title: Komisjoni soovitus (EL) 2019/1658, 25. september 2019, energiatõhususdirektiivi kohaste energiasäästukohustuste ülevõtmise kohta

text:
                  28.10.2019

                  ET

                  Euroopa Liidu Teataja

                  L 275/1

         KOMISJONI SOOVITUS (EL) 2019/1658,
         25. september 2019,
         energiatõhususdirektiivi kohaste energiasäästukohustuste ülevõtmise kohta
         EUROOPA KOMISJON,
         võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
         ning arvestades järgmist:

                     (1)

                     Liit on võtnud kohustuse luua kestlik, konkurentsivõimeline, turvaline ja vähese CO2-heitega energiasüsteem. Energialiidu strateegiaga on ette nähtud ette ambitsioonikad liidu eesmärgid. Eelkõige on selle strateegia eesmärk vähendada kasvuhoonegaaside heidet 2030. aastaks veel vähemalt 40 % võrreldes 1990. aasta tasemega, suurendada taastuvenergia osakaalu vähemalt 32 %-ni ning saavutada ulatuslikke energiasääste, suurendades liidu energiajulgeolekut ja konkurentsivõimet ning kestlikkust. Euroopa Parlamendi ja nõukogu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2012/27/EL (1) (edaspidi „energiatõhususdirektiiv“), mida on muudetud direktiiviga (EL) 2018/2002, (2) on seatud ELi tasandil 2030. aasta energiatõhususe eesmärgiks vähemalt 32,5 % energiasääst.

                     (2)

                     Energianõudluse vähendamine on üks komisjoni 25. veebruari 2015. aasta teatisega „Vastupidava energialiidu ja tulevikku suunatud kliimamuutuste poliitika raamstrateegia“ kehtestatud energialiidu strateegia viiest mõõtmest. ELi energia- ja kliimaeesmärkide saavutamine sõltub energiatõhususe tähtsuse rõhutamisest, järgides energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtet ja kaaludes taastuvate energiaallikate kasutuselevõttu.

                     (3)

                     Teatises jõuka, nüüdisaegse, konkurentsivõimelise ja kliimaneutraalse majanduse Euroopa pikaajalise strateegilise visiooni kohta rõhutatakse, et energiatõhususe meetmetel peaks olema keskne roll kliimaneutraalse majanduse (3) saavutamisel 2050. aastaks. Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) 2018/1999 (4) (edaspidi „juhtimismäärus“) on sätestatud, et liikmesriigid peavad järgima energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtet.

                     (4)

                     Muudetud energiatõhususdirektiivi mõjuhinnangus (5) arvas komisjon, et kõnealuse direktiivi artikli 7 rakendamine annaks hinnanguliselt üle poole energiasäästust, mida liikmesriigid peaksid energiatõhususdirektiivi kohaselt saavutama.

                     (5)

                     Muudetud energiatõhususdirektiivil on mõju nii praegustele (2014– 2020) kui ka (peamiselt) tulevastele kohustusperioodidele (2021– 2030 ja pärast seda). Liikmesriike tuleks toetada uute nõuete rakendamisel (asjakohane mõlema kohustusperioodi puhul), olemasolevate nõuete erinevalt rakendamisel (asjakohane mõlema kohustusperioodi puhul) ning selle kindlakstegemisel, milliseid nõudeid on selgitatud, kuid mitte muudetud.

                     (6)

                     Muudetud energiatõhususdirektiiviga pikendatakse energiasäästukohustust 1. jaanuarist 2021 kuni 31. detsembrini 2030 ja pärast seda (sõltuvalt direktiivi läbivaatamisest komisjoni poolt). Kohustusperioodi 2021–2030 igal aastal (ja ka pärast seda) peavad liikmesriigid saavutama kumulatiivse lõppenergiasäästu, mis vastab uuele energiasäästule 0,8 % aastasest energia lõpptarbimisest. Erandiks on Küpros ja Malta, kes peavad kõnealusel perioodil saavutama kumulatiivse lõppenergiasäästu, mis vastab uuele säästule 0,24 % energia lõpptarbimisest kõnealusel perioodil ja pärast seda.

                     (7)

                     Muudetud energiatõhususdirektiivis on esitatud ka selgitusi energiasäästu suuruse arvutamise kohta. Muudatustega selgitatakse, et energiatõhususkohustuste süsteemid ja alternatiivsed poliitikameetmed on võrdsed ja neid saab kombineerida. Liikmesriikidel on otsustamisvabadus kohustatud isikute ja neile vastavate energiasäästu kohustuste määramisel. Muudetud energiatõhususdirektiiviga võimaldatakse liikmesriikidele paindlikkust valida eri liiki süsteemide hulgast süsteem, mis sobib kõige paremini nende konkreetse olukorra ja tingimustega.

                     (8)

                     Selleks et liikmesriigid täidaksid oma energiasäästukohustuse, on oluline suurendada avalikkuse teadlikkust ja anda täpset teavet energiatõhususe kasulikkusekohta. Selleks saab kasutada koolitus- või haridusprogramme.

                     (9)

                     Muudatused võimaldavad liikmesriikidel selgesõnaliselt võtta poliitikameetmeid, mis on suunatud konkreetsetele sektoritele, nt hoonete või veemajandussektor.

                     (10)

                     Tõhus veemajandus võib anda olulise panuse energiasäästu ja liikmesriigid peaksid uurima edasiste meetmete võtmise potentsiaali selles valdkonnas. Samuti julgustatakse neid välja töötama poliitikameetmeid, mis aitavad samal ajal saavutada muid keskkonna ja loodusvarade kaitsega seotud eesmärke.

                     (11)

                     Energiaostuvõimetuse probleemi leevendamiseks peaksid liikmesriigid rakendama teatavaid energiatõhususe meetmeid eeskätt haavatavates kodumajapidamistes ning kehtestama kriteeriumid energiaostuvõimetuse probleemi käsitlemiseks.

                     (12)

                     Muudetud energiatõhususdirektiiv sisaldab selgemaid nõudeid meetmete kestuse kohta. Energiasäästu suuruse arvutamisel peaksid liikmesriigid võtma arvesse seda, kui kaua meede aitab säästu saavutada, kuid ka seda, et meetmega saavutatav sääst võib aja jooksul kahaneda.

                     (13)

                     Muudetud energiatõhususdirektiivis on selgitatud, et energiasäästu arvutamisel ei peaks liikmesriigid võtma arvesse meetmeid, mida nad niigi oleksid võtnud, ning et nad saavad arvesse võtta üksnes säästu, mis on suurem kui konkreetsete ELi õigusaktidega ette nähtud miinimum. Erandiks on hoonete renoveerimisel saavutatav energiasääst.

                     (14)

                     Muudetud energiatõhususdirektiivis rõhutatakse seda, kui oluline on jälgimine ja kontrollimine, et saavutada energiatõhususkohustuste süsteemi ja alternatiivsete poliitikameetmete eesmärgid. Koos käesoleva soovitusega esitatud suunistes on näidatud, kuidas liikmesriigid saavad kehtestada tõhusaid mõõtmis-, kontrolli- ja järelevalvesüsteeme.

                     (15)

                     Võttes arvesse seda, kui tähtis on taastuvaid energiaallikaid kasutavate hoonetel või hoonetes asuvate seadmete osa energia tootmisel, selgitatakse koos käesoleva soovitusega esitatud suunistes seda, kuidas liikmesriigid saavad energiasäästukohustuse puhul arvesse võtta lõppenergiasäästu, mis saadakse väikesemahulise taastuvenergiatehnoloogia paigaldamist edendavate poliitikameetmete kehtestamisest.

                     (16)

                     Liikmesriigid peavad jõustama seadused, eeskirjad ja haldussätted, millega võetakse üle energiasäästukohustus, 25. juuniks 2020. Jõustumisel mõjutavad energiatõhususdirektiivi artikli 7 muudatused energiasäästukohustuse täitmist kohustusperioodil 2014–2020. Käesoleva soovitusega kaasas olevad suunised aitavad liikmesriike ka selles osas.

                     (17)

                     Muudetud energiatõhususdirektiivi täielik ülevõtmine ja tõhus rakendamine on vajalik, et EL saavutaks oma 2030. aasta energiatõhususeesmärgid ja täidaks kohustuse seada energialiidus esikohale tarbijad.

                     (18)

                     Liikmesriikidel on kaalutlusruum, kuidas võtta muudetud nõuded üle ja rakendada neid seoses nende energiasäästukohustustega viisil, mis vastab kõige paremini nende riigi olukorrale. Käesoleva soovituse eesmärk on selgitada muudetud nõudeid ja näidata, kuidas direktiivi eesmärke saaks saavutada. Eelkõige on eesmärk tagada, et liikmesriikidel oleks oma ülevõtmismeetmete ettevalmistamisel energiatõhususdirektiivist ühetaoline arusaam.

                     (19)

                     Käesoleva soovitusega kaasas olevad suunised täiendavad ja asendavad osaliselt suuniseid, mis komisjon andis varasemalt energiatõhususdirektiivi artikli 7 kohta (6). Tuleks rõhutada muudatussätete mõju kohustusperioodile 2014–2020. Tuleks kaaluda tagasisidet, mis komisjon on saanud liikmesriikidelt alates direktiivi 2012/27/EL (milles käsitletakse energiatõhusust) ülevõtmisest.

                     (20)

                     Käesolev soovitus ei muuda energiatõhususdirektiivi õiguslikku toimet ega piira energiatõhususdirektiivi siduvat tõlgendamist, nagu on otsustanud Euroopa Kohus. Selles keskendutakse energiasäästukohustust käsitlevatele sätetele ja see puudutab energiatõhususdirektiivi artikleid 7, 7a ja 7b ning V lisa.

                     (21)

                     Käesoleva soovituse lisa eesmärk on toetada liikmesriike muu hulgas nõutava energiasäästu arvutamisel, nõuetekohaste poliitikameetmete võtmisel ja saavutatud energiasäästu kohta korrektsete aruannete koostamisel ning selles on esitatud selgitused ja praktilised lahendused,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
         Liikmesriigid peaksid järgima käesoleva soovituse lisas esitatud suuniseid, kui nad võtavad üle direktiivi (EL) 2018/2002 artiklites 7, 7a ja 7b ning direktiivi 2012/27/EL V lisas esitatud nõuded.

            Brüssel, 25. september 2019

                  Komisjoni nimel

                  komisjoni liige

               Miguel ARIAS CAÑETE

            (1)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiiv 2012/27/EL, milles käsitletakse energiatõhusust, muudetakse direktiive 2009/125/EÜ ja 2010/30/EL ning tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2004/8/EÜ ja 2006/32/EÜ (ELT L 315, 14.11.2012, lk 1).

            (2)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta direktiiv (EL) 2018/2002, millega muudetakse direktiivi 2012/27/EL, milles käsitletakse energiatõhusust (ELT L 328, 21.12.2018, lk 210).

            (3)  Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, Euroopa Ülemkogule, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele, Regioonide Komiteele ning Euroopa Investeerimispangale „Puhas planeet kõigi jaoks. Euroopa pikaajaline strateegiline visioon, et jõuda jõuka, nüüdisaegse, konkurentsivõimelise ja kliimaneutraalse majanduseni“ (COM(2018) 773 final).

            (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta määrus (EL) 2018/1999, milles käsitletakse energialiidu ja kliimameetmete juhtimist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusi (EÜ) nr 663/2009 ja (EÜ) nr 715/2009, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 94/22/EÜ, 98/70/EÜ, 2009/31/EÜ, 2009/73/EÜ, 2010/31/EL, 2012/27/EL ja 2013/30/EL ning nõukogu direktiive 2009/119/EÜ ja (EL) 2015/652 ning tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 525/2013 (ELT L 328, 21.12.2018, lk 1).

            (5)  SWD(2016) 402 final.

            (6)  COM (2013) 762 final ja SWD (2013) 451 final, Brüssel, 6. november 2013.

            LISA
            1.   SISSEJUHATUS
            Siin soovituses on kirjas ainult komisjoni arvamused. See ei muuda direktiivide ega määruste õiguslikke tagajärgi ega mõjuta Euroopa Kohtu siduvat tõlgendust energiatõhususdirektiivi (2012/27/EL) artiklite 7, 7a ja 7b ning V lisa kohta. Soovituse aluseks on tagasiside, mille komisjon on saanud liikmesriikidelt pärast energiatõhususdirektiivi 2012/27/EL ülevõtmist, ning teave, mille komisjon on saanud liikmesriikide teatistest ning riiklike energiatõhususe tegevuskavade ja aastaaruannete hindamisest (1).

               Kokkuvõte Olulisimad direktiivi 2012/27/EL muudatused

                        1.

                        Energiasäästukohustuse ülesehitus ja sellega seotud sätted

                                    —

                                    Artiklid 7 (säästmisnõude üldreeglid), 7a (reeglid energiatõhususkohustuste süsteemide jaoks) ja 7b (reeglid alternatiivsete poliitikameetmete jaoks);

                                    —

                                    V lisa (ühtsed arvutamismeetodid ja põhimõtted) ning

                                    —

                                    juhtimismääruse kohased kavandamis- ja aruandluskohustused.

                        2.

                        Energiasäästukohustuse kohaldamisala (2021–2030)

                                    —

                                    Uus energia säästmise kohustuse periood 2021–2030 ja kohustuse pikendamine ka sellele järgnevatele aastatele (lõpptähtajata, aga 10aastase intervalliga läbivaatamise kohustusega alates 2027. aastast);

                                    —

                                    kohustus saavutada lõpptarbimises perioodil 2021–2030 igal aastal energiasääst, mis moodustab eelmise aasta tarbimisest vähemalt 0,8 % (Küprosel ja Maltal 0,24 %) (st rohkem kui jooksval perioodil);

                                    —

                                    võimalused liikmesriikidele arvutada säästu erinevalt, kui lõpptarbimises saavutatakse ikkagi nõutav kumulatiivne sääst, ning

                                    —

                                    liikmesriikide kohustus arvestada poliitikameetmete väljatöötamisel energiaostuvõimetuse leevendamise vajadusega vastavalt oma väljatöötatud kriteeriumidele.

                        3.

