title: Nõukogu soovitus, 22. mai 2018, võtmepädevuste kohta elukestvas õppes (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               4.6.2018

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 189/1

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   22. mai 2018,
   võtmepädevuste kohta elukestvas õppes
   (EMPs kohaldatav tekst)
   (2018/C 189/01)
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikleid 165 ja 166,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa sotsiaalõiguste samba (1) esimese põhimõttena on märgitud, et igaühel on õigus kvaliteetsele ja kaasavale haridusele, koolitusele ja elukestvale õppele, et omandada oskusi ja hoida neid tasemel, mis võimaldab osaleda täiel määral ühiskonnaelus ja saada edukalt hakkama tööturul. Sambas on ka sätestatud, et igaühel on õigus saada „õigel ajal ja vajadustele vastavat abi, et suurendada tööhõivevõimalusi või väljavaateid töötamaks füüsilisest isikust ettevõtjana, osaleda koolitustel, ümberõppes ja täiendkoolitusel ning saada tuge tööotsingutel“. Pädevuste arendamise soodustamine on üks Euroopa haridusruumi suunas liikumise visiooni eesmärke, et luua võimalused „kasutada ära hariduse ja kultuuri kui töökohtade loomise, sotsiaalse õigluse ja kodanikuaktiivsuse tõukejõudude täielik potentsiaal. Samuti pakuvad haridus ja kultuur meile võimalust kogeda Euroopa identiteeti kogu selle mitmekesisuses“ (2).

               (2)

               Inimesed vajavad õigeid oskusi ja pädevusi, et tuleviku ühiskonnas ja töökeskkonnas säilitada praegune elatustase ja kõrge tööhõivemäär ning tugevdada sotsiaalset sidusust. Kui inimesi kogu Euroopas toetatakse eneseteostuse, tervise, tööalase konkurentsivõime ja sotsiaalse kaasatuse seisukohast vajalike oskuste ja pädevuste omandamises, aitab see tugevdada Euroopa võimet kiiresti ja oluliselt muutuvas ajas toime tulla.

               (3)

               2006. aastal võtsid Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu nõukogu vastu soovituse võtmepädevuste kohta elukestvas õppes. Selles soovitati liikmesriikidel „kaasata võtmepädevuste kõigile tagamine elukestva õppe strateegiatesse, sealhulgas üldise kirjaoskuse saavutamise strateegiatesse, ning toetuda […] dokumendile „Võtmepädevused elukestvas õppes – üleeuroopaline lähteraamistik““ (3). Pärast vastuvõtmist sai sellest soovitusest kõige olulisem alusdokument pädevuspõhise hariduse, koolituse ja õppe kujundamisel.

               (4)

               Nüüdseks on pädevustele esitatavad nõudmised muutunud, kuna aina rohkem töid on automatiseeritud, tehnoloogial on suurem roll kõigis töö- ja eluvaldkondades ning ettevõtlikkus-, sotsiaal- ja kodanikupädevus on järjest tähtsamal kohal, et tagada suutlikkus edukalt muutustega kohaneda.

               (5)

               Samal ajal on näiteks Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) rahvusvahelise õpilaste hindamise uuringu (PISA) või OECD rahvusvahelise täiskasvanute oskuste uuringu (PIAAC) põhjal selgunud, et ebapiisavate põhioskustega noorte ja täiskasvanute osakaal on jätkuvalt suur. 2015. aastal oli ühel õpilasel viiest suuri raskusi piisaval tasemel lugemis-, matemaatika- või loodusteaduste alaste oskuste omandamisega (4). On riike, kus kuni kolmandikul täiskasvanutest on vaid kõige madalama taseme kirja- ja arvutusoskus (5). Liidu rahvastikust 44 %-l on vähe digioskusi ja 19 %-l puuduvad need üldse (6).

               (6)

               Sellest tulenevalt on põhioskustesse investeerimine muutunud olulisemaks kui kunagi varem. Kvaliteetne haridus, mille juurde kuuluvad õppekavavälised tegevused ja laiaulatuslik lähenemine pädevuste arendamisele, parandab põhioskuste omandamise taset. Lisaks sellele tuleb analüüsida uusi õppimise viise, mis oleksid sobilikud aina mobiilsemas ja üha enam digitaalsemaks muutuvas ühiskonnas (7). Digitehnoloogia mõjutab haridust, koolitust ja õppimist, kujundades välja järjest paindlikumaid õpikeskkondi, mis on kohandatud suure mobiilsusega ühiskonna vajadustele (8).

               (7)

               Teadmistepõhises majanduses on faktide ja protseduuride meeldejätmine väga tähtis, kuid sellest ei piisa edusammudeks ja edukuseks. Sellised oskused nagu probleemide lahendamine, kriitiline mõtlemine, koostöö tegemise võime, loovus, arvutuslik mõtlemine ja eneseregulatsioon on meie kiiresti muutuvas ühiskonnas üha tähtsamad. Need on vahendid, mille abil õpitut reaalajas ellu viia, et genereerida uusi ideid, teooriaid, tooteid ja teadmisi.

               (8)

               Euroopa uues oskuste tegevuskavas (9) teatati, et 2006. aastal vastuvõetud soovitus võtmepädevuste kohta elukestvas õppes vaadatakse läbi, tunnistades, et investeerimine oskustesse ja pädevustesse ning ühisesse ja ajakohastatud arusaama võtmepädevustest on esimene samm hariduse, koolituse ja mitteformaalse õppe tõhustamisel Euroopas.

               (9)

               Vastukajana ühiskonnas ja majanduses toimuvatele muutustele, arvestades töö tuleviku üle peetud arutelusid ja 2006. aastal elukestva õppe võtmepädevuste kohta vastuvõetud soovituse avaliku konsultatsiooni tulemusi, jõuti järeldusele, et läbi tuleb vaadata nii elukestva õppe võtmepädevusi käsitlev soovitus kui ka vastav üleeuroopaline võrdlusraamistik ja et mõlemaid tuleb ajakohastada.

               (10)

               Võtmepädevuste arendamist, nende valideerimist ja pädevuspõhise hariduse, koolituse ja õppe pakkumist tuleb toetada, töötades välja head tavad, mis aitavad haridustöötajatel täita oma ülesandeid ja täiendada oma haridust, ajakohastada hindamis- ja valideerimismeetodeid ja -vahendeid ning võtta kasutusele uusi ja innovatiivseid õpetamis- ja õppevorme (10). Viimase kümnendi kogemusi aluseks võttes tuleks seega käesolevas soovituses keskenduda pädevuspõhise hariduse, koolituse ja õppe rakendamise väljakutsetele.

               (11)

               Erinevas kontekstis omandatud pädevuste valideerimise toetamine võimaldab inimestel lasta oma pädevusi tunnustada ning saada kas täielik või vajaduse korral osaline kvalifikatsioon (11). See võib põhineda kas kehtival mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise korraldusel või Euroopa Kvalifikatsiooniraamistikul, (12) mis kujutab endast ühist kvalifikatsioonide tasemete võrdlemise raamistikku, milles on ära märgitud kvalifikatsiooni saamiseks nõutavad pädevused. Lisaks sellele võib hindamine olla abiks õppeprotsesside struktuuri loomisel ja inimeste juhendamisel, aidates neil oma pädevusi täiustada ka tööturu muutuvate vajaduste taustal (13).

               (12)

               Eneseteostuse, tervise, tööalase konkurentsivõime ja sotsiaalse kaasatuse jaoks vajalike võtmepädevuste kindlaksmääramisel on lähtutud mitte üksnes ühiskondlikust ja majanduslikust arengust, vaid ka Euroopas viimasel kümnendil tehtud algatustest. Erilist tähelepanu on pööratud põhioskuste parandamisele, keeleõppesse investeerimisele, digi- ja ettevõtlikkuspädevuste parandamisele, ühiste väärtuste väärtustamisele meie ühiskonna toimimise seisukohast ning sellele, et motiveerida järjest suuremal hulgal noori inimesi valima loodus- ja täppisteadustega seonduvat karjääri. Neid arengusuundi tuleks kajastada ka elukestva õppe võtmepädevuste võrdlusraamistikus.

               (13)

               ÜRO kestliku arengu eesmärkide punktis 4.7 on rõhutatud vajadust „tagada, et kõik õppijad omandavad teadmised ja oskused, mis on vajalikud kestliku arengu toetamiseks, pakkudes muu hulgas teadmisi kestlikust arengust ja kestlikust eluviisist, inimõigustest, soolisest võrdõiguslikkusest, rahu ja vägivallatu kultuuri edendamisest, maailmakodanikuks olemisest ja kultuurilise mitmekesisuse hindamisest ning kultuuri osast kestliku arengu saavutamisel“ (14). UNESCO ülemaailmses hariduse ja kestliku arengu tegevusprogrammis kinnitatakse, et kestlikku arengut toetav haridus on kvaliteetse hariduse lahutamatu osa ja kõigi teiste kestliku arengu eesmärkide saavutamise peamine võimaldaja. Seda eesmärki on silmas peetud ka võrdlusraamistiku läbivaatamisel.

               (14)

               Keeleõppe puhul, mis on tänapäeva ühiskonna, kultuuridevahelise mõistmise ja koostöö seisukohast järjest olulisem, saab olla abiks Euroopa keeleõppe raamdokument (CEFR). Raamdokument aitab määrata kindlaks asjaomase pädevuse peamised elemendid ja toetab õpiprotsesse. Selles pannakse samuti alus keelepädevuse, eelkõige võõrkeelepädevuse määratlemisele ja seda võetakse arvesse võrdlusraamistiku ajakohastamisel.

               (15)

               Pädevuste arendamist toetab digipädevuse raamistiku ja ettevõtlikkuspädevuse raamistiku väljatöötamine. Samuti on Euroopa Nõukogu demokraatliku kultuuri pädevuste võrdlusraamistikus esitatud ulatuslik loetelu väärtustest, oskustest ja hoiakutest, mis võimaldavad demokraatlikus ühiskonnaelus sobival viisil osaleda. Kõiki neid raamistikke on elukestva õppe võtmepädevuste võrdlusraamistiku ajakohastamisel põhjalikult arvesse võetud.

               (16)

               Et tekitada noorte hulgas suuremat huvi loodusteaduste, tehnoloogia, inseneriteaduste ja matemaatika valdkonnaga (STEM) seonduva karjääri vastu, on üle kogu Euroopa alustatud loodus- ja täppisteaduste ning humanitaar- ja muude ainete õpetamise lõimimist, kasutades uurimusliku õppe metoodikaid ning kaasates mitmeid erinevaid ühiskonnaelus osalejaid ja tööstusharude esindajaid. Kuna nende pädevuste määratlemine ei ole aastate jooksul kuigi palju muutunud, on STEM-pädevuste toetamine üha olulisem ja seda tuleks käesolevas soovituses kajastada.

               (17)

               Mitteformaalse ja informaalse õppe tähtsus ja asjakohasus on kultuuri-, noorsootöö, vabatahtliku tegevuse ja rahvaspordi valdkonnas saadud kogemuste põhjal ilmne. Mitteformaalne ja informaalne õpe on väga olulised ka selleks, et toetada suhtlemisoskuse ja kognitiivsete oskuste, näiteks kriitilise mõtlemise, analüüsioskuse, loovuse, probleemilahenduse ja kohanemisvõime arengut, mis hõlbustab noorte üleminekut täiskasvanuikka, kodanikuaktiivsusesse ja tööellu (15). Parema koostöö sisseseadmine eri õppevormide vahel aitab edendada erinevaid õpikäsitusi ja -kontekste (16).

               (18)

               Elukestva õppe seisukohast oluliste võtmepädevuste arendamisel tuleks tagada toetus hariduse, koolituse ja õppe kõigil tasanditel: edendada eelkooliealiste laste hariduse (alushariduse) ja lapsehoiu kvaliteeti, (17) pöörata rohkem tähelepanu üldharidusele ja tagada tipptasemel õpetamine, (18) edendada väheste oskustega täiskasvanute täiendõppevõimalusi, (19) arendada edasi esmakutseõpet ja kutsealast täiendusõpet ning ajakohastada kõrgharidust (20).

               (19)

               Käesolev soovitus peaks hõlmama paljusid hariduse, koolituse ja õppimise aspekte nii formaalse kui ka mitteformaalse ja informaalse elukestva õppe perspektiivist. Soovituse eesmärk peaks olema luua pädevustest ühine arusaam, mis võimaldab toetada liikumist ja koostööd eri õpikeskkondade vahel. Soovituses sätestatakse head tavad, et võtta arvesse haridustöötajate (sh õpetajate, koolitajate, õpetajate koolitajate, haridus- ja koolitusasutuste juhtide, kolleegide koolitamisega tegelevate töötajate, teadlaste, õppejõudude, noorsootöötajate ja täiskasvanute koolitajate) ja ka tööandjate ja tööturu sidusrühmade vajadusi. Soovitus on suunatud ka asutustele ja organisatsioonidele, sealhulgas sotsiaalpartneritele ja kodanikuühiskonna organisatsioonidele, kes tegelevad inimeste nõustamise ja toetamisega nende pädevuste täiustamisel alates varasest east ja kogu elu jooksul.

               (20)

               Käesolevas soovituses austatakse täielikult subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtet,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
   Liikmesriigid peaksid:

               1.

               toetama õigust kvaliteetsele ja kaasavale haridusele, koolitusele ja elukestvale õppele ning tagama, et kõigil oleksid võimalused võtmepädevuste omandamiseks, võttes täies ulatuses kasutusele lisas sätestatud dokumendi „Elukestva õppe võtmepädevused – üleeuroopaline võrdlusraamistik“, ja

                           1.1.

                           toetama ja tugevdama võtmepädevuste omandamist kõikide jaoks alates varasest east ja kogu elu jooksul osana riiklikest elukestva õppe strateegiatest;

                           1.2.

