title: Nõukogu soovitus, 9. juuli 2019, milles käsitletakse Eesti 2019. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Eesti 2019. aasta stabiilsusprogrammi kohta

text:
               5.9.2019

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 301/30

      NÕUKOGU SOOVITUS,
      9. juuli 2019,
      milles käsitletakse Eesti 2019. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Eesti 2019. aasta stabiilsusprogrammi kohta
      (2019/C 301/06)
      EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
      võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 2,
      võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
      võttes arvesse Euroopa Parlamendi resolutsioone,
      võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
      võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
      võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,
      võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
      võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
      ning arvestades järgmist:

                  (1)

                  Komisjon võttis 21. novembril 2018 vastu iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis tähistab majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2019) algust. Selles võeti nõuetekohaselt arvesse Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni poolt 17. novembril 2017 välja kuulutatud Euroopa sotsiaalõiguste sammast. Euroopa Ülemkogu kiitis 21. märtsil 2019 heaks iga-aastases majanduskasvu analüüsis esitatud prioriteedid. Samuti võttis komisjon 21. novembril 2018 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1176/2011 (2) alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles Eestit ei nimetatud ühe liikmesriigina, kelle olukorda tuleb põhjalikult analüüsida. Samal kuupäeval võttis komisjon vastu ka soovituse euroala majanduspoliitikat käsitleva nõukogu soovituse kohta, mille Euroopa Ülemkogu kiitis heaks 21. märtsil 2019. Nõukogu võttis 9. aprillil 2019 vastu soovituse euroala majanduspoliitika kohta (3) („euroala 2019. aasta soovitus“), milles sätestatakse viis euroala soovitust („euroala soovitused“).

                  (2)

                  Kuna Eesti rahaühik on euro ning majandus- ja rahaliidu riikide majandused on üksteisega tihedalt seotud, peaks Eesti tagama allpool esitatud soovitustes 2 ja 3 kajastuva euroala 2019. aasta soovituse täieliku ja õigeaegse täitmise. Eelkõige aitavad meetmed, mis keskenduvad kindlaksmääratud valdkondade investeeringuga seotud majanduspoliitikale, järgida teist euroala soovitust, mis käsitleb investeeringute toetamist.

                  (3)

                  27. veebruaril 2019 avaldati 2019. aasta aruanne Eesti kohta. Selles hinnati Eesti edusamme nõukogu poolt 13. juulil 2018 vastu võetud riigipõhiste soovituste (4) täitmisel, varasematel aastatel vastu võetud soovituste järelmeetmeid ja Eesti edusamme strateegia „Euroopa 2020“ riiklike eesmärkide suunas liikumisel.

                  (4)

                  Eesti esitas 30. mail 2019 oma 2019. aasta riikliku reformikava ja 30. aprillil 2019 oma 2019. aasta stabiilsusprogrammi.

                  (5)

                  Asjaomaseid riigipõhiseid soovitusi on võetud arvesse Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide 2014.–2020. aasta programmide koostamisel. Nagu on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013 (5) artikliga 23, võib komisjon juhul, kui on vaja toetada asjaomaste nõukogu soovituste rakendamist, nõuda, et liikmesriik vaataks läbi oma partnerluslepingu ja asjaomased programmid ning teeks nende muutmise ettepanekud. Suunistes, kuidas rakendada meetmeid Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide tõhususe sidumiseks usaldusväärse majandusjuhtimisega, esitas komisjon täiendavad üksikasjad selle kohta, kuidas ta kõnealust sätet kavatseb kasutada.

                  (6)

                  Eesti suhtes kohaldatakse praegu stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku osa. 2019. aasta stabiilsusprogramm on koostatud eeldusel, et poliitikat ei muudeta. Programmi kohaselt kujuneb valitsemissektori eelarvepuudujääk, mis 2018. aastal oli 0,6 % sisemajanduse koguproduktist (SKP), järgmiselt: 2019. aastal 0,2 % SKPst, 2020. aastal 0,3 % SKPst ja 2022. aastal 0,7 % SKPst. Ümberarvutatud struktuursest eelarvepositsioonist (6) nähtub, et keskpika perioodi eelarve-eesmärki, milleks on struktuurne eelarvepuudujääk 0,5 % SKPst, ei ole kavas saavutada 2019. aasta stabiilsusprogrammiga hõlmatud perioodi jooksul. Valitsemissektori võla suhe SKPsse peaks vähenema 2022. aastaks 5,3 %-le. Nende eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on optimistlik. Kavandatud eelarvepuudujäägi eesmärkide saavutamiseks vajalikke meetmeid ei ole kindlaks määratud, mis kujutab endast riski tulueeldustele.

                  (7)

                  Pidades silmas komisjoni 2018. aasta sügisprognoosi, milles nähti ette, et eelarvepositsioon on 2019. aastal keskpika perioodi eelarve-eesmärgile lähemal, ja kooskõlas nõutava kohanduse korrigeerimise eeskirjadega, ei tohiks valitsemissektori esmaste netokulude nominaalne kasvumäär ületada 4,9 %, mis vastab 2019. aastal aastasele struktuursele kohandusele 0,3 %. Komisjoni 2019. aasta kevadprognoosi kohaselt on oht, et 2019. aastal kaldutakse sellest nõudest märkimisväärselt kõrvale.

                  (8)

                  Võttes arvesse, et Eesti prognoositav SKP lõhe on 2020. aastal 2,7 % SKPst ja prognoositav SKP kasv jääb allapoole hinnangulist potentsiaalset kasvumäära, ei tohiks valitsemissektori esmaste netokulude nominaalne kasvumäär 2020. aastal ületada 4,1 %, mis vastab struktuursele kohandusele 0,6 % SKPst, mis tuleneb stabiilsuse ja kasvu pakti raames ühiselt kokku lepitud eelarvekohanduste maatriksist. Komisjoni 2019. aasta kevadprognoosi kohaselt ja eeldusel, et poliitikat ei muudeta, on oht, et 2020. aastal kaldutakse sellest nõudest märkimisväärselt kõrvale. Üldiselt on nõukogu seisukohal, et 2019. aastal tuleks võtta stabiilsuse ja kasvu pakti nõuete täitmiseks vajalikke meetmeid.

                  (9)

                  Rahapesu tõkestamine on suurte rahapesuskandaalide taustal muutunud Eesti jaoks prioriteediks. Eesti on tugevdanud oma rahapesuvastast raamistikku ja mitteresidentide hoiuste osakaal Eesti pangandussektoris on märkimisväärselt vähenenud. Siiski on veel probleeme. Kuigi Eesti valitsus kehtestas täiendavad meetmed ja suunised selle kohta, kuidas rahapesu tõkestamist veelgi tugevdada, ei ole Riigikogu veel vastu võtnud seadusandlikku algatust, mille eesmärk on suurendada rahapesuvastase järelevalve suutlikkust. Kui need meetmed vastu võetakse, tuleks pöörata tähelepanu nende tulemuslikule rakendamisele.

                  (10)

                  Oskuste nappus ja nende tööturu vajadustele mittevastavus on äriinvesteeringute peamised takistused ja see pärsib tootlikkuse kasvu. Viimastel aastatel on Eesti viinud ellu ulatuslikud reformid, kuid tööturu suundumused ja tööealise elanikkonna vähenemine kujutavad endast haridus- ja koolitussüsteemile pikaajalisi probleeme. Nende probleemide hulka kuuluvad haridussüsteemist varakult lahkunud noorte jätkuvalt suur osakaal, koolivõrgustiku puudulik ümberkorraldamine, kõrghariduse ning kutsehariduse ja -õppe ebapiisav vastavus tööturu vajadustele ning õpetajate vananemisega ja selle elukutse vähese atraktiivsusega seotud probleemid. Kuigi täiskasvanuõppes osalemine on paranemas, ei toimu töötajate täiendus- ja ümberõpe piisavalt kiiresti, et hoida sammu tööturu suundumustega. Kindlaks tehtud vajalike oskuste nappuse keskmes on ebapiisav innovatsioonisuutlikkus. Hoolimata info- ja kommunikatsioonitehnoloogia spetsialistide suurest osakaalust, pakuvad ettevõtted vähe digitaaloskuste koolitusi. Haridus- ja koolitussüsteemi viimine paremasse kooskõlla tööturu vajadustega, sealhulgas karjäärinõustamisesse investeerimise, haridussüsteemist varakult lahkumise vähendamise ja oskuste vajaduste parema prognoosimise kaudu, aitaks tagada, et inimestel oleksid vajalikud oskused. Lisaks aitaks haridus- ja koolitussüsteemi suutlikkust suurendada õpetajate töötingimuste ja õpetamise kvaliteedi parandamine ning sellise hariduspoliitika edendamine, mis võtab arvesse demograafilisi ja majanduslikke suundumusi.

                  (11)

                  Olukorra paranemisest hoolimata on vaesus, sotsiaalne tõrjutus ja sissetulekute ebavõrdsus endiselt suured, eriti eakamate hulgas. 2017. aastal oli ligikaudu 42 % 65aastastest ja vanematest inimestest vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse ohus, võrreldes liidu keskmisega, mis on 15 %. Sotsiaalhüvitised ei ole vaesuse vähendamisel endiselt tõhusad ja sotsiaalne turvavõrk on nõrk. Kvaliteetsete ja taskukohaste sotsiaalteenuste pakkumist takistab tervishoiu- ja sotsiaalhoolekandeteenuste vähene koordineerimine ning omavalitsuste väga erinev suutlikkus teha kindlaks sotsiaalteenuste vajadused ja neid teenuseid pakkuda. Lisaks peavad inimesed katma suure osa ametiasutuste osutatavate teenuste kuludest. Eesti avaliku sektori kulutused pikaajalisele hooldusele olid alla poole liidu keskmisest (0,6 % SKPst võrreldes 1,6 %ga SKPst 2016. aastal). Mitteametlike hooldajate koormuse leevendamiseks ei ole kehtestatud ennetavaid meetmeid ega tugisüsteemi. Rahuldamata ravivajadusega inimeste osakaal on endiselt üks liidu suuremaid (11,7 %), mis osutab tervishoiu kättesaadavuse ja tervishoiusüsteemi tulemuslikkusega seotud probleemidele. Need probleemid osutavad vajadusele pakkuda integreeritud viisil taskukohaseid ja kvaliteetseid sotsiaal- ja tervishoiuteenuseid ning töötada välja terviklik pikaajalise hoolduse raamistik. Kaasavat majanduskasvu edendaksid investeeringud, mis toetavad sotsiaalset kaasatust, sealhulgas sotsiaaltaristuid.

                  (12)

                  Sooline palgalõhe oli 2017. aastal endiselt üks liidu suuremaid (25,6 %) ja pisut suurem kui eelmisel aastal. Lisaks on lapsevanemaks olemise mõju naiste tööhõivele oluliselt üle liidu keskmise (vastavalt 25,2 % ja 9,0 %). Pika vanemapuhkuse tõttu edeneb naiste karjäär sageli aeglasemalt. Kuigi naiste haridustase on meeste omast kõrgem, töötavad naised enamasti väiksema palgaga majandussektorites ja kutsealadel. Hiljutised meetmed suurendasid vanemapuhkuse ja -hüvitise süsteemi paindlikkust, et hõlbustada lapsevanemate naasmist tööturule. Lapsehoiuteenuste kasutamine on paranemas. Selliste teguritega nagu majandustegevus, elukutse, vanus, töökogemus või tööaeg on põhjendatav vaid osa soolisest palgalõhest ning seletamatu palgalõhe on 20 % (liidu keskmine on 11,5 %). Sellise suure soolise palgalõhe põhjuseid võiks aidata paremini mõista tasustamise läbipaistvus. Jätkuv investeerimine lapsehoidu ja aktiivsetesse tööturumeetmetesse soodustaks naiste tööhõivet. Lisaks on laiemas kontekstis jätkuvalt oluline sotsiaalpartnerite kaasamine ja nende suutlikkuse suurendamine.