                        Poliitikameetmete mõju arvutamine

                                    —

                                    Liikmesriigid ei saa kohustuse täitmisel arvesse võtta ELi õiguse kohaldamisest tulenevat energiasäästu (v.a hoonete renoveerimisega seoses). Erandina võivad nad teatavatel tingimustel võtta vaid esimese kohustusperioodi (2014–2020) säästu arvutamisel arvesse uutele hoonetele kohaldatavatest riiklikest miinimumnõuetest tingitud säästu.

                        4.

                        Selgitused

                                    —

                                    Energiatõhususdirektiivi ülevõtmiseks on võrdselt lubatud nii energiatõhususkohustuste süsteemid kui ka alternatiivsed poliitikameetmed;

                                    —

                                    eri liiki poliitikameetmetest tulenev energiasääst tuleb arvutada energiatõhususdirektiivi V lisas sätestatud ühtsete põhimõtete ja meetodite alusel;

                                    —

                                    mõõtmise ja kontrollimise nõude selgitamine ning energiatõhususe parandamise meetmetest esindava valimi moodustamise olulisus;

                                    —

                                    liikmesriigid võivad energiatõhususdirektiivi artikli 20 lõike 6 kohaselt luua kas alternatiivse poliitikameetmena või energiatõhususkohustuste süsteemi osana riikliku energiatõhususfondi, kuhu kohustatud isikud teevad säästmise asemel sissemakseid kas säästu osa või kogu säästu ulatuses;

                                    —

                                    täiendavusnõude (energiasääst peab lisanduma säästule, mida oleks saavutatud igal juhul ka kohustatud või osalevate isikute kaasabita), sealhulgas teatavate tegurite, nagu iseenesest toimuvate muutuste, turumõju ja olemasoleva poliitika mõju selgitamine;

                                    —

                                    energiasäästu arvutamisel võetakse arvesse meetmete mõjukestust ja energiasäästuprotsendi aja jooksul kahanemist ning

                                    —

                                    V lisa nõuete täitmise korral võib arvesse võtta ka hoonetele või hoonetesse paigaldatud taastuvenergiaseadmetega saavutatud energiasäästu.

                  2.   KOHUSTUSPERIOODIL 2021–2030 NÕUTAVA ENERGIASÄÄSTU ARVUTAMINE

               „Artikkel 7

                  Energiasäästukohustus

                           1.

                           Liikmesriigid peavad saavutama lõppkasutuse kumulatiivse energiasäästu, mis on vähemalt võrdne järgmisega:

                                       a)

                                       …

                                       b)

                                       igal aastal alates 1. jaanuarist 2021 kuni 31. detsembrini 2030 uus energiasääst 0,8 % aastasest energia lõpptarbimisest, arvestatuna 1. jaanuarile 2019 eelnenud viimase kolme aasta keskmisena. Erandina käesolevast nõudest võivad Küpros ja Malta igal aastal 1. jaanuarist 2021 kuni 31. detsembrini 2030 saavutada uue energiasäästu 0,24 % aastasest energia lõpptarbimisest, arvestatuna 1. jaanuarile 2019 eelnenud viimase kolme aasta keskmisena.“

            Punkti b kohaselt peavad liikmesriigid saavutama:

                        —

                        lõpptarbimise kumulatiivse energiasäästu ehk koguenergiasäästu perioodil 2021–2030 ning

                        —

                        selle perioodi igal aastal eelnevast aastast suurema säästu (selle suurus ei ole kindlaks määratud).

                  Kuigi esimesel kohustusperioodil (2014–2020) on kõigil liikmesriikidel ühesugune kohustus säästa igal aastal eelnenud aastaga võrreldes 1,5 %, teisel perioodil (2021–2030) see enam nii ei ole, sest Küprose ja Malta lõpptarbimise kumulatiivseks säästmiskohustuseks on siis igal aastal 0,24 % uut säästu (1).
            Iga liikmesriik peab saavutama arvutatud kumulatiivse lõpptarbimise energiasäästu (st perioodi 2021–2030 koguenergiasäästu) 31. detsembriks 2030. Erinevalt esimesest perioodist ei saa liikmesriikide säästukogust paindlikkusvõimaluste kasutamisega vähendada (2).
            Teisel kohustusperioodil ei pea liikmesriigid saavutama eelnenud aastaga võrreldes 0,8 % (Küpros ja Malta 0,24 %) (3) energia lõpptarbimise säästu igal aastal. Praegune paindlikkusvõimalus, mille kohaselt võib uue säästu jaotada kogu perioodi peale, kehtib endiselt ka teisel ja kolmandal perioodil (4).
            2.1.   Teisel kohustusperioodil lõpptarbimises nõutava kumulatiivse energiasäästu arvutamine

            Teise perioodi lõpptarbimise kumulatiivse energiasäästu arvutamiseks peab iga liikmesriik kõigepealt arvutama 2019. aastale eelnenud kolme aasta (st 2016–2018) keskmise energia lõpptarbimise (5).
            Järgmine samm on korrutada see keskmine 0,8 %ga (Küprose ja Malta puhul 0,24 %ga) ja tulemuseks on iga-aastase uue säästu kohustuse suurus.

               Näide

            Liikmesriigi energiatarbimine oli 2016. aastal 102 miljonit naftaekvivalenttonni, 2017. aastal 98 ja 2018. aastal 100 – seega on kolme aasta keskmine 100 miljonit naftaekvivalenttonni.
            Perioodi 2021–2030 lõpptarbimise kumulatiivse energiasäästu arvutamiseks on iga aasta uue säästu miinimumkogus 0,8 miljonit naftaekvivalenttonni (100 miljonit naftaekvivalenttonni × 0,8 %).
            Seejärel saavad liikmesriigid arvutada kogu perioodi lõpptarbimise kumulatiivse säästu.

               Näide

            Liikmesriik saab oma 2016.–2018. aasta keskmiseks energia lõpptarbimiseks 100 miljonit naftaekvivalenttonni. Seega peaks 2021. aasta lõpptarbimise kogusääst olema (100 × 0,8 × 1 =) 0,8 miljonit naftaekvivalenttonni.
            Kuna lõpptarbimise kumulatiivne energiasääst peab olema samaväärne vähemalt perioodi 2021–2030 iga aasta uue säästuga, peab liikmesriik arvutama igal järgmisel aastal nõutava uue energiasäästu aastani 2030.
            2022. aasta kohustuslik lõpptarbimise kumulatiivne energiasääst oleks (100 × 0,8 % × 2 =) 1,6 miljonit naftaekvivalenttonni (sh 2022. aasta 0,8 miljonit naftaekvivalenttonni uut säästu, tabelis hallides lahtrites).
            Iga järgneva aasta kohustusliku säästu (kuni 2030. aastani) saab arvutada samamoodi. 10aastase perioodi lõpptarbimise kohustuslik kumulatiivne energiasääst on 44,0 miljonit naftaekvivalenttonni (100 × 0,8 × 55).

                        Aasta

                        2021

                        2022

                        2023

                        2024

                        2025

                        2026

                        2027

                        2028

                        2029

                        2030

                        Lõppkasutuse energiasääst (miljonit naftaekvivalenttonni)

                        0,8

                        Energia lõppkasutuse kumulatiivne kogusääst (aastaks 2030)

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                           Kokku (miljonit naftaekvivalenttonni)

                           0,8

                           1,6

                           2,4

                           3,2

                           4,0

                           4,8

                           5,6

                           6,4

                           7,2

                           8,0

                           44,0
                            (6)

                  2.2.   Statistiline andmestik

            2.2.1.   Eurostati andmestiku kasutamine

            Perioodi 2021–2030 jaoks tuleks kasutada Eurostati andmestikke, sest neid käsitatakse nõutava säästu arvutamise vaikeallikatena (vt juhtimismääruse III lisa punkti 1 alapunkt c).
            Eurostat vaatas 2019. aastal energiabilansi ÜRO statistikakomisjoni rahvusvaheliste energiastatistikasoovituste (7) alusel läbi. Liikmesriikide energiatõhususpanuste ja energiasäästukohustuste jaoks on selles kehtestatud eraldi kategooria „energia lõpptarbimine (Euroopa 2020–2030)“ (8) (kood FEC2020-2030). See sisaldab energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 esimese lõigu punktis b nõutut ja energiasäästu kohustuse jaoks tuleks kasutada just seda (9).
            Uus kategooria sisaldab järgmisi muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1099/2008 (10) aritmeetilisi määratlusi.
            Energia lõpptarbimine (Euroopa 2020–2030) [kõik tooted kokku] =
            energia lõpptarbimine [kõik tooted kokku]
            − energia lõpptarbimine [keskkonnasoojus (soojuspumbad)]
            + rahvusvaheline lennundus [kõik tooted kokku]
            + transformatsioonisisend (kõrgahjud) [kõik tooted kokku]
            − transformatsiooniväljund (kõrgahjud) [kõik tooted kokku]
            + energiasektor (kõrgahjud) [tahked fossiilkütused]
            + energiasektor (kõrgahjud) [tööstuslikult toodetud gaasid]
            + energiasektor (kõrgahjud) [turvas ja turbatooted]
            + energiasektor (kõrgahjud) [põlevkivi ja õliliivad]
            + energiasektor (kõrgahjud) [nafta ja naftasaadused]
            + energiasektor (kõrgahjud) [maagaas]
            2.2.2.   Alternatiivsete statistiliste allikate ja eksperdihinnangute kasutamine

            Liikmesriigid võivad kasutada alternatiivseid statistilisi allikaid, aga peavad nende kasutamist ja tulemuseks saadavate koguste erinevust komisjonile saadetavas teatises selgitama ja põhjendama (vt juhtimismääruse III lisa punkti 1 alapunkt c).
            Kui mingi aasta andmed ei ole liikmesriikidele aruande esitamise ajaks kättesaadavad, võib kasutada eksperdihinnanguid (mida tuleb taas teatises põhjendada). Kui pärast ametlike andmete kättesaadavaks saamist selgub, et hinnangu ja tegeliku koguse vahe on märgatav, tuleb nõutavat säästu viimase alusel korrigeerida.
            Liikmesriikidel on juhtimissüsteemi kohaselt soovitatav korrigeerida hinnanguid ametlike andmete alusel nii pea kui võimalik ehk kui esitatakse järgmine (juhtimismääruses nõutav) aruanne (nt määruse artikli 14 lõike 1 kohaselt 30. juuniks 2023 esitatav riikliku energia- ja kliimakava ajakohastatud versioon).
            2.2.3.   Transpordis kasutatav energia

            Ilma et see mõjutaks energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 2 punkti b (11) kohaldamist, ei või liikmesriigid alates teisest perioodist jätta enam lähtekogusest välja transpordisektori energia lõpptarbimist.
            2.2.4.   Oma lõppkasutuseks toodetud energia

            Kuigi esimese kohustuseperioodi kumulatiivset lõppkasutuse energiasäästu arvutatakse lõpptarbijatele müüdud energia alusel, muutub energiatõhususdirektiivi kohaselt alates teisest perioodist arvutamisaluseks energia lõpptarbimine.
            Seetõttu peavad liikmesriigid arvestama nende perioodide lähtekoguse hulka ka oma lõppkasutuseks toodetud energia (nt fotoelektrilised süsteemid, päikesekollektoritega toodetud soojus või jäätmete tööstuslik kütusega koos põletamine).
            Eurostati kategooria „energia lõpptarbimine“ (kood B 101700), (12) mida kasutati energiatõhususdirektiivi läbirääkimiste ja vastuvõtmise ajal, hõlmas teatavaid taastuvaid energiaallikaid, mida kasutatakse hoonetele või hoonetesse paigaldatud seadmetega (päikeseenergia: fotoelektrilised seadmed ja päikesekollektorid, tuuleenergia, tahke biomass, biogaas ja vedelad biokütused) (13). Keskkonnasoojust (nt soojuspumpades kasutamiseks) energia lõpptarbimise kategooria ei hõlmanud. Et energiabilansi läbivaatamine ei muudaks kaasseadusandjate kokkulepitud energiasäästukohustust (energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõige 1), võttis Eurostat energiatõhususe otstarbel kasutusele kategooria „energia lõpptarbimine (Euroopa 2020–2030)“ (kood FEC2020-2030), mis ei sisalda keskkonnasoojust kuni 2030. aastani (14).
            Kuigi juhtimismääruse III lisa punkti 1 alapunkti c kohaselt tuleb Eurostati andmestikku kasutada vaikeallikana, peavad liikmesriigid arvesse võtma kõiki riiklikul tasandil kättesaadavaid andmeid. Kui riiklikud allikad Eurostati andmetest erinevad ja on täpsemad, peavad liikmesriigid kasutama omi andmeid. Nende alusel tuleb arvutada lähtekogus ning anda riiklikus energia- ja kliimakavas teada, milliseid andmeallikaid kasutati (sh muud ametlikud või hinnangulised energia lõpptarbimise kogused, mida Eurostati andmestikus ei ole).
            2.3.   Energiasäästu jaotamine perioodile 2021–2030

            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 viimases lõigus on pandud liikmesriikidele kohustus otsustada, kuidas jaotada arvutatud uue säästu kogus kohustusperioodide peale nii, et nõutav lõppkasutuse kumulatiivne koguenergiasääst oleks saavutatud iga kohustusperioodi lõpuks.

               Näited

            Mõni liikmesriik võib valida ajas lineaarselt kasvava säästmise, teine võib otsustada hilisema alustamise kasuks ja nõuda teise kohustusperioodi keskpaigaks/lõpuks suuremat säästmist.
            Muu liikmesriik võib jagada lõppkasutuses nõutava kumulatiivse energiasäästu (nt 44,0 miljonit naftaekvivalenttonni) nii, nagu näha järgmises tabelis; peaasi, et nõutav kumulatiivne sääst saavutatakse perioodil 2021–2030 (eeldusel, et kõigil meetmetel on püsiv mõju, mis tagab iga-aastase säästu vähemalt 2030. aastani).