                           toetama kõiki õppijaid, sealhulgas ebasoodsas olukorras olevaid või erivajadustega inimesi oma potentsiaali kasutamisel;

               2.

               toetama võtmepädevuste arendamist, pöörates seejuures tähelepanu järgmisele:

                           2.1.

                           tõsta põhioskuste (kirjaoskus, arvutusoskus ja põhilised digioskused) omandamise taset ja toetada õpipädevuse arendamist kui püsivalt paremat alust õppimiseks ja osalemiseks ühiskonnaelus kogu elu jooksul;

                           2.2.

                           suurendada isikliku, sotsiaalse ja õpipädevuse taset, et parandada terviseteadlikku, tulevikule orienteeritud elu korraldamist;

                           2.3.

                           toetada loodusteaduste, tehnoloogia, inseneriteaduste ja matemaatika valdkonna pädevuste omandamist, võttes arvesse nende seotust humanitaarvaldkonna, loovuse ja innovatsiooniga, ja motiveerida järjest suuremal hulgal noori inimesi, eelkõige tüdrukuid ja noori naisi valima loodusteaduste, tehnoloogia, inseneriteaduste ja matemaatika valdkonnaga seonduvat karjääri;

                           2.4.

                           tõsta digipädevuse taset hariduse ja koolituse kõikides etappides ja kõigi elanikkonnarühmade hulgas;

                           2.5.

                           soodustada ettevõtlikkuspädevuse, loovuse ja algatusvõime arendamist, eelkõige noorte seas, näiteks pakkudes noortele õppijatele võimalusi osaleda nende haridustee jooksul vähemalt ühes praktilise ettevõtluskogemuse omandamise projektis;

                           2.6.

                           tõsta nii ametlike kui ka muude keelte oskuse taset ning toetada õppijaid nende töö- ja eraeluks vajalike keelte õppimisel, mis võib aidata kaasa piiriülesele kommunikatsioonile ja liikuvusele;

                           2.7.

                           toetada kodanikupädevuste arendamist eesmärgiga suurendada teadlikkust ühistest väärtustest, millele on osutatud Euroopa Liidu lepingu artiklis 2 ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartas;

                           2.8.

                           suurendada kõikide õppijate ja haridustöötajate teadlikkust võtmepädevuste omandamise tähtsusest ja nende suhestumisest ühiskonnaga;

               3.

               hõlbustada võtmepädevuste omandamist, kasutades ära häid tavasid, millega toetatakse lisas kirjeldatud võtmepädevuste arendamist, eelkõige järgmiselt:

                           3.1.

                           edendades eri õpikäsitusi ja -keskkondi, kasutades sealhulgas hariduse, koolituse ja õpikeskkonnas piisavalt digitehnoloogia võimalusi;

                           3.2.

                           pakkudes tuge haridustöötajatele ja teistele õpiprotsesse toetavatele sidusrühmadele, sealhulgas perekondadele, et parandada õppijate võtmepädevusi osana elukestva õppimise lähenemisviisist haridus-, koolitus ja õpikeskkonnas;

                           3.3.

                           toetades ja arendades erinevates keskkondades omandatud võtmepädevuste hindamist ja valideerimist kooskõlas liikmesriikide normide ja menetlustega;

                           3.4.

                           tugevdades koostööd haridus-, koolitus- ja õppe vallas kõikidel tasanditel ja eri valdkondades, et täiustada õppijate pädevuste arendamise järjepidevust ja innovaatiliste õpikäsituste arendamist;

                           3.5.

                           tõhustades hariduses, koolituses, tööhõives ja muudes õpikeskkondades vajalike vahendite, ressursside ja juhendamise pakkumist, et toetada inimesi elukestva õppe võimaluste kasutamisel;

               4.

               integreerima ÜRO kestliku arengu eesmärgid, eelkõige eesmärgi 4.7 haridusse, koolitusse ja õppimisse, sealhulgas soodustades teadmiste omandamist kliimamuutuste mitmetahulisuse olemuse piiramise ja loodusvarade kestlikul viisil kasutamise kohta;

               5.

               andma hariduse ja koolituse valdkonna üleeuroopalise koostöö strateegilise raamistiku (HK 2020) olemasolevate raamistike ja vahendite ja mis tahes neile järgnevate raamistike raames aru võtmepädevuste edendamisel saadud kogemustest ja tehtud edusammudest kõigis haridus- ja koolitussektorites, sealhulgas mitteformaalse õppe ja niipalju kui võimalik ka informaalse õppe puhul;

         TERVITAB, ET KOMISJON, ARVESTADES LIIKMESRIIKIDE PÄDEVUSI:

               6.

               toetab soovituse ja üleeuroopalise võrdlusraamistiku rakendamist, hõlbustades liikmesriikidevahelist vastastikust õpet ja töötades koostöös liikmesriikidega välja võrdlusalused ja vahendid, täpsemalt:

                           6.1.

                           asjakohasel juhul konkreetsete pädevuste raamistikud, mis lihtsustavad pädevuste väljatöötamist ja hindamist (21);

                           6.2.

                           tõenditel põhinevad juhendmaterjalid uute õpikäsituste ja toetavate lähenemisviiside kohta;

                           6.3.

                           abivahendid haridustöötajatele ja teistele sidusrühmadele, näiteks veebipõhised koolituskursused, enesehindamise vahendid, (22) võrgustikud, sealhulgas eTwinning ja Euroopa täiskasvanuõppe elektrooniline platvorm (EPALE);

                           6.4.

                           lähenemisviisid, mis käsitlevad omandatud võtmepädevuste hindamist ja valideerimise toetamist, tuginedes HK 2020 (23) ja mis tahes sellele järgneva raamistiku kontekstis varem tehtud tööle;

               7.

               toetab algatusi, millega arendada edasi ja edendada kestlikku arengut toetavat haridust, pidades seejuures silmas ÜRO kestliku arengu eesmärki nr 4, mis on seotud kaasava ja võrdsetel võimalustel põhineva kvaliteetse haridusega ja elukestva õppe võimalustega kõigile;

               8.

               annab aru kogemustest ja headest tavadest, et edendada õppijate võtmepädevusi osana elukestva õppimise lähenemisviisist liidu haridus-, koolitus- ja õpikeskkonnas, kasutades olemasolevaid raamistikke ja vahendeid.

         Käesoleva soovitusega asendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta soovitus võtmepädevuste kohta elukestvas õppes.

      Brüssel, 22. mai 2018

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         K. VALCHEV

      (1)  COM(2017) 250.

      (2)  COM(2017) 673.

      (3)  ELT L 394, 30.12.2006, lk 10.

      (4)  OECD (2016), PISA 2015 tulemused.

      (5)  Euroopa Komisjon (2016), hariduse ja koolituse valdkonna 2016. aasta ülevaade.

      (6)  Euroopa Komisjon, digitaalarengu tegevuskava 2017. aasta tulemustabel.

      (7)  Aruteludokument üleilmastumise ohjamise kohta – COM(2017) 240 final.

      (8)  „Hariduse ümbermõtestamine: investeerimine oskustesse paremate sotsiaalmajanduslike tulemuste nimel“, COM(2012) 669 final.

      (9)  COM(2016) 381 final.

      (10)  Nõukogu ja komisjoni 2015. aasta ühisaruanne hariduse ja koolituse valdkonna üleeuroopalise koostöö strateegilise raamistiku (HK 2020) rakendamise kohta (ELT C 417, 15.12.2015, lk 25).

      (11)  ELT C 398, 22.12.2012, lk 1.

      (12)  ELT C 189, 15.6.2017, lk 15.

      (13)  Nõukogu 21. novembri 2008. aasta resolutsioon, milles käsitletakse elukestva nõustamise paremat integreerimist elukestva õppe strateegiatesse (ELT C 319, 13.12.2008, lk 4).

      (14)  ÜRO Peaassamblee poolt 25. septembril 2015 vastu võetud resolutsioon „Muudame oma maailma: kestliku arengu tegevuskava aastani 2030“.

      (15)  Nõukogu järeldused, milles käsitletakse noorsootöö rolli selliste noortele eluks vajalike oskuste arendamise toetamisel, mis hõlbustavad noorte edukat üleminekut täiskasvanuikka, kodanikuaktiivsusesse ja tööellu (ELT C 189, 15.6.2017, lk 30).

      (16)  Nõukogu järeldused, milles käsitletakse valdkondadevahelise poliitilise koostöö tõhustamist noorte ees seisvate sotsiaal-majanduslike väljakutsete tulemuslikuks käsitlemiseks (ELT C 172, 27.5.2015, lk 3).

      (17)  Nõukogu järeldused alushariduse ja põhihariduse rolli kohta loovuse, innovatsiooni ja digipädevuse edendamisel (ELT C 172, 27.5.2015, lk 17).

      (18)  Nõukogu järeldused, milles käsitletakse koolide arendamist ja õpetamise täiustamist (ELT C 421, 8.12.2017, lk 2).

      (19)  Nõukogu 19. detsembri 2016. aasta soovitus „Oskuste täiendamise meetmed: uued võimalused täiskasvanutele“ (ELT C 484, 24.12.2016, lk 1).

      (20)  Nõukogu järeldused ELi uue kõrghariduse tegevuskava (ELT C 429, 14.12.2017, lk 3).

      (21)  Võttes aluseks kogemused ja oskusteabe, mis saadi Euroopa keeleõppe raamdokumendi, digipädevuse raamistiku ja ettevõtlikkuse pädevusraamistiku koostamisel.

      (22)  Näiteks digitaalpädevuse raamistik.

      (23)  Võtmepädevuste hindamine koolihariduses ja esmaõppes: poliitiline juhend, SWD (2012) 371.

      LISA
      VÕTMEPÄDEVUSED ELUKESTVAS ÕPPES
      EUROOPA VÕRDLUSRAAMISTIK

         Taust ja eesmärgid

      Igaühel on õigus kvaliteetsele ja kaasavale haridusele, koolitusele ja elukestvale õppele, et säilitada ja omandada oskused, mis võimaldavad täiel määral osaleda ühiskonnaelus ja aitavad suunduda edukalt tööturule.
      Igaühel on õigus saada õigel ajal ja vajadustele vastavat abi, et suurendada tööhõivevõimalusi või väljavaateid töötamaks füüsilisest isikust ettevõtjana. See hõlmab õigust saada abi töö otsimisel, koolituseks ja ümberõppeks.
      Need põhimõtted on määratud kindlaks Euroopa sotsiaalõiguste sambas.
      Kiirete muutuste maailmas, kus kõik on omavahel üha enam seotud, vajab iga inimene erinevaid oskusi ja pädevusi ning peab neid pidevalt kogu elu jooksul arendama. Käesolevas võrdlusraamistikus kindlaks määratud võtmepädevuste eesmärk on luua alus võrdsema ja demokraatlikuma ühiskonna ning kaasava ja kestliku majanduskasvu saavutamiseks, sotsiaalse sidususe kujundamiseks ja demokraatliku kultuuri arendamiseks.
      Võrdlusraamistiku peamised eesmärgid on:

                  a)

                  selgitada välja ning määrata kindlaks tööalase konkurentsivõime, eneseteostuse ja tervise, aktiivseks ja vastutustundlikuks kodanikuks olemise ning sotsiaalse kaasatuse seisukohalt vajalikud võtmepädevused;

                  b)

                  koostada Euroopa tasandi võrdlusvahend poliitikakujundajate, hariduse ja koolituse pakkujate, haridustöötajate, nõustajate, tööandjate, avalike tööturuasutuste ning õppijate endi tarbeks;

                  c)

                  toetada Euroopa, riikliku, piirkondliku ja kohaliku tasandi tegevust, millega edendatakse pädevuste arendamist elukestva õppe perspektiivis.

         Võtmepädevused

      Käesoleva soovituse kontekstis on mõiste „pädevused“ määratletud kui asjakohane teadmiste, oskuste ja hoiakute kogum, milles:

                  d)

                  teadmised koosnevad faktidest ja arvudest, kontseptsioonidest, ideedest ja teooriatest, mis on juba loodud ja toetavad teatava valdkonna või teema mõistmist;

                  e)

                  oskused on määratletud kui suutlikkus juhtida protsesse ja kasutada olemasolevaid teadmisi tulemuste saavutamiseks;

                  f)

                  hoiakud kirjeldavad valmisolekut ja meelestatust tegutseda või reageerida ideedele, isikutele või olukordadele.

            Võtmepädevusi on kõikidel inimestel vaja eneseteostuseks ja arenguks, tööalaseks konkurentsivõimeks, sotsiaalseks kaasatuseks, kestlikuks elustiiliks, edukaks eluks rahumeelses ühiskonnas, terviseteadlikuks eluks ja kodanikuaktiivsuseks. Need on välja töötatud elukestva õppe perspektiivis, alates varasest lapseeast ja kogu elu jooksul, ning formaalse, mitteformaalse ja informaalse õppe kaudu, sealhulgas perekonnas, koolis, töökohal, oma naabruskonnas ja muudes kogukondades.
      Võtmepädevusi peetakse võrdselt olulisteks – kõik need aitavad kaasa edukale elule ühiskonnas. Pädevusi saab rakendada paljudes eri olukordades ja mitmesugustes kombinatsioonides. Need kattuvad ja on omavahel tihedalt seotud: ühe valdkonna puhul olulised aspektid toetavad ka teiste valdkondade pädevusi. Võtmepädevustega on seotud sellised oskused nagu kriitiline mõtlemine, probleemide lahendamine, meeskonnatöö, suhtlemis- ja läbirääkimisoskus, analüütilised oskused, loovus ja kultuuridevahelise suhtlemise oskused.
      Käesolevas võrdlusraamistikus määratletakse kaheksa võtmepädevust:

                  —

                  kirjaoskuspädevus,

                  —

                  mitmekeelsuse pädevus,

                  —

                  matemaatikapädevus ning loodusteadus-, tehnoloogia-, inseneriteaduste pädevus,

                  —

                  digipädevus,

                  —

                  enesemääratlus-, sotsiaalne ja õpipädevus,

                  —

                  kodanikupädevus,

                  —

                  ettevõtlikkuspädevus,

                  —

                  kultuuriteadlikkuse ja kultuurilise eneseväljenduse pädevus.