                  (13)

                  Eesti kui hõredalt asustatud äärealariigi puhul on hästi toimiv ja ühendatud transpordisüsteem majandustegevuse ja ekspordi seisukohast esmatähtis. Eesti transporditaristu puhul on probleeme ühenduvuse ja säästlikkusega. Raudteetransport ja ühendveod on endiselt vähe arenenud. Lisaks on maanteetranspordist tulenev kasvuhoonegaaside heide viimase viie aasta jooksul suurenenud. Edasised uuenduslikud ja säästlikud lahendused võivad aidata lahendada liiklusummikute ja ühistranspordiga seotud probleeme. Eesti elektrisüsteemi sünkroniseerimine Euroopa mandriosa võrguga on esmatähtis, et tagada elektrienergia varustuskindlus kogu Läänemere piirkonnas. Taristuinvesteeringud aitaksid parandada Eesti ettevõtete konkurentsivõimet.

                  (14)

                  Kuna teadus- ja arendustegevuse investeeringute tase on madal, eriti erasektoris, on Eesti tootlikkus maha jäänud. Kuigi avaliku sektori kulutused teadus- ja arendustegevusele olid 2017. aastal pisut alla liidu keskmise, oli äriinvesteeringute maht üksnes 0,61 % SKPst, mis on ligikaudu pool liidu keskmisest. Enda hinnangul teadus- ja innovatsioonitegevusega tegelevate ettevõtjate osakaal on väike, eelkõige väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate hulgas. Teadus- ja arendustegevusega mitteseotud innovatsioonikulutused on vähenemas ning teadusasutuste ja ettevõtjate koostöö on puudulik. Mõned nendest teguritest pärsivad riigi innovatsiooni tulemuslikkust ja tootlikkust. Sihipärasemad investeeringud teadus- ja arendustegevusse ning innovatsiooni, sealhulgas ettevõtjate digitaliseerimisse ja automatiseerimisse, suurendaksid Eesti tootlikkust ja konkurentsivõimet. Sama aitaks teha uurimisteemade parem prioriseerimine majanduse jaoks olulistes valdkondades. Eesti ametiasutused on välja töötanud ja rakendanud mitu meedet, et kõrvaldada puudused teadus- ja innovatsioonisüsteemis, kuid nende mõju on seni olnud piiratud.

                  (15)

                  Endiselt on probleeme ressursi- ja energiatõhususe valdkonnas. Eesti ökoinnovatsioonitulemused ei kajasta täielikult riigi potentsiaali ning Eesti ökoinnovatsiooni koondnäitaja 60 on liidu keskmisest 40 % madalam. Hoolimata mõningatest viimaste aastate edusammudest on Eesti näitajad ressursitootlikkuse vallas ligikaudu kolm korda nõrgemad kui liidu keskmine ning vahe ülejäänud liiduga on suurenemas. Ainult väike osa Eesti väikestest ja keskmise suurusega ettevõtjatest astub samme oma ressursitõhususe ja keskkonnasõbralikkuse parandamiseks. Lisaks on majandus väga energiamahukas ning energiatarbimise tase on oluliselt üle liidu keskmise. Kõik Eesti piirkonnad on ressursi- ja energiatõhususe parandamisel maha jäänud. Taastuvenergia osakaal transpordisektoris oli 2017. aastal 0,4 %, millega Eesti jäi oluliselt alla oma riiklikule eesmärgile 10 %. Ressursi- ja energiatõhususe edendamine, eelkõige ehitussektoris, ja ringmajanduse toetamine, sealhulgas investeeringute suurendamise kaudu, aitaks veelgi kaasa konkurentsivõimelisema ja jätkusuutlikuma majanduse kujundamisele.

                  (16)

                  Maksejõuetusmenetlus kestab Eestis umbes kolm aastat ja sissenõudmismäär on pisut üle 40 %. See hoiab tööjõudu ja rahalisi vahendeid kinni vähetootlikes ettevõtjates. See vähendab motivatsiooni investeerida ettevõtjatesse ja pakkuda neile rahastamist. Maksejõuetusraamistiku reformimine oleks oluline, et lühendada maksejõuetusmenetluste kestust ja suurendada võlausaldajate jaoks sissenõudmismäära. Eelkõige võiks see hõlmata maksejõuetuseelsete ja -järgsete restruktureerimismenetluste kasutamise soodustamist ning ettevõtjate jupikaupa likvideerimise vältimist.

                  (17)

                  Liidu vahendite kavandamine ajavahemikuks 2021–2027 võib aidata kõrvaldada mõningad soovitustes nimetatud puudused, eelkõige 2019. aasta riigiaruande D lisas käsitletud valdkondades. See võimaldaks Eestil kõnealuseid vahendeid asjaomaste sektorite puhul võimalikult hästi ära kasutada, võttes arvesse piirkondlikke erinevusi.

                  (18)

                  Komisjon on Euroopa poolaasta (2019) raames Eesti majanduspoliitikat põhjalikult analüüsinud ja avaldanud selle tulemused 2019. aasta riigiaruandes. Ta on hinnanud ka 2019. aasta stabiilsusprogrammi, 2019. aasta riiklikku reformikava ja varasematel aastatel Eestile esitatud soovituste järelmeetmeid. Komisjon ei ole arvesse võtnud mitte üksnes nende asjakohasust Eesti eelarve- ja sotsiaalmajanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, vaid ka vastavust liidu õigusnormidele ja suunistele, pidades silmas vajadust tugevdada liidu üldist majandusjuhtimist, andes riigi tulevastesse otsustesse liidu tasandi panuse.

                  (19)

                  Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu 2019. aasta stabiilsusprogrammi läbi vaadanud ja tema arvamus (7) kajastub eelkõige allpool esitatud soovituses 1,

            SOOVITAB Eestil võtta 2019. ja 2020. aastal järgmisi meetmeid:

         1.

            Tagada, et valitsemissektori esmaste netokulude nominaalne kasvumäär ei ületa 2020. aastal 4,1 %, mis vastab aastasele struktuursele kohandusele 0,6 % SKPst. Tagada rahapesuvastase raamistiku tulemuslik järelevalve ja jõustamine.

         2.

            Tegeleda oskuste nappuse probleemiga ja edendada innovatsiooni, parandades haridus- ja koolitussüsteemi suutlikkust ja vastavust tööturu vajadustele. Parandada sotsiaalse turvavõrgu piisavust ning juurdepääsu taskukohastele ja integreeritud sotsiaalteenustele. Võtta meetmeid soolise palgalõhe vähendamiseks, sealhulgas palkade läbipaistvuse suurendamise kaudu.

         3.

            Keskenduda investeeringutega seotud majanduspoliitikas säästvale transpordi- ja energiataristule, sealhulgas ühendused, teadusuuringute ja innovatsiooni edendamisele ning ressursi- ja energiatõhususele, võttes arvesse piirkondlikke erinevusi.

         Brüssel, 9. juuli 2019

               Nõukogu nimel

               eesistuja

            M. LINTILÄ

         (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

         (2)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrus (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta (ELT L 306, 23.11.2011, lk 25).

         (3)  ELT C 136, 12.4.2019, lk 1.

         (4)  ELT C 320, 10.9.2018, lk 24.

         (5)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 320).

         (6)  Tsükliliselt kohandatud eelarvepositsioon, milles ei ole arvesse võetud ühekordseid ja ajutisi meetmeid ning mille komisjon on ümber arvutanud ühiselt kokku lepitud metoodika kohaselt.

         (7)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikele 2.


title: Nõukogu soovitus, 9. juuli 2019, milles käsitletakse Leedu 2019. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Leedu 2019. aasta stabiilsusprogrammi kohta

text:
               5.9.2019

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 301/91

      NÕUKOGU SOOVITUS,
      9. juuli 2019,
      milles käsitletakse Leedu 2019. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Leedu 2019. aasta stabiilsusprogrammi kohta
      (2019/C 301/15)
      EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
      võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 2,
      võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
      võttes arvesse Euroopa Parlamendi resolutsioone,
      võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
      võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
      võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,
      võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
      võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
      ning arvestades järgmist:

                  (1)

                  Komisjon võttis 21. novembril 2018 vastu iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis tähistab majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2019) algust. Selles võeti nõuetekohaselt arvesse Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni poolt 17. novembril 2017 välja kuulutatud Euroopa sotsiaalõiguste sammast. Euroopa Ülemkogu kiitis 21. märtsil 2019 heaks iga-aastases majanduskasvu analüüsis esitatud prioriteedid. Samuti võttis komisjon 21. novembril 2018 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1176/2011 (2) alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles Leedut ei nimetatud ühe liikmesriigina, kelle olukorda tuleb põhjalikult analüüsida. Samal kuupäeval võttis komisjon vastu ka soovituse euroala majanduspoliitikat käsitleva nõukogu soovituse kohta, mille Euroopa Ülemkogu kiitis heaks 21. märtsil 2019. Nõukogu võttis 9. aprillil 2019 vastu soovituse euroala majanduspoliitika kohta (3) („euroala 2019. aasta soovitus“), milles esitatakse viis euroala soovitust („euroala soovitused“).

                  (2)

                  Kuna Leedu rahaühik on euro ning majandus- ja rahaliidu riikide majandused on üksteisega tihedalt seotud, peaks Leedu tagama allpool esitatud soovitustes 2 ja 3 kajastuva euroala 2019. aasta soovituse täieliku ja õigeaegse täitmise. Investeerimisega seotud meetmed aitavad eelkõige järgida teist euroala soovitust, mis käsitleb investeeringute toetamist, ning haridusalased meetmed aitavad järgida kolmandat euroala soovitust tööturu toimimise kohta.

                  (3)

                  2019. aasta aruanne Leedu kohta avaldati 27. veebruaril 2019. Selles hinnati Leedu edusamme nõukogu poolt 13. juulil 2018 vastu võetud riigipõhiste soovituste (4) täitmisel, varasematel aastatel vastu võetud riigipõhiste soovituste järelmeetmeid ja Leedu edusamme strateegia „Euroopa 2020“ riiklike eesmärkide suunas liikumisel.

                  (4)

                  Leedu esitas 10. mail 2019 oma 2019. aasta riikliku reformikava ja 30. aprillil 2019 oma 2019. aasta stabiilsusprogrammi. Selleks et võtta arvesse kõnealuste dokumentide omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.

                  (5)

                  Asjaomaseid riigipõhiseid soovitusi on võetud arvesse Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide 2014.–2020. aasta programmide koostamisel. Nagu on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013 (5) artikliga 23, võib komisjon juhul, kui on vaja toetada asjaomaste nõukogu soovituste rakendamist, nõuda, et liikmesriik vaataks läbi oma partnerluslepingu ja asjaomased programmid ning teeks nende muutmise ettepanekud. Suunistes, kuidas rakendada meetmeid Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide tõhususe sidumiseks usaldusväärse majandusjuhtimisega, esitas komisjon täiendavad üksikasjad selle kohta, kuidas ta kõnealust sätet kavatseb kasutada.