                        Aasta

                        2021

                        2022

                        2023

                        2024

                        2025

                        2026

                        2027

                        2028

                        2029

                        2030

                        Lõppkasutuse energiasääst (miljonit naftaekvivalenttonni)

                        0,8

                        Energia lõppkasutuse kumulatiivne kogusääst (aastaks 2030)

                        1,1

                        1,1

                        0,5

                        0,6

                        0,6

                        0,7

                        0,7

                        0,7

                        0,7

                        0,6

                        0,6

                        0,6

                        0,6

                        0,6

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        1,0

                        1,0

                        1,0

                        1,0

                        1,0

                        1,0

                        1,0

                        1,2

                        1,2

                        1,2

                        1,2

                        1,2

                        1,2

                        1,2

                        1,2

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                           Kokku (miljonit naftaekvivalenttonni)

                           0,4

                           1,3

                           2,5

                           3,5

                           4,3

                           4,9

                           5,6

                           6,1

                           7,3

                           8,1

                           44

                  Kui liikmesriik kasutab energiatõhususkohustuste süsteemi, ei pea ta aru andma, kuidas säästmise kohutusperioodile jagab. Siiski on liikmesriikidel soovitatav see teave esitada, sest juhtimismääruse III lisa jaotise 3.1 punkti b kohaselt peavad liikmesriigid teada andma oodatava kumulatiivse ja iga-aastase säästu suuruse ning energiatõhususkohustuste süsteemi kestuse.
            Liikmesriigid, kes kasutavad energiatõhususdirektiivi artikli 7b kohaseid alternatiivseid poliitikameetmeid ja/või sama direktiivi artikli 20 lõike 6 kohast riiklikku energiatõhususfondi, võivad vabalt otsustada, kuidas lõpptarbimiselt nõutavat kumulatiivset energiasäästu teisele perioodile jaotada. Soovi korral võivad nad kasutada (suvalise pikkusega) vaheperioode. Ent juhtimismääruse III lisa jaotise 3.2 punkti c kohaselt peavad liikmesriigid teada andma iga meetme kogu eeldatava kumulatiivse ja aastase säästu ning/või vaheperioodide energiasäästu.
            3.   MUUD SÄÄSTUKOHUSTUSE ARVUTAMISE VIISID
            3.1.   Suhe ja kohaldamisala

            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 2 sätestatud valikuvõimalused ei mõjuta sama artikli lõike 1 esimese lõigu punkti b kohast energiasäästukohustust. Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõigetes 2 ja 4 lubatakse liikmesriikidel kasutada erinevaid arvutamismeetodeid (nt et arvestada teatavate riigile iseloomulike asjaoludega), aga selle tulemusena ei tohi nõutav energiasääst väheneda (st liikmesriigid peavad jälgima, et direktiivi artikli 7 lõikes 2 lubatud meetodi(te) kasutamise tulemus oleks sama suur minimaalne kumulatiivne energiasääst, mida nõutakse sama artikli lõike 1 esimese lõigu punktis b).
            Seega olenemata sellest, kas liikmesriik kasutab energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõigetes 2 ja 4 lubatud valikuvõimalusi, peab ta perioodil 2021–2030 lõppkasutuselt nõutava kumulatiivse energiasäästu (igal aastal vähemalt 0,8 %) (15) saavutama 2030. aasta 31. detsembriks. Et energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõigetes 2 ja 4 lubatud paindlikkusevõimalused ei vähendaks kohustusperioodi lõpptarbimise jaoks arvutatud minimaalset energiasäästu, peab liikmesriikide enda aastane säästmisprotsent olema suurem kui sama artikli lõike 1 esimese lõigu punktis b sätestatud kohustusliku kumulatiivse energiasäästu saavutamiseks vajalik (16). Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 2 sätestatud võimaluste kasutamine ei ole kohustuslik.
            3.2.   Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 2 sätestatud võimalused

            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 2 lubatakse liikmesriikidel arvutada nõutavat energiasäästu:

                        —

                        kohaldades 2016.–2018. aasta keskmist lõpptarbijatele müüdava energia aastase säästu protsenti või energia lõpptarbimise säästu protsenti;

                        —

                        jättes arvutamise lähtekogusest täielikult või osaliselt välja transpordis kasutatava energia ja/või

                        —

                        kasutades vähemalt üht direktiivi artikli 7 lõikes 4 osutatud võimalust.

                  3.3.   Enda aastase säästu protsent ja arvutamise lähtekogus

            Kui liikmesriik kasutab üht või mitut nimetatud võimalust, peab ta energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 3 kohaselt tegema kindlaks:

                        —

                        oma aastase säästu protsenti, mida kasutatakse lõppkasutuse kumulatiivse energiasäästu arvutamisel, tagamaks, et nõutav energiasääst ei oleks energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 esimese lõigu punkti b kohaselt nõutust väiksem, ning

                        —

                        arvutamise aluseks võetava lähtekoguse, millest võib täielikult või osaliselt välja jätta transpordis kasutatava energia (17).

                  Need tuleb arvutada energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 esimese lõigu punkti b kohaselt arvutatavale lõpptarbimise kumulatiivse säästu ja iga-aastase uue säästu protsendile lisaks (18).
            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 5 teises lõigus on sätestatud, et olenemata sellest, kas liikmesriigid jätavad arvutamise aluseks võetavast lähtekogusest täielikult või osaliselt välja transpordis kasutatava energia või kasutavad mõnd lõikes 4 osutatud võimalust, peavad nad tagama, et kohustusperioodil 2021–2030 energia lõpptarbimises nõutava uue säästu netokogus ei ole väiksem kui kogus, mis saadakse sama artikli lõike 1 esimese lõigu punktis b osutatud aastase energiasäästu protsendi (0,8 %, Küprose ja Malta puhul 0,24 %) kohaldamisel.
            3.4.   Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 4 sätestatud võimalused

            Kohustusperioodil 2021–2030 võivad liikmesriigid kasutada üht või mitut energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 4 lubatud võimalust:

                        b)

                        jätta täielikult või osaliselt välja ELi heitkogustega kauplemise süsteemiga hõlmatud majandusharud;

                        c)

                        võtta arvesse teatav energia muundamise ja edastamise sektorist pärinev energiasääst;

                        d)

                        pärast 2008. aastat võetud varajased [üksik]meetmed, mis annavad säästu ka pärast 2020. aastat;

                        e)

                        2018–2020. aastani võetud üksikmeetmed, mis annavad säästu ka pärast 2020. aastat;

                        f)

                        jätta välja 30 % energiast, mis on toodetud uute taastuvenergiaseadmete kasutamise edendamise meetmete tulemusena hoonetele või hoonetesse paigaldatud seadmetega oma tarbeks; ning

                        g)

                        võtta arvesse teatav energiasääst, mis ületab perioodi 2014–2020 nõuet.

                  Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 5 punkti b kohaselt võib neid võimalusi kasutada ainult sama artikli lõigete 2 ja 3 kohaselt arvutatava energiasäästu koguse arvutamiseks ning nendega saavutatud kogus ei tohi olla üle 35 % väiksem.
            Eriti tähtis on meeles pidada, et neid võimalusi ei saa kasutada energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 esimese lõigu punkti b kohaselt lõpptarbimiselt nõutava kumulatiivse energiasäästu vähendamiseks. Teisisõnu, olenemata sellest, kas liikmesriigid jätavad arvutamise aluseks võetavast lähtekogusest täielikult või osaliselt välja transpordis kasutatava energia või kasutavad mõnd alternatiivset võimalust, peavad nad tagama, et kohustusperioodil 2021–2030 energia lõpptarbimises nõutava uue säästu netokogus ei oleks väiksem kui kogus, mis saadakse energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 esimese lõigu punktis b osutatud aastase energiasäästu protsendi kohaldamise korral (19). Selleks on energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 5 nõue, et liikmesriigid peavad arvutama kasutatud valikuvõimaluste mõju kohustusperioodile (20).
            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 4 punktides b ja f sätestatud valikuvõimalusi võib kasutada ainult sama artikli lõigete 2 ja 3 kohaseks lähtekoguse arvutamiseks. Saadud summad võib selle arvutuse tulemusest maha arvestada (järgides sätestatud piiranguid).
            Punktides c, d, e ja g sätestatud valikuvõimalused on seotud energiasäästuga ning neid saab kasutada ainult energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõigete 2 ja 3 kohaseks säästu arvutamiseks. Niisiis ei saa nende abil vähendada energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 esimese lõigu punktis b sätestatud energiasäästukohustust, küll aga võtta arvesse selle kohustuse täitmisel.
            3.4.1.   Valikuvõimalustest lähemalt

            3.4.1.1.   Heitkogustega kauplemise süsteemis osalevate majandusharude osaline või täielik väljajätmine (artikli 7 lõike 4 punkt b)

            Kui liikmesriik kasutab ainult võimalust jätta osaliselt või täielikult välja heitkogustega kauplemise süsteemis osalevatele majandusharudele müüdav energia (energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 4 punkt b), peab ta kindlaks tegema, mis koguses need majandusharud tarnitud või jaemüügist ostetud energiat kasutavad. Arvutuse aluseks võetakse heitkogustega kauplemise süsteemi direktiivi (21) I lisas loetletud tegevusteks kasutatav energia.
            Seejärel lahutatakse saadud kogusest nimetatud lisas loetletud energiategevusteks kasutatav energia (üle 20 MW nimisoojusvõimsusega põletuskäitised (v.a ohtlike või olmejäätmete käitised), mineraalõli rafineerimise tehased ja koksiahjud) ja lennunduses kasutatav energia (22).
            3.4.1.2.   Energia muundamise ja edastamise sektorist pärinev energiasääst (artikli 7 lõike 4 punkt c)

            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 4 punktis c lubatakse liikmesriikidel arvestada sama artikli lõigete 2 ja 3 kohaselt arvutatud energiasäästu hulka energia muundamise, jaotamise ja ülekande sektorite (sh tõhusa kaugkütte ja jahutuse taristu) energiasääst, mis on saavutatud energiatõhususdirektiivi artikli 14 lõikes 4 ja lõike 5 punktis b ning artikli 15 lõigetes 1–6 ja lõikes 9 sätestatud nõuete täitmise tulemusena (23).
            3.4.1.3.   Pärast 31. detsembrit 2008 võetud uute üksikmeetmetega saavutatud energiasääst (artikli 7 lõike 4 punkt d)

            Kui liikmesriik arvestab energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõigete 2 ja 3 kohaselt arvutatud nõutud energiasäästu hulka pärast 31. detsembrit 2008 võetud uute üksikmeetmetega saavutatud energiasäästu, peab nende meetmete mõju (säästmine) jätkuma ka pärast 2020. aastat kohustusperioodil 2021–2030 ehk uut säästu tuleb saavutada ka pärast 31. detsembrit 2020. Energiatõhususdirektiivi artikli 2 punkti 19 kohaselt on üksikmeede „meede, mis viib energiatõhususe kontrollitava ja mõõdetava või hinnatava paranemiseni ja mis võetakse poliitilise meetme tulemusel“. Lisaks peab energiasääst olema mõõdetud ja kontrollitud.
            3.4.1.4.   2018. aasta algusest 2020. aasta lõpuni võetud üksikmeetmed (artikli 7 lõike 4 punkt e)

            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 4 punkti e kohaselt võib liikmesriik arvestada sama artikli lõigete 2 ja 3 kohaselt arvutatud energiasäästu hulka poliitikameetmetega saavutatud energiasäästu, kui tõendab, et meetmed on viinud üksikmeetmeteni, mida võeti perioodil 1.1.2018–31.12.2020 ja mis annavad energiasäästu ka pärast seda.
            Kui energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 4 punktis d on juttu üksikmeetmete rakendamisest perioodil 31.12.2008–31.12.2013, siis sama lõike punkti e kohaldatakse ainult perioodil 1.1.2018–31.12.2020 võetud üksikmeetmetele. See erinevus on oluline siis, kui liikmesriigid peavad 2008. aastal rakendatud üksikmeetme mõjukestuseks kuni 21 aastat või 2018. aastal rakendatud meetmel kuni 12 aastat. Tegelikkuses tähendab see, et esimesena mainitu on oluline pika mõjuga üksikmeetmete puhul, milleks on näiteks hoone välispiirde soojustamine.
            3.4.1.5.   Hoonetele või hoonetesse paigaldatud uute taastuvenergiaseadmetega omatarbeks toodetud energia (artikli 7 lõike 4 punkt f)

            Seda valikuvõimalust kasutades saavad liikmesriigid energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõigete 2 ja 3 kohaselt arvutatavast energiasäästust välja jätta hoonetele või hoonetesse paigaldatud uute taastuvenergiaseadmetega omatarbeks toodetud energia, mille kogust saab kontrollida.
            Selle võimaluse kasutamisel on kolm piirangut:

                        —

                        lähtekoguse arvutamisest võib välja jätta ainult kuni 30 % hoonele või hoonesse paigaldatud uute taastuvenergiaseadmetega omatarbeks toodetud energiast;

                        —

                        selle tulemusena ei või energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõigete 2 ja 3 kohaselt arvutatud kogus väheneda üle 35 % ning

                        —

                        seda energiakogust ei tohi energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 esimese lõigu punkti b kohase säästmiskohustuse arvutustest välja jätta.

                  Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis e on sätestatud, kuidas saab hoonetele või hoonetesse taastuvenergiaseadmete paigaldamist edendavate meetmete tulemusena saavutatud energiasäästu arvesse võtta direktiivi artikli 7 lõike 1 kohaselt nõutavas säästukoguses (24). Sellele mahupiiranguid ei kohaldata.
            Kuna energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 4 punktis f on kirjas „tõendatult hoonete välispinnal ja hoonete sees (25) oma tarbeks toodetud energia kogusest“ (mitte tegelikult kasutatud kogusest), peavad liikmesriigid tegema kindlaks, kui palju (tuhat naftaekvivalenttonni, MW vms) uute paigaldiste edendamise poliitika tulemusena hoonetele paigaldatud taastuvenergiaseadmetega saadud energiat perioodil 2021–2030 oma tarbeks toodetakse, ning seda kontrollima. Kuna sättes on juttu tõendatavast kogusest, võib selleks arvesse võtta ainult pärast 31. detsembrit 2020 hoonetele või hoonetesse paigaldatud taastuvenergiaseadmetega perioodil 2021–2030 oma tarbeks toodetava energia hinnangulist keskmist kogust.
            Juhtimismääruse artikli 21 punkti b alapunktis 3 on nõue, et liikmesriigid esitaks riikliku energia- ja kliimakava täitmise aurannetes teabe riiklike energiatõhususkohustuste süsteemide ja alternatiivsete poliitikameetmete rakendamise kohta. Seetõttu peavad nad alates 15. märtsist 2021 (ja pärast seda iga kahe aasta tagant) teada andma, kui palju energiat hoonetele või hoonetesse paigaldatud uute taastuvenergiaseadmetega on tegelikult oma tarbeks toodetud.