            1.   Kirjaoskuspädevus

      Kirjaoskus on suutlikkus teha kindlaks, mõista, väljendada ja tõlgendada kontseptsioone, tundeid, fakte ja arvamusi nii suuliselt kui ka kirjalikult, kasutades selleks visuaalseid, audio- ja digivahendeid eri ainedistsipliinides ja kontekstides. See tähendab võimet suhelda teistega kohasel viisil, loovalt ja tulemuslikult.
      Kirjaoskuse arendamine on aluseks edaspidisele õppimisele ja edaspidisele keelelisele suhtlusele. Sõltuvalt kontekstist saab kirjaoskust arendada emakeeles, koolis õpetamisel kasutatavas keeles ja/või mõnes riigi või piirkonna ametlikus keeles.

         Pädevusega seotud peamised teadmised, oskused ja hoiakud

      See pädevus hõlmab lugemis- ja kirjutamisoskust ja head arusaamist kirjalikust teabest ning eeldab inimeselt teadmisi sõnavarast, funktsionaalsest grammatikast ja keele funktsioonidest. See kätkeb ka verbaalse suhtluse põhiliikide, mitmesuguste ilukirjanduslike ja tarbetekstide ning eri stiilide ja keeleregistrite põhiomaduste tundmist ja mõistmist.
      Inimesel peab olema suulise ja kirjaliku suhtlemise oskus mitmesugustes situatsioonides ja oskus oma suhtlusviisi jälgida ning kohandada seda vastavalt olukorra nõuetele. Selle pädevuse puhul eeldatakse ka suutlikkust eristada ja kasutada eri liiki allikaid, otsida, koguda ja töödelda teavet, kasutada abivahendeid ning sõnastada ja väljendada oma suulisi ja kirjalikke argumente veenvalt ja kontekstile vastavalt. See hõlmab kriitilist mõtlemist ning suutlikkust hinnata teavet ja sellega ümber käia.
      Positiivne hoiak kirjaoskusesse kätkeb soovi arendada kriitilist ja konstruktiivset dialoogi, esteetilistest väärtustest lugupidamist ning huvi teistega suhtlemise vastu. See eeldab, et ollakse teadlikud keele mõjust teistele ning vajadusest mõista ja kasutada keelt positiivselt ja sotsiaalselt vastutustundlikul viisil.
      2.   Mitmekeelsuse pädevus (1)

      See pädevus on määratletud kui suutlikkus kasutada suhtlemisel eri keeli kohasel viisil ja tulemuslikult. Suures osas on selle puhul tegemist samade oskustega kui kirjaoskuse puhul: see põhineb suutlikkusel mõista, väljendada ja tõlgendada kontseptsioone, mõtteid, tundeid, fakte ja arvamusi nii suuliselt kui ka kirjalikult (kuulamine, rääkimine, lugemine ja kirjutamine) mitmesugustes ühiskondlikes ja kultuurilistes situatsioonides, lähtudes inimese vajadustest ja soovidest. Mitmekeelsuse pädevus ühendab endas ajaloolise mõõtme ja kultuuridevahelised pädevused. See põhineb suutlikkusel orienteeruda eri keelte ja meedialiikide vahel, nagu on osutatud Euroopa keeleõppe raamdokumendis. Asjakohasel juhul võib see sisaldada emakeelepädevuste säilitamist ja arendamist ning riigi ametliku keele omandamist (2).

         Pädevusega seotud peamised teadmised, oskused ja hoiakud

      Kõnealune pädevus eeldab teadmisi eri keelte sõnavarast ja funktsionaalsest grammatikast ning verbaalse suhtluse peamiste liikide ja keeleregistrite tundmist. Olulised on ka teadmised ühiskonnas kehtivate konventsioonide ning keelte kultuuriaspektide ja variatiivsuse kohta.
      Peamised selle pädevusega seotud oskused hõlmavad suutlikkust mõista kõnet, algatada, jätkata ja lõpetada vestlusi ning lugeda, mõista ja koostada tekste eri tasemetel ja eri keeltes, lähtuvalt isiklikest vajadustest. Inimene peaks olema võimeline kasutama otstarbekalt abivahendeid ning õppima keeli formaalse, mitteformaalse ja informaalse õppe käigus kogu elu jooksul.
      Positiivne hoiak eeldab kultuurilisest mitmekesisusest lugupidamist ning huvi eri keelte ja eri kultuuride vahelise suhtluse vastu. Sellega kaasneb ka austus iga inimese isikliku keelelise profiili, sealhulgas vähemuste hulka kuuluvate ja/või sisserändaja taustaga isikute emakeele vastu ning riigi ametliku keele või ametlike keelte tunnistamine ühise suhtlusraamistikuna.
      3.   Matemaatikapädevus ning loodusteadus-, tehnoloogia- ja inseneriteaduste pädevus

                  A.

                  Matemaatikapädevus on suutlikkus arendada ja rakendada matemaatilist mõtlemist ja arusaamist, et lahendada mitmesuguseid igapäevaelus tekkivaid küsimusi. Hea arvutamisoskuse saavutamisel on rõhuasetus protsessil ja tegevusel ning samuti teadmistel. Matemaatikapädevus hõlmab vähemal või suuremal määral ka suutlikkust ja soovi kasutada matemaatilist mõtlemist ning esitusviise (valemid, mudelid, skeemid, graafikud).

                  B.

                  Loodusteaduspädevus osutab suutlikkusele ja soovile selgitada loodust, kasutades probleemküsimuste püstitamiseks ning tõenditel põhinevate järelduste tegemiseks teadmisi ja metoodikat, sealhulgas vaatlust ja katsetamist. Tehnoloogia- ja inseneriteaduste pädevuse all mõistetakse nende teadmiste ja meetodite rakendamist inimeste soovide või vajaduste teenistusse. Loodusteaduspädevus ning tehnoloogia- ja inseneriteaduste pädevus eeldavad arusaamist inimtegevuse põhjustatud muutustest ja üksikisiku vastutusest.

         Pädevusega seotud peamised teadmised, oskused ja hoiakud

                  A.

                  Matemaatikaalased vajalikud teadmised hõlmavad head numbrite, mõõtesüsteemide, struktuuride, põhitehete ja matemaatiliste esitusviiside tundmist, arusaamist matemaatilistest terminitest ja mõistetest ning küsimustest, millele matemaatika võib aidata vastuseid leida.
                  Inimene peaks oskama rakendada matemaatika põhiprintsiipe ja -protsesse igapäevastes olukordades kodus ja tööl (nt finantsoskused) ning järgima ja hindama argumentide jada. Inimene peaks suutma mõelda matemaatiliselt, mõista matemaatilisi tõendeid, suhelda matemaatilises keeles ning kasutada sobivaid abivahendeid, sealhulgas statistilisi andmeid ja graafikuid, et mõista digitaliseerimise matemaatilisi aspekte.
                  Positiivne suhtumine matemaatikasse põhineb austusel tõe vastu ning valmisolekul otsida põhjendusi ning hinnata nende paikapidavust.

                  B.

                  Loodusteadustes, tehnoloogias ja inseneriteadustes hõlmavad peamised teadmised looduse alusprintsiipide, peamiste teaduslike mõistete, teooriate, põhimõtete ja meetodite, tehnoloogia ja tehnoloogiliste toodete ja protsesside tundmist ning loodusteaduse, tehnoloogia, inseneriteaduste ja inimtegevuse poolt loodusele avalduva mõju mõistmist. Seega peaksid kõnealused pädevused aitama inimestel paremini mõista loodusteaduslike teooriate, rakenduste ja tehnoloogia arengut, nende piire ning nendega kaasnevaid riske ühiskonnas (seoses otsustamise, väärtuste, moraalsete küsimuste, kultuuri ja muu sellisega).
                  Oskused sisaldavad arusaamist teadusest kui uurimise protsessist konkreetsete meetodite, sealhulgas vaatluste ja kontrollitud katsete teel, suutlikkust kasutada loogilist mõtlemist hüpoteeside kontrollimiseks ning valmisolekut loobuda oma veendumustest, kui need on vastuolus katsete käigus saadud uute tulemustega. See hõlmab võimet kasutada tehnoloogilisi vahendeid ja seadmeid ning teaduslikke andmeid teatava eesmärgi saavutamiseks või teatava tõenditel põhineva otsuse või järelduse tegemiseks. Inimene peab ühtlasi suutma ära tunda teadusliku uurimuse põhinäitajaid ning kirjeldada tehtud järeldusi ning nendeni viinud mõttekäiku.
                  Pädevust iseloomustav hoiak põhineb kriitikameelel ja uudishimul, huvil eetiliste küsimuste vastu ning turvalisuse ja keskkonna kestlikkuse oluliseks pidamisel, eelkõige nendes küsimustes, mis käsitlevad teaduslikku ja tehnoloogilist arengut inimese enda, tema pere, kogukonna ja globaalsest seisukohast lähtuvalt.

            4.   Digipädevus

      Digipädevus seisneb suutlikkuses kasutada digitehnoloogiaid oskuslikult, kriitiliselt ja vastutustundlikult õppimise, töö, meelelahutuse ja ühiskonnaelus osalemise eesmärgil. See hõlmab teabe- ja andmekirjaoskust, teabevahetust ja koostööd, meediapädevust, digitaalse infosisu loomist (sealhulgas programmeerimist), turvalisust (sealhulgas digitaalset heaolu ja küberjulgeolekuga seotud pädevusi), intellektuaalomandi õigustega seotud küsimusi ning probleemide lahendamist ja kriitilist mõtlemist.

         Pädevusega seotud peamised teadmised, oskused ja hoiakud

      Inimene peaks mõistma, kuidas digitehnoloogia toetab teabevahetust, loomingulisust ja innovatsiooni ning olema teadlik selle võimalustest, piirangutest, mõjust ja riskidest. Mõista tuleks üldisi põhimõtteid, mehhanisme ja loogikat, millel arenevad digitehnoloogiad põhinevad, ning tunda eri seadmete, tarkvara ja võrgustike peamisi funktsioone ning osata neid kasutada. Inimene peaks suhtuma kriitiliselt digivahendite abil edastatavate andmete kehtivusse, usaldusväärsusesse ja mõjusse ning olema kursis digitehnoloogia kasutamisega seotud õiguslike ja eetiliste põhimõtetega.
      Inimene peaks suutma kasutada digitehnoloogiat, et väljendada oma kodanikuaktiivsust ja sotsiaalset kaasatust, teha koostööd ning arendada loovust isiklikel, sotsiaalsetel või ärilistel eesmärkidel. Oskused sisaldavad suutlikkust kasutada digitaalset infosisu, sellele juurde pääseda, seda filtreerida, hinnata, luua, programmeerida ja jagada. Inimene peaks suutma hallata ja kaitsta teavet, infosisu andmeid ja digitaalseid identiteete ning tundma ja tõhusalt kasutama tarkvara, seadmeid, tehisintellekti või roboteid.
      Digitehnoloogia ja digitaalse infosisu kasutamine eeldab, et selle arengusse suhtutaks kaalutlevalt ja kriitiliselt, kuid samas huviga, avatult ja tulevikku vaatavalt. Ühtlasi eeldab see eetilist, ohutut ja vastutustundliku lähenemisviisi nende vahendite kasutamiseks.
      5.   Enesemääratlus-, sotsiaalne ja õpipädevus

      Enesemääratlus-, sotsiaalne ja õpipädevus on suutlikkus ennast analüüsida, hallata tõhusalt aega ja teavet, teha konstruktiivset koostööd, olla kohanemisvõimeline ning korraldada oma õpitegevust ja karjääri. See hõlmab suutlikkust tulla toime ebakindluse ja keerukusega, õppida õppima, toetada oma füüsilist ja emotsionaalset heaolu, säilitada füüsiline ja vaimne tervis ning suuta elada terviseteadlikku ja tulevikku suunatud elu, näidata üles empaatiavõimet ja hallata konflikte kaasavas ja toetavas kontekstis.