                  (6)

                  Leedu suhtes kohaldatakse praegu stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku osa. 2019. aasta stabiilsusprogrammi kohaselt kavatseb valitsus saavutada 2019. aastal nominaalse eelarveülejäägi 0,4 % sisemajanduse koguproduktist (SKP) ja 2020. aastal 0,2 % SKPst, ning seejärel prognoositakse selle vähenemist 0,1 %ni SKPst 2021. aastal. Ümberarvutatud struktuursest eelarvepositsioonist (6) ilmneb, et keskpika perioodi eelarve-eesmärki, milleks on struktuurne eelarvepuudujääk 1 % SKPst, ületatakse kogu programmiperioodi kestel. 2017. aastal võimaldati Leedule ka ajutist kõrvalekaldumist seoses struktuurireformide rakendamisega. Seda kõrvalekaldumist pikendatakse kolmeks aastaks. 2019. aasta stabiilsusprogrammi kohaselt peaks valitsemissektori võla suhe SKPsse langema 34,2 %-lt 2018. aastal 32,9 %-le SKPst 2022. aastal. Nende eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on usutav. Samal ajal ei ole piisavalt täpselt kirjeldatud meetmeid, mida on vaja kavandatud eelarveülejäägi eesmärkide saavutamiseks pärast 2020. aastat. Komisjoni 2019. aasta kevadprognoosi põhjal peaks struktuurne eelarvepositsioon olema 2019. aastal puudujäägis 1 % SKPst ja 2020. aastal 0,9 % SKPst, mis on kooskõlas keskpika perioodi eelarve-eesmärgiga. Samal ajal tuleks lühikeses ja keskpikas perspektiivis hoolikalt jälgida kulude kasvu, võttes ennekõike arvesse võimalikke tulevasi ohte tulude stabiilsusele. Üldiselt on nõukogu seisukohal, et Leedu ilmselt täidab 2019. ja 2020. aastal stabiilsuse ja kasvu pakti nõuded.

                  (7)

                  2018. aasta juunis võttis valitsus vastu mitu õigusakti, et rakendada kuuest struktuurireformist koosnev ulatuslik pakett, mis hõlmab tähtsaid valdkondi, nagu haridus, tervishoid, maksundus, mitteametlik majandus, pensionid ja innovatsioon.

                  (8)

                  Leedu on jätkanud meetmete rakendamist varimajanduse tõkestamiseks ja maksukuulekuse parandamiseks. Ehkki neil meetmetel on olnud julgustavad tulemused, on maksukuulekuse üldine tase endiselt madal. Leedu käibemaksulõhe on endiselt üks liidu suurimaid. Maksukuulekuse edasine suurendamine aitaks suurendada tulusid ja muuta maksusüsteemi õiglasemaks. Meetmeid maksubaasi laiendamiseks majanduskasvu vähem pärssivatele allikatele ei ole võetud. Keskkonna- ja omandimaksude tase on allpool liidu keskmist ning muudatusi ei ole ette näha autode maksustamises ega maanteemaksus eraisikutele.

                  (9)

                  Alates 2018. aastast on pensionid seotud palgafondi kasvuga. Prognooside kohaselt vähendab see avaliku sektori pensionikulusid 6,9 %-lt SKPst 2016. aastal 5,2 %-le 2070. aastal. Tööhõive eeldatava languse tõttu peaks pensionide piisavus aga vähenema, kuna pensionihüvitiste suurenemine ei suuda palgatõusuga sammu pidada. Leedu pensionihüvitise suhtarv, mis väljendab keskmist pensioni keskmise palga kaudu ning on juba praegu üks väiksemaid liidus, väheneb eelduste kohaselt järk-järgult veelgi. Kehtivates õigusaktides on sätestatud, et kui hüvitise suhtarv väheneb, peab valitsus välja pakkuma parandusmeetmeid. Kuna selliste meetmete täpne iseloom ja ajakava ei ole selged, siis ei ole neid ka rahvastiku vananemise aruande prognoosides arvesse võetud. Siiski kujutavad need endast riski riigi rahanduse jätkusuutlikkusele. Kui kulude ja tulude suhe tervikuna püsiks muutumatuna kuni aastani 2070, suureneksid pensionikulutused 7 %ni SKPst, selle asemel et väheneda prognoosi kohaselt 5,2 %ni. Seega ei ole kindel, kuidas pensionialaseid õigusakte tegelikkuses rakendatakse ning millised võivad olla selle tagajärjed eelarve jätkusuutlikkusele ja pensionide piisavusele pikema aja vältel.

                  (10)

                  Leedu peamised probleemid, mis vähendavad tema kaasava majanduskasvu väljavaateid, on endiselt vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste suur osakaal ja sissetulekute suur ebavõrdsus. Hoolimata jätkuvast majanduskasvust, on paljud Leedu ühiskonna liikmed (nt eakad, puuetega inimesed, lapsed, üksikvanemaga leibkonnad ja töötud) eriti suures vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse ohus. Ehkki sotsiaalne turvavõrk on viimastel aastatel paranenud, on Leedu maksu- ja hüvitiste süsteemi üldine korrigeeriv mõju ning sotsiaalkaitsekulutuste osakaal SKPst jätkuvalt üks liidu väiksemaid. Suure vaesuse ja sissetulekute ebavõrdsuse vähendamiseks on alustatud meetmete võtmist, nagu „minimaalsetele tarbimisvajadustele vastava summa“ kasutuselevõtt, üldise lapsetoetuse suurendamine ja vanaduspensionide indekseerimine. Suure vaesuse ja ebavõrdsuse püsimine näitab aga, et liikmesriigil on veel pikk tee sotsiaalkaitseks liidu keskmise tasemeni jõudmiseks ning et vaja on investeeringuid sotsiaalse tõrjutuse vähendamiseks. Haavatavate elanikkonnarühmade aktiivse kaasamise strateegiad on tulemuslikumad, kui neid kombineerida miinimumsissetuleku ja pensioniskeemide parema piisavuse, tööturu aktiveerimise ning sotsiaalteenuste tõhusama osutamisega, mis hõlmab lapsehoidu ja sotsiaaleluruume.

                  (11)

                  Tööturuolukord on pingestunud nii majanduskasvu kui ka negatiivse demograafilise arengu, sh väljarände tõttu. Tööealise elanikkonna kahanemise mõju leevendamiseks on tarvis investeerida inimkapitali ja kõikide paremasse juurdepääsu tööturule. Võttes arvesse pidevat oskuste nappust ja oskuste vajadustele mittevastavust, peab Leedu kiirendama reforme kõigi haridustasemete kvaliteedi ja tõhususe parandamiseks ning tagama võrdse juurdepääsu kvaliteetsele ja kaasavale haridusele ja koolitusele. Rahvaarvu kahanemine on pannud koolivõrgustiku surve alla. Demograafilised muutused nõuavad strateegiaid juurdepääsu säilitamiseks kvaliteetsele haridusele ning samal ajal koolivõrgustiku tõhususe tagamiseks ja koolide liitmisest mõjutatud õpetajate toetamiseks. Samuti tuleb teha suuri jõupingutusi selleks, et tugevdada kõrgharidussüsteemi, mis hõlmab enam kui 40 riiklikku ja eraomanduses olevat kõrgkooli ja kolledžit. Kutsehariduse ja koolituse pakkujad peavad ajakohastama oma õppekavu ning suutma paremini reageerida kohaliku ja piirkondliku tööturu vajadustele. Tulemuslikud ja hõlpsasti kättesaadavad täiskasvanuhariduse, ümberõppe ja oskuste täiendamise meetmed koos sotsiaalteenuste osutamisega võiksid kaasata tööturule rohkem inimesi. Täiskasvanuhariduses osalemise tase on madal – 2018. aastal oli see 6,6 %, mis on tublisti allpool liidu keskmist 11,1 %. Leedu majandus võiks saada kasu investeeringutest oskuste, sh digioskuste täiendamisse, innovatsiooni ja ebasoodsas olukorras olevate inimeste (näiteks puuetega inimesed ning eakad, töötud või mitteaktiivsed täiskasvanud) tööturule integreerimisse. Laiemas kontekstis on tähtis suurendada sotsiaalpartnerite suutlikkust, et soodustada nende osalust.

                  (12)

                  Jätkuvalt on probleemideks kehvad tervisenäitajad ja investeeringute vähesus tervishoiusektoris. Vahendite kasutamist oleks võimalik tunduvalt ratsionaalsemaks muuta, kasutades statsionaarse ravi asemel veelgi enam ambulatoorset ravi. Endiselt kasutatakse palju haiglateenuseid, mis tähendab kõrget krooniliste haigete haiglasse võtmise määra, millele lisandub suhteliselt madal voodikohtade täitumuse määr. Haiglaressursside kasutamise täiendav ratsionaliseerimine koos sihtotstarbeliste investeeringutega esmatasandi tervishoiuteenuste tugevdamiseks, sealhulgas tööjõu valdkonnas, on vajalik selleks, et suurendada tõhusust ja parandada tervisenäitajaid. Kehvade tervisenäitajate üks peamisi põhjusi on hoolduse kvaliteet. Hoolduse kvaliteedi parandamise meetmed on hajusad – akrediteerimist kohtab esmatasandi tervishoius väga harva ja akrediteerimissüsteemi rakendamine haiglates on puudulik. Eriti suur puudus on investeeringutest haiguste ennetamise meetmetesse. Peale selle puudub kohalikul tasandil võetavate haiguste ennetamise meetmete puhul terviklik nägemus ja neid kammitseb süsteemse koostöö puudumine tervishoiuametite ja esmatasandi hoolduse vahel. Lisaks avaldavad piiratud tervishoiukulutused koos suhteliselt levinud mitteametlikult maksmise ja suure omaosalusega negatiivset mõju võrdsele juurdepääsule tervishoiuteenustele.

                  (13)

                  Korruptsioonivastases võitluses on võetud mõningaid meetmeid, kuid ikka veel puudub huvide deklaratsioonide ühisregister. 2018. aastal võeti vastu rikkumisest teatajate kaitse seaduse rakendusaktid ja kõne all on uus seadus lobitöö reguleerimiseks. Tervishoiusüsteemi korruptsiooni tõkestamisel esineb jätkuvalt eiramisi.

                  (14)

                  Osakaaluna SKPst jääb investeerimine Leedus alla nii liidu keskmisele kui ka teistele Balti riikidele. Leedu ettevõtjate innovatsioonitase ja tehnoloogia kasutussuutlikkus on piiratud. Suuri investeeringuid on vaja teadusuuringutesse ja innovatsiooni, eelkõige erasektoris. See kasvataks tootlikkust, mis viimase aja elavnemisest hoolimata on tublisti allpool liidu keskmist taset. IKT-spetsialistide puudus viitab vajadusele investeerida digioskustesse, mis toetavad konkurentsivõimet, innovatsiooni ja tehnoloogia kasutussuutlikkust Leedus ning soodustavad üleminekut senisest teadmistepõhisemale ja suurema lisandväärtusega majandusele.

                  (15)

                  Majandus on suhteliselt ressursimahukas ning sõltub suuresti energia- ja tooraineimpordist. Ressursitootlikkus on väike, kuid energiatarbimine suur, eriti eluaseme- ja transpordisektoris. Suuremad investeeringud energiatõhususse, eeskätt ehitussektoris, ja taastuvatel energiaallikatel põhinev energiatootmine aitaks majandust rohelisemaks muuta ja juhtida seda jätkusuutlikuma kasvu teele, vähendades ühtlasi sõltuvust energiaimpordist.