               Näide

            Järgmises tabelis on mittetäielik loetelu eri tehnoloogiast ja kui palju energiat võib nõutava energiasäästu koguse arvutamisest nende puhul välja jätta. Näiteks kui paigaldada päikesekollektor ja gaasikatel, saaks toota 1 000 kWh taastuvenergiat, aga 30 % (300 kWh) sellest võib arvutustest välja jätta (kui see ei ületa 35 % nõutud säästust).

                        Tehnoloogia

                        Energia lõpptarve
                        (kWh)

                        Hoonetel toodetud taastuvenergia osakaal
                        (%)

                        Säästueesmärgi vähendamiseks sobiv tootmine
                        (kWh)

                        30 %, mille võib säästunõudest lahutada
                        (kWh)

                        1)

                        Gaasil töötav kondensatsioonikatel

                        10 526

                        0

                        0

                        2)

                        Puidul töötav kondensatsioonikatel

                        10 870

                        100

                        10 870

                        3 261

                        3)

                        Soojuspump (võrguelektriga)

                        2 857

                        0

                        0

                        4)

                        Päikesekollektor koos gaasikatlaga

                        10 474

                        ~10

                        1 000

                        300

                        Päikesekollektor

                        1 000

                        100

                        1 000

                           300

                        Gaasil töötav kondensatsioonikatel

                        9 474

                        0

                        0

                        5)

                        Fotoelektriline paigaldis

                        3 500

                        100

                        3 500

                        1 050

                  3.4.1.6.   Esimesel kohustusperioodil nõutud säästu ületav sääst (artikli 7 lõike 4 punkt g)

            Liikmesriigid võivad arvata energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõigete 2 ja 3 kohaselt arvutatud koguse hulka esimesel kohustusperioodil (2014–2020) nõutud säästu ületava säästu, kui:

                        —

                        selline sääst on energiatõhususkohustuste süsteemi kohaste üksikmeetmete või alternatiivsete poliitikameetmete tulemus ning

                        —

                        liikmesriik andis neist poliitikameetmetest teada riiklikus energiatõhususe tegevuskavas ja artikli 24 lõike 2 kohases eduaruandes (26).

                  4.   LÕPPKASUTUSELT NÕUTAVA KUMULATIIVSE ENERGIASÄÄSTU SAAVUTAMISE POLIITIKAMEETMED
            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 10 kohaselt peavad liikmesriigid saavutama lõppkasutamiselt nõutava energiasäästu järgmiste meetmetega:

                        —

                        energiatõhususkohustuste süsteemi sisseseadmine;

                        —

                        alternatiivsete poliitikameetmete vastuvõtmine või

                        —

                        nende kahe kombinatsioon.

                  Energiatõhususdirektiivi artiklis 7 on selgitatud, et energiatõhususkohustuste süsteem ja alternatiivsed poliitikameetmed on ühtmoodi sobivad. Liikmesriikidele on võimaldatud märgatavat paindlikkust ja vabadust valida eri võimaluste seast oma oludele sobivaim meetod (27).
            Energiatõhususdirektiivi artiklite 7a ja 7b lõikes 1 on nõue, et poliitikameetmed peavad olema loodud direktiivi artikli 7 lõike 1 kohase energiasäästu kohustuse täitmiseks ning sobima lõpptarbijate lõppkasutusele seatud energiasäästunõude täitmiseks. Poliitikameetmel võib siiski olla ka teisi eesmärke (nt energeetikaalase poliitikameetme puhul vajadus hoida, kaitsta ja parandada keskkonna kvaliteeti või edendada loodusvarade heaperemehelikku ja ratsionaalset kasutamist).
            Energiatõhususdirektiivi artikli 2 punkti 18 kohaselt on poliitikameede „regulatiivne, finants-, fiskaal-, vabatahtlik või teabe andmise instrument, mille liikmesriik on ametlikult kehtestanud ja rakendanud turuosalistele toetava raamistiku, nõude või stiimuli loomiseks, et pakkuda ja osta energiateenuseid ja võtta muid energiatõhususe parandamise meetmeid“. Poliitikameetmeid, mille eesmärk ei ole energiatõhusus, mis on võetud vaid energiateenuste pakkumiseks/ostmiseks või mis viivad lõppkasutuses küll energiasäästuni, aga mitte lõpptarbijate seas, energiatõhususdirektiivi artikli 7 kohase säästu arvutamisel arvesse võtta ei saa. Igatahes peavad liikmesriigid meetmeid hoolega hindama ja tõendama, et energiasääst on nende otsene tulemus.
            Olenemata sellest, kas liikmesriik otsustab energiatõhususkohustuste süsteemi või alternatiivsete poliitikameetmete kasuks, peab ta tagama, et need oleks lõpptarbimiselt 31. detsembriks 2030 (või meetmete vastuvõtmise asjast olenevalt järgneval säästmisperioodil) nõutava kumulatiivse energiasäästu saavutamiseks sobilikud.
            Poliitikameetmete väljatöötamisel on oluline järgida järgmisi määratlusi (mis jäid muudetud energiatõhususdirektiivis samaks, mittetäielik loetelu).

               Energiatõhususdirektiivi artikkel 2

                        „4)

                        „energiatõhusus“ – töö, teenuse, kauba või energiaväljundi ja energiasisendi vaheline suhe;

                        5)

                        „energiasääst“ – säästetud energia hulk, mis määratakse mõõtes ja/või hinnates tarbimist enne ja pärast energiatõhususe parandamise meetme rakendamist, tagades samas energiatarbimist mõjutavate välistingimuste normaliseerimise;

                        6)

                        „energiatõhususe paranemine“ – energiatõhususe suurenemine tehnoloogiliste, käitumuslike ja/või majanduslike muutuste tulemusel;“

                        „14)

                        „kohustatud isik“ – energiatarnija või energia jaemüügi ettevõtja, kes on seotud artiklis 7 osutatud riiklike energiatõhususkohustuste süsteemidega;

                        15)

                        „volitatud isik“ – juriidiline isik, kellele valitsus või muu avaliku sektori asutus on delegeerinud volitused arendada, juhtida või hallata rahastamiskava valitsuse või muu avaliku sektori asutuse nimel;

                        16)

                        „osalev isik“ – ettevõtja või avaliku sektori asutus, kes on võtnud endale vabatahtliku kokkuleppega kohustuse saavutada teatavad eesmärgid või kes on hõlmatud riikliku regulatiivse poliitikainstrumendiga;

                        17)

                        „avaliku sektori rakendusasutus“ – avalik-õiguslik asutus, kes vastutab energia või süsinikdioksiidi maksustamise, rahastamiskavade ja instrumentide, fiskaalsete stiimulite, standardite ja normide, energiamärgistuse süsteemide, koolitus- või haridustegevuse elluviimise või jälgimise eest;

                        18)

                        „poliitikameede“ – regulatiivne, finants-, fiskaal-, vabatahtlik või teabe andmise instrument, mille liikmesriik on ametlikult kehtestanud ja rakendanud turuosalistele toetava raamistiku, nõude või stiimuli loomiseks, et pakkuda ja osta energiateenuseid ja võtta muid energiatõhususe parandamise meetmeid;

                        19)

                        „üksikmeede“ – meede, mis viib energiatõhususe kontrollitava ja mõõdetava või hinnatava paranemiseni ja mis võetakse poliitilise meetme tulemusel;

                        20)

                        „energiatarnija“ – füüsiline või juriidiline isik, sealhulgas jaotusvõrguettevõtja, kes vastutab energia transpordi eest selle tarnimiseks lõpptarbijatele või jaotusjaamadele, kes müüvad energiat lõpptarbijatele;

                        21)

                        „jaotusvõrguettevõtja“ – direktiivis 2009/72/EÜ määratletud jaotusvõrguettevõtja ja direktiivis 2009/73/EÜ määratletud jaotussüsteemi haldur;

                        22)

                        „energia jaemüügi ettevõtja“ – füüsiline või juriidiline isik, kes müüb energiat lõpptarbijatele;

                        23)

                        „lõpptarbija“ – füüsiline või juriidiline isik, kes ostab energiat oma lõpptarbimiseks;

                        24)

                        „energiateenuseosutaja“ – füüsiline või juriidiline isik, kes tarnib energiateenused või muud energiatõhususe parandamise meetmed lõpptarbija seadmesse või ruumidesse;“

                  Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 10 järgimiseks võivad liikmesriigid arvesse võtta perioodil 2021–2030 vastu võetud uutest poliitikameetmetest tulenevat energiasäästu. Samuti võivad nad arvesse võtta energiasäästu, mis tuleneb perioodi 2014–2020 või varasematest poliitikameetmetest, kui need vastavad energiatõhususdirektiivi artiklites 7, 7a või 7b sätestatud nõuetele.
            Liikmesriigid võivad arvesse võtta energiasäästu poliitikameetmetest, mis võeti 31. detsembriks 2020 või hiljem, kui nende tulemuseks on uued üksikmeetmed, mida võetakse pärast 31. detsembrit 2020 ja enne 31. detsembrit 2030.

               (Üksik)meetmete ja säästu näiteid

            2010. aastal kehtestati hoonete energiatõhusamaks renoveerimise rahalise toetamise programm. Kui see on endiselt kehtiv ja teisel kohustusperioodil selle abil hooneid renoveeritakse, võib sellest tulenevat energiasäästu teise perioodi säästukohustuse täitmisel arvesse võtta.
            Käitumise muutmisest tingitud säästmise edendamiseks ja transpordi tõhususe parandamiseks kehtestati enne 2021. aastat kütusemaks. Kui see on endiselt kehtiv ja mõjutab teisel kohustusperioodil mõõdetavalt ja tõendatavalt inimeste käitumist, võib sellest tulenevat energiasäästu teise perioodi säästukohustuse täitmisel arvesse võtta.
            4.1.   Energiatõhususkohustuste süsteemid

            Olulisim põhjus, miks valida energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 esimese lõigu punktis b sätestatud kumulatiivse energiasäästu nõude täitmiseks energiatõhususkohustuste süsteem, võiks olla see, et energia tarnijad, jaemüüjad ja turustajad on parimad tarbijate energiasäästu väljaselgitajad ning suudavad saavutada energiasäästu energiateenuste ärimudelites. Sellisel juhul peavad liikmesriigid määrama riigi tasandil ühe või mitu kohustatud isikut, (28) kes peavad saavutama lõpptarbijate seas energiasäästu (29). Kohustatud isik tuleb määrata objektiivsete mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel, nagu sätestatud energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõikes 2.
            Energiatõhususkohustuste süsteemiga seotud kohustatud isikute määramisel peaksid liikmesriigid võtma arvesse Euroopa Liidu Kohtu otsust kohtuasjas C-561/16. Kohus otsustas, et liikmesriigid võivad kehtestada „energiatõhususkohustused üksnes energiasektori teatud kindlaksmääratud ettevõtjatele, tingimusel et nende ettevõtjate määramine kohustatud isikuteks põhineb tõepoolest sõnaselgelt välja toodud objektiivsetel ja mittediskrimineerivatel kriteeriumidel, kuid seda asjaolu peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima“ (30).
            Peale selle peavad liikmesriigid kehtestama iga kohustatud isiku (alamkategooria) jaoks kohustusliku energiasäästu. Seejärel tuleb igale kohustatud isikule määrata kindel kogus, et saaks kontrollida, kas ta on selle säästnud või mitte.
            Artikli 7a lõikes 4 antakse liikmesriikidele võimalus väljendada igalt kohustatud isikult nõutavat energiasäästu kogust kas lõpp- või primaarenergia tarbimisena, (31) kasutades selleks IV lisas esitatud ümberarvutustegureid.
            Samuti võivad liikmesriigid otsustada lubada kohustatud isikutel täita kas kõik või osa riikliku õiguse kohasest kohustusest sissemaksena riiklikku energiatõhususfondi (või seda neilt nõuda) (32). Nad võivad lubada kohustatud isikutel arvestada oma kohustuse täitmise hulka ka energiateenuseosutaja (33) või muu kolmanda isiku saavutatud energiasäästu. Energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõike 6 punkti a kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et energiasäästu sertifitseerimisel kasutatakse selget, läbipaistvat ja kõikidele turuosalistele avatud ning sertimiskulude minimeerimisele suunatud heakskiitmismenetlust (34).
            Energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõikes 3 on selgitatud, et liikmesriigid ei tohi lubada energia müügiga tegelevatel ettevõtetel luua tõkkeid, mis heidutaks tarbijaid tarnijat vahetamast.
            Energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõike 5 kohaselt peavad liikmesriigid looma mõõtmis- ja kontrollisüsteemid, millega kontrollitakse dokumenteeritult vähemalt statistiliselt olulist osa ja esindavat valimit energiatõhususe parandamise meetmetest, mille kohustatud isikud on kasutusele võtnud (35).
            Energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõike 6 punkti b kohaselt võivad liikmesriigid lubada täitmise ülekandmist ehk lubada kohustatud isikutel arvestada konkreetsel aastal saavutatud sääst kas mõnele neljast eelnenud aastast või kolmest järgnevast aastast. Tuleb meeles pidada, et see võimalus:

                        —

                        kohaldub ainult alates 1. jaanuarist 2014. kasutusse võetud energiatõhususkohustuste süsteemist, mitte alternatiivsetest poliitikameetmetest tulenevale energiasäästule, ning

                        —

                        on ajaliselt piiratud: liikmesriigid võivad lubada kohustatud isikutel säästu üle kanda ainult konkreetse kohustusperioodi sees.

