus 2007–2013 saab Itaalia ligikaudu 8 % kogu ELi ühekuuluvuspoliitika
        rahast. Programmiperioodi keskel on ELi vahendite kasutamise määr kõigest 16,8 %
        ning lõunapoolsetes ühtekuuluvuspiirkondades on see veel palju väiksem.
   (16) Itaalia on võtnud laiendatud euroala pakti alusel olulisi kohustusi4. Riiklikus
        reformikavas kirjeldatakse viimasel ajal vastu võetud meetmeteid ja visandatakse
        tulevasi reforme, mille eesmärgiks on parandada kooskõlas laiendatud euroala paktiga
        riigi rahanduse jätkusuutlikkust ja finantsstabiilsust, suurendada konkurentsivõimet ja
        edendada tööhõivet. Laiendatud euroala pakti raames on valitsuse teinud teatavaks
        kavatsuse muuta eelarvedistsipliini parandamiseks põhiseadust. Neid asjaolusid on
        soovituses hinnatud ja arvesse võetud.
   4
        Täpsemat teavet laiendatud euroala pakti alusel antud lubaduste kohta võib leida dokumendist
        SEK(2011) 720.
ET                                                5                                                  ET
 ---pagebreak---    (17) Komisjon on hinnanud Itaalia stabiilsusprogrammi, riiklikku reformikava ja laiendatud
        euroala pakti raames võetud kohustusi5. Hindamisel on arvesse võetud kõnealuste
        dokumentide       asjakohasust      Itaalia     eelarve-      ja     sotsiaal-majanduspoliitika
        jätkusuutlikkuse seisukohast ning ka seda, kuidas neis järgitakse ELi eeskirju ja
        juhiseid, pidades silmas vajadust tugevdada ELi majanduse üldist juhtimist ja lisada
        ELi tasandi panus tulevastesse riigi tasandi otsustesse. Selle põhjal on komisjon
        seisukohal, et Itaalia konsolideerimiskava aastateks 2011–2014 on usutav aastani
        2012, kuna ajavahemikuks 2013–2014 tuleks näha ette konkreetseid meetmeid, mille
        abil tagada valitsemissektori väga kõrge võlakoorma järjepidev vähendamine.
        Riiklikus reformikavas on Euroopa 2020. aasta strateegia eri valdkondades nähtud ette
        hulk algatusi, kuid selleks, et leida rohtu pikaajalistele struktuurinõrkustele, mis on
        praeguse kriisi käigus veelgi süvenenud, on vaja võtta lisameetmeid. Et suurendada
        Itaalia majanduskasvu ja töökohtade loomise potentsiaali ning võimaldada
        lõunapoolsemate maakondade järelejõudmist, tuleb 2011.–2012. aastal võtta
        täiendavaid meetmeid, mille abil parandada tööturu toimimist, avada teenuste ja
        kaupade turud suuremale konkurentsile, parandada ettevõtluskeskkonda, tõhustada
        teadus- ja arenduspoliitikat ning parandada ja kiirendada ELi ühtekuuluvusfondide
        kasutamist.
   (18) Võttes arvesse komisjoni hinnangut ning samuti nõukogu 2. juuni 2010. aasta
        soovitust Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 126 lõike 7 alusel, on nõukogu läbi
        vaadanud Itaalia 2011. aasta ajakohastatud stabiilsusprogrammi ja tema arvamus6 selle
        kohta on väljendatud punktis 1. Võttes arvesse Euroopa Ülemkogu 25. märtsi 2011.
        aasta järeldusi, on nõukogu läbi vaadanud Itaalia riiklikku reformikava,
   SOOVITAB Itaaliale ajavahemikuks 2011–2012 järgmist:
   (1)    Rakendada 2011. ja 2012. aastaks kavandatud konsolideerimismeetmeid, et tagada
          ülemäärase puudujäägi kõrvaldamine. Juhul kui eelarvetulemused peaksid osutuma
          oodatust paremaks, kasutada seda täielikult puudujäägi ja võlakoorma vähendamise
          kiirendamiseks ning olla valmis vältima eelarve täitmise käigus libastumisi. Võtta
          2011. aasta oktoobris toetavaid meetmeid 2013. ja 2014. aasta eesmärkide
          saavutamiseks, nagu on ette nähtud uues mitmeaastases eelarveraamistikus.
          Tugevdada eelarveraamistikku, kehtestades siduvad kulumäärad ja parandades kõigil
          valitsemissektori tasanditel eelarve täitmise jälgimist.
   (2)    Võtta meetmeid tööturu killustumisega võitlemiseks, vaadates läbi töökohtade kaitse
          õigusraamistiku teatavaid aspekte ja reformides laiaulatuslikult praegust ebaühtlast
          töötushüvitiste süsteemi. Teha jõupingutusi võitlemaks deklareerimata tööga. Peale
          selle tuleks suurendada naiste osalust tööturul, parandades üle kogu riigi
          lapsehoiuvõimalusi ning kehtestades töölemineku innustamiseks eelarveneutraalseid
          rahalisi soodustusi perekonna teise rahateenija jaoks.
   (3)    Võtta kollektiivsete töölepingute üle läbirääkimise raamistiku 2009. aasta reformile
          tuginedes ning tööturu osapooltega riiklike tavade kohaselt konsulteerides meetmeid,
          mille abil tagada palgakasvu tihedam sidumine tootlikkuse kasvuga ning samuti
          kohalike olude ja ettevõtte võimalustega.
   5
        SEK(2011) 720
   6
        Arvamus on ette nähtud nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikes 3.
ET                                                 6                                                    ET
 ---pagebreak---    (4)      Kehtestada meetmeid, mille abil avada teenusesektor suuremale konkurentsile,
            eelkõige erialateenuste vallas. Võtta 2011. aastal vastu esimene iga-aastane
            konkurentsiseadus, arvestades monopolide vastu võitlemise ameti soovitusi.
            Lühendada jõustamismenetlusi lepinguõiguses. Parandada väikeste ja keskmise
            suurusega ettevõtete juurdepääsu kapitaliturgudele, kõrvaldades regulatiivsed tõkked
            ja vähendades kulusid.
   (5)      Parandada teadusuuringutesse ja innovatsiooni tehtavaid erasektori investeeringuid
            reguleerivat õigusraamistikku, laiendades olemasolevaid stiimuleid, parandades
            riskikapitali kasutamise tingimusi ja toetades uuenduslike hankeskeeme.
   (6)      Kiirendada ühtekuuluvuspoliitika eelarvest kaasrahastatavate ja majanduskasvu
            elavdamiseks ette nähtud kulutuste tegemist, et vähendada praegust ebavõrdsust
            regioonide vahel, parandada haldussuutlikkust ja poliitilist juhtimist. Järgida riiklikus
            strateegilises raamistikus varade hulga ja kulutuste kvaliteedi suhtes võetud
            kohustusi.
   Brüssel,
                                                Nõukogu nimel
                                                Eesistuja
ET                                                 7                                                  ET