                  (16)

                  Leedus on endiselt probleemiks piiratud rahvusvaheline ligipääsetavus raudtee-, maantee-, mere- ja õhutranspordi kaudu ja riik vajab täiendavat lõimimist ülejäänud Euroopaga. Paremad transpordiühendused suurendaksid majanduse tootlikkust ja võimaldaksid kasutada täiel määral siseturu eeliseid. Transpordivaldkonna toimivus on liidu keskmisest kaugel maas, kui arvestada TEN-T maantee- ja raudteevõrke, teadusuuringutesse ja innovatsiooni tehtud investeeringuid transpordisektoris, jätkusuutlikkuse aspekte ja liiklusohutust. Raudteeliikluses domineerivad ida-lääne-suunalised veod, põhja-lõuna suuna väljaarendamine on seni puudulik. Seetõttu on vaja suuri investeeringuid, et arendada välja jätkusuutlik, kliimamuutustele vastupanuvõimeline, nutikas, turvaline ja mitmeliigiline TEN-T võrgustik, teha see juurdepääsetavaks ning edendada säästvat linnalist liikumiskeskkonda. Lisaks on maanteetranspordist tulenev kasvuhoonegaaside heide viimase viie aasta jooksul oluliselt suurenenud. Leedu elektrisüsteemi sünkroniseerimine Euroopa mandriosa võrguga on esmatähtis, et tagada elektrienergia varustuskindlus kogu Läänemere piirkonnas.

                  (17)

                  Piirkondlikud erinevused on Leedus suuremad kui liidus keskmiselt ja viimase kahekümne aasta jooksul on need veelgi suurenenud. Leedu kiirest majanduslikust lähenemisest saadav kasu on keskendunud peamiselt kahte suurlinna. Valdavalt maapiirkondades, mis hõlmavad suuremat osa riigi pindalast ja kus elab ligi 55 % elanikkonnast, leiab aset kiire rahvastikukadu, mida võimendab raskenev juurdepääs kvaliteetsetele avalikele teenustele. Leedu suured sotsiaal-majanduslikud erinevused näitavad, et teatavates piirkondades on selgeid investeerimisvajadusi. Samuti esineb Leedus raskusi seoses naaberpiirkondade vaheliste ühendustega, kaasa arvatud transpordi- ja digitaalsed ühendused.

                  (18)

                  Avaliku sektori investeeringute tõhususe parandamiseks ajakohastasid Leedu ametiasutused riigieelarvest rahastatavate investeerimisprojektide ettevalmistamise ja valimise eeskirju. Alates 2018. aastast tuleks kõigile uutele investeerimisprojektidele teha kulude-tulude analüüs ja need peaksid vastama täiendavatele valikukriteeriumidele. Esimese sammuna on see küll tähtis, kuid selleks, et avaliku sektori investeeringud aitaksid maksimaalselt suurendada pikaajalist kasvupotentsiaali ja vähendada kasvavaid piirkondlikke erinevusi, on tarvis enamat. Ametiasutused on teinud algust riigieelarve süsteemi läbivaatamisega, et pikendada eelarvestamise perioodi ning tugevdada sidet kulutuste ja üldiste majanduslike eesmärkide vahel. Väga tähtis on tagada, et uus strateegiliste investeeringute kavandamise süsteem oleks kasutusvalmis 2021.–2023. aasta eelarve koostamise protsessi ajaks ja liidu uue rahastamistsükli alguseks 2021. aastal.

                  (19)

                  Leedul puudub ühtne teadusuuringute ja innovatsiooni strateegia. Olukorda iseloomustab killustunud poliitika ja arvukad toetuskavad, mille vahel puudub sünergia. Riigis on mitu rakendusametit, millel puudub kooskõlastatud lähenemisviis teadus- ja innovatsioonipoliitika meetmete kogumi toetamiseks, ja sellele lisandub keerukas juhtimiskord, mis näib piiravat kasutajate juurdepääsu olemasolevatele vahenditele. Selline olukord on eriti kahjulik ettevõtjate ja teadusasutuste vahelisele koostööle ning takistab innovatsiooni. Majandus- ja innovatsiooniministeeriumi ning haridus- ja teadusministeeriumi vaheline uus tööjaotus teadus- ja innovatsioonipoliitika valdkonnas ei ole veel viinud sidusa poliitikaraamistiku ja koostoimeliste toetuskavadeni, mida potentsiaalsed toetusesaajad ühtse kontaktpunkti kaudu võiksid kasutada.

                  (20)

                  Liidu vahendite kavandamine ajavahemikuks 2021–2027 võib aidata kõrvaldada mõningaid soovitustes nimetatud puudusi, eelkõige 2019. aasta riigiaruande D lisas käsitletud valdkondades. See võimaldaks Leedul kõnealuseid vahendeid kindlaks määratud sektorite puhul võimalikult hästi ära kasutada, võttes arvesse piirkondlikke erinevusi.

                  (21)

                  Komisjon on Euroopa poolaasta (2019) raames Leedu majanduspoliitikat põhjalikult analüüsinud ja avaldanud selle tulemused 2019. aasta riigiaruandes. Ta on hinnanud ka 2019. aasta stabiilsusprogrammi, 2019. aasta riiklikku reformikava ja Leedule eelmistel aastatel esitatud soovituste järelmeetmeid. Komisjon ei ole arvesse võtnud mitte üksnes nende asjakohasust Leedu eelarve- ja sotsiaalmajanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, vaid ka vastavust liidu õigusnormidele ja suunistele, pidades silmas vajadust tugevdada liidu üldist majandusjuhtimist, andes riigi tulevastesse otsustesse liidu tasandi panuse.

                  (22)

                  Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu 2019. aasta stabiilsusprogrammi läbi vaadanud ja on arvamusel, (7) et Leedu täidab eelduste kohaselt stabiilsuse ja kasvu pakti nõudeid.

            SOOVITAB Leedul võtta 2019. ja 2020. aastal järgmisi meetmeid.

         1.

            Parandada maksukuulekust ja laiendada maksubaasi majanduskasvu vähem pärssivatele allikatele. Vähendada sissetulekute ebavõrdsust, vaesust ja sotsiaalset tõrjutust, muu hulgas maksu- ja hüvitiste süsteemi täiustamise teel.

         2.

            Parandada iga tasandi hariduse ja koolituse, sealhulgas täiskasvanuõppe kvaliteeti ja tõhusust. Parandada tervishoiuteenuste kvaliteeti, taskukohasust ja tõhusust.

         3.

            Keskenduda investeeringutega seotud majanduspoliitikas innovatsioonile, energia- ja ressursitõhususele, säästvale transpordile ja energiaühendustele, võttes arvesse piirkondlikke erinevusi. Stimuleerida tootlikkuse kasvu, parandades avaliku sektori investeeringute tõhusust. Töötada välja sidus poliitikaraamistik ettevõtjate ja teadusasutuste vahelise koostöö toetamiseks ning koondada teadusuuringute ja innovatsiooni rakendamisega tegelevaid asutusi.

         Brüssel, 9. juuli 2019

               Nõukogu nimel

               eesistuja

            M. LINTILÄ

         (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

         (2)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrus (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta (ELT L 306, 23.11.2011, lk 25).

         (3)  ELT C 136, 12.4.2019, lk 1.

         (4)  ELT C 320, 10.9.2018, lk 64.

         (5)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 320).

         (6)  Tsükliliselt kohandatud eelarvepositsioon, milles ei ole arvesse võetud ühekordseid ja ajutisi meetmeid ning mille komisjon on ümber arvutanud ühiselt kokku lepitud metoodika kohaselt.

         (7)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikele 2.


title: Komisjoni soovitus (EL) 2019/553, 3. aprill 2019, küberturvalisuse kohta energeetikasektoris (teatavaks tehtud numbri C(2019) 2400 all)

text:
               5.4.2019

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 96/50

      KOMISJONI SOOVITUS (EL) 2019/553,
      3. aprill 2019,
      küberturvalisuse kohta energeetikasektoris

            (teatavaks tehtud numbri C(2019) 2400 all)

      EUROOPA KOMISJON,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
      ning arvestades järgmist:

                  (1)

                  Euroopa energeetikasektoris toimub oluline muutus vähese CO2-heitega majanduse suunas, kus on tagatud ka varustuskindlus ja konkurentsivõime. Energiasüsteemi ümberkujundamise ja sellega seotud taastuvenergiatootmise detsentraliseerimise käigus muudavad tehnoloogia areng, sektorite ühendamine ja digitaliseerimine Euroopa elektrivõrgu tarkvõrguks. Samal ajal toob see kaasa ka uued ohud, sest digitaliseerimine muudab energiasüsteemi üha enam vastuvõtlikuks küberrünnetele ja intsidentidele, mis võivad ohustada energiavarustuskindlust.

                  (2)

                  Kõigi kaheksa paketti „Puhas energia kõikidele eurooplastele“ kuuluva õigusakti ettepaneku (1) (sealhulgas energialiidu juhtimise kui hüppelaua kohta) vastuvõtmine võimaldab luua soodsa keskkonna energeetikasektori digitaliseerimiseks. Samuti tunnustatakse sellega küberturvalisuse olulisust energeetikasektoris. Eelkõige uuesti sõnastatud elektrienergia siseturu määrusega (2) nähakse ette selliste elektrialaste tehniliste eeskirjade vastuvõtmine nagu võrgueeskirjad piiriüleste elektrivoogude küberturvalisuse aspektide sektoripõhiste eeskirjade, ühiste miinimumnõuete, planeerimise, seire, aruandluse ja kriisiohje kohta. Ohuvalmidust elektrisektoris käsitlev määrus (3) järgib üldjoontes gaasivarustuskindluse määrusega (4) valitud lähenemisviisi; selles rõhutatakse vajadust hinnata nõuetekohaselt kõiki riske, sealhulgas küberturvalisusega seotud riske, ning tehakse ettepanek võtta vastu meetmed nende kindlakstehtud riskide ennetamiseks ja vähendamiseks.

                  (3)

                  2013. aastal ELi küberjulgeoleku strateegiat (5) vastu võttes kinnitas komisjon prioriteediks liidu kübervastupidavusvõime tugevdamise. Selle strateegia üks peamisi tulemusi on 2016. aasta juulis vastu võetud direktiiv võrgu- ja infosüsteemide turvalisuse kohta (6) (edaspidi „küberturvalisuse direktiiv“). Esimese küberturvalisust käsitleva horisontaalse ELi õigusaktina tõstab küberturvalisuse direktiiv küberturvalisuse üldist taset liidus liikmesriikide küberturvalisuse alase suutlikkuse arendamise, ELi tasandi koostöö suurendamise ning ettevõtetele ehk oluliste teenuste operaatoritele turvaohtudest ja küberintsidentidest teatamise kohustuse kehtestamise teel. Intsidentidest teatamine on esmatähtsates sektorites, sealhulgas energeetikasektoris, kohustuslik.

                  (4)

                  Küberturvalisuse alase valmisoleku meetmete rakendamisel peaksid asjaomased sidusrühmad, sealhulgas küberturvalisuse direktiivi kohaste oluliste energiateenuste operaatorid võtma arvesse küberturvalisuse direktiivi artikli 11 kohaselt loodud võrgu- ja infoturbe koostöörühma välja antud horisontaalseid suuniseid. Kõnealune koostöörühm, millesse kuuluvad liikmesriikide, Euroopa Liidu Küberturvalisuse Ameti (edaspidi „ENISA“) ja komisjoni esindajad, on vastu võtnud juhenddokumendid turvameetmete ja intsidentidest teatamise kohta. 2018. aasta juunis lõi kõnealune töörühm spetsiaalse energeetikaalase töösuuna.

                  (5)

                  2017. aasta küberturvalisuse ühisteatises (7) tunnustatakse ELi tasandi sektoripõhiste (sh energeetikasektor) kaalutluste ja nõuete olulisust. Küberturvalisust ja selle võimalikku poliitilist mõju on viimaste aastate jooksul liidus põhjalikult arutatud. Sellest tulenevalt suureneb teadlikkus sellest, et üksikud majandussektorid seisavad silmitsi konkreetsete küberturvalisuse küsimustega ja peavad seetõttu üldise küberturvalisuse strateegia laiemas kontekstis arendama oma sektoripõhiseid lähenemisviise.