         Pädevusega seotud peamised teadmised, oskused ja hoiakud

      Edukaks inimestevaheliseks suhtlemiseks ja ühiskonnaelus osalemiseks tuleb mõista eri ühiskondades ja keskkondades üldiselt kehtivaid käitumis- ja suhtlemisreegleid. Enesemääratlus-, sotsiaalne ja õpipädevus eeldab ka teadmisi vaimse ja füüsilise tervise ning tervisliku elustiili kohta. See hõlmab oma eelistatud õpistrateegiate tundmist, oma pädevuste täiustamise vajaduste ja täiustamise eri viiside tundmist ning teadmist sellest, kuidas leida haridus-, koolitus- ja karjäärivõimalusi ning pakutavat nõustamist või abi.
      Oskused kätkevad suutlikkust määratleda oma võimeid, keskenduda ja tulla toime keerukate tingimustega, mõelda kriitiliselt ja langetada otsuseid. See sisaldab suutlikkust õppida ja töötada nii koos teistega kui ka iseseisvalt, korraldada ja jätkata sihikindlalt oma õpitegevust, seda hinnata ja jagada, otsida vajaduse korral toetust ning juhtida tõhusalt oma karjääri ja sotsiaalseid suhteid. Inimene peaks kohanema muutustega ning suutma toime tulla ebakindluse ja stressiga. Ta peaks suutma suhelda konstruktiivselt erinevates keskkondades, teha meeskonnatööd ja pidada läbirääkimisi. See hõlmab sallivuse ülesnäitamist, erinevate seisukohtade väljendamist ja mõistmist ning usaldusväärsust ja empaatiavõimelisust.
      Pädevuse aluseks on positiivne hoiak oma vaimsesse, sotsiaalsesse ja füüsilisse heaolusse ning õppimisse kogu elu jooksul. Kõik see eeldab hoiakut, mis põhineb koostööl, enesekindlusel ja aususel. See hõlmab teiste mitmekesisuse ja nende vajaduste austamist ning valmisolekut jätta kõrvale eelarvamused ja teha kompromisse. Inimene peaks suutma määrata kindlaks ja seada eesmärke, ennast motiveerida ning arendada kohanemisvõimet ja enesekindlust, mis aitab tal edukalt kogu elu jooksul õppida. Probleemide lahendamisele suunatud hoiak aitab kaasa nii õppimisprotsessile kui ka inimese võimele ületada takistusi ning kohaneda muutustega. See kätkeb ka soovi kasutada varem õpitut ja elukogemusi ning uudishimu, mis ajendab otsima uusi võimalusi elus ette tulevates olukordades õppida ja areneda erinevates.
      6.   Kodanikupädevus

      Kodanikupädevus on võime tegutseda vastutustundliku kodanikuna ning täielikult teostada oma kodanikuõigusi ja osaleda ühiskonnaelus; selleks peab inimene saama aru sotsiaalsetest, majanduslikest, õiguslikest ja poliitilistest kontseptsioonidest ja struktuuridest ning ülemaailmsetest suundumustest ja kestlikkuse põhimõttest.

         Pädevusega seotud peamised teadmised, oskused ja hoiakud

      Kodanikupädevuse kujunemise eelduseks on teadmised üksikisikute, rühmade, tööorganisatsioonide, ühiskonna, majanduse ja kultuuriga seotud põhimõistete ja nähtuste kohta. See hõlmab arusaamist Euroopa ühistest väärtustest, mida on väljendatud Euroopa Liidu lepingu artiklis 2 ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartas. See hõlmab teadmisi kaasaja sündmustest ning kriitilist arusaama peamistest arengutest oma riigi, Euroopa ja maailma ajaloos. Ühtlasi tähendab see, et teadvustatakse eesmärke, väärtusi ja poliitikat, mida kätkevad sotsiaalsed ja poliitilised liikumised ning kestlikud süsteemid, eelkõige kliima- ja demograafilised muutused ülemaailmsel tasandil ja nende aluspõhjused. Samuti on oluline omada teadmisi Euroopa integratsioonist ning teadvustada Euroopa ja maailma mitmekesisust ja selle kultuurilisi identiteete. Siin tuleb mõista Euroopa ühiskondade kultuurilist mitmekesisust ning sotsiaal-majanduslikke mõõtmeid ning seda, kuidas rahvuslik-kultuuriline identiteet suhestub Euroopa identiteediga.
      Kodanikupädevusega seotud oskuste alla kuulub võime suhelda teistega ühise või avaliku huvi raames, mis hõlmab ka ühiskonna kestlikku arengut. See nõuab kriitilise mõtlemise ja probleemide integreeritud lahendamise oskust ning argumentide kujundamise oskust ning konstruktiivset osalemist kogukonna tegevuses ning otsuste tegemist kõigil tasanditel kohalikust ja riiklikust tasandist kuni Euroopa ja rahvusvahelise tasandini. See hõlmab ka suutlikkust pääseda juurde nii traditsioonilistele kui ka uutele meediavormidele, neisse kriitiliselt suhtuda ja neid kasutada ning mõista meedia rolli ja funktsioone demokraatlike ühiskondades.
      Vastutustundlik ja konstruktiivne hoiak põhineb inimõiguste kui demokraatia aluste austamisel. Konstruktiivne osalemine kannab endas soovi osaleda demokraatliku otsustusprotsessi kõigil tasanditel ja ühiskondlikes tegevustes. See hõlmab sotsiaalse ja kultuurilise mitmekesisuse toetamist, soolist võrdõiguslikkust ja sotsiaalset sidusust, kestlikku elustiili, rahumeelsuse ja vägivallatuse kultuuri soodustamist, valmisolekut austada teiste privaatsust ning vastutuse võtmist keskkonna ees. Huvi sotsiaal-majanduslike suundumuste, humanitaarvaldkonna ja kultuuridevahelise suhtluse vastu on vajalik selleks, et üle saada eelarvamustest ja minna kompromissile, kui see on vajalik, ning tagada sotsiaalne õiglus ja ausus.
      7.   Ettevõtlikkuspädevus

      Ettevõtlikkuspädevus viitab inimese võimele tegutseda lähtuvalt võimalustest ja ideedest ning muuta need teiste jaoks väärtuseks. Selle aluseks on loovus, kriitiline mõtlemine ja probleemide lahendamise oskus, algatusvõime ja sihikindlus ning võime teha koostööd, et kavandada ja hallata projekte, millel on kultuuriline, sotsiaalne või rahaline väärtus.

         Pädevusega seotud peamised teadmised, oskused ja hoiakud

      Ettevõtlikkuspädevus kätkeb teadmisi eri kontekstidest ja võimalustest, mis võimaldavad realiseerida mõtteid isiklikuks, sotsiaalseks ja tööalaseks tegevuseks, samuti arusaama, kuidas need võimalused tekivad. Inimene peaks teadma ja mõistma viise selliste projektide kavandamiseks ja juhtimiseks, mis hõlmavad nii protsesse kui ka ressursse. Tal peaks olema arusaam majanduse toimimisest ning tööandja, organisatsiooni või ühiskonna ees seisvatest sotsiaalsetest ja majanduslikest võimalustest ja probleemidest. Ta peaks arvestama ka eetiliste põhimõtetega ja kestliku arengu väljakutsetega ning olema teadlik oma tugevatest ja nõrkadest külgedest.
      Ettevõtlikkusoskused on rajatud loovusele, mis hõlmab ka kujutlusvõimet, strateegilist mõtlemist ja probleemide lahendamist, ning kriitilisele ja konstruktiivsele mõtlemisele, mis sisaldab loovaid protsesse ja innovaatilisust. Need sisaldavad võimet töötada nii üksi kui ka rühma liikmena, mobiliseerida ressursse (inimesi ja asju) ning toetada tegevust. See hõlmab võimet teha kulude ja väärtusega seotud finantsotsuseid. Võime informeeritud otsuste tegemisel tõhusalt suhelda ja läbirääkimisi pidada ning tulla toime ebakindluse, segaduse ja riskiga on esmatähtis.
      Ettevõtlikku suhtumist iseloomustavad algatusvõime ja tegutsemistahe, ettenägelik tegutsemine ja tulevikku vaatav hoiak, julgus ja visadus eesmärkide saavutamisel. See hõlmab soovi teisi motiveerida ja väärtustada nende ideesid, suurendada empaatiat ning hoolida inimestest ja maailmast, võttes vastutuse olla kogu protsessi vältel eetiline.
      8.   Kultuuriteadlikkuse ja kultuurilise eneseväljenduse pädevus

      Kultuuriteadlikkuse ja kultuurilise eneseväljenduse pädevus tähendab, et mõistetakse ja austatakse seda, kuidas väljendatakse loomingulisi ideid ja kuidas edastatakse neid eri kultuurides läbi mitmesuguste kunsti- ja kultuurivormide. See hõlmab oma ideede ning oma kohta või rolli ühiskonnas puudutava käsituse mõistmist, arendamist ja väljendamist erinevatel viisidel ja eri kontekstides.

         Pädevusega seotud peamised teadmised, oskused ja hoiakud

      See pädevus eeldab teadmisi kohalikest, riikide, piirkondade, Euroopa ja maailma kultuuridest ja väljendusviisidest, sealhulgas nende keeltest, kultuuripärandist ja traditsioonidest, ning kultuurisaavutustest, samuti arusaamist sellest, kuidas need väljendusviisid võivad mõjutada nii üksteist kui ka inimeste mõtteviise. Siin all tuleks mõista eri vorme, mille kaudu toimub ideede edasiandmine looja, osaleja ja publiku vahel. Nendeks vormideks võivad olla käsikirjad, trükitud ja digitekstid, teater, film, tants, mäng, kunst ja disain, muusika, rituaalid ja arhitektuur, samuti nende hübriidvormid. See nõuab arusaamist oma identiteedi ja kultuuripärandi kujunemisest kultuuriliselt mitmekesises maailmas, samuti sellest, kuidas kunst ja muud kultuurivormid võivad olla viis maailma nägemiseks ja kujundamiseks.
      Siia alla kuuluvad oskused kätkevad võimet empaatiliselt väljendada ning tõlgendada kujundlikke ja abstraktseid ideid, kogemusi ja emotsioone, samuti võimet teha seda mitmetes kunsti- ja kultuurivormides. Need oskused hõlmavad ka võimet leida ja realiseerida võimalusi isikliku, sotsiaalse või kaubandusliku väärtuse loomiseks kunsti ning muude kultuurivormide kaudu, samuti võimet osaleda loomeprotsessides nii individuaalselt kui ka kollektiivsel tasandil.
      Oluline on olla avatud ja austada kultuuriliste väljendusviiside mitmekesisust, samuti tuleb omada eetilist ja vastutustundlikku lähenemisviisi seoses intellektuaal- ja kultuurilise omandiga. Positiivne hoiak hõlmab ka uudishimu maailmas toimuva vastu, avatust uute võimaluste ettekujutamisel ning soovi osaleda kultuurilistes kogemustes.

         Võtmepädevuste arendamise toetamine

      Võtmepädevused on dünaamiline kombinatsioon teadmistest, oskustest ja hoiakutest, mida õppija peab alates varasest east kogu elu jooksul arendama. Kvaliteetne ja kaasav haridus, koolitus ja elukestev õpe pakuvad kõikidele inimestele võtmepädevuste arendamise võimalusi ning seetõttu saab pädevuspõhiseid lähenemisviise kasutada kõikides haridus-, koolitus- ja õpikeskkondades kogu elu jooksul.
      Pädevuspõhise hariduse, koolituse ja õppimise toetuseks elukestva õppe kontekstis on kindlaks määratud kolm väljakutset: mitmekesiste õpikäsituste ja -keskkondade kasutamine, õpetajate ja muude haridustöötajate toetamine ning pädevuste arengu hindamine ja valideerimine. Nende väljakutsete käsitlemiseks on tuvastatud teatavad näited headest tavadest.
      a)   Mitmekesised õpikäsitused ja -keskkonnad

                  a)

                  Õpitegevust võiks rikastada valdkondade ülene õpe, partnerlused eri haridustasemete, koolituse- ja õppevaldkonnas tegutsejate, sealhulgas tööturu esindajate vahel, samuti sellised kontseptsioonid nagu terviklik koolikäsitlus, mille rõhuasetus on koostööpõhisel õpetamisel ja õppimisel ning õppijate aktiivsel osalemisel õpitegevuses ja otsuste tegemisel. Valdkondade ülene õpe võimaldab suurendada ka sidusust õppekava eri ainete vahel ning luua selge seose õpetatava ning ühiskonna muutuste ja ühiskonna jaoks oluliste nähtuste vahel. Oluliseks teguriks pädevuste tõhusas arengus võib olla valdkondadevaheline koostöö haridus- ja koolitusasutuste ning muude osalejate vahel, milleks võivad olla ettevõtted, kunsti-, spordi- ja noortekogukonnad, kõrgharidus- või uurimisasutused.

                  b)

                  Põhioskuste omandamist ning laiema pädevuse arendamist saab edendada, täiendades süstemaatiliselt akadeemilist õpet sotsiaalse ja emotsionaalse õppe, kunsti ja tervist tugevdava kehalise tegevusega, mis toetab terviseteadlikku ja tulevikku suunatud füüsiliselt aktiivset elustiili. Enesemääratlus-, sotsiaalsete ja õpipädevuste tugevdamine alates varasest east võib luua tugeva aluse põhioskuste arendamisele.

                  c)

                  Sellised õppemeetodid nagu uurimusõpe, projektipõhine õpe, lõimitud õpe, kunsti- ja mängupõhine õpe võivad suurendada motiveeritust ja aktiivsust õppimisel. Ka uurimuslik õpe, tööpõhine õpe ja teaduslikud meetodid loodusteadustes, tehnoloogias, inseneriteadustes ja matemaatikas (STEM) võivad soodustada erinevate pädevuste arendamist.

                  d)

                  Õppijaid, haridustöötajaid ja õppeteenuste osutajaid võiks julgustada kasutama digitehnoloogiaid, et täiustada õppimist ja toetada digipädevuste arengut. Siinkohal võiks näiteks tuua osalemise sellistes liidu algatustes nagu ELi programmeerimisnädal. Enesehindamisvahendite, näiteks SELFIE-vahendi kasutamine võiks suurendada hariduse, koolituse ja õppe pakkujate digisuutlikkust.

                  e)

                  Konkreetsed võimalused ettevõtlikkusalaste kogemuste saamiseks, praktika mõnes ettevõttes või ettevõtjate külaskäigud haridus- või koolitusasutustesse, sealhulgas praktiliste ettevõtlusalaste kogemuste omandamine, näiteks loomingulised ülesanded, idufirmad, tudengite juhitavad kogukondlikud algatused, ettevõtete simulatsioonid või ettevõtlusalane projektipõhine õpe, võivad olla eriti kasulikud nii noorte kui ka täiskasvanute ja õpetajate jaoks. Noortele tuleks anda võimalus saada üldhariduse omandamise ajal vähemalt üks ettevõtlusalane kogemus. Ettevõtlushariduse levitamisel, eelkõige maapiirkondades, võivad ülitähtsat rolli täita koolide, kogukonna ja ettevõtete partnerlused ja platvormid kohalikul tasandil. Püsivatele edusammudele ja juhtimisele aitaks kaasa asjakohane koolitus ja toetus õpetajatele ja koolijuhtidele.