title: 2004/787/EÜ: Komisjoni soovitus, 4. oktoober 2004, mis käsitleb tehnilisi suuniseid toodetena või toodete koostises esinevate geneetiliselt muundatud organismide ja geneetiliselt muundatud organismidest toodetud materjalide proovide võtmise ja tuvastamise kohta seoses määrusega (EÜ) nr 1830/2003EMPs kohaldatav tekst

text:
               24.11.2004

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 348/18

      KOMISJONI SOOVITUS,
   4. oktoober 2004,
   mis käsitleb tehnilisi suuniseid toodetena või toodete koostises esinevate geneetiliselt muundatud organismide ja geneetiliselt muundatud organismidest toodetud materjalide proovide võtmise ja tuvastamise kohta seoses määrusega (EÜ) nr 1830/2003
   (EMPs kohaldatav tekst)
   (2004/787/EÜ)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 211 teist taanet,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1830/2003, milles käsitletakse geneetiliselt muundatud organismide jälgitavust ja märgistamist, geneetiliselt muundatud organismidest valmistatud toiduainete ja sööda jälgitavust ning millega muudetakse direktiivi 2001/18/EÜ, (1) luuakse süsteem ettevõtjate vahel teabe edastamiseks ja talletamiseks geneetiliselt muundatud organisme (edaspidi “GMOd”) sisaldavate või nendest koosnevate toodete või GMOdest valmistatud toiduainete ja sööda igal turuleviimise etapil, kuid nimetatud määruses ei nõuta ettevõtjatelt igal turuleviimise etapil toodete proovide võtmist ja analüüside tegemist GMOde või GMOdest valmistatud materjali kindlakstegemiseks.

               (2)

               Määruse (EÜ) nr 1830/2003 artikli 9 lõike 1 kohaselt peavad liikmesriigid siiski tagama selle, et inspekteerimisel ja muude vajalike kontrollimeetmete võtmisel, sealhulgas tavaliste läbivaatuste ja (kvalitatiivsete ja kvantitatiivsete) katsete läbiviimisel on tagatud kõnealuse määruse järgimine.

               (3)

               Inspekteerimisel ja kontrollimeetmete võtmisel kooskõlastatud lähenemise võimaldamiseks on määruse (EÜ) nr 1830/2003 artikli 9 lõikes 2 ette nähtud luua GMOde ning toodetes esinevate GMOdest valmistatud toidu- ja söödamaterjali kindlakstegemiseks proovide võtmise ja analüüside tegemise tehnilised suunised.

               (4)

               Kõnealused suunised peavad käsitlema tooteid, mis on saanud turuleviimiseks loa, ilma et see piiraks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2001/18/EÜ (2) artikli 4 lõike 5 kohaldamist seoses GMOdega, mis ei ole Euroopa Liidus heaks kiidetud.

               (5)

               Proovide võtmine ja tuvastamine tuleks läbi viia usaldusväärseid teaduslikke ja statistilisi põhimõtteid kasutades, et tagada GMOde ja GMOdest valmistatud materjali tuvastamise piisav usaldusväärsus.