                  (6)

                  Küberturvalisuse põhielemendid on teabe jagamine ja usaldus. Komisjoni eesmärk on suurendada teabe jagamist asjaomaste sidusrühmade vahel, korraldades spetsiaalseid üritusi, nagu olid näiteks energeetikasektori küberturvalisust käsitlev kõrgetasemeline ümarlaud Roomas 2017. aasta märtsis ja samateemaline kõrgetasemeline konverents Brüsselis 2018. aasta oktoobris. Samuti soovib komisjon tugevdada asjaomaste sidusrühmade ja spetsialiseerunud üksuste, nagu näiteks Euroopa energiavaldkonna teabe jagamise ja analüüsimise keskuse vahelist koostööd.

                  (7)

                  Määrus ELi küberturvalisuse ameti (ENISA) ning info- ja kommunikatsioonitehnoloogia küberturvalisuse sertifitseerimise kohta (8) (edaspidi „määrus küberturvalisust käsitleva õigusakti kohta“) tugevdab ELi küberturvalisuse ameti volitusi, et liikmesriike küberturvalisusega seotud ohtude ja küberrünnakutega tegelemisel paremini toetada. Samuti luuakse sellega Euroopa küberturvalisuse raamistik toodete, protsesside ja teenuste sertifitseerimiseks, mis kehtib kogu liidus ja mis pakub eriti suurt huvi energeetikasektorile.

                  (8)

                  Komisjon esitas soovituse, (9) milles käsitletakse küberturvalisusega seotud riske 5. põlvkonna (5G) võrgutehnoloogiate puhul, andes suuniseid riski asjakohaseks analüüsimiseks ja riskijuhtimismeetmete võtmiseks riiklikul tasandil, koordineeritud Euroopa riskianalüüsi väljatöötamiseks ning parimatest riskijuhtimismeetmetest ühiste töövahendite komplekti väljatöötamiseks vajaliku korra kehtestamiseks. Kui 5G võrgud on kord kasutusele võetud, moodustavad need põhistruktuuri suure hulga niisuguste teenuste jaoks, mis on hädavajalikud siseturu toimimiseks, ning samuti ühiskonnas ja majanduses oluliste teenuste, nt energiavarustuse jaoks.

                  (9)

                  Käesolev soovitus peaks andma liikmesriikidele ja asjaomastele sidusrühmadele, eelkõige võrguoperaatoritele ja tehnoloogia tarnijatele mõningaid suuniseid suurema küberturvalisuse saavutamiseks, võttes arvesse energeetikasektori puhul kindlaks määratud reaalajalisi erinõudeid, doominoefekte ning vanemate ja tipptasemel tehnoloogiate kombineerimist. Käesolevate suuniste eesmärk on aidata sidusrühmadel rahvusvaheliselt tunnustatud küberturvalisuse standardite (10) rakendamisel meeles pidada energeetikasektori erinõudeid.

                  (10)

                  Komisjon kavatseb käesolevat soovitust korrapäraselt läbi vaadata, lähtudes kogu liidus toimunud arengust ja konsulteerides ühtlasi liikmesriikide ja asjaomaste sidusrühmadega. Komisjon jätkab jõupingutusi küberturvalisuse tugevdamiseks energeetikasektoris, nimelt võrgu- ja infoturbe koostöörühma kaudu, mis tagab liikmesriikide strateegilise koostöö ja teabevahetuse küberturvalisuse valdkonnas.

            ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

         REGULEERIMISESE

                  1.

                  Käesolevas soovituses on esitatud peamised energeetikasektori küberturvalisusega seotud probleemid, nimelt reaalajalised nõuded, doominoefektid ning vanemate ja tipptasemel tehnoloogiate kombineerimine; samuti on kindlaks tehtud peamised toimingud asjakohaste küberturvalisuse valmisolekumeetmete rakendamiseks energeetikasektoris.

                  2.

                  Käesoleva soovituse rakendamisel peaksid liikmesriigid julgustama asjaomaseid sidusrühmi suurendama energeetikasektori küberturvalisuse alaseid teadmisi ja oskusi. Vajaduse korral peaksid liikmesriigid lisama need kaalutlused oma riiklikku küberturvalisuse raamistikku, eeskätt strateegiate, seaduste, määruste ja muude haldussätete kaudu.

         ENERGIATARISTU KOMPONENTIDE REAALAJALISED NÕUDED

                  3.

                  Liikmesriigid peaksid tagama, et asjaomased sidusrühmad, nimelt energiavõrgu operaatorid ja tehnoloogia tarnijad ja eelkõige küberturvalisuse direktiivi kohased oluliste teenuste operaatorid rakendavad asjakohaseid küberturvalisuse valmisolekumeetmeid, mis on seotud energeetikasektori reaalajaliste nõuetega. Mõned energiasüsteemi elemendid peavad toimima reaalajas, st reageerima käsklustele mõne millisekundi jooksul, mistõttu küberturvalisuse meetmete võtmine on ajapuuduse tõttu keeruline või lausa võimatu.

                  4.

                  Energiavõrkude operaatorid peaksid eelkõige:

                              a)

                              kohaldama uute käitiste suhtes kõige uuemaid turbestandardeid, kui see on asjakohane, ning kaaluma täiendavaid füüsilisi turvameetmeid, kui vanade käitiste seadmestiku kaitsmiseks ei piisa küberturvalisuse mehhanismidest;

                              b)

                              rakendama turvalise reaalajas toimuva teabevahetuse huvides rahvusvahelisi küberturvalisusstandardeid ja asjakohaseid spetsiaalseid tehnilisi standardeid kohe, kui asjaomased tooted müügile tulevad;

                              c)

                              kaaluma reaalaja nõuetest tingitud piiranguid varade üldises turvakontseptsioonis, eelkõige varade liigitamisel;

                              d)

                              kaaluma eraomandis olevate võrkude kasutamist kaugkaitseskeemides, et tagada reaalajaliste piirangute tõttu nõutav teenusekvaliteet; avalike sidevõrkude kasutamisel peaksid operaatorid kaaluma konkreetse ribalaiuse tagamist, nõudeid latentsusaja kohta ja sideturbemeetmeid;

                              e)

                              jaotama kogu süsteemi loogilisteks tsoonideks ja määrama igas tsoonis kindlaks aja ja protsessiga seotud piirangud, et oleks võimalik võtta sobivaid küberturvalisuse meetmeid või kaaluda alternatiivseid kaitsemeetodeid.

                  5.

                  Kui see on võimalik, peaksid energiavõrkude operaatorid:

                              a)

                              valima turvalise sideprotokolli, võttes arvesse reaalajalisi nõudeid, näiteks käitise ja selle juhtimissüsteemide vahel (energiajuhtimissüsteem/jaotushaldussüsteem);

                              b)

                              võtma kasutusele reaalajalistele nõuetele vastava asjakohase autentimismehhanismi masinatevahelise side jaoks.

         DOOMINOEFEKTID

                  6.

                  Liikmesriigid peaksid tagama, et asjaomased sidusrühmad, nimelt energiavõrgu operaatorid ja tehnoloogia tarnijad ja eelkõige küberturvalisuse direktiivi kohased oluliste teenuste operaatorid rakendavad asjakohaseid küberturvalisuse valmisolekumeetmeid, mis on seotud doominoefektidega energeetikasektoris. Elektrivõrgud ja gaasijuhtmed on kogu Euroopas omavahel tihedalt seotud ning küberrünne, mis tekitab elektrikatkestuse või varustushäireid energiasüsteemi ühes osas, võib vallandada ulatusliku doominoefekti, mis jõuab süsteemi teiste osadeni.

                  7.

                  Käesoleva soovituse rakendamisel peaksid liikmesriigid hindama elektrienergia tootmise ja paindliku nõudluse süsteemide, ülekande- ja jaotusalajaamade ja -liinide omavahelist sõltuvust ja olulisust ning seotud mõjutatavaid sidusrühmi (kaasa arvatud piiriüleste olukordade puhul), kui peaks toimuma edukas küberrünne või -intsident. Samuti peaksid liikmesriigid tagama, et energiavõrgu operaatorite ja kõigi peamiste sidusrühmade vahel on sidepidamise raamistik, mis võimaldab jagada varaseid hoiatusmärke ja teha kriisiohjamisel koostööd. Olemas peaksid olema struktureeritud sidekanalid ja kokkulepitud vormid tundliku teabe jagamiseks kõigi asjaomaste sidusrühmade, küberturbe intsidentide lahendamise üksuste ja asjaomaste asutustega.

                  8.

                  Energiavõrkude operaatorid peaksid eelkõige:

                              a)

                              tagama, et uued seadmed, sealhulgas asjade interneti seadmed on rajatise olulisusele vastava küberturvalisuse tasemega ja see tase säilib;

                              b)

                              võtma talitluspidevuse kavade koostamisel ja regulaarsel läbivaatamisel asjakohaselt arvesse küberfüüsilist mõju;

                              c)

                              kehtestama vastupidava võrgu projekteerimise kriteeriumid ja arhitektuuri, mida on võimalik saavutada järgmiselt:

                                          —

                                          kehtestades iga rajatise kohta põhjalikud kaitsemeetmed, mis on kohandatud vastavalt rajatise olulisusele;

                                          —

                                          tehes kindlaks kriitilised sõlmpunktid nii energiatootmisvõimsuse kui ka kliendile avalduva mõju seisukohast; võrgu olulised funktsioonid peaksid olema kavandatud nii, et doominoefekti põhjustavad riskid oleksid vähendatud, võttes arvesse liiasust, vastupidavust faasikõikumistele ja kaitset koormuse astmelise kadumise korral;

                                          —

                                          tehes koostööd teiste asjaomaste operaatorite ja tehnoloogia tarnijatega, et ennetada doominoefekti, rakendades asjakohaseid meetmeid ja teenuseid;

                                          —

                                          võttes side- ja juhtimisvõrkude projekteerimisel ja ehitamisel arvesse mis tahes füüsilise või loogilise rikke mõjude piiramist võrgu osades ning piisavate ja kiirete leevendusmeetmete tagamist.

         VANEM JA TIPPTASEMEL TEHNOLOOGIA

                  9.

                  Liikmesriigid peaksid tagama, et asjaomased sidusrühmad, nimelt energiavõrgu operaatorid ja tehnoloogia tarnijad ja eelkõige küberturvalisuse direktiivi kohased oluliste teenuste operaatorid rakendavad asjakohaseid küberturvalisuse valmisolekumeetmeid, mis on seotud vanemate ja tipptasemel tehnoloogiate kombineerimisega energeetikasektoris. Praeguses energiasüsteemis on kasutusel kaks eri tüüpi tehnoloogiat: vanem tehnoloogia, mille eluiga on 30–60 aastat ja mis on välja töötatud enne küberturvalisusega seotud aspektide tekkimist, ning moodsad seadmed, mis on nutikad ja peegeldavad tipptasemel digitaliseerimist.

                  10.

                  Käesoleva soovituse rakendamisel peaksid liikmesriigid julgustama energiavõrguoperaatoreid ja tehnoloogia tarnijaid järgima võimaluse korral alati asjakohaseid rahvusvaheliselt tunnustatud küberturvalisuse standardeid. Sidusrühmad ja kliendid peaksid omalt poolt võtma seadmete võrku ühendamisel omaks küberturvalisust arvestava lähenemisviisi.

                  11.

                  Tehnoloogia tarnijad peaksid eelkõige pakkuma kontrollitud lahendusi vanema ja uue tehnoloogiaga seotud turvalisusprobleemidele tasuta ja kohe, kui asjaomane probleem on ilmnenud.