                  Teisisõnu ei tohi perioodil 2014–2020 saavutatud säästu pärast 31. detsembrit 2020 üle kanda. Samuti ei tohi perioodil 2021–2030 saavutatud säästu üle kanda enne 31. detsembrit 2020 ega pärast 31. detsembrit 2030. Pärast 2010. aastat ja enne 2014. aasta 1. jaanuari saavutatud säästu ei saa üle kanda energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 esimese lõigu punktis b sätestatud otstarbeks.
            Kuna energiatõhususe direktiivi artikli 7 lõikes 8 on sõnaselgelt sätestatud erand, piirdub selle kohaldamine vaid sama artikli lõike 1 esimese lõigu punktis a nimetatud otstarbega.

               Näited

            Energiatõhususkohustuste süsteemi raames 2014. aastal saavutatud energiasäästu võib esitada 2017. aastal saavutatuna.
            Energiatõhususkohustuste süsteemi raames 2014. aastal saavutatud energiasäästu ei või esitada 2021. aastal saavutatuna.
            Energiatõhususkohustuste süsteemi raames 2018. aastal saavutatud energiasäästu võib esitada 2014. aastal saavutatuna.
            Energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõike 6 teises lõigus on sätestatud, et liikmesriigid „hindavad ja asjakohasel juhul võtavad meetmeid, et minimeerida energiatõhususkohustuste süsteemide otseste ja kaudsete kulude mõju rahvusvahelisele konkurentsile avatud energiamahukate tööstusharude konkurentsivõimele.“
            Kulusid on üldjoontes kahte liiki:

                        —

                        investeerimiskulud ning

                        —

                        halduskulud (sh järelevalve ja aruandlus).

                  Komisjon tõendas olemasoleva tõendusmaterjali alusel oma mõjuhinnangus, (36) et energiatõhususkohustuste süsteemid on väga kulutasuvad. Selliste süsteemide rakendamisel on kohustatud isikutel kohustus jälgida, et nad saavutaks lõppkasutuses energiasäästu võimalikult väikeste investeerimis- ja halduskuludega, eriti kui need antakse edasi lõppkasutajatele. See nõue kehtib ka siis, kui kohustatud isikud otsustavad võtta arvesse energiatarnijate ja teiste kolmandate isikute saavutatud serditud energiasäästu.
            Energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõikes 7 on sätestatud kohustus, et liikmesriigid „avaldavad kord aastas kõikide kohustatud isikute või kohustatud isiku iga allkategooria saavutatud energiasäästu ja süsteemiga saavutatud koguenergiasäästu.“ Nad võivad selle teabe avaldada koos muude andmetega, mille nad peavad avalikustama. Kui keegi teine (nt komisjon) need andmed avalikustab, ei tähenda, et liikmesriik on kohustuse täitmisest vabastatud.
            4.2.   Alternatiivsed poliitikameetmed

            Energiatõhususdirektiivis selgitatakse, et liikmesriigid peaksid alternatiivsete poliitikameetmete väljatöötamisel ja rakendamisel seadma eesmärgiks suure paindlikkuse. Kuigi energiatõhususdirektiivis ei ole enam meetmeliikide loetelu, on selle poliitikameetme määratluses (artikli 2 punkt 18) esitatud siiski mittetäielik loetelu eri võimalustest: „regulatiivne, finants-, fiskaal-, vabatahtlik või teabe andmise instrument, mille liikmesriik on ametlikult kehtestanud ja rakendanud turuosalistele toetava raamistiku, nõude või stiimuli loomiseks, et pakkuda ja osta energiateenuseid ja võtta muid energiatõhususe parandamise meetmeid“.
            Liikmesriigid võivad kaaluda kohalike taastuvenergiaühenduste rolli edendamist alternatiivsete poliitikameetmete elluviimises (37).
            Energiatõhususdirektiivi V lisa punktis 3 on kirjas alternatiivsete poliitikameetmete väljatöötamise ja haldamise nõuded:

                        „a)

                        poliitikameetmed ja üksikmeetmed peavad andma kontrollitava lõpptarbimise energiasäästu;

                        b)

                        iga osaleva või volitatud isiku või avaliku sektori rakendusasutuse (vastavalt asjaoludele) vastutus peab olema selgelt kindlaks määratud;

                        c)

                        energiasääst, mis saavutatakse või mis tuleb saavutada, tuleb teha kindlaks läbipaistval viisil;

                        d)

                        nõutavat energiasäästu kogust või energiasäästu kogust, mis tuleb saavutada poliitikameetmega, tuleb väljendada energia lõpptarbimise või primaarenergia tarbimise kaudu, kasutades IV lisas sätestatud ümberarvutustegureid;

                        e)

                        volitatud isikute, osalevate isikute ja avaliku sektori rakendusasutuse saavutatud energiasäästu kohta tuleb esitada ja avalikustada aastaaruanne, nagu ka andmed energiasäästu iga-aastaste suundumuste kohta;

                        f)

                        tulemusi tuleb jälgida ja kui edusammud ei ole rahuldavad, tuleb võtta asjakohaseid meetmeid;

                        g)

                        ühest [üksikmeetmest] tulenevat energiasäästu võib teatada ainult üks isik;

                        h)

                        tuleb näidata, et teatatud energiasääst on oluliselt saavutatud tänu volitatud või osaleva isiku või avaliku sektori rakendusasutuse tegevusele.“

                  Energiatõhususdirektiivi artikli 7b lõike 2 kohaselt peavad liikmesriigid looma mõõtmis- ja kontrollisüsteemid, millega kontrollitakse dokumenteeritult vähemalt statistiliselt olulist osa ja esindavat valimit alternatiivsetest energiatõhususe parandamise meetmetest (v.a maksustamine), mille osalevad või volitatud isikud on kasutusse võtnud.
            Tuleb meeles pidada, et:

                        —

                        mõõtmine ja kontrollimine peab toimuma osalevatest ja volitatud isikutest sõltumatult (38) ning

                        —

                        statistiliselt olulist osa ja esindavat valimit tuleks mõista kui alamhulka, mis kajastab täpselt kõikide energiasäästumeetmete üldkogumit ja võimaldab seega teha suhteliselt usaldusväärseid järeldusi meetmete kohta tervikuna.

                  4.2.1.   Rahastamiskavad ja vahendid ning fiskaalsed ehk maksustiimulid (soodustused)

            Tegemist on liikmesriigi kehtestatud poliitikameetmetega, mis viivad rahalise ja maksustiimuli kaudu energiatõhusa tehnoloogia või energiatõhusate meetodite rakendamiseni ja millel on energia lõpptarbimist vähendav mõju (39).
            Tuleb meeles pidada, et:

                        —

                        mõju tuleb mõõta ja kontrollida osalevatest ja volitatud isikutest sõltumatult (40) ning

                        —

                        rahastamiskavade või vahendite korral peab rahastus pärinema:

                                    —

                                    avaliku sektori (EL või riik) vahenditest või

                                    —

                                    avaliku (EL või riik) ja erasektori (nt pangad, investeerimisfondid, pensionifondid) vahenditest, mida kasutatakse sõnaselgelt energia lõppkasutuse vähendamiseni viivate üksikmeetmete elluviimiseks.

                  4.2.2.   Riiklik energiatõhususfond

            Liikmesriigid võivad energiatõhususdirektiivi artikli 20 lõike 6 kohaselt luua kas alternatiivse poliitikameetmena või energiatõhususkohustuste süsteemi osana riikliku energiatõhususfondi, kuhu kohustatud isikud saavad teha säästmise asemel (osaliselt või täielikult) sissemakseid.
            Kui liikmesriik kehtestab energiatõhususe kohustuste peamise meetodina riikliku energiatõhususfondi aastaste sissemaksete süsteemi, tuleb riiklike õigusaktidega tagada, et:

                        —

                        saavutatud energiasääst oleks energiatõhususkohustuste süsteemi kohaselt saavutatuga samaväärne ning

                        —

                        rahastatavad meetmed vastavad energiatõhususdirektiivi artikli 7b, artikli 20 lõike 6 ja V lisa punkti 3 nõuetele (41).

                  Riiklik energiatõhususfond võib olla igasugune liikmesriigi asutatud fond, mille eesmärk on toetada riiklikke energiatõhususalgatusi. See võib olla loodud selliste majanduslike ja rahaliste toetuskavade, tehnilise abi, koolitamise ja teavitamise või muude selliste energiatõhusust suurendavate meetmete rahastamiseks, mis aitavad kaasa liidu õiguse eesmärkide saavutamisele (42). Üldiselt võiks avaliku sektori vahendeid (nt turutõrgete lahendamiseks: kulukategooriad või meetmed, mille jaoks turupõhised süsteemid ei sobi) ja erakapitali kombineerides saada tulemuslikumaid lahendusi.
            Et rahastus sobiks energiatõhususdirektiivi artiklis 7 sätestatud otstarbeks, peab see pärinema:

                        —

                        avaliku sektori (EL või riik) vahenditest või

                        —

                        avaliku (EL või riik) ja erasektori (nt pangad, investeerimisfondid, pensionifondid, kohustatud isikud) vahenditest, mida kasutatakse sõnaselgelt energia lõppkasutuse vähendamiseni viivate üksikmeetmete elluviimiseks.

                  4.2.3.   Õigusaktid ja vabatahtlikud kokkulepped

            Need on liikmesriigi kehtestatud poliitikameetmed, mis viivad energiatõhusa tehnoloogia või energiatõhusate meetodite rakendamiseni ja millel on energia lõpptarbimist vähendav mõju. Need võivad olla:

                        —

                        õiguslikult siduvad meetmed, mis sunnivad kasutama teatavat tehnoloogiat või meetodeid, või

                        —

                        vabatahtlikud kokkulepped, mille alusel ettevõtted või kohalikud omavalitsused võtavad endale kohustuse midagi teha (43).

                  Osalev isik on „ettevõtja või avaliku sektori asutus, kes on võtnud endale vabatahtliku kokkuleppega kohustuse saavutada teatavad eesmärgid või kes on hõlmatud riikliku regulatiivse poliitikainstrumendiga“.
            4.2.4.   Standardid ja normid

            Need on liikmesriigi kehtestatud poliitikameetmed, millega tahetakse parandada (nt) toodete, teenuste, hoonete ja sõidukite energiatõhusust (44). Nende meetmetega hõlmatud isikud on avaliku sektori rakendusasutused.
            4.2.5.   Energiamärgistus

            Need on liikmesriikide kehtestatud märgistamissüsteemid (liidu õiguse, nt energiamärgistuse õigusaktide või energiatõhususe märgistamise määruse (45) kohaselt kohustuslikest süsteemidest tulenevat säästu ei saa arvesse võtta) (46).
            Energiasäästu kogust võivad mõjutada ka muud poliitikameetmed, mida samal ajal rakendatakse, seega ei saa kanda hinnatava meetme arvele kõiki pärast selle kehtestamist toimunud muutusi. Üksikmeetme ja säästu omavahelise seose tõendamiseks tuleb märgistamise mõju põhjalikult hinnata.
            4.2.6.   Koolitamine (sh energiaalase nõustamise programmid)

            Tegemist on liikmesriigi kehtestatud poliitikameetmetega, mis viivad energiatõhusa tehnoloogia või energiatõhusate meetodite rakendamiseni ja millel on energia lõpptarbimist vähendav mõju näiteks energiaaudiitorite või energiajuhtide koolitamise programmide või kodumajapidamiste energiaalase nõustamise programmide kaudu.
            Tuleb meeles pidada, et:

                        —

                        avaliku sektori rakendusasutus peab nende meetmete üle järelevalvet tegema ning

                        —

                        neid tuleb põhjalikult hinnata, et teha kindlaks:

                                    —

                                    seos koolitamise ja sellele omistatava üksikmeetme vahel ning

                                    —

                                    ajavahemik, mil programmid võivad veel mõjuda (47).

                  4.2.7.   Muud alternatiivsed meetmed

            Alternatiivsete poliitikameetmete loetelu ei ole täielik ja rakendada võib ka teistsuguseid meetmeid. Liikmesriigid peavad komisjonile saadetavas teatises siiski selgitama, kuidas nad saavutavad selliste meetmete abil samaväärse säästu ja järelevalve (48).
            Energiatarbimise vähendamine ja taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamine hoonetes on olulised meetmed, mis vähendavad energiasõltuvust ja kasvuhoonegaaside heitkoguseid, eriti arvestades ELi 2030. aastaks püstitatud kaalukaid kliima- ja energiaeesmärke ning Pariisi kokkuleppe raames võetud üldkohustust. Seega saab hoonetele või hoonetesse taastuvenergiaseadmete paigaldamist soodustavaid poliitikameetmeid energiasäästu kohustuse täitmisel arvesse võtta (49).
            Meetmed peavad olema loodud sellised, et võrreldes selle tehnoloogiaga, mis nende tõttu välja vahetatakse, tekiks lõppkasutuses energiasääst. Näiteks saab arvesse võtta säästu, mis tuleneb hoonetes tõhusamatele kütte-, jahutus- või sooja vee süsteemidele üleminekust, olenemata sellest, kas need seonduvad kuidagi taastuvenergeetikaga või mitte. Sellist säästu saab arvesse võtta isegi siis, kui asjaomase alternatiivse poliitikameetme olulisim eesmärk ei ole energiatõhususe suurendamine, aga liikmesriik peab suutma energiatõhususdirektiivi V lisa meetodeid ja põhimõtteid kasutades tõendada, et selline sääst on lisanduv, mõõdetav ja kontrollitav.
            4.2.8.   Energia- või CO2-maks

            Arvesse võib võtta liikmesriikide maksumeetmeid, mille eesmärk on vähendada energia lõpptarbimist. Liikmesriigid võivad kasutada maksumeetmeid ka koos muude meetmetega (nt toetused) (50).
            Energiatõhususele suunatud maksustamise eesmärk on saada jagu energiatarbimisest tingitud turutõrgetest, maksustades teatavat liiki energiaallikaid või kasutusviise. CO2- ehk süsinikdioksiidimaks võib viia üksikmeetmeteni, mille eesmärk on minna üle vähem CO2 tekitavate energiaallikate kasutamisele. Tasub siiski meeles pidada, et selline allikakasutuse mõjutamine ei pruugi viia suurema energiatõhususeni.
            Maksumeetmete eesmärk on panna tarbijad ja tootjad maksma kauba sotsiaalse maksumuse (sh CO2 tekitamise ja kasvuhooneefekti) eest.
            Tegelikkuses koosnevad meetmed (51) tavaliselt alljärgnevast:

                        —

                        otsemeetmed – siia kuuluvad tasud, mis on otseselt seotud välise mõjuga ehk tegevusega, mis avaldab mõju nendega mitteseotud kolmandale isikule. Sellise meetme puhul eeldatakse nähtava ja kvantifitseeritava turutõrke olemasolu. Selline on näiteks CO2-maks; ning

                        —

                        kaudsed meetmed – välismõju tekitava või sellega seotud tarbekauba (nt vastavalt CO2 tekitavate kütuste või selliseid kütuseid kasutavate autode) maksustamine.