               (6)

               Suuniste väljatöötamisel on konsulteeritud direktiivi 2001/18/EÜ (geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda viimise kohta ja nõukogu direktiivi 90/220/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta) artikli 30 alusel moodustatud komiteega ning arvesse on võetud pädevaid riigiasutusi, toiduahela ja loomatervishoiu komiteed ning ühenduse tugilaborit.

               (7)

               Juhul kui geneetiliselt muundamata seemnete või muu taimse paljundusmaterjali partiid peavad vastama geneetiliselt muundatud seemnete või muu taimse paljundusmaterjali juhusliku või tehniliselt vältimatu esinemise standarditele, tuleks konkreetsete seemneid ja muud taimset paljundusmaterjali käsitlevate õigusaktide raames töötada välja õiguslikult siduv proovide võtmise ja analüüside tegemise protokoll geneetiliselt muundatud seemnete või muu taimse paljundusmaterjali esinemise kindlakstegemiseks; mille puhul nimetatud eeskirjades sätestatu peaks vajaduse korral olema aluseks proovide võtmisele ja analüüside tegemisele ka muude geneetiliselt muundatud põllukultuuriliikide puhul, mida eespool nimetatud õigusaktid ei reguleeri,

         SOOVITAB JÄRGMIST:
   I.   ÜLDPÕHIMÕTTED

               1.

               Määruse (EÜ) nr 1830/2003 artikli 9 lõikes 1 sätestatud nõuete täitmiseks peavad liikmeriigid võtma arvesse järgmist:

                           a)

                           ettevõtjate minevikku seoses asjakohaste õigusaktide järgimisega;

                           b)

                           ettevõtjate läbiviidud kontrollide usaldusväärsust;

                           c)

                           olukordi, mille kohta on kahtlus, et nõudeid on rikutud;

                           d)

                           soovitud tulemuste saavutamise jaoks kohaste vahendite kasutamist, pidadesul eelkõige silmas saadud kogemusi;

                           e)

                           heterogeensuse määra ja kohta turustusahelas, kus analüüse tehakse.

               2.

               Ametlikest kontrollimistest eelnevalt ei teatata, välja arvatud juhtudel, mil ettevõtjale etteteatamine on vajalik.

               3.

               Ametlikud kontrollimised peavad toimuma GMOsid või GMOdest valmistatud toiduaineid ja sööta sisaldavate või neid sisaldada võivate toodete igal tootmise, töötlemise, hoiustamise ja turustamise etapil, sealhulgas importimisel. (3)

               4.

               Ametlikel kontrollimistel ei tohi eristada tooteid, mis on ette nähtud eksportimiseks väljapoole ühendust, ja tooteid, mis on ette nähtud turuleviimiseks ühenduse piires.

               5.

               Ettevõtjatel, kelle toodetest võetakse proove ja kelle tooteid analüüsitakse, peab olema õigus saada ka teiste ekspertide arvamus. Ametiasutustel tuleks eeskirjade täitmise kindlustamise ja võrdlemise eesmärgil koguda piisav hulk kontrollproove, et tagada ettevõtjatele siseriiklike õigusaktide kohaselt nõutav kaebuse esitamise õigus ja õigus saada ka teiste ekspertide arvamus.

               6.

               Käesolevates suunistes soovitatud proovivõtustrateegiate asemel võib kohaldada alternatiive.

               7.

               Käesolevates suunistes soovitatud proovivõtustrateegiate asemel võib kohaldada alternatiive tingimusel, et sellised strateegiad on heaks kiitnud määruse (EÜ) 1829/2003 alusel loodud ühenduse tugilabor.

               8.

               Määruse (EÜ) nr 1830/2003 eesmärkide täitmiseks tuleks liikmesriikidel tagada ametlike kontrollimiste läbiviimine, ilma et see piiraks toiduainete, sööda ja muid kontrollimisi käsitlevates Euroopa Liidu õigusaktides sätestatud nõudeid ning eriti direktiivi 95/53/EÜ, milles määratakse kindlaks loomasöötade ametliku kontrollimise põhimõtted, direktiivi 70/373/EMÜ sööda ametlikuks kontrolliks vajalike ühenduse proovivõtu- ja analüüsimeetodite kehtestamise kohta, direktiivi 89/397/EMÜ toiduainete ametliku kontrolli kohta ja direktiivi 93/99/EMÜ toiduainete ametlikku kontrolli käsitlevate lisameetmete kohta.