                  12.

                  Energiavõrkude operaatorid peaksid eelkõige:

                              a)

                              analüüsima vanema tehnoloogia ning asjade interneti kontseptsioonide ühendamisega seotud riske ning olema teadlikud sise- ja välisliidestest ning nende haavatavustest;

                              b)

                              võtma sobivaid meetmeid pahatahtlikke rünnete vastu, mille tegemiseks on kahju tekitamise eesmärgil haaratud kontroll paljude tarbijaseadmete või rakenduste üle;

                              c)

                              arendama vanema tehnoloogia ja asjade interneti turvalisusega seotud sündmuste automaatseire- ja analüüsivõimekust; sellised sündmused on näiteks ebaõnnestunud sisselogimiskatse, kapiukse avamisel vallanduv alarm jms;

                              d)

                              tegema kõigis vanema tehnoloogiaga käitistes regulaarselt küberturvalisuse eririskide analüüsi, eriti juhul, kui ühendatakse vana ja uut tehnoloogiat; kuna vanad käitised moodustavad sageli väga suure osa varadest, võib riskianalüüsi teha varaliikide kaupa;

                              e)

                              ajakohastama vanemate ning asjade interneti süsteemide tarkvara ja riistvara uusimale versioonile alati, kui see on asjakohane; seejuures peaksid energiavõrgu operaatorid kaaluma täiendavaid meetmeid nagu süsteemi eraldamine või väliste turvatõkete paigaldamine, kui paikamine või ajakohastamine oleks asjakohane, kuid ei ole võimalik näiteks toodete puhul, mida ei toetata;

                              f)

                              pidama pakkumuste koostamisel meeles küberturvalisust, st nõudma teavet turvaomaduste kohta, nõudma vastavust olemasolevatele küberturvalisuse standarditele, nõudma ettepanekuid selle kohta, kuidas tagatakse pidev hoiatamine, paikamine ja leevendamine, kui avastatakse haavatavusi, ning selgitama müüja vastutust küberrünnete või -intsidentide korral;

                              g)

                              tegema koostööd tehnoloogia tarnijatega vanemate süsteemide asendamiseks alati, kui see on turvakaalutlustel kasulik, kuid võtma seejuures arvesse kriitilise tähtsusega süsteemi funktsioone.

         SEIRE

                  13.

                  Liikmesriigid peaksid 12 kuu jooksul pärast käesoleva soovituse vastuvõtmist ja seejärel iga kahe aasta möödudes esitama võrgu- ja infoturbe koostöörühma kaudu komisjonile üksikasjalike teabe käesoleva soovituse rakendamise seisu kohta.

         LÄBIVAATAMINE

                  14.

                  Komisjon vaatab liikmesriikide esitatud teabe põhjal käesoleva soovituse rakendamise läbi ja hindab, kas on vaja täiendavaid meetmeid, konsulteerides vajaduse korral liikmesriikide ja asjaomaste sidusrühmadega.

         ADRESSAADID

                  15.

                  Käesolev soovitus on adresseeritud liikmesriikidele.

         Brüssel, 3. aprill 2019

               Komisjoni nimel

               komisjoni liige

            Miguel ARIAS CAÑETE

         (1)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta direktiiv (EL) 2018/2001 taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta (ELT L 328, 21.12.2018, lk 82), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta direktiiv (EL) 2018/2002, millega muudetakse direktiivi 2012/27/EL, milles käsitletakse energiatõhusust (ELT L 328, 21.12.2018, lk 210), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta määrus (EL) 2018/1999, milles käsitletakse energialiidu ja kliimameetmete juhtimist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusi (EÜ) nr 663/2009 ja (EÜ) nr 715/2009, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 94/22/EÜ, 98/70/EÜ, 2009/31/EÜ, 2009/73/EÜ, 2010/31/EL, 2012/27/EL ja 2013/30/EL ning nõukogu direktiive 2009/119/EÜ ja (EL) 2015/652 ning tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 525/2013 (ELT L 328, 21.12.2018, lk 1), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2018. aasta direktiiv (EL) 2018/844, millega muudetakse direktiivi 2010/31/EL hoonete energiatõhususe kohta ja direktiivi 2012/27/EL energiatõhususe kohta (ELT L 156, 19.6.2018, lk 75). Euroopa Parlament kinnitas 2019. aasta märtsis täiskogu istungil nõukoguga elektrituru korralduse ettepanekute kohta (ohuvalmiduse määrus, Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööameti (ACER) määrus, elektridirektiiv ja elektrimäärus) saavutatud poliitilisi kokkuleppeid. Ametlik vastuvõtmine nõukogus toimub eeldatavast aprillis ning varsti pärast seda avaldatakse õigusaktide tekstid Euroopa Liidu Teatajas.

         (2)  COM(2016) 861.

         (3)  COM(2016) 862.

         (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2017. aasta määrus (EL) 2017/1938, mis käsitleb gaasivarustuskindluse tagamise meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) nr 994/2010 (ELT L 280, 28.10.2017, lk 1).

         (5)  JOIN(2013) 1.

         (6)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. juuli 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/1148 meetmete kohta, millega tagada võrgu- ja infosüsteemide turvalisuse ühtlaselt kõrge tase kogu liidus (ELT L 194, 19.7.2016, lk 1).

         (7)  JOIN(2017) 450.

         (8)  Euroopa Parlament võttis küberturvalisust käsitleva õigusakti vastu 2019. aasta märtsis. Ametlik vastuvõtmine nõukogus toimub eeldatavast aprillis ning varsti pärast seda avaldatakse õigusakti tekst Euroopa Liidu Teatajas.

         (9)  C(2019) 2335.

         (10)  Rahvusvahelised standardiorganisatsioonid on avaldanud mitmesuguseid küberturvalisuse (ISO/IEC 27000: Infotehnoloogia) ja riskijuhtimise standardeid (ISO/IEC 31000: Riskijuhtimise rakendamine). 2017. aasta oktoobris avaldati ISO/IEC 27000 seeria osana eristandard energeetikasektori jaoks (ISO/IEC 27019: Infoturbemeetodid energiatööstuses).


title: Komisjoni soovitus (EL) 2019/794, 15. mai 2019, kooskõlastatud kontrollikava kohta eesmärgiga teha kindlaks teatavate ainete migreerumine toiduga kokkupuutuvatest materjalidest ja esemetest (teatavaks tehtud numbri C(2019) 3519 all) (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               17.5.2019

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 129/37

      KOMISJONI SOOVITUS (EL) 2019/794,
      15. mai 2019,
      kooskõlastatud kontrollikava kohta eesmärgiga teha kindlaks teatavate ainete migreerumine toiduga kokkupuutuvatest materjalidest ja esemetest

            (teatavaks tehtud numbri C(2019) 3519 all)

      (EMPs kohaldatav tekst)
      EUROOPA KOMISJON,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
      võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrust (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks, (1) eriti selle artiklit 53,
      olles konsulteerinud alalise taime-, looma-, toidu- ja söödakomiteega
      ning arvestades järgmist:

                  (1)

                  Määruse (EÜ) nr 882/2004 artiklis 53 on sätestatud, et komisjon võib vajaduse korral soovitada koordineeritud kontrollikavasid, mida korraldatakse ühekordselt sööda, toidu või loomadega seotud ohtude leviku kindlakstegemiseks.

                  (2)

                  Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1935/2004 (2) on sätestatud üldnõuded toiduga kokkupuutumiseks ettenähtud materjalide ja esemete (edaspidi „toiduga kokkupuutuvad materjalid“) ohutuse kohta, eriti seoses toiduga kokkupuutuvate materjalide koostisosade toitu ülekandumisega. Lisaks on vastavalt kõnealuse määruse artikli 5 lõikele 1 kehtestatud erimeetmed toiduga kokkupuutuvatele materjalirühmadele. Toiduga kokkupuutuvate plastmaterjalide kohta on komisjoni määrusega (EL) nr 10/2011 (3) kehtestatud lubatud ainete loetelu. Mõnede selliste lubatud ainete suhtes on kehtestatud piirangud, sealhulgas migreerumise konkreetsed piirnormid, millega seatakse piirangud nende ainete migreerumisele toitu või toidu peale.

                  (3)

                  Toidu- ja söödaalase kiirhoiatussüsteemi (edaspidi „RASFF“) kaudu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 178/2002 (4) artikli 50 kohaselt esitatud teabest ilmneb, et seoses toiduga kokkupuutuvatest materjalidest pärinevate teatavate ainete migreerumisega esineb mitmesuguseid nõuete rikkumisi. Praegu ei ole piisavalt teavet, et määrata kindlaks nende ainete toiduga kokkupuutuvatest materjalidest toitu migreerumise ulatus.

                  (4)

                  Primaarsed aromaatsed amiinid (edaspidi „PAAd“) kuuluvad selliste ühendite rühma, millest mõned on kantserogeenid ja mõned on arvatavad kantserogeenid. PAAd võivad pärineda toiduga kokkupuutuvatest materjalidest, mis on toodetud lubatud ainetest, selliste materjalide puhul kasutatud lisanditest, selliste materjalide lagunemisproduktidest või selliste materjalide värvimiseks kasutatud asovärvidest. Määruse (EL) nr 10/2011 II lisas on sätestatud selliste PAAde loetelu, mis ei tohi plastikmaterjalidest ja -esemetest toitu või toidu mudelainesse migreeruda. Euroopa Komisjoni Teadusuuringute Ühiskeskuse uuringud on samuti näidanud, et PAAde kontsentratsioon värvilistes pabersalvrätikutes on piisavalt suur, et need kontrollikavasse kaasata.

                  (5)

                  Formaldehüüd (toiduga kokkupuutuv materjal nr 98) on aine, mida on liidus lubatud kasutada toiduga kokkupuutuvate plastmaterjalide valmistamisel. Samas on formaldehüüdi migreerumise konkreetne piirnorm 15 mg/kg (väljendatud formaldehüüdi ja heksametüleentetramiini üldsisaldusena).

                  (6)

                  Komisjoni määruses (EL) nr 284/2011 (5) on sätestatud Hiina Rahvavabariigist ja Hongkongist pärit või sealt lähetatud polüamiid- ja melamiinplastist köögitarvete impordi eritingimused ja üksikasjalik kord, sh kohustus kontrollida liikmesriikides füüsiliselt 10 % kaubasaadetistest. Määruse kehtestamise ajendiks oli selliste nõuetele mittevastavuse juhtude suur hulk, mille puhul tuvastati polüamiidplastist pärinevate PAAde ja melamiinplastist pärineva formaldehüüdi suures koguses eraldumine toiduga kokkupuutuvatest materjalidest.

                  (7)

                  Euroopa Liitu importimise kohas tehtud kontrollidel põhinevate ja määruse (EL) nr 284/2011 artikli 9 kohaselt esitatud andmete hiljutine analüüs osutab, et nende toodete nõuetele mittevastavus on vähenenud. Sellest hoolimata näitavad RASFFi andmed, et turul võetud proovide analüüsitulemuste kohaselt ei vasta mõned neist toodetest endiselt nõuetele. Samuti nähtub teabest, et sellised tooted ei ole pärit üksnes Hiinast ja Hongkongist. Seepärast on asjakohane, et lisaks määruse (EL) nr 284/2011 kohasele kontrollile kontrollitaks PAAde ja formaldehüüdi sisaldust täiendavalt.

                  (8)

                  Melamiin (toiduga kokkupuutuv materjal nr 239) on aine, mida on lubatud kasutada toiduga kokkupuutuvate plastmaterjalide valmistamisel ja mille suhtes on kehtestatud migreerumise konkreetne piirnorm 2,5 mg/kg. Melamiinplastist köögitarvete puhul on lisaks formaldehüüdi migreerumisest teatatud ka melamiini migreerumisest. Seepärast on asjakohane kontrollida samade proovide puhul ka melamiini migreerumise taset.