                  f)

                  Mitmekeelsuse pädevust saab arendada tihedas koostöös hariduse, koolituse ja õppega välismaal, haridustöötajate ja õppijate liikuvuse, eTwinningu, EPALE ja sarnaste veebiportaalide abil.

                  g)

                  Kõik õppijad, sealhulgas ebasoodsas olukorras olevad või erivajadustega inimesed, võiksid oma hariduspotentsiaali realiseerimiseks saada asjakohast tuge kaasavas keskkonnas. Selline tugi võib olla keeleline, akadeemiline või sotsiaal-emotsionaalne, nõustamine kaaslaste poolt, õppekavaväline tegevus, karjäärinõustamine või materiaalne toetus.

                  h)

                  Koostöö hariduse, koolituse ja õppe kõigil tasanditel võib olla väga tähtis, et täiustada õppijate pädevuste arengu järjepidevust kogu elu jooksul ja mille abil töötada välja uuenduslikke õpikäsitusi.

                  i)

                  Kohalikes kogukondades tegutsevate haridus- ja koolitusvaldkonna ning nende haridusvaldkonnaväliste partnerite ja tööandjate vaheline koostöö kombineerituna formaalse, mitteformaalse ja informaalse õppega võivad toetada pädevuste arendamist ning kergendada üleminekut koolist tööle ja töölt hariduse omandamisse.

            b)   Toetus haridustöötajatele

                  a)

                  Hariduses, koolituses ja õppimises kohaldatavate pädevuspõhiste lähenemisviiside integreerimine õpetajate formaalharidusse ning pidevasse kutsealasesse arengusse võib aidata haridustöötajatel muuta õpetamise ja õppimise mooduseid ning omandada oskusi pädevuspõhise lähenemisviisi rakendamiseks.

                  b)

                  Pädevuspõhiste lähenemisviiside väljatöötamisel võiks haridustöötajaid nende konkreetses valdkonnas toetada, korraldades töötajate vahetust ja vastastikust õppimist, kogemusnõustamist, mis muudab õppetöö korralduse eri võrgustike, koostöö ja praktikakogukondade kaudu paindlikumaks ja autonoomsemaks.

                  c)

                  Haridustöötajaid võib abistada ka uuenduslike tavade loomisel, teadustegevuses osalemisel ning uute tehnoloogiate, sealhulgas digitehnoloogiate asjakohasel kasutamisel õpetamisel ja õppimisel kohaldatavate pädevuspõhiste lähenemisviiside puhul.

                  d)

                  Haridustöötajatele tuleks anda juhiseid ning võimaldada neile juurdepääs eksperdikeskustele, asjakohastele vahenditele ja materjalidele, mis aitaks tõhustada õpetamise ja õppimise meetodeid ja tavasid.

            c)   Pädevuste arengu hindamine ja valideerimine.

                  a)

                  Võtmepädevuste kirjeldused võiks teisendada õpitulemuste raamistikesse, mida saaks täiendada asjakohaste vahenditega, mis võimaldaksid pädevuse diagnoosivat, kujundavat ja kokkuvõtlikku hindamist ja valideerimist vastaval tasemel (3).

                  b)

                  Õppija arengu, sealhulgas ettevõtlusõppe eri mõõtmete kajastamisele võiksid eriti kaasa aidata digitehnoloogiad.

                  c)

                  Võiks välja kujundada erinevad lähenemisviisid võtmepädevuste hindamiseks mitteformaalses ja informaalses õpikeskkonnas, kaasates ka tööandjaid, nõustajaid ja tööturu osapooli. Need peaksid olema kättesaadavad kõigile, kuid eelkõige madala kvalifikatsiooniga töötajatele, et toetada nende edasisi õpinguid.

                  d)

                  Mitteformaalse ja informaalse õppimise käigus omandatud õpiväljundite valideerimine võiks laieneda ja kinnistuda kooskõlas nõukogu soovitusega mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta, hõlmates ka erinevaid valideerimisprotsesse. Samuti võivad valideerimisprotsessi toetada ka sellised vahendid nagu Europass ja noortepass kui dokumenteerimis- ja enesehindamisvahendid.

         (1)  Kuigi Euroopa Nõukogu kasutab inimeste mitme keele oskuse kirjeldamiseks inglise keeles mõistet „plurilingualism“, kasutatakse Euroopa Liidu ametlikes dokumentides mõistet „multilingualism“, et kirjeldada nii üksikisiku pädevusi kui ka sotsiaalseid situatsioone. Osaliselt on see tingitud raskustest mõistete „plurilingual“ ja „multilingual“ vahetegemisest muudes kui inglise ja prantsuse keeles.

         (2)  Samuti hõlmab see klassikaliste keelte, nagu vanakreeka ja ladina keele tundmaõppimist. Klassikalised keeled on paljude kaasaegsete keelte allikaks ja võivad seega hõlbustada keelte õppimist üldiselt.

         (3)  Nt Euroopa keeleõppe raamdokument, digipädevuse raamistik, ettevõtlikkuspädevuse raamistik ning PISA pädevuste kirjeldused pakuvad abimaterjale pädevuste hindamiseks.


title: Euroopa Keskpanga soovitus, 7. jaanuar 2019, dividendi jaotamise põhimõtete kohta (EKP/2019/1)

text:
               11.1.2019

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 11/1

      EUROOPA KESKPANGA SOOVITUS,
      7. jaanuar 2019,
      dividendi jaotamise põhimõtete kohta
      (EKP/2019/1)
      (2019/C 11/01)
      EUROOPA KESKPANGA NÕUKOGU,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eelkõige selle artikli 127 lõiget 6 ja artiklit 132,
      võttes arvesse Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja, eelkõige selle artiklit 34,
      võttes arvesse nõukogu 15. oktoobri 2013. aasta määrust (EL) nr 1024/2013, millega antakse Euroopa Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga, (1) eelkõige selle artikli 4 lõiget 3,
      võttes arvesse Euroopa Keskpanga 16. aprilli 2014. aasta määrust (EL) nr 468/2014, millega kehtestatakse raamistik Euroopa Keskpanga ja riiklike pädevate asutuste vaheliseks ning riiklike määratud asutustega tehtavaks koostööks ühtse järelevalvemehhanismi raames (ühtse järelevalvemehhanismi raammäärus) (EKP/2014/17), (2)

      ning arvestades järgmist:
      Krediidiasutused peavad jätkama ettevalmistusi Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 575/2013 (3) ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/36/EL (4) õigeaegseks ja täielikuks kohaldamiseks ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2017/2395 (5) üleminekuperioodi lõppemiseks, et leevendada võimalikku negatiivset mõju esimese taseme põhiomavahenditele, mis tuleneb oodatavast krediidikahju arvestamisest IFRS9 alusel keerukas makromajandus- ja finantskeskkonnas, mis avaldab survet krediidiasutuste kasumlikkusele ja sellest tulenevalt nende võimele luua kapitalibaasi. Ehkki krediidiasutused peavad finantseerima majandust, on konservatiivne dividendide jaotamise poliitika piisava riskijuhtimise ja usaldusväärse pangandussüsteemi osa. Kohaldada tuleks sama meetodit, mis nähti ette Euroopa Keskpanga soovituses EKP/2017/44, (6)

      ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
      I.

                  1.

                  Krediidiasutused peaksid kehtestama dividendipoliitika lähtudes konservatiivsetest ja usaldusväärsetest eeldustest, et pärast mis tahes jaotust saaks täita kehtivaid kapitalinõudeid ning järelevalvealase läbivaatamise ja hindamise tulemusi.

                              a)

                              Krediidiasutused peavad täitma kehtivaid miinimumkapitali nõudeid (1. samba nõuded) mis tahes ajal. Nende hulka kuuluvad esimese taseme põhiomavahendite suhtarv 4,5 %, esimese taseme omavahendite suhtarv 6 % ja koguomavahendite suhtarv 8 % vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artiklis 92 sätestatule.

                              b)

                              Lisaks peavad krediidiasutused järgima mis tahes ajal kapitalinõudeid, mis on kehtestatud pärast järelevalvealast läbivaatamist ja hindamist määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 16 lõike 2 punkti a alusel tehtud otsusega ning mis lähevad kaugemale 1. samba nõuetest („2. samba nõuded“).

                              c)

                              Samuti peavad krediidiasutused järgima direktiivi 2013/36/EL artikli 128 lõikes 6 määratletud kombineeritud puhvri nõuet.

                              d)

                              Krediidiasutused peavad samuti kohaldatava üleminekuaja lõppkuupäevaks täies ulatuses (fully loaded) (7) täitma nõutavat esimese taseme põhiomavahendite kapitali suhtarvu, esimese taseme omavahendite suhtarvu ja koguomavahendite suhtarvu nõudeid. See tähendab pärast üleminekusätete kohaldamist eespool osutatud suhtarvude ja direktiivi 2013/36/EL artikli 128 lõikes 6 määratletud kombineeritud puhvri nõude täielikku kohaldamist. Üleminekusätted on sätestatud direktiivi 2013/36/EL XI jaotises ja määruse (EL) nr 575/2013 X osas.

                              e)

                              Krediidiasutused, kes otsustasid üleminekuperioodil kohaldada määruses (EL) 2017/2395 ette nähtud korda, peavad samuti täitma esimese taseme põhiomavahendite kapitali suhtarvu täies ulatuses selles määruses sätestatud üleminekuperioodi lõpuks.

                        Neid nõudeid tuleb täita nii konsolideeritud tasemel (asjakohastel juhtudel allkonsolideeritud tasemel) kui ka individuaalselt, v.a juhul, kui usaldatavusnõuete kohaldamisest on tehtud individuaalne erand määruse (EL) nr 575/2013 artiklite 7 ja 10 kohaselt.

                  2.

                  Krediidiasutuste poolt 2018. majandusaasta eest 2019. aastal dividendide (8) maksmise osas soovitab EKP järgmist:

                              a)

                              1. kategooria: krediidiasutused, mis i) täidavad punkti 1 alapunktides a, b ja c osutatud kapitalinõudeid ja ii) on 31. detsembriks 2018 juba saavutanud täies ulatuses punkti 1 alapunktides d ja e osutatud suhtarvud, peaksid jaotama netokasumi arvel dividendi konservatiivselt, mis võimaldaks neil täita kõiki tingimusi ning järelevalvealase läbivaatamise ja hindamise tulemusi ka halvenenud majandus- ja finantstingimuste puhul;

                              b)

                              2. kategooria: krediidiasutused, mis 31. detsembril 2018 täidavad punkti 1 alapunktides a, b ja c osutatud kapitalinõudeid, kuid ei ole 31. detsembriks 2018 saavutanud täies ulatuses punkti 1 alapunktides d ja e osutatud suhtarvude täitmise tasemeid, peaksid jaotama netokasumi arvel dividendi konservatiivselt, mis võimaldaks neil täita kõiki tingimusi ja järelevalvealase läbivaatamise ja hindamise tulemusi ka halvenenud majandus- ja finantstingimuste puhul. Lisaks peaksid nad põhimõtteliselt maksma dividendi ainult sellises ulatuses, et punkti 1 alapunkt d on samuti täidetud ning tagatud on vähemalt lineaarne tee (9) punkti 1 alapunktis e osutatud kapitalinõuete täitmisele täies ulatuses ning järelevalvealase läbivaatamise ja hindamise tulemused;

                              c)

                              3. kategooria: krediidiasutused, mis ei täida punkti 1 alapunkti a, b või c nõudeid, ei peaks üldjuhul dividendi jaotama.

                        Krediidiasutused, mis ei saa täita käesolevat soovitust, kuna nende hinnangul on nad õiguslikult kohustatud dividendi maksma, peaksid kontakteeruma viivitamatult oma ühise järelevalverühmaga.
                  Punkti 2 alapunktides a, b ja c osutatud kategooriatesse 1, 2 ja 3 kuuluvad krediidiasutused peaksid samuti vastama 2. samba juhistele. Kui krediidiasutuse näitajad jäävad või eeldatavasti jäävad allapoole 2. samba juhiseid, peab ta viivitamatult kontakteeruma oma ühise järelevalverühmaga. EKP vaatab läbi põhjused, miks selle krediidiasutuse kapitali tase on vähenenud või eeldatavasti väheneb ning kaalub kohaste ja proportsionaalsete asutusepõhiste meetmete võtmist.
                  Krediidiasutustelt oodatakse samuti, et nad võtaksid oma dividendipoliitikas ja kapitalihalduses arvesse võimalikku mõju kapitali nõudlusele, mis tuleneb tulevastest muudatustest liidu õigus-, regulatiivses ja finantsarvestusraamistikus. Vastupidise teabe puudumisel eeldatakse, et kapitali planeerimisel kasutatavad tulevased 2. samba nõuded ja 2. samba juhised jäävad vähemalt praegusele tasemele.

            II.
      Käesolev soovitus on adresseeritud järelevalve alla kuuluvatele olulistele üksuste ja järelevalve alla kuuluvatele olulistele gruppidele vastavalt määratlusele määruse (EL) nr 468/2014 (EKP/2014/17) artikli 2 punktides 16 ja 22.
      III.
      Käesolev soovitus on adresseeritud ka riiklikele pädevatele asutustele ja riiklikele määratud asutustele seoses järelevalve alla kuuluvate vähem oluliste üksuste ja järelevalve alla kuuluvate vähem oluliste gruppidega vastavalt määratlusele määruse (EL) nr 468/2014 (EKP/2014/17) artikli 2 punktides 7 ja 23. Käesoleva määruse kohaldajaks nendele üksustele ja gruppidele on kohastel juhtudel riiklikud pädevad asutused ja riiklikud määratud asutused (10).