         II.   MÕISTED
   a)   Partii– materjali eristatav ja konkreetne kogus.
   Järgmistes mõistetes võetakse arvesse partiid moodustava materjali liiki ning mõisted on vastavuses ISTA nõuetega, ISO standarditega 6644 ja 13690 ning FAO standarditega (fütosanitaarmeetmete rahvusvahelised standardid).
   Seemnepartii– konkreetne seemnekogus, mis on füüsiliselt kindlakstehtav ja ühtlane ning mis ei ületa seemneid käsitlevates direktiivides määratletud maksimumsuurust ning mis moodustab kogu partii või osa sellest.
   Muu taimse paljundusmaterjali partii– ühe kauba ühikute arv, millel on ühesugune koostis, päritolu jne ning mis ei ületa muud taimset paljundusmaterjali käsitlevates õigusaktides määratletud maksimumsuurust ning mis moodustab kogu partii või osa sellest.
   Toiduainete ja sööda partii– korraga välja saadetud või vastu võetud toote kogus, mille kohta on olemas konkreetne leping või veodokument.
   b)   Üksikproov– toote väike ühetaoline kogus, mis on võetud partii igast proovivõtukohast partii koguulatuses (staatiline proovivõtmine) või mis on võetud toodete jadast kindlaksmääratud ajahulga jooksul (kaubavoo proovivõtmine).
   c)   Talletatud üksikproov– üksikproov, mida säilitatakse teataval ajavahemikul edasiseks analüüsimiseks.
   d)   Koguproov– tootekogus, mis on saadud teatavast partiist võetud üksikproovide ühendamise ja segamisega.
   e)   Laboriproov– koguproovist võetud tootekogus, mis on ette nähtud laboratooriumis kontrollimiseks ja katsetamiseks.
   f)   Analüüsiproov– homogeniseeritud laboriproov, mis koosneb kas kogu laboriproovist või selle representatiivsest kogusest.
   g)   Kontrollproov– proov, mida säilitatakse teataval ajavahemikul eeskirjade täitmise kindlustamise ja võrdlemise eesmärgil.
   h)   Geneetiliselt muundatud DNA protsent– geneetiliselt muundatud DNA koopiate hulga protsent sihttaksonile eriomase DNA koopiate hulga suhtes, mida arvestatakse haploidsete genoomidena.
   III.   PROOVIVÕTUPROTOKOLLIDE PÕHIMÕTTED

               1.

               Inspekteerimisel ja kontrollimisel, kas ettevõtjad peavad kinni määruse (EÜ) nr 1830/2003 artiklitest 4 ja 5, tuleks liikmesriikidel võtta arvesse GMOdest koosnevate, neid sisaldavate või neist toodetud toodete proovivõtuprotokolle käsitlevaid suuniseid.

               2.

               Määruse (EÜ) nr 1829/2003 alusel loodud ühenduse tugilabor ja Euroopa GMO laboritevõrku siseriiklikult määratud laboratooriumid annavad lisajuhiseid ja -abi käesoleva soovituse reguleerimisalasse kuuluvate proovivõtumeetodite osas.

               3.

               GMOde esinemise tuvastamiseks tuleks kasutada ühtlustatud proovivõtumeetodeid. Kõnealuseid meetodeid tuleks rakendada seemnete ja muu taimse paljundusmaterjali, toiduainete, sööda ja põllumajandustoodete partiide puhul.

               4.

               Järgmised proovivõtumeetodid on määratletud selle tagamiseks, et kogutavad ja analüüsitavad proovid oleksid eri liiki uuritavate toodete tüüpilisteks näideteks. Samal ajal kui seemnepartiides esinevaid geneetiliselt muundatud seemneid ja muud taimset paljundusmaterjali käsitlevad proovivõtuprotokollid tuleks välja töötada vastavalt seemneid ja muud taimset paljundusmaterjali käsitlevatele konkreetsetele õigusaktidele, käsitletakse masskauba ning toiduainete ja sööda proovivõtustrateegiaid eraldi osades, kus võetakse arvesse kaubaspetsiifilisi omadusi.