                  Liikmesriigid võivad energiasäästukohustuse täitmiseks kehtestada uuel perioodil (2021–2030) uued maksumeetmed ja/või jätkata esimese perioodi (2014–2020) meetmetega.
            Et teha kindlaks, millist säästu võib pidada täiendavaks, (52) on V lisa punkti 2 alapunktis a sätestatud liikmesriikide kohustus hinnata, „kuidas energiatarbimine ja nõudlus muutuks, kui kõnealust poliitikameedet ei võetaks, võttes arvesse vähemalt järgmisi tegureid: energiatarbimise suundumused, tarbijate käitumise muutumine, tehnika areng ning muudest liidu ja liikmesriigi tasandil võetud meetmetest tulenevad muutused“.
            Peale selle peaksid liikmesriigid maksumeetmete mõju arvutades arvestama V lisa punkti 4 nõudeid:

                        „a)

                        arvesse võetakse üksnes sellistest maksustamismeetmetest saadud energiasäästu, mille korral ületatakse madalaimat kütuste suhtes kohaldatavat maksustamismäära, mis on sätestatud nõukogu direktiivides 2003/96/EÜ ja 2006/112/EÜ;

                        b)

                        (energia) maksustamismeetmete mõju arvutamisel kasutatavad hinnaelastsused peavad kajastama energianõudluse reageerimist hinna muutumisele ning need tuleb kujundada kõige värskemate ja esindavamate ametlike andmete alusel;

                        c)

                        eraldi arvestatakse kaasnevatest maksustamispoliitika vahenditest, sealhulgas maksusoodustustest või fondi sissemaksest, saadud energiasääst.“

                  Liikmesriigid peaksid rakendama meetmeid, mille eesmärk on saavutada enam kui ette nähtud liidu õiguses:

                        —

                        energiatoodete ja elektrienergia maksustamise miinimummäärad (53) ning

                        —

                        energiat tarbivate toodete ja kaupadega seotud ühise käibemaksusüsteemi sätted (54).

                  (Energia) maksustamise meetmete mõju arvutamisel peavad liikmesriigid võtma arvesse nõudluse hinnaelastsust (hinnamuutuste mõju energianõudlusele) ning hindama seda kõige värskemate ja esindavamate ametlike andmeallikate alusel (55). Juhtimismääruse III lisa jaotise 3.3 punkti f kohaselt peavad liikmesriigid esitama teavet arvutamismeetodite kohta (sh energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 4 kohaselt kasutatud hinnaelastsuse ja selle kindlakstegemise meetodite kohta).
            Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 4 alapunkti c järgimiseks on vaja hinnata, milline on maksumeetmete ja teiste poliitikameetmete koosmõju. Kui liikmesriigid arvutavad maksumeetmete muude meetmetega koos kasutamise mõju, oleks soovitatav kasutada:

                        —

                        ainult lühiajalist nõudluse hinnaelastsust või

                        —

                        nii lühi- kui ka pikaajalist nõudluse hinnaelastsust, aga mitte võtta energiasäästu arvesse teiste meetmetega seoses (st käsitada maksumeedet paketi peamise poliitikameetmena).

                  Enne kohustusperioodi 2021–2030 rakendatud maksumeetmete puhul peaksid liikmesriigid pöörama erilist tähelepanu energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 teisele lõigule: „Liikmesriigid võivad arvesse võtta energiasäästu poliitikameetmetest, mis võeti hiljemalt 31. detsembril 2020 või pärast seda kuupäeva, tingimusel et selliste meetmete tulemuseks on uued üksikmeetmed, mida võetakse pärast 31. detsembrit 2020.“

            Kui liikmesriik kombineerib maksu- ja toetusmeetmeid, peab ta pidama maksumeetmetest ja nendega seotud poliitikameetmetest (sh maksusoodustustest) tingitud energiasäästu üle arvet eraldi.
            Kui kasutada kogu perioodi vältel ainult lühiajalist nõudluse hinnaelastsust, on vähem tõenäoline, et säästu arvestatakse topelt.
            4.3.   Energiaostuvõimetust leevendavad poliitikameetmed

            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 11 kohaselt peavad liikmesriigid oma energiasäästukohustuse täitmiseks vajalike poliitikameetmete väljatöötamisel arvestama vajadusega leevendada energiaostuvõimetust ning rakendama selleks asjakohasel juhul teatava osa riikliku energiatõhususkohustuste süsteemi energiatõhususmeetmetest, alternatiivsetest poliitikameetmetest või riiklikust energiatõhususfondist rahastatavatest programmidest/meetmetest esimesena haavatavates kodumajapidamistes (sh energiaostuvõimetutes) ja sotsiaaleluruumides (56).
            Riiklike energia- ja kliimakavadega seoses peavad liikmesriigid juhtimismääruse artikli 3 lõike 3 punkti d (57) kohaselt hindama, kui palju on energiaostuvõimetuid kodumajapidamisi.
            Liikmesriigid peaksid oma seniseid tavasid arvestades kehtestama kriteeriumid energiaostuvõimetuse käsitlemiseks poliitikameetmetes. Energiaostuvõimetuse all kannatajatele on kasuks ka hoonete energiatõhususe direktiivis (58) nõutud pikaajalised hoonefondi renoveerimise ja energiatõhususe parandamise meetmed. Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a kohaselt peavad liikmesriigid koostama pikaajalise strateegia nii avaliku kui ka erasektori elu- ja mitteeluhoonete renoveerimise toetamiseks, et saavutada 2050. aastaks väga energiatõhus hoonefond, mis ei tekita CO2.
            See peab:

                        —

                        soodustama olemasolevate hoonete kulutasuvat muutmist energiasäästuhooneteks ning

                        —

                        hõlmama riiklike energiaostuvõimetuse leevendamise üksikmeetmete ülevaadet (59).

                  Seda energiaostuvõimetuse leevendamisega arvestamise nõuet kohaldatakse energiatõhususkohustuste süsteemi kohaselt võetud meetmetele ja alternatiivsetele poliitikameetmetele alates nõude jõustumisest ja riiklikku õigusesse ülevõtmisest/selles rakendamisest. Liikmesriikidel on vabadus otsustada, kumba neist poliitikameetmetest kasutada, sest mõlemad on võrdsed. Ent valitud meetmed peavad olema suunatud energiaostuvõimetuse leevendamisele.
            ELi energiaostuvõimetuse jälgimiskeskus on komisjoni algatus, mis peaks aitama liikmesriikidel parandada energiaostuvõimetusega seotud mõõtmist, seiret ning teadmiste ja parima tava jagamist. See peaks aitama liikmesriike poliitikameetmete väljatöötamisel. Keskuse veebisaidi jaotises „Policies & Measures“ (60) on konkreetse poliitika ja meetmete näiteid.
            4.4.   Sektorite valik

            Liikmesriigid võivad ise valida, millis(t)ele sektori(te)le nad energiatõhususkohustuse täitmiseks energiatõhususdirektiivi artiklite 7a või 7b kohased poliitikameetmed kehtestavad (61).. Juhtimismääruse III lisa jaotiste 3.1, 3.2 ja 3.3 kohaselt peavad nad andma teavet selle kohta, millis(t)ele sektori(te)le (maksustamise puhul, millistele maksukohustuslaste rühmale) iga meede on suunatud. Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunkti d kohaselt on lubatud meetmed, mille eesmärk on parandada toodete, seadmete, transpordisüsteemide, sõidukite, kütuste, hoonete ja ehitusdetailide, protsesside või turgude energiatõhusust (62).
            Kui asjakohane, peaksid sellised meetmed olema kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/94/EL (63) kohaselt kehtestatud riiklike poliitikaraamistikega. Liikmesriigid võivad need suunata näiteks hoonetele või mõnele majandusharule.
            Energiatõhususdirektiivi artikli 24 kohaselt esitatavates riiklikes energiatõhususe tegevuskavades ja aastaaruannetes esitatud hinnanguline saavutatud ja oodatav energiasääst peaks olema järgmine:

                        —

                        hoonetele suunatud meetmetest (nt renoveerimistoetused) tulenev sääst on üldjuhul kõige suurem;

                        —

                        suuruselt teine ja kolmas sääst peaks pärinema tööstusest ja transpordist ning

                        —

                        energiatõhususkohustuste süsteem (st sektoriteülene poliitika) annab suurima säästu poliitikameetme kohta; see hõlmab ka hooneid (meetmed, mis soodustavad küttesüsteemide väljavahetamist jms) (64). Muud kasutamata energiasäästupotentsiaaliga sektorid (nt transport ja veemajandus) võiksid aidata kaasa 2021.–2030. aasta säästukohustuse täitmisele.

                  4.4.1.   Transpordisektor

            Liikmesriikide aruannete põhjal järeldas komisjon 2016. aasta mõjuhinnangus, et artikli 7 kohasest energiasäästust 6 % võiks olla seotud transpordisektorile suunatud meetmetega (65).
            2014. aasta riiklike energiatõhususe tegevuskavadega võrreldes on liikmesriigid viimastes, 2017. aasta kavades värskendanud oma energiatõhususkohustuste süsteemide ja alternatiivsete poliitikameetmete loetelusid ning andnud teada rohkematest transpordimeetmetest. Sellest on näha, et transpordisektori perioodi 2014–2020 (potentsiaalse) energiasäästu osakaal võib olla suuremgi kui mõjuhinnangus arvatud.
            Kuna transpordi lõppenergiatarbimine on lähtekoguses arvesse võetud, võib see sektor olla ilmselge koht, kuhu 2021.–2030. aasta säästukohustus suunata.

               Näited

            Poliitikameetmetega võiks edendada tõhusamaid sõidukeid (mis on paremad, kui Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrustes (EÜ) nr 443/2009, (66) (EL) nr 510/2011 (67) ja (EL) 2019/631 (68) või keskkonnahoidlike sõidukite direktiivis (69) ettenähtud miinimummäärad), üleminekut jalgratastele, jala käimisele ja ühistranspordile ning transpordinõudlust vähendavale linnaplaneerimisele.
            Lisaks võib arvesse võtta ka meetmeid, millega soodustatakse uute ja tõhusamate sõidukite kasutuselevõttu, üleminekut paremate tõhususnäitajatega kütustele (mis vähendavad energiakulu kilomeetri kohta), eeldusel et järgitakse olulisuse ja täiendavuse nõuet (V lisa punkt 2).
            4.4.2.   Veemajandussektor

            Energia ja vesi on majanduselus tihedalt seotud ja seda mitmel tasandil. Vett on vaja energia tootmises näiteks jahutuseks, salvestamiseks, biokütuste või hüdroenergia tootmiseks. Energiat on vaja veemajanduses näiteks pumpamiseks, puhastamiseks, magestamiseks (70).
            Energia tootmise sektor on 44 %ga suurim veetarbija (71). Vee- ja reovee sektori elektritarbimine moodustab liidu elektritarbimisest 3,5 % ning oodata on selle osakaalu suurenemist (72). Ühtlasi moodustavad 24 % ELis tarbitud veest lekked, mis näitab kui palju vett raisku läheb, kusjuures selle puhastamiseks on ka energiat kasutatud.
            Juhtimismääruse ja muudetud energiatõhususdirektiivi jõustumisest alates kohaldatakse energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtet. Koos teistega võib sellest põhimõttest kasu saada ka veemajandussektor.
            (Energia)tõhus veemajandus võib anda märkimisväärset energiasäästu. Rahvusvahelise Energiaagentuuri andmetel on 10 % üleilmsest veetarbimisest seotud energia tootmisega ja see näitaja võib märgatavalt suureneda, sest propageeritakse mitut vähe süsinikdioksiidi tekitavat aga palju vett nõudvat protsessi (sh elektrienergia ja biokütuste tootmine ning süsinikdioksiidi kogumine ja säilitamine) (73). Seetõttu peaksid liikmesriigid uurima nutikate tehnoloogiate ja protsesside kasutamise potentsiaali energiasäästu saavutamiseks.
            Kui liikmesriigid uurivad põhjalikult nutika tehnoloogia ja protsesside kasutamise potentsiaali energia säästmises (nagu energiatõhususdirektiivis (74) neid seda tegema ärgitatakse), võivad nad leida lahendusi, millega lõhkuda energia ja vee tarbimise omavaheline seos.
            Näiteks võiksid liikmesriigid hinnata sademevee ja reovee eraldi puhastamise süsteemi ehitamise potentsiaali. Nii saaks vältida suurema puhastusvõimsuse vajadust, millega kaasneb ka suurem energiatarbimine.
            Liikmesriigid on artikli 7 kohase energiasäästukohustuse täitmisega seoses teada andnud vaid vähestest veemajandusmeetmetest. Kõige sagedasemad meetmed on sooja vee tootmine päikesekollektorite (taastuvenergiat mittekasutavate sooja vee tootmise seadmete väljavahetamine) või tõhusamate gaasiboileritega, aga need on rohkem seotud sooja tootmise kui veemajandusega.
            Võiks kaaluda kogu tarneahelat (jaotamine, kasutamine ja reoveepuhastus) hõlmavaid joogivee energiatõhusa tootmise poliitikameetmeid. Seni on riikide eesmärgid olnud veenappuse leevendamine ja veekvaliteedi parandamine. Peale tõhusamate pumpade paigaldamise saavutatakse teadaantud üksikmeetmete tulemusena energiasääst kaudselt ka väiksema veenõudluse ja vee korduskasutamise kaudu.
            Veemajanduse energiasäästu potentsiaal lasub:

                        —

                        eri liiki vee tootmiseks ja puhastamiseks kasutatava energia koguse vähendamises ning

                        —

                        veenõudluse ja võrgukadude vähendamises, sest siis kulub pumpamisele ja puhastamisele vähem energiat.