         Frankfurt Maini ääres, 7. jaanuar 2019

               EKP president

            Mario DRAGHI

         (1)  ELT L 287, 29.10.2013, lk 63.

         (2)  ELT L 141, 14.5.2014, lk 1.

         (3)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta (ELT L 176, 27.6.2013, lk 1).

         (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/36/EL, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ (ELT L 176, 27.6.2013, lk 338).

         (5)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2017. aasta määrus (EL) 2017/2395, millega muudetakse määrust (EL) nr 575/2013 seoses üleminekukorraga, et leevendada rahvusvahelise finantsaruandlusstandardi (IFRS) 9 kasutuselevõtu mõju omavahenditele ja seoses üleminekukorraga, mis käsitleb riskide kontsentreerumise sätete kohaldamist ükskõik millise liikmesriigi omavääringus nomineeritud teatavatele avaliku sektori suhtes võetavatele riskipositsioonidele (ELT L 345, 27.12.2017, lk 27).

         (6)  Euroopa Keskpanga 28. detsembri 2017. aasta soovitus EKP/2017/44 dividendi jaotamise põhimõtete kohta (ELT C 8, 11.1.2018, lk 1).

         (7)  Kõik puhvrid täies ulatuses.

         (8)  Krediidiasutustel võib olla mitmesugune õiguslik vorm, näiteks börsiettevõte ja mitte-aktsiaselts nt investeerimisfond, kooperatiiv või hoiuasutus. Käesolevas soovituses tähendab mõiste dividend mis tahes sularaha väljamakset, mille peab heaks kiitma üldkoosolek.

         (9)  Reaalselt tähendab see, et krediidiasutus peaks üleminekuperioodi järelejäänud osas katma vähemalt proportsionaalse osa aasta kohta puuduolevast täies ulatuses täidetud esimese taseme põhiomavahendite kapitali suhtarvust, esimese taseme kapitali suhtarvust ja kogukapitali suhtarvust punkti 1 alapunkti e kohaselt.

         (10)  Kui käesolevat soovitust kohaldatakse järelevalve alla kuuluvate vähem oluliste üksuste ja järelevalve alla kuuluvate vähem oluliste gruppide suhtes, mis nende endi hinnangul ei saa käesolevat soovitust täita, kuna nad peavad ennast õiguslikult kohustatuks dividende maksma, peavad nad viivitamatult kontakteeruma oma ühise järelevalverühmaga.


title: Soovitused liikmesriikide kohtutele eelotsuse taotlemiseks

text:
               20.7.2018

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 257/1

               Käesoleva dokumendiga antakse Euroopa Kohtu kodukorda (1) täiendavaid soovitusi, milles tuletatakse meelde eelotsusemenetluse olulisi tunnuseid ja elemente, mida liikmesriikide kohtud peavad arvesse võtma enne Euroopa Kohtusse pöördumist, ning samas antakse liikmesriikide kohtutele praktilisi juhiseid eelotsusetaotluse vormi ja sisu kohta. Kuna see taotlus toimetatakse pärast selle tõlkimist kätte kõigile protokolli nr 3 Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohta artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutele ja menetlust lõpetav Euroopa Kohtu lahend omakorda avaldatakse kõigis Euroopa Liidu ametlikes keeltes, tuleb suurt tähelepanu pöörata eelotsusetaotluse vormistamisele ja eriti nende füüsiliste isikute isikuandmete kaitsele, kes on eelotsuseasjaga seotud.

         SOOVITUSED
   liikmesriikide kohtutele eelotsuse taotlemiseks
   (2018/C 257/01)

      Sissejuhatus

               1.

               Eelotsusetaotlus, mille esitamine on ette nähtud Euroopa Liidu lepingu (edaspidi „ELL“) artikli 19 lõike 3 punktis b ja Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELTL“) artiklis 267, on Euroopa Liidu õiguse põhimehhanism. Selle eesmärk on tagada liidu õiguse ühetaoline tõlgendamine ja kohaldamine liidus, pakkudes liikmesriikide kohtutele vahendi, mis võimaldab neil eelotsusetaotlusega esitada Euroopa Liidu Kohtule (edaspidi „Euroopa Kohus“) küsimusi liidu õiguse tõlgendamise või liidu institutsioonide, organite või asutuste õigusaktide kehtivuse kohta.

               2.

               Eelotsusemenetlus põhineb Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute tihedal koostööl. Selle menetluse täieliku tõhususe tagamiseks on vajalik korrata selle olulisi tunnuseid ja teha teatud täpsustusi kodukorra sätete selgitamiseks, mis puudutavad eelkõige eelotsusetaotluse esitajat ja ulatust, samuti taotluse vormi ja sisu. Neid täpsustusi sätete kohta, mis on kohaldatavad kõikidele eelotsusetaotlustele (I), on täiendatud sätetega, mida kohaldatakse eriti kiiret menetlemist nõudvate eelotsusetaotluste suhtes (II) ja lisaga, milles on kokku võetud olulised andmed, mida iga eelotsusetaotlus peab sisaldama.

         I.   Kõikidele eelotsusetaotlustele kohaldatavad sätted

      Eelotsusetaotluse esitaja

               3.

               Euroopa Kohus saab oma pädevust otsustada eelotsusemenetluses liidu õiguse tõlgendamise või kehtivuse üle teostada ainult liikmesriikide kohtute algatusel, olenemata sellest, kas põhikohtuasja pooled on väljendanud soovi pöörduda Euroopa Kohtusse või mitte. Kuna kohtuasja lahendav liikmesriigi kohus võtab vastutuse tulevikus tehtava kohtuotsuse eest, on just tema ja ainult tema ülesanne iga kohtuasja eripära arvestades hinnata, kas eelotsusetaotlus on kohtuotsuse tegemiseks vajalik ja kas küsimused, mis ta Euroopa Kohtule esitab, on asjakohased.

               4.

               Euroopa Kohus tõlgendab kohtu mõistet kui liidu õiguse autonoomset mõistet ja võtab selleks arvesse selliste asjaolude kogumit nagu see, kas tema poole pöördunud organ on moodustatud seaduse alusel, kas ta on alaline, kas tema kohtualluvus on kohustuslik, kas menetlus on võistlev ja kas organ kohaldab õigusnorme ja on sõltumatu.

               5.

               Liikmesriigi kohus võib esitada Euroopa Kohtule küsimuse liidu õiguse tõlgendamise või kehtivuse kohta, kui ta leiab, et tema otsuse tegemiseks on vajalik Euroopa Kohtu otsus selles küsimuses (vt ELTL artikli 267 teine lõik). Eelotsusetaotlus võib osutuda eriti tarvilikuks, kui liikmesriigi kohtus tõstatatakse uus tõlgendusküsimus, mis on liidu õiguse ühetaolise kohaldamise seisukohast üldise tähtsusega või kui olemasolev kohtupraktika ei näi andvat vajalikke juhiseid, mida saaks kohaldada uues õiguslikus või faktilises raamistikus.

               6.

               Kui küsimus on tõstatatud poolelioleva kohtuasja käigus kohtus, mille otsuste peale ei saa riigisisese õiguse järgi edasi kaevata, siis on nimetatud kohus siiski kohustatud esitama Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse (vt ELTL artikli 267 kolmas lõik), välja arvatud juhul, kui selles küsimuses on juba olemas väljakujunenud kohtupraktika või kui asjassepuutuva õigusnormi õige tõlgendus ei tekita mingeid põhjendatud kahtlusi.

               7.

               Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kuigi liikmesriikide kohtutel on õigus lükata tagasi neile esitatud väited liidu institutsiooni, organi või asutuse õigusakti kehtetuse kohta, kuulub sellise õigusakti kehtetuks tunnistamise võimalus Euroopa Kohtu ainupädevusse. Kui liikmesriigi kohtul on niisuguse õigusakti kehtivuse suhtes kahtlusi, peab ta seega pöörduma Euroopa Kohtu poole, märkides põhjused, miks ta leiab, et õigusakt ei ole kehtiv.

      Eelotsusetaotluse ese ja ulatus

               8.

               Eelotsusetaotlus peab puudutama liidu õiguse tõlgendamist või kehtivust, mitte riigisiseste õigusnormide tõlgendamist ega põhikohtuasja raames tõstatatud faktiküsimusi.

               9.

               Euroopa Kohus võib eelotsusetaotluse suhtes otsuse teha üksnes juhul, kui liidu õigus on põhikohtuasjas kohaldatav. Sellega seoses on vältimatult vajalik, et eelotsusetaotluse esitanud kohus tooks esile kõik asjakohased faktilised ja õiguslikud asjaolud, mille tõttu ta on seisukohal, et liidu õigusnormid võivad olla konkreetses asjas kohaldatavad.

               10.

               Mis puudutab Euroopa Liidu põhiõiguste harta tõlgendamist käsitlevaid eelotsusetaotlusi, siis on oluline märkida, et vastavalt harta artikli 51 lõikele 1 on harta sätted liikmesriikidele ette nähtud üksnes liidu õiguse kohaldamise korral. Kuigi liidu õiguse kohaldamise olukordi võib olla mitmesuguseid, peab eelotsusetaotlusest siiski selgelt ja üheselt nähtuma, et põhikohtuasjas on kohaldatav peale harta mõni muu liidu õigusnorm. Kuna Euroopa Kohtul puudub eelotsusetaotluse üle otsustamiseks pädevus, kui õiguslik olukord ei kuulu liidu õiguse kohaldamisalasse, ei saa ainuüksi harta sätted, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus võib olla tuginenud, olla selle pädevuse aluseks.

               11.

               Lõpuks tuleb märkida, et kuigi otsuse tegemisel võtab Euroopa Kohus tingimata arvesse põhikohtuasja õiguslikku ja faktilist raamistikku, nagu selle on eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsusetaotluses määratlenud, ei kohalda ta ise sellele vaidlusele liidu õigust. Kui Euroopa Kohus otsustab liidu õiguse tõlgendamise või kehtivuse üle, üritab ta anda põhikohtuasja lahendamiseks tarviliku vastuse, kuid eelotsusetaotluse esitanud kohus on see, kes peab selle põhjal konkreetsed järeldused tegema, jättes vajaduse korral kohaldamata riigisisese õigusnormi, mis on loetud liidu õigusega vastuolus olevaks.

      Eelotsusetaotluse esitamiseks sobiv aeg

               12.

               Liikmesriigi kohus võib esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse kohe, kui ta leiab, et liidu õiguse tõlgendamist või kehtivust puudutav otsus on talle kohtuotsuse tegemiseks vajalik. Sellel kohtul on nimelt parimad eeldused hindamaks, millises menetlusstaadiumis see taotlus tuleb esitada.

               13.

               Kuivõrd see taotlus on siiski Euroopa Kohtus toimuva menetluse aluseks ja Euroopa Kohtul peavad olema kõik andmed, mis võimaldavad tal kontrollida, kas tal on pädevus esitatud küsimustele vastata, ning pädevuse olemasolu korral nendele küsimustele tarviliku vastuse anda, siis on vaja, et eelotsusetaotluse esitamine otsustatakse menetlusstaadiumis, milles eelotsusetaotluse esitanud kohus on võimeline piisavalt täpselt määratlema põhikohtuasja õigusliku ja faktilise raamistiku ning lahendamist vajavad õigusküsimused. Hea õigusemõistmise huvides võib ka olla soovitatav, et eelotsusetaotlus esitatakse pärast mõlema poole ärakuulamist.

      Eelotsusetaotluse vorm ja sisu

               14.

               Eelotsusetaotlus võib olla mis tahes vormis, mis on riigisisese õiguse kohaselt lubatav menetlusküsimuste lahendamiseks, kuid tuleb silmas pidada, et taotlus on Euroopa Kohtus toimuva menetluse aluseks ja see toimetatakse kätte kõigile protokolli nr 3 Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohta (edaspidi „põhikiri“) artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutele, sealhulgas kõigile liikmesriikidele, et nad saaksid soovi korral oma seisukohad esitada. Sellega kaasneva vajaduse tõttu tõlkida eelotsusetaotlus kõikidesse Euroopa Liidu ametlikesse keeltesse peab eelotsusetaotluse esitanud kohus seega taotluse sõnastama lihtsalt, selgelt ja täpselt, ilma üleliigsete andmeteta. Kogemus näitab, et eelotsusetaotluse õigusliku ja faktilise raamistiku adekvaatseks kirjeldamiseks piisab üldjuhul kümnest leheküljest.

               15.

               Nõuded eelotsusetaotluste sisule on ette nähtud Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 94 ja kokku võetud käesoleva dokumendi lisas. Peale Euroopa Kohtule esitatud eelotsuse küsimuste teksti peab eelotsusetaotlus sisaldama:

                           —

                           lühiülevaadet vaidluse esemest ja asjassepuutuvatest asjaoludest, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on need välja selgitanud, või vähemalt ülevaadet faktilistest andmetest, millel eelotsuse küsimused põhinevad;

                           —

                           ülevaadet kohaldamisele kuuluvatest riigisisestest õigusnormidest ja vajaduse korral asjakohasest riigisisesest kohtupraktikast, ning

                           —

                           selgitust, millistel põhjustel eelotsusetaotluse esitanud kohus tõstatas liidu õigusnormide tõlgendamise või kehtivuse küsimuse ning millist seost ta nende õigusnormide ja põhikohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide vahel näeb.

                     Kui üks või mitu eespool nimetatud elementidest puudub, võib Euroopa Kohus olla sunnitud tõdema, et tal puudub pädevus esitatud eelotsuse küsimuste lahendamiseks, või tunnistama eelotsusetaotluse vastuvõetamatuks.