         IV.   PROOVIVÕTUPROTOKOLLID
   1.   Proovide võtmine seemnetest ja muust taimsest paljundusmaterjalist
   Käesolevas osas käsitletakse geneetiliselt muundamata sortide või kloonide hulka kuuluvate seemnete või muu taimse paljundusmaterjali partiides esinevate geneetiliselt muundatud seemnete või muu taimse paljundusmaterjali tuvastamist ning selliste geneetiliselt muundatud seemnete või sellise muu taimse paljundusmaterjali tuvastamist, mis on tulenenud transformatsioonist, mis ei ole ette nähtud geneetiliselt muundatud sordi või klooni hulka kuuluvate seemnete või muu taimse paljundusmaterjali partii puhul.
   Proovid tuleks võtta kooskõlas kaasaegsete rahvusvaheliste meetoditega ning vajaduse korral selliste suurustega partiidest, nagu on määratletud nõukogu direktiivides 66/401/EMÜ, 66/402/EMÜ, 68/193/EMÜ, 92/34/EMÜ, 98/56/EMÜ, 1999/105/EÜ, 2002/54/EÜ, 2002/55/EÜ, 2002/56/EÜ, 2002/57/EÜ. Seemnete ja muu taimse paljundusmaterjali proovide võtmise meetodid ja üldpõhimõtted peaksid olema kooskõlas Rahvusvahelise Seemnekontrolli Assotsiatsiooni (ISTA) eeskirjadega ja nendega seotud ISTA seemneproovide võtmise käsiraamatuga.
   Seemnete ja muu taimse paljundusmaterjali puhul kasutatavad proovide võtmise ja analüüside tegemise meetodid peaksid vastama konkreetsetes seemneid ja muud paljundusmaterjali käsitlevates õigusaktides nimetatud statistiliste ohtudega seotud nõuetele. Seemnete või muu taimse paljundusmaterjali partii kvaliteet ja sellega seotud statistiline määramatus määratletakse GMOde piirnormide suhtes ning selle alusel, milline on geneetiliselt muundatud DNA koopiate hulga protsent sihttaksonile eriomase DNA koopiate hulga suhtes, mida arvestatakse haploidsete genoomidena.
   2.   Proovide võtmine põllumajanduslikest masskaupadest
   Proovivõtuprotokoll põhineb kaheastmelisel menetlusel, mis võimaldab vajadusel saada hinnanguid GMOde esinemistasemete kohta koos nendega seotud määramatusega, mida väljendatakse standardhälbena, kuid ilma oletuste tegemiseta GMOde võimaliku heterogeensuse kohta.
   Standardhälbe kohta hinnangu andmise võimaldamiseks tuleks võtta koguproov ning saadud analüüsiproovi analüüsida geneetiliselt muundatud materjalide esinemise suhtes. Kui saadud analüüsi tulemus on kehtestatud piirnormi lähedane (väärtusest ± 50 %), siis soovitatakse talletatud üksikproovide analüüsi, et saada teada vastav määramatuse suurus.
   Arvesse tuleks võtta järgmisi dokumente:

               a)

               ISO standard 6644 (2002);

               b)

               ISO standard 13690 (1999);

               c)

               ISO standard 5725 (1994);

               d)

               ISO standard 2859 (1985);

               e)

               ISO standard 542 (1990).

         2.1.   Põllumajanduslike masskaupade partiidest proovide võtmise protokoll
   Proovide võtmine masskaupadest (teravili, seemned) on soovitav läbi viia kooskõlas ISO standardites 6644 ja 13690 kirjeldatud proovivõtu üldpõhimõtete ja meetoditega. Kui proovide võtmine toimub kaupade voost, tuleks määratleda proovide võtmise ajavahemik vastavalt ISO standardile 6644 järgmiselt: kogu mahalaadimise aeg/üksikproovide koguarv. Staatilise proovivõtmise puhul tuleks üksikproovid koguda konkreetsetes proovivõtukohtades. Sellised proovivõtukohad peaksid olema kogu partii ulatuses ühtlaselt jaotatud vastavalt ISO standardis 13690 kirjeldatud põhimõtetele. Üksikproovide või proovivõtukohtade arv (kui võetakse üksikproovid koguproovi ja talletatud üksikproovide loomiseks) määratletakse vastavalt partii suurusele järgmiselt:

               Partii suurus (tonnides)

               Koguproovi suurus (kilogrammides)

               Üksikproovide arv

               ≤ 50

               5

               10

               100

               10

               20

               250

               25

               50

               ≥ 500

               50

               100

         50- kuni 500tonniste partiide puhul peaks koguproovi suurus olema 0,01 % partii kogusuurusest. Alla 50tonniste partiide puhul peaks koguproovi suurus olema 5 kg. Üle 500tonniste partiide puhul peaks koguproovi suurus olema 50 kg. Iga valikusammu (süstemaatiline proovivõtmine) ja proovivõtukoha (staatiline proovivõtmine) puhul tuleks võtta 1kilogrammine üksikproov ning jaotada see kaheks 0,5kilogrammiseks osaks: üht kasutatakse üksikproovina koguproovi loomiseks ja teine säilitatakse talletatud üksikproovina.
   Teraviljast suuremate materjalide (nt puuviljad, risoomid, kartulid) proovivõtmine tuleks läbi viia vastavalt ISO standardile 2859. Õliseemnete proovivõtmine tuleks läbi viia vastavalt ISO standardile 542.
   2.2.   Analüüsiproovide valmistamise protokoll
   Soovitatakse mitmeastmelist protokolli, et minimeerida kulusid ja maksimeerida statistilist usaldusväärsust vastavalt eelnevalt määratletud vastuvõetavustasemetele.
   Alapunkti 2.1 kohaselt kogutud üksikproovid kõigepealt ühendatakse ja segatakse põhjalikult vastavalt ISO standardites 13690 ja 6644 kirjeldatud meetoditele, mille tulemusel saadakse koguproov.
   Koguproovi kasutatakse ISO standardites 13690 ja 6644 kirjeldatud meetodite kohaselt analüüsiproovi loomiseks ning seda analüüsitakse GMOde esinemise suhtes vastavalt V jaos kirjeldatud analüütiliste katsete protokollidele/katsemeetoditele. Juhul kui analüüsi tulemus on kehtestatud piirnormi lähedane (piirnorm on väärtusest ± 50 %), võib olla vajalik hinnang vastava määramatuse kohta (kõnealuse määramatuse hindamise protokolli kirjeldatakse punktis 2.3).
   2.3.   Määramatuse hindamise protokoll
   Kui talletatud üksikproove on 20 või alla selle, nagu väiksemate partiide puhul, tuleks kõiki proove eraldi analüüsida ning teha otsus märgistamise kohta.
   Kui talletatud üksikproove on üle 20, siis tuleks juhuslikkuse alusel valida 20 proovi ja neid eraldi GMOde esinemise suhtes analüüsida. Nendest 20 proovist saadud analüüsitulemusi kasutatakse partii GMOde sisalduse ja sellega seotud määramatuse (mida väljendatakse standardhälbena) hindamiseks. Kui kõnealune 20 proovi analüüsiga seotud määramatus on vastuvõetav, siis ei ole vaja ülejäänud talletatud üksikproovide täiendavat analüüsi. Kui aga kõnealuse määramatuse tase ei ole vastuvõetav, tuleks läbi viia ülejäänud talletatud üksikproovide täiendav analüüs.
   Täiendavate analüüsitavate proovide arv tuleks kindlaks määrata iga üksikjuhtumi puhul eraldi, olenevalt esialgse 20 proovi hindamise alusel saadud määramatuse tasemest.
   Järjestikuline analüüsiprotsess tuleks peatada ühel või mõlemal alljärgneval juhtumil:

               —

               partii hinnanguline GMO sisaldus (analüüsimisel olnud talletatud üksikproovide keskmine GMO sisaldus) on üle või alla kehtestatud piirnormi, mis on väärtusest ± 50 %,

               —

               partii hinnatud GMO sisaldusega seotud määramatus ulatub vastuvõetava tasemeni (± 50 % keskmisest analüüsitulemusest).

         Kui kõik proovid on analüüsitud, tuleks teha otsus märgistamise kohta.
   2.4.   Toiduainete ja sööda partiidest proovide võtmise protokoll
   Proovide võtmine eelnevalt pakitud toiduainetest ja söödast tuleks viia läbi vastavalt ISO standardis 2859 kirjeldatud meetoditele.
   Proovide võtmine eelnevalt pakkimata toiduainetest ja söödast tuleks viia läbi vastavalt alapunktis 2.1 kirjeldatud protokollile.
   V.   ANALÜÜTILISTE KATSETE PROTOKOLLID/KATSEMEETODID
   1.   Määruse (EÜ) nr 1829/2003 alusel loodud ühenduse tugilabor ja Euroopa GMO laboritevõrku siseriiklikult määratud laboratooriumid annavad lisajuhiseid ja -abi käesoleva soovituse reguleerimisalasse kuuluvate analüüside tegemise meetodite osas.
   2.   Laboratooriumidele esitatavad nõuded
   Liikmesriikide laboratooriumid, mis teostavad analüüse vastavalt käesolevale soovitusele, peaksid olema akrediteeritud standardi EN ISO/IEC 17025/1999 kohaselt või sertifitseeritud vastavalt asjakohasele süsteemile ning peaksid korrapäraselt osalema pädevuskontrolli kavades, mida korraldavad või koordineerivad siseriiklikult või rahvusvaheliselt tunnustatud laboratooriumid ja/või siseriiklikud või rahvusvahelised organisatsioonid.
   Käesoleva soovituse kohaselt analüüsimiseks esitatud toiduained tuleks laboratooriumidele esitada kooskõlas direktiivi 93/99/EMÜ artikliga 3.
   Proovide analüütilist uurimist tuleks läbi viia vastavalt Euroopa standardi prEN ISO 24276:2002 eelnõus sätestatud üldistele laboratooriumi- ja menetlusnõuetele.
   3.   Analüüsiproovi ettevalmistamine
   Proovide võtmisel on eesmärgiks saada tüüpiline ja ühtlane laboriproov ilma teisese saastumiseta. Liikmesriigid peaksid kasutama Euroopa standardite prEN ISO 24276:2002 ja prEN ISO 21571:2002 eelnõusid, kus on esitatud strateegiad laboriproovi homogeniseerimise, laboriproovi kontrollprooviks muutmise, kontrollproovi ettevalmistamise ja sihtanalüüdi ekstraheerimise kohta.
   Seemneproovide saamine peaks toimuma vastavalt Rahvusvahelise Seemnekontrolli Assotsiatsiooni (ISTA) rahvusvahelistele seemnekontrolli eeskirjadele. Taimse paljundusmaterjali proovide saamine peaks toimuma vastavalt kaasaegsetele rahvusvahelistele meetoditele, kui sellised meetodid on olemas.
   4.   Analüütilised katsed
   Olemasolevad teaduslikult põhjendatud teadmised ei võimalda üheainsa meetodi abil tuvastada ja kvantifitseerida kõiki GMOsid või GMOdest valmistatud toidu- või söödamaterjali, mille turuleviimine on heaks kiidetud.
   Mitmed katseviisid annavad ilmselt võrdselt usaldusväärseid tulemusi. Need võivad hõlmata üht või mõlemat järgnevast:

               a)

               kvalitatiivsed meetodid, mis võivad olla tekke-, konstrukti- või geneetilise elemendi põhised;

               b)

               kvantitatiivsed meetodid, mis võivad olla tekke-, konstrukti- või geneetilise elemendi põhised.