                  (9)

                  Fenool (toiduga kokkupuutuv materjal nr 241) on aine, mida on lubatud kasutada monomeerina toiduga kokkupuutuvate plastmaterjalide valmistamisel, ning seda võib kasutada ka muude toiduga kokkupuutuvate materjalide tootmiseks, kaasa arvatud lakkides ja pinnakattevahendites kasutatavad epoksüvaigud. Toiduga kokkupuutuvate plastmaterjalide suhtes kohaldatakse migreerumise konkreetset piirnormi 3 mg/kg, mis on sätestatud komisjoni määrusega (EL) 2015/174 (6) Euroopa Toiduohutusameti (edaspidi „toiduohutusamet“) tehtud uue hindamise põhjal. Oma arvamuses vähendas toiduohutusamet lubatud päevadoosi tasemelt 1,5 mg kehamassi kilogrammi kohta tasemele 0,5 mg kehamassi kilogrammi kohta ja märkis, et lisaks toiduga kokkupuutuvatele materjalidele on olemas veel palju fenooliga kokkupuute allikaid, mille tõttu võib kokkupuude fenooliga ulatuda lubatud päevadoosini või olla sellest suurem. Võttes arvesse lubatud päevadoosi võimalikku ületamist on asjakohane kontrollida fenoolitaset.

                  (10)

                  Aine 2,2-bis(4-hüdroksüfenüül)propaan (toiduga kokkupuutuv materjal nr 151), üldtuntud kui bisfenool A (edaspidi „BPA“), on aine, mida on lubatud kasutada monomeerina toiduga kokkupuutuvate plastmaterjalide valmistamisel, kuid mida kasutatakse ka muude toiduga kokkupuutuvate materjalide ja esemete valmistamiseks, kaasa arvatud lakkides ja pinnakattevahendites kasutatavad epoksüvaigud. Toiduga kokkupuutuvate plastmaterjalide suhtes kehtestati hiljuti komisjoni määrusega (EL) 2018/213 (7) uus migreerumise konkreetne piirnorm 0,05 mg/kg ning lisaks sellele kohaldatakse migreerumise konkreetseid piirnorme lakkide ja pinnakattematerjalide suhtes vastavalt toiduohutusameti tehtud uuele hindamisele, millest lähtuvalt vähendas toiduohutusamet lubatud päevadoosi võrreldes varasemaga. Seepärast on asjakohane kontrollida kõnealuseid toiduga kokkupuutuvaid materjale, et määrata kindlaks BPA migreerumise nõuetelevastavus võttes arvesse uut migreerumise konkreetset piirnormi.

                  (11)

                  Lisaks BPA-le võib toiduga kokkupuutuvates materjalides kasutada ka muid bisfenoole, mis võivad samuti migreeruda. Eelkõige kasutatakse 4,4′-dihüdroksüdifenüülsulfooni, üldtuntud kui bisfenool S, (edaspidi „BPS“, toiduga kokkupuutuv materjal nr 154) monomeerina, mis on ette nähtud polüeetersulfoonplasti tootmiseks, ning seda on liidus lubatud kasutada toiduga kokkupuutuvate plastmaterjalide tootmiseks, mille migreerumise konkreetne piirnorm on 0,05 mg/kg. Uusim teave selle aine võimaliku toitu migreerumise kohta puudub ning teave selle aine võimaliku kasutamise kohta lakitud või kaetud materjalides, mis toiduga kokku puutuvad, või aine migreerumise kohta nendest materjalidest, ei ole täielik. Seepärast on asjakohane kontrollida selliseid materjale, millest BPSid võivad migreeruda, et uurida BPSi migreerumist toitu.

                  (12)

                  Ftalaatestrid (ftalaadid) on selliste ainete rühm, mida kasutatakse laialdaselt plastifikaatorite ja tehniliste abiainetena. Ftalaate on lubatud kasutada toiduga kokkupuutuvates plastmaterjalides nagu dibutüülftalaat (edaspidi „DBP“, toiduga kokkupuutuv materjal nr 157), butüülbensüülftalaat (edaspidi „BBP“, toiduga kokkupuutuv materjal nr 159), bis(2-etüülheksüül)ftalaat (edaspidi „DEHP“, toiduga kokkupuutuv materjal nr 283), diisononüülftalaat (edaspidi „DINP“, toiduga kokkupuutuv materjal nr 728) ja diisodetsüülftalaat (edaspidi „DIDP“, toiduga kokkupuutuv materjal nr 729). Koos mitmete muude ainetega on kõnealused ftalaadid hõlmatud konkreetsete ainete migratsiooni koondpiirnormiga 60 mg/kg. DBP, BBP ja DEHP suhtes kohaldatakse individuaalseid migreerumise konkreetseid piirnorme, samas on DINP ja DIDP suhtes kehtestatud rühma piirang 9 mg/kg. Nende viie ftalaadi sisaldus on piiratud ka toitmiseks ette nähtud lapsehooldusvahendites nagu on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1907/2006 (8) XVII lisas. Lisaks RASFFi kaudu saadud tulemustele, mis näitavad mittevastavust migreerumise konkreetsele piirnormile, võib toiduga kokkupuutuvates plastmaterjalides ikka veel leida ftalaate, mida ei ole lubatud kasutada toiduga kokkupuutuvates plastmaterjalides ning mis ei tohi toitu migreeruda. Võttes arvesse võimalikku mittevastavust on seega asjakohane kontrollida ftalaatide sisaldust.

                  (13)

                  Lisaks ftalaatidele kasutatakse toiduga kokkupuutuvates materjalides plastifikaatoritena ka muid aineid. Toiduga kokkupuutuvate plastmaterjalide valmistamisel on lubatud kasutada materjale, nagu epoksiiditud sojaõli (edaspidi „ESBO“, toiduga kokkupuutuv materjal nr 532) ja 1,2-tsükloheksaani dikarboksüülhappe diisononüülester (edaspidi „DINCH“, toiduga kokkupuutuv materjal nr 775) ning tereftaalhappe, bis(2-etüülheksüül)ester (edaspidi „DEHTP“ või „DOTP“, toiduga kokkupuutuv materjal nr 798); nende suhtes kohaldatakse konkreetsete ainete migratsiooni koondpiirnormi 60 mg/kg. Lisaks sellele kohaldatakse nii DEHTP kui ka ESBO suhtes migreerumise konkreetset piirnormi 60 mg/kg, välja arvatud imiku- ja väikelapsetoidu klaaspurkide sulgemisel kasutatavate PVC-tihendite puhul, kus epoksiiditud sojaõli migreerumise konkreetne piirnorm on 30 mg/kg. Liikmesriikides ja Šveitsis varem tehtud kontrollimiste käigus on tuvastatud probleeme sellistele nõuetele vastavusega, mis on seotud epoksiiditud sojaõli migreerumisega purgikaantest. Kuna on ka märke, et aineid DINCH ja DEHTP võidakse kasutada ftalaatide asendajatena ning on vähe kättesaadavat teavet või puudub üldse teave nende ainete toitu migreerumise kohta, siis on asjakohane kontrollida nende ainete sisaldust toidus.

                  (14)

                  Per- ja polüfluoritud alküülühendite rühm hõlmab perfluorooktaanhapet (edaspidi „PFOA“) ja perfluorooktaansulfonaati (edaspidi „PFOS“). Amfifiilsete omaduste tõttu kasutatakse neid fluoritud ühendeid vett ja rasva tõrjuva kattematerjali valmistamisel, näiteks paberist ja papist toodetud toidupakkematerjalide puhul. Mõne liikmesriigi esitatud teabest nähtub, et paberist ja papist toodetud kaetud toidupakkematerjalide puhul võib tekkida probleeme seoses kõnealuste ainetega. Lisaks on alates 4. juulist 2020 piiratud PFOA kasutamine toiduga kokkupuutuvate materjalide ja toodete tootmisel ja turule laskmisel nagu on sätestatud komisjoni määruses (EL) 2017/1000 (9). Seepärast on asjakohane uurida täiendavalt kõnealuste ainete sisaldust toiduga kokkupuutuvates materjalides.

                  (15)

                  Toiduga kokkupuutuvates materjalides ja esemetes, sealhulgas köögitarbed ja lauanõud ning toidutöötlemisseadmed, kasutatakse metalle ja sulameid. Liidu tasandil on kehtestatud palju migreerumise konkreetseid piirnorme toiduga kokkupuutuvatest plastmaterjalidest migreeruvate metallide jaoks. RASFFist saadud teabe kohaselt, mis lähtub riskihinnangutest või riiklikest õigusaktidest, on metallist köögitarvete ja lauanõude puhul siiski palju mittevastavuse juhtumeid. Kuna teatavatest metallidest, nagu plii ja kaadmium, tulenevad ohud on selgelt määratletud, siis on asjakohane kontrollida metallide migreerumist toitu ning täiendada teadmisi metallide migratsiooni kohta, eelkõige seoses toiduga kokku puutuvate imporditud materjalide ja esemetega ning traditsiooniliste ja käsitöönduslike toodetega.

                  (16)

                  Toiduga kokkupuutuvate plastmaterjalide üldise inertsuse ja ohutuse tagamiseks on ette nähtud migratsiooni üldpiirnorm, millega piiratakse mittelenduvate komponentide, kaasa arvatud selliste osakeste nagu mikrokiud, eraldumist toitu. Kuna tavapäraste plastmaterjalide ja -esemete puhul on keskkonnaprobleemidest tulenevalt surve need asendada, kasutatakse keskkonnamõju vähendamiseks plasti täiteainena looduslikest allikatest pärit lisandeid. Selleks et kontrollida, kas head tootmistava on järgitud ning kas toiduga kokkupuutuvad plastmaterjalid ja -esemed on piisavalt inertsed, on asjakohane kontrollida üldmigratsiooni.

                  (17)

                  Selleks et tagada käesoleva soovituse ühtne kohaldamine ning luua usaldusväärsed ja võrreldavad kontrollitulemused, peaks Euroopa Liidu toiduga kokkupuutuvate materjalide referentlaboratoorium vajaduse korral abistama liikmesriike käesoleva soovituse rakendamisel.

                  (18)

                  Et saada võimalikult palju teavet toiduga kokkupuutuvatest materjalidest migreeruvate ainete koguse kohta, tuleks liikmesriike julgustada esitama enne käesoleva soovituse kohaldamist asjakohaseid hiljuti kogutud andmeid. Tagamaks, et need tulemused on usaldusväärsed ja kooskõlas kontrolliprogrammi raames saadud tulemustega, tuleks esitada ainult need tulemused, mis on saadud vastavalt toiduga kokkupuutuvate materjalide proovivõtu ja analüüsi asjakohastele eeskirjadele ning ametlikke kontrolle käsitlevatele õigusaktidele.

                  (19)

                  Käesoleva soovituse peamine eesmärk on teha kindlaks toiduga kokkupuutuvatest materjalidest ja esemetest pärinevate ainete migreerumine toitu ning selliste ainete olemasolu toiduga kokkupuutuvas materjalis või esemes; soovituse eesmärk ei ole teabe kogumine kokkupuute taseme kohta. Seepärast tuleks andmed esitada ühtses vormis, et tagada nende võrreldavus ja ühetaolisus.

                  (20)

                  Vajaduse korral peaksid liikmesriikide pädevad asutused kaaluma täitemeetmete võtmist kooskõlas kohaldatavate õigusaktide ja menetlustega.