               16.

               Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab eelotsusetaotluses esitama täpsed viited põhikohtuasja asjaolude suhtes kohaldatavatele riigisisestele sätetele ja täpselt ära näitama liidu õigusnormid, mille tõlgendamist taotletakse või mille kehtivus on kahtluse alla seatud. Taotlus sisaldab vajaduse korral lühiülevaadet põhikohtuasja poolte asjassepuutuvatest argumentidest. Selles kontekstis on tarvilik meelde tuletada, et tõlgitakse ainult eelotsusetaotlus, mitte aga taotluse võimalikke lisasid.

               17.

               Eelotsusetaotluse esitanud kohus võib ka märkida lühidalt oma seisukoha esitatud eelotsuse küsimustele antava vastuse suhtes. See seisukoht võib Euroopa Kohtule kasulik olla, eriti juhul, kui tal on palutud taotlus lahendada kiirendatud menetluses või kiirmenetluses.

               18.

               Lõpuks tuleb märkida, et Euroopa Kohtule esitatud eelotsuse küsimused peavad olema välja toodud eelotsusetaotluse eraldiseisvas ja selgesti määratletud osas, eelistatavalt selle alguses või lõpus. Küsimused peavad olema iseseisvatena arusaadavad, ilma et oleks vaja viidata taotluse põhjendavale osale.

               19.

               Lugemise hõlbustamiseks on oluline, et eelotsusetaotlus esitataks Euroopa Kohtule trükitult ning et eelotsusetaotluse leheküljed ja lõigud oleksid nummerdatud.

               20.

               Eelotsusetaotlus peab kandma kuupäeva ja allkirja ning see peab olema saadetud Euroopa Kohtu kantseleile elektrooniliselt (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu) või posti teel (Greffe de la Cour de justice, Rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg). Elektroonilise edastamise korral tuleb eelotsusetaotluse originaalile võimaluse korral elektrooniliselt lisada selle taotluse tekst tekstitöötlust võimaldaval kujul (sellises tekstitöötlusprogrammis nagu Word, Open Office või LibreOffice), et hõlbustada taotluse menetlemist Euroopa Kohtus ja eelkõige selle tõlkimist kõikidesse Euroopa Liidu ametlikesse keeltesse.

               21.

               Eelotsusetaotlusele peavad olema lisatud kõik asjakohased ja Euroopa Kohtus kohtuasja menetlemiseks vajalikud dokumendid, eelkõige põhikohtuasja poolte ja nende võimalike esindajate täpsed kontaktandmed, ning põhikohtuasja toimik või selle koopia. Toimikut (või selle koopiat), mille võib edastada elektrooniliselt või posti teel, hoitakse kogu menetluse vältel kohtukantseleis, kus põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikud võivad sellega tutvuda, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole andnud vastupidiseid juhiseid.

               22.

               Selleks et tagada isikuandmete parim kaitse kohtuasja menetlemisel Euroopa Kohtus, taotluse kättetoimetamisel põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutele ja menetlust lõpetava lahendi hilisemal levitamisel kõigis liidu ametlikes keeltes, on oluline, et eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellel ainsana on täielik ülevaade Euroopa Kohtule esitatud toimikust, muudaks oma eelotsusetaotluses ise anonüümseks nende füüsiliste isikute nimed, keda on eelotsusetaotluses nimetatud või kes on põhikohtuasjaga seotud, ning peidaks andmed, mis võivad võimaldada neid isikuid tuvastada. Uute infotehnoloogiavahendite üha kasvava kasutamise tõttu ja eelkõige otsingumootorite kasutamise tõttu on eelotsusetaotluse anonüümseks muutmine pärast selle esitamist ning veelgi enam pärast selle kättetoimetamist põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutele ja asjassepuutuva kohtuasja kohta teadaande avaldamist Euroopa Liidu Teatajas nimelt suuresti kasutu.

      Eelotsusetaotluse ja riigisisese menetluse vastastikune mõju

               23.

               Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohtule jääb pädevus otsustada ajutiste meetmete võtmise üle, eriti õigusakti kehtivuse hindamiseks esitatud eelotsusetaotluse korral, toob eelotsusetaotluse esitamine siiski kaasa riigisisese menetluse peatamise kuni Euroopa Kohtu lahendi tegemiseni.

               24.

               Kuigi eelotsusetaotlus jääb üldjuhul Euroopa Kohtu menetlusse seni, kuni seda ei ole tagasi võetud, tuleb siiski silmas pidada, et Euroopa Kohtu roll eelotsusemenetluses on panustada tegelikku õigusemõistmisse liikmesriikides, mitte esitada nõuandvaid arvamusi üldistes või hüpoteetilistes küsimustes. Kuna eelotsusemenetlus eeldab, et eelotsusetaotluse esitanud kohtus on tõepoolest menetlus pooleli, on viimane kohustatud teatama Euroopa Kohtule igast menetlusega seotud asjaolust, mis võib mõjutada eelotsusetaotluse esitanud kohtu enda menetlust, ning eelkõige igast hagist või kaebusest loobumisest, vaidluse lahendamisest poolte kokkuleppel või muust asjaolust, mis toob kaasa menetluse lõppemise. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab Euroopa Kohut teavitama ka võimalikust otsusest, mis on tehtud eelotsusetaotluse peale esitatud kaebuse kohta, ning tagajärgedest, mis selline otsus eelotsusetaotluse jaoks kaasa toob.

               25.

               Euroopa Kohtus eelotsusemenetluse nõuetekohase kulgemise huvides ja selle tarviliku toime tagamiseks on siiski oluline, et kõnealune teave edastatakse Euroopa Kohtule võimalikult kiiresti. Liikmesriikide kohtute tähelepanu tuleb juhtida muu hulgas asjaolule, et eelotsusetaotluse tagasivõtmine võib mõjutada seda, kuidas eelotsusetaotluse esitanud kohus menetleb sarnaseid kohtuasju (või omavahel seotud kohtuasju). Juhul kui vastusest, mille Euroopa Kohus annab eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud küsimustele, sõltub mitme poolelioleva kohtuasja tulemus eelotsusetaotluse esitanud kohtus, on soovitav need kohtuasjad eelotsusetaotluses liita, et võimaldada Euroopa Kohtul esitatud küsimustele vastata, hoolimata ühe või mitme kohtuasja võimalikust tagasivõtmisest.

      Kohtukulud ja tasuta õigusabi

               26.

               Eelotsusemenetlus Euroopa Kohtus on tasuta ning Euroopa Kohus ei otsusta eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva kohtuasja menetlusosaliste kohtukulude üle – selles küsimuses teeb otsuse eelotsusetaotluse esitanud kohus.

               27.

               Kui põhikohtuasja poolel puuduvad piisavad rahalised vahendid, võib Euroopa Kohus talle anda tasuta õigusabi, et katta tal Euroopa Kohtu menetluses tekkivad kulud, eelkõige esindamisega seotud kulud. Sellist abi võib anda siiski üksnes juhul, kui asjaomane pool ei saa juba abi riigisisesest süsteemist või kui saadav abi ei kata Euroopa Kohtu menetlusega seotud kulusid või katab need ainult osaliselt.

      Suhtlus Euroopa Kohtu ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu vahel

               28.

               Kogu menetluse vältel peab Euroopa Kohtu kantselei eelotsusetaotluse esitanud kohtuga ühendust ja edastab talle koopia kõigist menetlusdokumentidest ning vajaduse korral palve esitada täpsustusi või selgitusi, mida peetakse vajalikuks, et anda selle kohtu esitatud küsimustele tarvilik vastus.

               29.

               Menetluse lõppedes edastab kohtukantselei Euroopa Kohtu lahendi eelotsusetaotluse esitanud kohtule, kellel palutakse Euroopa Kohut teavitada selle lahendi kohaldamisest põhikohtuasjas ja edastada põhikohtuasjas tehtud lõplik lahend Euroopa Kohtule.

         II.   Eriti kiireloomulistele eelotsusetaotlustele kohaldatavad sätted

               30.

               Põhikirja artiklis 23a ja kodukorra artiklites 105–114 ette nähtud tingimustel võib eelotsusetaotluse teatud asjaoludel lahendada kiirendatud menetluses või kiirmenetluses. Nende menetluste kohaldamise üle otsustab Euroopa Kohus eelotsusetaotluse esitanud kohtu nõuetekohaselt põhistatud taotluse alusel, milles on esile toodud õiguslikud ja faktilised asjaolud, mille tõttu on selle menetluse või nende menetluste kohaldamine põhjendatud, või erandjuhul omal algatusel, kui kohtuasja laad või sellele omased asjaolud näivad seda nõudvat.

      Kiirendatud menetluse ja kiirmenetluse kohaldamise tingimused

               31.

               Vastavalt kodukorra artiklile 105 võib eelotsusetaotluse lahendada kiirendatud menetluses, kaldudes kõrvale kodukorra sätetest, kui kohtuasja laad nõuab asja lahendamist lühikese aja jooksul. Kuna see menetlus toob kaasa olulised piirangud kõigile menetlusega seotud isikutele ja eelkõige kõigile liikmesriikidele, kellel palutakse esitada oma kirjalikud või suulised seisukohad palju lühema tähtaja jooksul kui tavapärased tähtajad, tuleb selle menetluse kohaldamist taotleda ainult erilistel asjaoludel, mis õigustavad vajadust saada esitatud küsimustele kiiresti Euroopa Kohtu vastus. Asjaolu, et lahend, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tegema pärast Euroopa Kohtult eelotsuse küsimist, puudutab potentsiaalselt suurt arvu isikuid või õiguslikke olukordi, ei ole väljakujunenud kohtupraktika kohaselt iseenesest erandlik asjaolu, mis annaks alust kiirendatud menetluse kohaldamiseks.

               32.

               See kehtib veelgi enam kodukorra artiklis 107 ette nähtud eelotsuse kiirmenetluse kohta. Viimati nimetatud menetlus, mida kohaldatakse vaid valdkondades, mida reguleerib ELTL kolmanda osa V jaotis, mis puudutab vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala, toob asjassepuutuvatele isikutele nimelt kaasa veelgi suuremaid piiranguid, kuna selles piiratakse nende menetlusosaliste arvu, kellel on õigus kirjalikke seisukohti esitada, ja kuna see lubab eriti kiireloomulistes asjades täielikult ära jätta Euroopa Kohtu menetluse kirjaliku osa. Seega tuleb selle menetluse kohaldamist taotleda ainult juhul, kui on hädavajalik, et Euroopa Kohus vastaks eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud küsimustele väga kiiresti.

               33.

               Kuigi käesolevas dokumendis ei saa anda selliste asjaolude ammendavat loetelu, eelkõige vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala reguleeriva liidu õiguse mitmekesisuse ja arengu tõttu, võib liikmesriigi kohus eelotsuse kiirmenetluse taotluse esitamist kaaluda näiteks ELTL artikli 267 neljandas lõigus sätestatud juhul, kui isik on kinni peetud või kui temalt on võetud vabadus ja tema õigusliku olukorra hindamisel on eelotsuse küsimusele antav vastus määrava tähtsusega, või kui vaidlus puudutab vanema õigusi või väikelapse hooldusõigust ja selle kohtu pädevus, kelle poole liidu õiguse alusel pöörduti, sõltub eelotsuse küsimusele antavast vastusest.

      Kiirendatud menetluse või kiirmenetluse kohaldamise taotlemine

               34.

               Selleks et Euroopa Kohtul oleks võimalik kiiresti otsustada, kas on alust kohaldada kiirendatud menetlust või eelotsuse kiirmenetlust, peavad taotluses olema täpselt esile toodud õiguslikud ja faktilised asjaolud, mis tingivad asja kiireloomulisuse, ja eriti ohud, mis kaasnevad sellega, kui eelotsus tehakse tavalises menetluses. Võimaluse korral peab eelotsusetaotluse esitanud kohus lühidalt esitama ka oma seisukoha esitatud küsimustele antava vastuse suhtes. Selline seisukoha esitamine hõlbustab nimelt põhikohtuasja poolte ja muude menetluses osalevate huvitatud isikute seisukohtade kujundamist ning aitab seega kaasa menetluse kiirele läbiviimisele.

               35.

               Kiirendatud menetluse või kiirmenetluse kohaldamise taotlus tuleb igal juhul esitada selges vormis, mis võimaldab kohtukantseleil kohe tuvastada, et kohtuasi nõuab erikäsitlemist. Selleks palutakse eelotsusetaotluse esitanud kohtul täpsustada, millist nendest kahest menetlusest tuleks asjas kohaldada, ning viidata taotluses kodukorra asjakohasele artiklile (artiklile 105, mis puudutab kiirendatud menetlust, või artiklile 107, mis puudutab kiirmenetlust). Viide peab eelotsusetaotluse esitamise otsuses olema märgitud selgelt nähtavale kohale (näiteks päisesse või eraldi kohtudokumenti). Olenevalt olukorrast võib taotluse selgelt ära märkida ka eelotsusetaotluse esitanud kohtu kaaskirjas.

               36.

               Mis puudutab eelotsusetaotlust, siis juhitakse tähelepanu sellele, et taotluse lühidus on kiiret tegutsemist vajavas olukorras eriti oluline, kuna see aitab kaasa menetluse kiirele läbiviimisele.

      Suhtlus Euroopa Kohtu, eelotsusetaotluse esitanud kohtu ja põhikohtuasja poolte vahel

               37.

               Kiirendatud menetlust või kiirmenetlust taotleval kohtul palutakse saata see taotlus ja eelotsusetaotlus – millele on lisatud eelotsusetaotluse tekst tekstitöötlust võimaldaval kujul (sellises tekstitöötlusprogrammis nagu Word, Open Office või LibreOffice) – e-posti teel (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu).