         GMOde olemasolu kontrollimiseks võib olla asjakohane alustada sõelumismeetodiga. Kui tulemus on positiivne, tuleks kasutada geneetilise konstrukti ja/või transformatsiooni erimeetodeid. Kui turul on mitmeid samasuguse geneetilise konstruktiga GMOsid, on väga soovitav kasutada tekkepõhist meetodit. Kvantitatiivsete analüüside tulemused tuleks väljendada geneetiliselt muundatud DNA koopiate hulga protsendina sihttaksonile eriomase DNA koopiate hulga suhtes, mida arvestatakse haploidsete genoomidena. Võimaluse korral peaksid laboratooriumid kasutama rahvusvaheliselt tunnustatud kriteeriumide kohaselt heakskiidetud meetodit (nt ISO 5725/1994 või IUPACi harmoneeritud protokolli) ning kasutama sertifitseeritud etalonaineid.
   Tunnustatud meetodite, sealhulgas Codex Alimentarius’ele teatatud tunnustatud meetodite ajakohastatud loetelu on esitatud veebisaidil http://biotech.jrc.it.
   5.   Tunnustatud meetodite puudumine
   Kui tekib olukord, kus tunnustatud meetod puudub, näiteks GMOde olemasolu kontrollimiseks, peaksid liikmesriikide laboratooriumid viima läbi laborisisese meetodi kinnitamise vastavalt rahvusvaheliselt tunnustatud kriteeriumidele. Kui analüüsitava põhiaine jaoks puudub tunnustatud meetod, siis on soovitav valida veebisaidi http://biotech.jrc.it andmebaasist meetod, mis on tunnustatud sarnase põhiaine või toormaterjali puhul. Enne meetodi heakskiitmist tuleks meetodi töökindlust vastava põhiaine puhul kontrollida.
   6.   Analüüsitulemuste esitamine ja tõlgendamine
   Kvalitatiivsete meetodite puhul on avastamispiiriks (LOD) analüüdi väikseim kogus, mille kindlaksmääramine on usaldusväärne, võttes arvesse teadaolevat sihttaksoni genoomide koopiate arvu.
   Kvantitatiivsete meetodite puhul on kvantifikatsioonipiiriks (LOQ) analüüdi väikseim kogus, mille kindlaksmääramine on usaldusväärne, võttes arvesse teadaolevat sihttaksoni genoomide koopiate arvu. Kvantitatiivsete analüüside tulemused tuleks väljendada geneetiliselt muundatud DNA koopiate hulgana sihttaksonile eriomase DNA koopiate hulga suhtes, mida arvestatakse haploidsete genoomidena. Kui geneetiliselt muundatud sihtjärjestuse määr on alla kvantifikatsioonipiiri (LOQ), tuleb tulemused väljendada ainult kvalitatiivselt.
   Tulemusi on soovitav tõlgendada vastavalt Euroopa standardi prEN ISO 24276:2002 eelnõus esitatud juhistele.
   VI.   LÕPPSÄTTED
   Proovide võtmise ja tuvastamise meetodeid, sealhulgas asjakohaseid protokolle ja dokumente, tuleks jätkuvalt edasi arendada ja ajakohastada, võttes arvesse muudatusi piirnormides ja väärtuslävedes, mis on kehtestatud määruse (EÜ) nr 1829/2003 artiklites 12, 24 ja 47, direktiivi 2001/18/EÜ artikli 21 lõigetes 2 ja 3 ning teistes ühenduse õigusaktides. Samuti tuleks arvesse võtta määruse (EÜ) nr 1830/2003 artiklis 12 nimetatud aruannet kõnealuse määruse kohaldamise kohta, tehnoloogia edusamme ja rahvusvahelistel foorumitel toimunud arenguid.

      Brüssel, 4. oktoober 2004

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Margot WALLSTRÖM

      (1)  ELT L 268, 18.10.2003, lk 24.

      (2)  EÜT L 106, 17.4.2001, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 1830/2003.

      (3)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1830/2003 artikli 9 lõikele 3 tuleks asjakohane teave GMOde kohta, mis ei ole Euroopa Liidus heaks kiidetud, kanda vajaduse korral keskregistrisse.