                  Veemajanduse energiasääst võib anda hõlpu omavalitsuste eelarvetele. Eriti kui vee-ettevõte on omavalitsuse omandis, võib suure osa selle elektriarvest moodustada (reo)veejaamade elektritarbimine. Kuna näiteks omavalitsuste teadlikkus, kogemused ja võimed võivad olla väga erinevad, võib energia säästmise potentsiaali suurendamiseks olla kasu piirkondlikest või riiklikest programmidest, mis võimaldavad kogemuste jagamist ning tehnilist ja rahalist abi.

               Näited

            Liikmesriigid võiksid võtta meetmeid, mille eesmärk on säästa kogu tarneahelas energiat igat liiki vee tootmises, kasutamises ja kõrvaldamises:

                        —

                        joogivee tootmine (pumpamine, põhja- või pinnavee puhastamine, merevee magestamine);

                        —

                        veekadude vähendamine kogu jaotusvõrgus;

                        —

                        lõppkasutajate veekasutuse vähendamine (sh tööstuslikes protsessides, niisutamises, kodumajapidamistes);

                        —

                        veekasutuse vähendamine kodudes kasutatava vee korduvkasutamisega;

                        —

                        reovee puhastamine taaskasutamise või keskkonda laskmise eesmärgil (pumpamine, reovee puhastamine, soojuse tagastamine) ning

                        —

                        sademevee puhastamiseks kuluva energia vähendamine (sadeveesüsteemide puhastamiskoormuse vähendamine).

                  5.   ENERGIATÕHUSUSDIREKTIIVI MUUTMISE MÕJU ESIMESELE KOHUSTUSPERIOODILE
            Liikmesriigid peavad muudetud energiasäästukohustuse täitmiseks vajalikud õigusnormid jõustama 18 kuu jooksul pärast direktiivi jõustumist ehk 25. juuniks 2020.
            Liikmesriigid peavad järgima:

                        —

                        ühiseid energiatõhususkohustuste süsteemide või teiste poliitikameetmete mõju arvutamise meetodeid ja põhimõtteid (energiatõhususdirektiivi V lisa);

                        —

                        nõuet arvestada poliitikameetmete (energiatõhususkohustuste süsteemi ja alternatiivsete poliitikameetmete) väljatöötamisel vajadusega leevendada energiaostuvõimetust, kuigi energiaostuvõimetute kodumajapidamiste jaoks võib kasutada ka erimeetmeid (energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõige 11);

                        —

                        sätet, et ELi õiguse rakendamisest tulenevat säästu ei või arvestada, kui tegu ei ole renoveerimismeetmetega või seadmete ja sõidukite varase tõhusamate vastu vahetamisega (energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunkt b);

                        —

                        nõuet, et energiasäästu arvutamisel tuleb võtta arvesse meetmete mõjukestust ja säästuprotsendi vähenemist aja jooksul (energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunkt g alates selle jõustumisest), ning

                        —

                        nõuet, et säästmiskohustuse täitmisel ei tohi energiatõhususkohustuste süsteemi kuuluvad energia jaemüügi ettevõtted takistada tarbijatel teenuseosutajat vahetada (energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõige 3).

                  Liikmesriigid võivad muudetud energiatõhususdirektiivi üle võtta ja rakendada enne ettenähtud tähtpäeva. Sel juhul võivad nad enne esimese kohustusperioodi lõppu:

                        —

                        kasutada energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 8 sätestatud erandit;

                        —

                        kasutada energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis b sätestatud erandit ning

                        —

                        otsustada, et kohustatud isikud täidavad säästmiskohustuse kas osaliselt või täielikult rahalise sissemaksega riiklikku energiatõhususfondi (energiatõhususdirektiivi artikli 20 lõige 6).

                  Liikmesriigid, kes järgivad esimese perioodi energiasäästukohustuse arvutamisel energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 4 punktides a–d sätestatut, peavad esimeseks perioodiks valitud võimaluste mõju arvutama energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 5 punkti a kohaselt eraldi.
            6.   ENERGIASÄÄSTUKOHUSTUSE TÄITMISE ARVUTAMINE
            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 1 on kirjas, et kaks kohustusperioodi (sama lõike esimese lõigu punktis a nimetatud periood 2014–2020 ja punktis b nimetatud periood 2021–2030) on eraldiseisvad.
            Nagu esimese perioodiga seoses juba selgitatud, võib perioodi energiasäästu hulka arvata põhimõtteliselt ainult asjaomasel perioodil saavutatud säästu, kui energiatõhususdirektiivis ei ole sätestatud teisiti.
            Liikmesriigid ei või energiasäästu arvestada tagasiulatuvalt ehk energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 7 on sätestatud, et pärast 31. detsembrit 2020 säästetud koguseid ei või arvestada perioodil 2014–2020 nõutud koguste hulka.
            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 teise lõigu kohaselt võivad liikmesriigid arvestada perioodil 2021–2030 nõutud säästu hulka enne või pärast 31. detsembrit 2020 kehtestatud poliitikameetmetest tuleneva säästu, kui nende tulemusena võetakse pärast seda kuupäeva uusi üksikmeetmeid (75).
            Põhimõtteliselt võivad liikmesriigid arvestada konkreetse aasta energiasäästu hulka ainult samal aastal saavutatud säästu. Energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõike 6 punktis b on siiski võimalus lubada energiatõhususkohustuste süsteemi kasutamise korral kohustatud isikutel arvestada konkreetsel aastal saavutatud energiasäästu nii, nagu see oleks saavutatud mõnel eelmisest neljast või järgmisest kolmest aastast, kui need jäävad sama kohustusperioodi (sätestatud artikli 7 lõikes 1) sisse.

               Näide

            2014. aastal saavutatud säästu võib arvestada 2017. aastasse (kolm aastat hilisemaks), aga 2024. aastal säästetut ei saa arvestada 2020. aastasse (kuigi see jääb eelnenud nelja aasta sisse), sest see jääb teise kohustusperioodi.
            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 8 on sätestatud selle põhimõttega seotud erand. Kui kogu perioodil 31.12.2009–31.12.2014 või teatud osal sellest kehtinud energiatõhususkohustuste süsteemi kohaselt võisid kohustatud isikud kasutada täitmise ülekandmist (energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõike 6 punkt b), võib asjaomane liikmesriik arvestada pärast 2010. aastat ja enne 1. jaanuari 2014 saavutatud aastast energiasäästu mõnele aastale, mis jääb vahemikku 31.12.2013–1.1.2021, kui on täidetud energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 8 sätestatud tingimused:

                        „a)

                        energiatõhususkohustuste süsteem kehtis mis tahes ajal alates 31. detsembrist 2009 kuni 31. detsembrini 2014 ja see oli hõlmatud artikli 24 lõike 2 kohaselt liikmesriigi esitatud esimese riikliku energiatõhususe tegevuskavaga;

                        b)

                        energiasääst saavutati kohustuste süsteemi raames;

                        c)

                        energiasääst arvutatakse kooskõlas V lisaga; ning

                        d)

                        aastad, mille puhul on energiasäästu arvesse võetud nii, nagu oleks see saavutatud, on märgitud riiklikes energiatõhususe tegevuskavades.“

                  7.   ENERGIATÕHUSUSKOHUSTUSTE SÜSTEEMIDE VÕI ARTIKLITE 7, 7A JA 7B NING ARTIKLI 20 LÕIKE 6 KOHASELT VÕETAVATE MUUDE POLIITIKAMEETMETE MÕJU ARVUTAMISE ÜHISMEETODID JA PÕHIMÕTTED
            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 9 kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et artiklites 7a ja 7b ning artikli 20 lõikes 6 osutatud poliitikameetmetest tulenev energiasääst arvutatakse kooskõlas V lisaga.
            7.1.   Mõõtmismeetodid

            7.1.1.   Poliitikameetmete (v.a maksustamise) mõju mõõtmise meetodid

            Energiatõhususdirektiivi V lisa jaotises 1 on sätestatud meetodid, mille järgi arvutatakse artiklite 7, 7a, 7b ja artikli 20 lõike 6 täitmiseks saavutatud energiasääst (v.a maksumeetmetest tingitud sääst).
            Kohustatud, osalevad ja volitatud isikud ning avaliku sektori rakendusasutused võivad kasutada järgmisi energiasäästu arvutamise meetodeid:

                        „a)

                        eeldatav sääst, võttes aluseks varasemaid energiatõhususe parandamise alaseid sõltumatult jälgitud tulemusi samalaadsetes käitistes. Üldine lähenemisviis on eelhindamine;

                        b)

                        mõõdetud sääst, mille puhul meetme või meetmepaketi kasutuselevõtul saavutatav sääst määratakse tegeliku energiatarbimise registreerimise teel, võttes vajalikul määral arvesse selliseid tarbimist mõjutada võivaid tegureid nagu täiendavus, kasutatavus, tootmistase ja ilm. Üldine lähenemisviis on järelhindamine;

                        c)

                        suhteline sääst, mille puhul kasutatakse hinnangulisi tehnilisi andmeid. Seda lähenemisviisi võib kasutada üksnes juhul, kui usaldusväärsete mõõtmisandmete saamine konkreetse käitise puhul on keeruline või ebaproportsionaalselt kallis, näiteks kui kompressor või elektrimootor asendatakse sellisega, millel on teistsugune energiatarbimine (kWh) kui sellel, mille säästu on sõltumatult mõõtnud või hinnanud riiklikult kehtestatud meetodite ja võrdlusaluste alusel kvalifitseeritud või akrediteeritud eksperdid, kes on kohustatud, osalevatest või volitatud isikutest sõltumatud;

                        d)

                        küsitluste alusel määratud sääst, mille puhul määratakse kindlaks tarbijate reaktsioon nõustamisele, teavituskampaaniatele, märgistamis- ja sertifitseerimissüsteemidele või arukate arvestite kasutuselevõtule. Seda lähenemisviisi võib kasutada üksnes tarbijakäitumise muutumisest tuleneva säästu puhul. Seda ei tohi kasutada füüsiliste meetmete paigaldamisest tuleneva säästu suhtes.“

                  7.1.2.   Maksumeetmetest tingitud säästu mõõtmise meetodid

            Energiatõhususdirektiivi artikli 7b (76) kohaste maksustamisalaste poliitikameetmete abil saadud energiasäästu kindlakstegemisel kohaldatakse V lisa punktis 4 sätestatud järgmisi põhimõtteid:

                        „a)

                        arvesse võetakse üksnes sellistest maksustamismeetmetest saadud energiasäästu, mille korral ületatakse madalaimat kütuste suhtes kohaldatavat maksustamismäära, mis on sätestatud nõukogu direktiivides 2003/96/EÜ ja 2006/112/EÜ;

                        b)

                        (energia) maksustamismeetmete mõju arvutamisel kasutatavad hinnaelastsused peavad kajastama energianõudluse reageerimist hinna muutumisele ning need tuleb kujundada kõige värskemate ja esindavamate ametlike andmete alusel;

                        c)

                        eraldi arvestatakse kaasnevatest maksustamispoliitika vahenditest, sealhulgas maksusoodustustest või fondi sissemaksest, saadud energiasääst.“

                  7.2.   Meetmete mõjukestus ja kahanemine aja jooksul

            Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis i on kirjas, et „[e]nergiasäästu arvutamisel võetakse arvesse meetmete [mõju] kestust ja energiasäästu aja jooksul kahanemise määra. Selle arvutamiseks liidetakse kokku kogu üksikmeetmetest saadud energiasääst, mis saavutatakse üksikmeetme rakenduskuupäeva ja vastavalt kas 2020. aasta 31. detsembri või 2030. aasta 31. detsembri vahel. Liikmesriigid võivad kasutada ka muud arvutusmeetodit, mille tulemusena saadakse hinnanguliselt vähemalt sama suur summaarne energiasäästu kogus. Muu arvutusmeetodi kasutamisel peavad liikmesriigid tagama, et kõnealuse muu meetodiga arvutatud summaarne energiasäästu kogus ei ületaks seda energiasäästu kogust, mis saadakse, liites kokku kõikide üksikmeetmete energiasäästu, mis saavutatakse üksikmeetme rakenduskuupäeva ja vastavalt kas 2020. aasta 31. detsembri või 2030. aasta 31. detsembri vahel.“
            Energia säästmise üksikmeetme mõjukestus viitab sellele, et sääst võib tekkida mitte ainult meetme rakendamise aastal, vaid ka järgnevatel aastatel. Niisiis on mõjukestus ajavahemik, mil üksikmeede annab mõõdetavat säästu.
            Üksikmeetmest tuleneva mõju arvutamisel kogu selle mõjukestuse perioodil võivad liikmesriigid:

                        —

                        omistada igale üksikmeetmele selle rakendamisaasta ja teise kohustusperioodi lõpu (31.12.2030) vahelisel ajal sellest tingitud reaalse säästu – seda nimetatakse lihtmeetodiks (77).
                        2030. aastale järgnevale ajale säästu arvestada ei saa. Liikmesriigid võivad enne 2030. aastat kehtestatud poliitikameetmetest tingitud energiasäästu arvestada nimetatud aastale järgneva perioodi kohustuse täitmise hulka ainult siis, kui nende tulemusena võetakse üksikmeetmeid ka asjaomasel järgneval perioodil;

                        —

                        kasutada indeksit, mis näitab eeldatavat mõjukestust (78);

                        —

                        seada üksikmeetmetele omistatavale mõjukestusele (79) ülempiir (nt 5 aastat). Seda meetodit kasutav liikmesriik peab jälgima, et tulemus ei ole lihtmeetodiga saadust suurem, või

                        —

                        kasutada kogu mõjukestust, aga vähendada tulevaste aastate säästu (80) (nt 10 % aastas, kui see on mõistlik). Seda meetodit kasutav liikmesriik peab taas jälgima, et tulemus ei ole lihtmeetodiga saadust suurem.