               38.

               Selleks et hõlbustada Euroopa Kohtu hilisemat suhtlemist nii eelotsusetaotluse esitanud kohtu kui ka põhikohtuasja pooltega, palutakse eelotsusetaotluse esitanud kohtul teatada oma e-posti aadress ja võimaluse korral ka faksinumber, mida Euroopa Kohus võiks kasutada, samuti kohtuasja poolte esindajate e-posti aadressid ja võimaluse korral faksinumbrid.

      (1)  ELT L 265, 29.9.2012, lk 1.

      LISA

         Olulised andmed, mida eelotsusetaotlus peab sisaldama

      1.   Eelotsusetaotluse esitanud kohus

      Eelotsusetaotlus peab sisaldama eelotsusetaotluse esitanud kohtu täpset nimetust ja olenevalt olukorrast selle koja või kolleegiumi nime, kes on eelotsusetaotluse esitanud, ning selles peavad olema märgitud kohtu täielikud kontaktandmed, et hõlbustada hilisemat suhtlemist selle kohtu ja Euroopa Kohtu vahel.
      2.   Põhikohtuasja pooled ja nende esindajad

      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu nimetusele järgnevad põhikohtuasja poolte nimed ja olenevalt olukorrast neid kohtus esindavate isikute nimed. Kui see osutub isikuandmete kaitsmiseks vajalikuks, muudab eelotsusetaotluse esitanud kohus eelotsusetaotluse anonüümseks ja peidab selleks nende füüsiliste isikute nimed, keda on eelotsusetaotluses nimetatud või kes on põhikohtuasjaga seotud, ning kõik andmed, mis võivad võimaldada neid isikuid tuvastada.
      Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtul on need olemas, edastab ta Euroopa Kohtule oma eelotsusetaotluse mõlemad versioonid, see tähendab andmetega versiooni, mis sisaldab põhikohtuasja poolte täisnimesid ja täielikke kontaktandmeid, ning anonüümseks muudetud versiooni. Viimati nimetatud versioon toimetatakse pärast selle tõlkimist kõikidesse Euroopa Liidu ametlikesse keeltesse kätte kõigile põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutele ning sellest lähtutakse kohtuasja puudutava teabe hilisemal levitamisel ja avaldamisel.
      3.   Põhikohtuasja ese ja asjakohased faktid

      Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab lühidalt kirjeldama põhikohtuasja eset ja asjassepuutuvaid fakte, mis see kohus on tuvastanud või tõendatuks lugenud.
      4.   Asjakohased õigusnormid

      Eelotsusetaotluses peavad olema täpselt märgitud põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavad riigisisesed sätted, sealhulgas vajaduse korral asjakohased kohtulahendid, ning liidu õigusnormid, mille tõlgendamist taotletakse või mille kehtivust vaidlustatakse. Need andmed peavad olema täielikud ning sisaldama kõnealuste sätete pealkirja ja täpseid viiteid, samuti nende avaldamisviiteid. Võimaluse korral peavad riigisisese või Euroopa kohtupraktika viited sisaldama ka asjassepuutuva lahendi ECLI (European Case Law Identifier) numbrit.
      5.   Eelotsusetaotluse põhjendamine

      Euroopa Kohus võib eelotsusetaotluse suhtes otsuse teha üksnes juhul, kui liidu õigus on põhikohtuasjas kohaldatav. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab seega esitama põhjused, mille tõttu ta tõstatas liidu õigusnormide tõlgendamise või kehtivuse küsimuse, ning selgitama, millist seost ta nende õigusnormide ja põhikohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide vahel näeb. Kui ta peab seda kohtuasja mõistmise jaoks vajalikuks, võib eelotsusetaotluse esitanud kohus samas esile tuua poolte vastavasisulised argumendid.
      6.   Eelotsuse küsimused

      Eelotsusetaotluse esitanud kohus toob selgelt ja eraldi välja eelotsuse küsimused, mis ta Euroopa Kohtule esitab. Need küsimused peavad olema iseseisvatena arusaadavad, ilma et oleks vaja viidata eelotsusetaotluse põhjendavale osale.
      Võimaluse korral märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus ka lühidalt oma seisukoha esitatud eelotsuse küsimustele antava vastuse suhtes.
      7.   Võimalik erikäsitlemise vajadus

      Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et taotlus, mille ta Euroopa Kohtule esitab, nõuab erikäsitlemist kas seoses vajadusega tagada põhikohtuasjas asjassepuutuvate isikute anonüümsus või seoses sellega, et Euroopa Kohus peab taotlust kiiresti menetlema, siis peavad sellist käsitlemist õigustavad põhjused olema üksikasjalikult ära toodud eelotsusetaotluses ja olenevalt olukorrast selle kaaskirjas.

         Eelotsusetaotluse vormiline külg

      Eelotsusetaotlused peavad olema esitatud viisil, mis hõlbustab nende hilisemat elektroonilist töötlemist Euroopa Kohtus, eelkõige skaneerimist ja optilist tekstituvastust. Selleks peavad:

                  —

                  taotlused olema trükitud A4 formaadis valgele joonteta paberile,

                  —

                  tekstis kasutatud tähemärgid olema üldkasutatavas kirjas (nagu Times New Roman, Courrier või Arial), tähesuurus põhitekstis vähemalt 12 ja joonealustes märkustes 10, reavahe 1,5, leheservad ülal, all, vasakul ja paremal vähemalt 2,5 cm ning

                  —

                  taotluse kõik leheküljed ja lõigud olema nummerdatud kasvavas järjestuses ja numbreid vahele jätmata.

            Eelotsusetaotlus peab kandma kuupäeva ja allkirja. See saadetakse Euroopa Kohtule koos põhikohtuasja toimikuga kas elektrooniliselt (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu) või tähitud kirjaga Euroopa Kohtu kantseleile (Rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg). Elektroonilise edastamise korral lisatakse eelotsusetaotluse originaalile elektrooniliselt selle taotluse tekst tekstitöötlust võimaldaval kujul (sellises tekstitöötlusprogrammis nagu Word, Open Office või LibreOffice).
      Kiirendatud menetluse või kiirmenetluse kohaldamise taotluse korral on soovitatav eelistada eelotsusetaotluse originaali ja tekstitöötlust võimaldava versiooni elektroonilist saatmist.


title: Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu soovitus, 20. oktoober 2017, millega muudetakse soovitust ESRN/2015/2 piiriülese mõju hindamise ja makrotasandi usaldatavuspoliitika meetmete vabatahtliku kõigipoolsuse kohta (ESRN/2017/4)

text:
               15.12.2017

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 431/1

         EUROOPA SÜSTEEMSETE RISKIDE NÕUKOGU SOOVITUS,
   20. oktoober 2017,
   millega muudetakse soovitust ESRN/2015/2 piiriülese mõju hindamise ja makrotasandi usaldatavuspoliitika meetmete vabatahtliku kõigipoolsuse kohta
   (ESRN/2017/4)
   (2017/C 431/01)
   EUROOPA SÜSTEEMSETE RISKIDE NÕUKOGU HALDUSNÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta määrust (EL) nr 1092/2010 finantssüsteemi makrotasandi usaldatavusjärelevalve kohta Euroopa Liidus ja Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu asutamise kohta, (1) eelkõige selle artiklit 3 ning artikleid 16 kuni 18,
   võttes arvesse Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu 20. jaanuari 2011. aasta otsust ESRN/2011/1, millega võetakse vastu Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu töökord, (2) eelkõige selle artikli 15 lõike 3 punkti e ning artikleid 18 kuni 20,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu soovituses ESRN/2015/2 (3) käsitletav makrotasandi usaldatavuspoliitika meetmete vabatahtliku kõigipoolsuse raamistik peab tagama, et kõik liikmesriigis kasutusele võetud riskipositsioonil põhinevad makrotasandi usaldatavuspoliitika meetmed võetakse kõigipoolselt üle teistes liikmesriikides suurimal võimalikul määral.

               (2)

               Liikmesriigi asjaomasel asutusel on õigus vabastada kõigipoolsuse saavutamise meetme kohaldamisest finantsteenuse pakkuja, kelle riskipositsioon makrotasandi usaldatavusriski suhtes on vähese tähtsusega (de minimis põhimõte).

               (3)

               Praeguses Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu (ESRN) vabatahtliku kõigipoolsuse raamistikus puuduvad juhised künnise kohta, millest lähtudes määraks asjaomane asutus kindlaks riskipositsiooni olulisuse. Kui asjaomane asutus vabastab finantsteenuse pakkuja, kelle riskipositsioon on vähese tähtsusega, võib see asutus käesoleval ajal lähtuda künnisest, mida ta peab kohaseks, põhjustades sellega võimalikke lahknevusi de minimis põhimõtte kohaldamisel.

               (4)

               Selliste võimalike lahknevuste vältimiseks peaks asjaomase meetme algatanud asutus panema kõigipoolsuse taotlemisel ette maksimaalse olulisuse künnise finantsteenuse pakkuja tasandil. Kui Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu otsuses ESRB/2015/4 (4) nimetatud püsiv hindamisrühm võib vajaduse korral soovitada teistsugust künnist.

               (5)

               Seetõttu tuleb soovitust EKP/2015/2 vastavalt muuta,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

      Muudatused

   Soovitust ESRN/2015/2 muudetakse järgmiselt:

               1)

               1. jao soovituse B punkt 2 asendatakse järgmisega:

                           „2.

                           Kui asjaomaste meetmete tulemusliku toimimise tagamiseks on vajalik kõigipoolne üle võtmine muudes liikmesriikides, soovitatakse asjaomasel meetme algatanud asutusel esitada ESRNile koos meetme teavitusega ka kõigipoolsuse taotlus. Taotlus peab sisaldama ettepanekut olulisuse künnise kohta.“;

               2)

               2. jao punktis 1 lisatakse järgmine alapunkt:

                           „i)

                           „olulisuse künnis“ – kvantitatiivne künnis, mis on vähese tähtsusega, kui see on alla finantsteenuse pakkuja makrotasandi usaldatavusriski riskipositsiooni jurisdiktsioonis, kus makrotasandi usaldatavuspoliitika meetme algatanud asutus seda meedet kohaldab.“;

               3)

               2. jao punkti 2 alapunkt 1 asendatakse järgmisega:

                           „1.

                           Asjaomasel asutusel on õigus oma jurisdiktsiooni piires vabastada teatava kõigipoolse makrotasandi usaldatavuspoliitika meetme kohaldamisest finantsteenuse pakkuja, kelle riskipositsioon makrotasandi usaldatavusriski suhtes jurisdiktsioonis, kus asjaomase makrotasandi usaldatavuspoliitika meetme algatanud asutus seda meedet kohaldab, on vähese tähtsusega (de minimis põhimõte). Asjaomasel asutusel palutakse ESRNi erandist teavitada kõigipoolsuse saavutamise meetmest teavitamise vormil, mis on avaldatud ESRNi veebilehel.

                              De minimis põhimõtte kohaldamiseks soovitab ESRN olulisuse künnist, mis põhineb asjaomase asutuse poolt ettepandul vastavalt 1. jao soovituse B punktile 2. Künnise kindlaksmääramisel tuleks lähtuda ESRNi määratletud parimatest praktikatest. Olulisuse künnis on soovitatav maksimaalne künnise tase. Kõigipoolsust kasutavad asutused võivad kohaldada soovitatavat künnist, määrata kohasel juhul oma jurisdiktsioonile madalama künnise või võtta meede kõigipoolselt üle ilma olulise künniseta. De minimis põhimõtte kohaldamisel peaks asutus jälgima võimalikku kõrvalehoidumist või õigusaktide erinevuste ärakasutamist ning vajalikel juhtudel lüngad täitma.“;

               4)

               2. jao punkt 4 asendatakse järgmisega:

                           „4.

                              Soovituse muutmine

                           Käesolevat soovitust võib muuta haldusnõukogu otsusega. Muudatused võivad eelkõige hõlmata soovituse C kohaselt kõigipoolselt üle võetavate makrotasandi usaldatavuspoliitika meetmete ja meetmepõhist teavet, sealhulgas ESRNi soovitatav olulisuse künnis, sisaldavate asjakohaste lisade täiendamist või muutmist. Haldusnõukogu võib eespool toodud lõigetes sätestatud tähtaegu pikendada, kui ühe või enama soovituse järgimiseks tuleb algatada õigusloome menetlus. Eelkõige võib haldusnõukogu käesolevat otsust muuta seoses liidu õiguse kohustusliku tunnustamise raamistiku läbivaatamisega Euroopa Komisjoni poolt, võttes arvesse käesoleva soovitusega kehtestatud vabatahtliku kõigipoolsuse korralduse käigus omandatavaid kogemusi.“

      Frankfurt Maini ääres, 20. oktoober 2017

            ESRNi haldusnõukogu nimel

            ESRNi sekretariaadi juhataja

         Francesco MAZZAFERRO

      (1)  ELT L 331, 15.12.2010, lk 1.

      (2)  ELT C 58, 24.2.2011, lk 4.

      (3)  Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu 15. detsembri 2015. aasta soovitus ESRN/2015/2 piiriülese mõju hindamise ja makrotasandi usaldatavuspoliitika meetmete vabatahtliku kõigipoolsuse kohta (ELT C 97, 12.3.2016, lk 9).

      (4)  Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu 16. detsembri 2015. aasta otsus ESRN/2015/4 koordineerimise raamistiku kohta, mis käsitleb riikide makrotasandi usaldatavuspoliitika meetmetest teatamist asjaomaste asutuste poolt ning ESRNi arvamuste ja soovituste esitamist ning millega tunnistatakse kehtetuks otsus ESRN/2014/2 (ELT C 97, 12.3.2016, lk 28).