                  (21)

                  Käesoleva soovituse rakendamisel saadud teavet kõnealuste ainete eraldumise kohta tuleks kasutada selleks, et teha kindlaks, kas on vaja võtta edasisi meetmeid, eelkõige selleks, et tagada inimeste tervise ja tarbijate huvide kindel kaitse. Kõnealune edasine tegevus võib hõlmata täiendavaid kontrollimeetmeid plastmaterjalidest pärinevate selliste ainete suhtes, mis on hõlmatud konkreetsete ELi meetmetega. Lisaks võivad tulemused aidata luua teabebaasi edasiste prioriteetide seadmiseks, et hinnata toiduga kokkupuutuvaid materjale käsitlevaid õigusakte, eelkõige materjalide puhul, mille suhtes ei ole kehtestatud konkreetseid ELi meetmeid.

                  (22)

                  Kõnealuse koordineeritud kontrollikava rakendamine ei piira muid ametlikke kontrolle, mida liikmesriigid teevad oma riiklike kontrolliprogrammide raames, nagu on sätestatud määruse (EÜ) nr 882/2004 artiklis 3,

            ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

                  1.

                  Liikmesriigid peaksid rakendama toiduga kokkupuutuvate materjalide ja esemete koordineeritud kontrollikava vastavalt käesoleva soovituse lisale. Proovide miinimumkogust, mida on soovitatud lisas, tuleks järgida nii palju kui võimalik.

                  2.

                  Liikmesriigid peaksid esitama lisa kohaselt tehtud ametlike kontrollide tulemused.

                  3.

                  Liikmesriigid peaksid esitama aruanded ka nende varasemate kontrollide tulemuste kohta, mis on tehtud viie aasta jooksul enne 1. jaanuari 2019. Kõnealused kontrollid peaksid hõlmama toiduga kokkupuutuvates materjalides kasutatavaid aineid või sealt migreeruvaid aineid, mille suhtes kohaldatakse käesolevat soovitust, ning neid kontrolle tuleks teha kooskõlas asjakohaste õigusaktidega, milles käsitletakse toiduga kokkupuutuvaid materjale ja esemeid ning ametlikke kontrolle. Tulemused tuleks esitada vastavalt lisale.

                  4.

                  Mittevastavuse korral peaksid liikmesriigid kaaluma täiendavate täitemeetmete võtmist vastavalt määruse (EÜ) nr 882/2004 artiklile 54. Ilma et see piiraks muude aruandlusnõuete kohaldamist, ei pea käesoleva soovituse kohaselt sellisest täitemeetmetest komisjonile teatama.

                  5.

                  Käesolev soovitus on adresseeritud liikmesriikidele.

         Brüssel, 15. mai 2019

               Komisjoni nimel

               komisjoni liige

            Vytenis ANDRIUKAITIS

         (1)  ELT L 165, 30.4.2004, lk 1.

         (2)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. oktoobri 2004. aasta määrus (EÜ) nr 1935/2004 toiduga kokkupuutumiseks ettenähtud materjalide ja esemete kohta, millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 80/590/EMÜ ja 89/109/EMÜ (ELT L 338, 13.11.2004, lk 4).

         (3)  Komisjoni 14. jaanuari 2011. aasta määrus (EL) nr 10/2011 toiduga kokkupuutumiseks ettenähtud plastmaterjalide ja -esemete kohta (ELT L 12, 15.1.2011, lk 1).

         (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määrus (EÜ) nr 178/2002, millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused (EÜT L 31, 1.2.2002, lk 1).

         (5)  Komisjoni 22. märtsi 2011. aasta määrus (EL) nr 284/2011 Hiina Rahvavabariigist ja Hiina Rahvavabariigi Hongkongi erihalduspiirkonnast pärit või sealt lähetatud polüamiid- ja melamiinplastikust köögitarvete impordi eritingimuste ja üksikasjaliku korra kehtestamise kohta (ELT L 77, 23.3.2011, lk 25).

         (6)  Komisjoni 5. veebruari 2015. aasta määrus (EL) 2015/174, millega muudetakse ja parandatakse määrust (EL) nr 10/2011 toiduga kokkupuutumiseks ettenähtud plastikmaterjalide ja -esemete kohta (ELT L 30, 6.2.2015, lk 2).

         (7)  Komisjoni 12. veebruari 2018. aasta määrus (EL) 2018/213, milles käsitletakse bisfenool A kasutamist toiduga kokkupuutumiseks ettenähtud lakkides ja pinnakattevahendites ning millega muudetakse määrust (EL) nr 10/2011 kõnealuse aine kasutamise osas toiduga kokkupuutuvates plastmaterjalides (ELT L 41, 14.2.2018, lk 6).

         (8)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ning millega asutatakse Euroopa Kemikaaliamet, muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93 ja komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT L 396, 30.12.2006, lk 1).

         (9)  Komisjoni 13. juuni 2017. aasta määrus (EL) 2017/1000, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1907/2006 (mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH)) XVII lisa seoses perfluorooktaanhappe (PFOA), selle soolade ja PFOA-ga seotud ainetega (ELT L 150, 14.6.2017, lk 14).

         LISA

            KOORDINEERITUD KONTROLLIKAVA MEETMED JA ULATUS

         1.   Eesmärk

         Kontrollikava üldeesmärk on teha kindlaks toiduga kokkupuutuvatest materjalidest migreeruvate ainete esinemine toidus ja nende ainete sisaldus toiduga kokkupuutuvas materjalis. Liikmesriikide pädevad asutused peaksid läbi viima ametliku kontrolli, et teha kindlaks, milline on olukord Euroopa Liidu turul seoses järgmisega:

                     —

                     toiduga kokkupuutuvatest materjalidest pärit sihtainete migreerumine;

                     —

                     sihtainete sisaldus toiduga kokkupuutuvates materjalides;

                     —

                     ainete üldmigratsioon toiduga kokkupuutuvatest plastmaterjalidest.

               2.   Proovivõtmise kirjeldus ja metoodika

         Järgnevas tabelis on loetletud toiduga kokkupuutuvate materjalide liigid, millest tuleks proove võtta, ning ained, mille migreerumine kõnealustest toiduga kokkupuutuvatest materjalidest tuleks kindlaks teha; fluoritud ühendite puhul tuleks erandina kindlaks teha nende kogus materjalis.
         Proovide võtmine peaks toimuma kolmandatest riikidest pärinevate toiduga kokkupuutuvate materjalide impordikohas, ning liikmesriigid võiksid võtta arvesse määruse (EL) nr 284/2011 kohaselt juba tehtud kontrolle. Samuti peaksid liikmesriigid tegema turukontrolle, sealhulgas võtma proove hulgimüügi- ja turustamiskohtades, et partiist võetud proovide arv oleks piisav ja võimaldaks vajaduse korral järelmeetmete võtmist.
         Proove tuleks analüüsida laborites, mis on kindlaks määratud kooskõlas määruse (EÜ) nr 882/2004 artikliga 12 ja mida toetavad riiklikud referentlaboratooriumid vastavalt kõnealuse määruse artikli 33 lõike 2 punktile e. Kui riiklikud referentlaboratooriumid seda soovivad, peaks käesolevat soovitust toetama ELi referentlaboratoorium kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2017/625 (1) artikli 94 lõike 2 punktiga a.
         Kui migreerumise kindlakstegemine toidu või toidu mudelainega ei ole otstarbekas, tuleb kindlaks teha aine kogus materjalis ja hinnata aine maksimaalset migreerumist toitu arvutuslikult või mudeli abil.

                     Analüüsitavad ained

                     Toiduga kokkupuutuv materjal, millest proovid võetakse

                     Primaarsed aromaatsed amiinid

                     Plastist laua- ja kööginõud ning toiduga kokkupuutuvad pealetrükiga materjalid, sh paber ja papp

                     Formaldehüüd ja melamiin

                     Plastist laua- ja kööginõud, sealhulgas mittekonventsionaalsed plastist köögitarbed ja lauanõud, näiteks korduvkasutatavad kohvitopsid, mille puhul on plastile lisatud looduslikust materjalist (nt bambus) lisandeid

                     Fenool

                     Plastist köögitarbed ja lauanõud; lakitud või kaetud materjalid; pealetrükiga plastist, paberist ja papist pakkematerjalid

                     Bisfenoolid, sealhulgas BPA ja BPS

                     Polükarbonaat- (BPA) ja polüeetersulfoonplast (BPS); kaetud metallpakendid (nt plekkpurgid, kaaned)

                     Ftalaat- ja mitteftalaatplastifikaatorid

                     Plastmaterjalid ja -esemed, eelkõige need, mis on valmistatud polüvinüülkloriidist (PVC), näiteks termovormitud lehed, painduvad pakendid ja tuubid; korgid ja kaaned

                     Fluoritud ühendid

                     Paberist ja papist valmistatud materjalid ja esemed, sealhulgas kiirtoidu, kaasa võetava toidu ja pagaritoodete pakendid ning mikrolaineahjus plaksumaisi valmistamisel kasutatavad kotid

                     Metallid

                     Keraamilised, emailitud, klaasjad ja metallist köögitarbed ja lauanõud, sealhulgas käsitsi valmistatud ja traditsiooniliselt toodetud materjalid ja esemed

                     Üldmigratsioon

                     Mittekonventsionaalsed plastist köögitarbed ja lauanõud, näiteks korduvkasutatavad kohvitopsid, mille puhul on plastile lisatud looduslikust materjalist (nt bambus) lisandeid

               3.   Proovide arv

         Järgnevas tabelis on esitatud koordineeritud kontrollikava raames kontrollitavate proovide soovituslik koguarv iga osaleva liikmesriigi kohta.

                     Liikmesriik

                     Proovide soovitatav minimaalne koguarv

                     Belgia, Hispaania, Itaalia, Prantsusmaa, Saksamaa, Ühendkuningriik

                     100

                     Küpros, Madalmaad, Poola, Rumeenia, Tšehhi, Ungari

                     75

                     Austria, Horvaatia, Iirimaa, Kreeka, Leedu, Portugal, Rootsi, Taani

                     50

                     Bulgaaria, Eesti, Luksemburg, Läti, Malta, Slovakkia, Sloveenia, Soome

                     25

               4.   Kontrollide ajakava

         Kontrollid peavad toimuma 1. juunist 2019 kuni 31. detsembrini 2019.
         5.   Aruandlus

         Tulemused tuleb komisjonile esitada ühises vormis 29. veebruariks 2020.

            (1)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2017. aasta määrus (EL) 2017/625, mis käsitleb ametlikku kontrolli ja muid ametlikke toiminguid, mida tehakse eesmärgiga tagada toidu- ja söödaalaste õigusnormide ning loomatervise ja loomade heaolu, taimetervise- ja taimekaitsevahendite alaste õigusnormide kohaldamine, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruseid (EÜ) nr 999/2001, (EÜ) nr 396/2005, (EÜ) nr 1069/2009, (EÜ) nr 1107/2009, (EL) nr 1151/2012, (EL) nr 652/2014, (EL) 2016/429 ja (EL) 2016/2031, nõukogu määruseid (EÜ) nr 1/2005 ja (EÜ) nr 1099/2009 ning nõukogu direktiive 98/58/EÜ, 1999/74/EÜ, 2007/43/EÜ, 2008/119/EÜ ja 2008/120/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrused (EÜ) nr 854/2004 ja (EÜ) nr 882/2004, nõukogu direktiivid 89/608/EMÜ, 89/662/EMÜ, 90/425/EMÜ, 91/496/EMÜ, 96/23/EÜ, 96/93/EÜ ja 97/78/EÜ ja nõukogu otsus 92/438/EMÜ (ametliku kontrolli määrus) (ELT L 95, 7.4.2017, lk 1).