Tähtis õiguslik teade

|

52009PC0167

Soovitus: Nõukogu otsus Euroopa 2012. aasta kultuuripealinna kohta  /* KOM/2009/0167 lõplik */

	[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 8.4.2009KOM(2009) 167 lõplikSoovitus:NÕUKOGU OTSUSEuroopa 2012. aasta kultuuripealinna kohtaSELETUSKIRIEuroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 2006. aasta otsuses 1622/2006/EÜ (millega kehtestatakse kultuurisündmusega Euroopa kultuuripealinn seotud ühenduse meede aastateks 2007 kuni 2019)[1] sätestatakse Euroopa kultuuripealinna nimetamise kord. Kooskõlas selle otsuse artikliga 2 nimetatakse alates 2009. aastast Euroopa kultuuripealinnaks kaks linna kahest liikmesriigist otsuse I lisas esitatud kronoloogilise järjestuse alusel.Artikli 14 kohaselt toimub 2012. aasta Euroopa kultuuripealinna nimetamine üleminekusätete alusel järgmiselt.Asjaomane liikmesriik teavitab kandidaatlinna ülesseadmisest Euroopa Parlamenti, nõukogu, komisjoni ja Regioonide Komiteed hiljemalt neli aastat enne kõnealuse kultuurisündmuse kavandatavat algust.Euroopa Komisjon moodustab valikukomisjoni, kes meetme eesmärke ja omadusi arvesse võttes esitab kandidaatide ülesseadmise kohta aruande. Valikukomisjon koosneb sõltumatutest juhtivatest isikutest, kes on kultuuriala asjatundjad. Valikukomisjon edastab aruande Euroopa Komisjonile, Euroopa Parlamendile ja nõukogule.Euroopa Parlament võib edastada komisjonile ülesseadmise kohta oma arvamuse hiljemalt kolm kuud pärast aruande kättesaamist.Nõukogu nimetab valikukomisjoni aruande põhjal koostatud komisjoni soovituse alusel asjaomased linnad ametlikult Euroopa kultuuripealinnadeks selleks aastaks, milleks need on üles seatud.Kooskõlas artikliga 2 ja lisaga on enne 2007. aasta lõppu teatanud kandidaatlinnade ülesseadmisest 2012. aastaks Portugal (linna Guimarães kohta) ning Sloveenia (linna Maribor kohta).Valikukomisjon kogunes 23. aprillil 2008, et ülesseadmised läbi vaadata. Läbivaatamisel kuulati ära kandidaatlinnade esindajad. Valikukomisjon hindas kandidaatlinnade ettepanekuid kultuuripealinna määramiseks kehtestatud kriteeriumide alusel ja palus seejärel asjaomastel linnadel kavad üksikasjalikumalt välja töötada, keskenduda rohkem otsuses 1622/2006/EÜ sätestatud peamistele eesmärkidele ja tegevuse kirjeldustele, sealhulgas kultuuriprogrammidele, millel on linna ja piirkonna suhtes pikaajaline mõju, ning seejärel esitada lõplikud taotlused. Valikukomisjon soovis saada üksikasjalikumad programmid, eelkõige seoses Euroopa tasandi kunstiüritustega[2].Komisjon sai täidetud taotlused kätte 30. septembril 2008 ning uus valikukomisjoni koosolek toimus 5. novembril 2008. Valikukomisjon esitas komisjonile oma aruande 2008. aasta novembri lõpus. Valikukomisjoni palvel edastas komisjon aruande teistele institutsioonidele.Taotluste üldise hindamise alusel on valikukomisjon (tehes mõningaid parandusettepanekuid, mis käsitlesid just Maribori linna esitatud taotlust) kokku leppinud, et Euroopa Liidu institutsioonidele soovitatakse 2012. aasta Euroopa kultuuripealinnadena Guimarãest ja Maribori.Pärast valikukomisjoni aruande saamist edastas Euroopa Parlamendi kultuuri- ja hariduskomisjon 28. jaanuaril 2009 kirja hariduse ja kultuuri peadirektoraadile, et tõsta esile olulisi aspekte 2012. aasta Euroopa kultuuripealinna määramise kohta.Euroopa Komisjon edastab kooskõlas otsuse 1622/2006/EÜ artikliga 14 nõukogule järgneva soovituse linnade Guimarães and Maribor ametliku nimetamise kohta 2012. aasta Euroopa kultuuripealinnadeks.Soovitus:NÕUKOGU OTSUSEuroopa 2012. aasta kultuuripealinna kohtaEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsust 1622/2006/EÜ, millega kehtestatakse kultuurisündmusega „Euroopa kultuuripealinn” seotud ühenduse meede aastateks 2007 kuni 2019,[3] eriti selle artiklit 14,võttes arvesse komisjonile, Euroopa Parlamendile ja nõukogule 2008. aasta novembris otsuse 1622/2006/EÜ artikli 14 lõike 2 kohaselt esitatud valikukomisjoni aruannet,arvestades, et otsuse nr 1622/2006/EÜ artikli 14 lõikes 3 osutatud tingimused on täielikult täidetud,võttes arvesse komisjoni  2009. aasta soovitust,ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE OTSUSE:Artikkel 1Vastavalt otsuse 1622/2006/EÜ artiklile 14 nimetatakse Guimarães ja Maribor 2012. aasta Euroopa kultuuripealinnadeks.Brüssel,Nõukogu nimeleesistuja [1] ELT L 304, 3.11.2006, lk 1.[2] Vt dokumenti „Information about the selection meeting for the European Capital of Culture 2012”, mis saadeti valikukomisjoni koosoleku järel asjaomastele linnadele.[3] ELT L 304, 3.11.2006, lk 1.