                  Säästu arvamisel poliitikameetmest tuleneva kumulatiivse energiasäästu hulka peavad liikmesriigid võtma arvesse alljärgnevat:

                        i)

                        meetme rakendamise aeg;

                        ii)

                        aastase energiasäästu suurus ja

                        iii)

                        kas meetme tulemusena tekib energiasääst ka pärast 2030. aastat (81).

                  Hoonetele suunatud poliitikameetmetega seotud mõjukestuse hindamise suunised on ELi standardis EN 15459-1:2017 (82).
            Eriti tähelepanelik tuleb olla seadmete vms paigaldamisega mitteseotud käitumuslike meetmete mõjukestuse arvutamisel (83). Käitumist mõjutavate meetmete mõju on väga lihtsalt tagasipööratav, sest muutunud käitumise jätkumise kestus võib oleneda väga paljudest teguritest. Näiteks kui energiatõhusam käitumine, mida propageeritakse, on säästlik sõidustiil, võib sellise koolituse mõju kesta juhist ja koolitusest olenevalt mõne aasta või aastaid.

               Meetmete mõjukestuse arvutamise näiteid

            1.   Lihtmeetod
            Üksikmeede (nt akende vahetamine) säästab aastas 1 naftaekvivalenttonni energiat ja seda aastast aastasse. Kui üksikmeede võetakse 2021. aastal, säästetakse sellega sel aastal 1 naftaekvivalenttonn ja igal järgneval aastal kuni 2030. aastani ka sama palju (st kokku 10 naftaekvivalenttonni). Kui üksikmeede võetakse 2022. aastal, siis annab see perioodil 2022–2030 igal aastal 1 naftaekvivalenttonni säästu ehk kokku 9 naftaekvivalenttonni. Kui see aga võetakse 2030. aastal, läheb arvesse vaid selle aasta sääst ehk 1 naftaekvivalenttonn.
            Liikmesriik peab säästma perioodi vältel 65 miljonit naftaekvivalenttonni ja eeldab, et suudab selle saavutada, korraldades iga aasta ühe teavituskampaania, mille tulemusena võetakse näiteks 1 miljon üksikmeedet (iga meetme tõhusus on korraldatud uuringu alusel 1 naftaekvivalenttonn), ja tehakse 1 miljon aknavahetust (millest igaühe eeldatav väärtus on 1 naftaekvivalenttonn). Iga teavituskampaania annaks igal korraldamisaastal 1 miljon naftaekvivalenttonni säästu ja 31. detsembrile 2030 eelneval kümnel aastal korraldatud 10 kampaania tulemusena säästetaks 10 miljonit naftaekvivalenttonni. Esimesel aastal toimunud miljon aknavahetust säästavad energiat 10 miljonit naftaekvivalenttonni, teisel aastal 9 miljonit naftaekvivalenttonni, kolmandal 8, neljandal 7, viiendal 6, kuuendal 5, seitsmendal 4, kaheksandal 3, üheksandal 2 miljonit ja kümnendal 1 miljon naftaekvivalenttonni ehk 31. detsembriks 2030 kokku 55 miljonit naftaekvivalenttonni. Seega on teavituskampaaniast ja aknavahetustest tulenev sääst 10 + 55 = 65 miljonit naftaekvivalenttonni.

            Lühema mõjuga üksikmeede (näiteks teavituskampaania) võib aga säästa selle toimumise aastal 1 naftaekvivalenttonni ja pärast seda mitte ühtegi. Ükskõik mis aastal seda ajavahemikus 2021–2030 korraldatakse, on selle panus 1 naftaekvivalenttonn.
            Kui liikmesriik kehtestab 10aastase kohustusperioodi algul peamiselt lühikese mõjuga üksikmeetmeid, peab ta artikli 7 lõike 1 esimese lõigu punktis b sätestatud säästu saavutamiseks võtma hiljem lisameetmeid.
            Lihtmeetod vastab selgelt tingimusele, et arvutusmeetod peab näitama tegelikult saavutatud energiasäästu. Ent liikmesriigid võivad pidada alternatiivseid meetodeid sobivamaks.
            2.   Indekseerimismeetod
            Üks alternatiiv on määrata igale üksikmeetmele selle mõjukestust väljendav indeks. Teavituskampaania indeksiks võidakse määrata 0,25, aga aknavahetusele 6. Kui kumbki neist üksikmeetmetest säästab 1 naftaekvivalenttonni aastas, siis oleks teavituskampaaniale omistatud energiasääst (1 × 0,25 toe) = 0,25 naftaekvivalenttonni. Aknavahetusele omistatud sääst oleks, olenemata meetme võtmise aastast, (1 × 6) = 6 naftaekvivalenttonni.
            Teavituskampaania annaks seega 0,25 miljonit naftaekvivalenttonni säästu selle korraldamise aastal ehk 2030. aastale eelnenud 10 aasta jooksul korraldatud 10 kampaaniat annaks kokku 2,5 miljonit naftaekvivalenttonni. Kui perioodi jooksul tehakse 7 miljonit aknavahetust, säästetakse 7 miljonit naftaekvivalenttonni korrutatud kuuega ehk 42 miljonit naftaekvivalenttonni. Siis saaks teavituskampaaniast ja aknavahetustest tulenevaks säästuks arvestada 2,5 + 42 = 44,5 miljonit naftaekvivalenttonni.

            Seda meetodit kasutav liikmesriik peab jälgima, et tulemus ei ole lihtmeetodiga saadust suurem.
            3.   Ülempiiri meetod
            Teine alternatiiv on määrata üksikmeetmete mõjukestusele ülempiirid. Näiteks võidakse valida viieaastane ülempiir. Teavituskampaaniale omistatav sääst oleks näiteks 1,25 miljonit naftaekvivalenttonni: 0,25 aastal 2022, 0,25 aastal 2023, 0,25 aastal 2024, 0,25 aastal 2025 ja 0,25 aastal 2026. Aknavahetusele omistatav sääst oleks, olenemata vahetamise aastast, näiteks (1 × 5) = 5 naftaekvivalenttonni: 1 tonn aastal 2022, 1 aastal 2023, 1 aastal 2024, 1 aastal 2025 ja 1 aastal 2026.
            Seda meetodit kasutav liikmesriik peab jällegi tagama, et tulemus ei ole lihtmeetodiga saadust suurem.
            Energiatõhususele suunatud poliitikameetme täieliku väärtuse kajastamiseks on energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis i nõue, et liikmesriigid peavad arvestama meetmega saavutatud energiasäästu vähenemisega aja jooksul (84). Nõude eesmärk on, et säästu arvutataks realistlikult, arvestades näiteks seda, et uus energiasäästlik toode ei pruugi mõne aasta pärast enam sama suurt säästu anda (85). Niisiis peavad liikmesriigid sellega oma metoodikas arvestama. Vähenemisprotsent võib olla poliitikameetmeti erinev ning liikmesriik peab sellest energiatõhususdirektiivi V lisa punkt 2 alapunkti i kohaselt teada andma ja selle lahti seletama (86).
            7.3.   Täiendavus

            Täiendavusnõudega tuleb arvestada kõigi poliitikameetmete puhul. Selle peamised põhimõtted on kirjas energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktides a ja b.

                        „a)

                        Näidatakse, et selline sääst on saadud lisaks säästule, mis oleks saadud igal juhul ilma kohustatud, osalevate või volitatud isikute tegevuseta või avaliku sektori rakendusasutuste tööta. Et teha kindlaks, milline sääst on täiendav sääst, hindavad liikmesriigid, kuidas energiatarbimine ja nõudlus muutuks, kui kõnealust poliitikameedet ei võetaks, võttes arvesse vähemalt järgmisi tegureid: energiatarbimise suundumused, tarbijate käitumise muutumine, tehnika areng ning muudest liidu ja liikmesriigi tasandil võetud meetmetest tulenevad muutused.

                        b)

                        Sääst, mis tuleneb liidu siduva õiguse rakendamisest, loetakse säästuks, mis oleks saadud igal juhul, ja seega ei saa seda teatada artikli 7 lõike 1 kohase energiasäästuna.“

                  See tähendab, et kui ELi õiguses on nõue, et liikmesriigid peavad saavutama teatava säästu, võivad nad arvesse võtta ainult nõudest suuremat säästu, aga kui on täidetud ka teised tingimused (nt kui saab tõendada, et sääst on tingitud konkreetsest (üksik)meetmest, ja seda ka kontrollida).
            Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis a on ka nõue, et liikmesriigid peavad välja selgitama turu suundumused ja koostama lähtestsenaariumi. See on eriti tähtis selleks, et mitte lugeda mõju hulka ka iseenesest toimuvaid muutusi, mis on tarnijakohustuste ja rahalise toetuse kavade puhul tavalised. Näiteks kui riikliku renoveerimistoetuse kava raames toetatakse aastas 100 üksikmeedet, oleks mõned neist võetud niikuinii (toetuseta) ja need tuleb välja arvata.
            Samuti siis, kui mingi poliitika kehtib mitu aastat, on väga tõenäoline, et see kujundab turu ümber. Näiteks arvestavad sellega erasidusrühmad oma toodete ja teenuste arendamise strateegias jm. See aga tähendab näiteks, et praegused turusuundumused võivad olla osaliselt varasema poliitika tulemus. Seega, kui korraldatakse niikuinii toimuvate muudatuste mõju hindamine, selgub tõenäoliselt, et osa mõjust on üle kandunud varasematest aastatest. Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktides b ja c on sätestatud nende põhimõtetega seotud erandid.
            „… Erandina kõnealusest nõudest võib olemasolevate hoonete renoveerimisega saavutatud säästu teatada artikli 7 lõike 1 kohase energiasäästuna, tingimusel, et on järgitud V lisa punkti 3 alapunktis h osutatud olulisuse kriteeriumi. Säästu, mis saadakse uute hoonete jaoks selliste riiklike miinimumnõuete kohaldamisest, mis on kehtestatud enne direktiivi 2010/31/EL ülevõtmist, võib teatada artikli 7 lõike 1 punkti a kohase energiasäästuna, tingimusel et on järgitud olulisuse kriteeriumi ning et liikmesriigid on kooskõlas artikli 24 lõikega 2 oma riiklikes energiatõhususe tegevuskavades sellisest säästust teada andnud.

                        c)

                        Arvesse võib võtta üksnes sellist säästu, mis ületab järgmist:

                                    i)

                                    Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruste (EÜ) nr 443/2009 ning (EL) nr 510/2011 rakendamise tõttu uutele sõiduautodele ja uutele väikestele tarbesõidukitele kehtivad liidu heitenormid;

                                    ii)

                                    direktiivi 2009/125/EÜ rakendusmeetmete rakendamise järel teatavate energiamõjuga toodete turult eemaldamise liidu nõuded.“

                  Peale selle on liikmesriikidel vaja võtta arvesse määruses (EL) 2019/631 sätestatud määrasid ning pärast läbivaadatud keskkonnahoidlike sõidukite direktiivi kehtima hakkamist teatavate maanteetranspordivahendite puhul ka keskkonnahoidlike ja heiteteta sõidukite riigihangetega seotud miinimumeesmärke, kusjuures riiklikes õigusaktides sätestatud määrad peavad eelnimetatud liidu õigusaktides sätestatutest rangemad olema.
            7.3.1.   Täiendavus ja hoonete renoveerimisega seotud meetmed (87)

            Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis b on sätestatud üldreegel, et liidu siduva õiguse rakendamisest tulenev sääst loetakse säästuks, mis oleks saadud igal juhul, ja seega ei saa seda direktiivikohase säästukohustuse täitmise hulka arvestada.
            Üldiselt on hoonete energiatõhususega seotud ehitusnormides ELi õiguse (hoonete energiatõhususe direktiiv) kohased nõuded ja need on ehitajate tavapraktika.
            Erandina võivad liikmesriigid võtta oma kohustuse täitmise jaoks arvesse kogu renoveerimisest saadava säästu, kui on täidetud energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 3 alapunktis h sätestatud olulisuse kriteerium ja kogu sääst tuleneb renoveerimist edendavatest poliitikameetmetest. Samuti peavad liikmesriigid tõendama, et sellistest meetmetest tulenev sääst on suurem kui nendeta oleks säästetud. Ka tuleb tõendada, et arvesse võetava säästu saavutamises osalesid kohustatud, osalevad või volitatud isikud (88).
            Säästu arvutamiseks tuleb mõõta hoone energiatarbimist enne ja pärast renoveerimist. Liikmesriigid võivad seda erandit kasutada pärast muutmisdirektiivi ((EL) 2018/2002) jõustumist (st alates 24. detsembrist 2018) mõlema kohustusperioodi puhul.

               Näide

            Riikliku ehitusseadustiku kohaselt tuleb oluliselt renoveeritavate hoonete puhul saavutada vähemalt energiatõhususklass B. See liikmesriik renoveerimisest tulenevat säästu artikli 7 nõude täitmiseks kasutada ei saa.
            Küll aga saab ta arvestada sellist säästu, mis on saavutatud renoveerimist edendava meetme tulemusena (nt kui makstakse kodumajapidamistele renoveerimistoetust, mis paneb nad renoveerima, mida nad muidu poleks ette võtnud). Sellisel juhul võib kohustuse täitmiseks arvesse võtta meetmest tuleneva kogusäästu, olenemata sellest, milline kõrgem energiatõhususe klass saavutatakse (st kas Dst Cks, Dst Bks, Dst Aks vm).
            Renoveerimisprojektid peavad vastama hoonete energiatõhususe direktiivi alusel kehtestatud riiklikele energiatõhususe miinimumnõuetele. Ärgitada võib võtma meetmeid, mis toetavad rohkema ehk nõutavast suurema energiatõhususe saavutamist.
            7.3.2.   Täiendavus ja uute hoonete ehitamisega seotud meetmed

            Alates muudetud energiatõhususdirektiivi jõustumisest (ja vajaduse korral selle riiklikku õigusesse ülevõtmisest või seal rakendamisest) võivad liikmesriigid arvesse võtta uute hoonete jaoks kehtestatud riiklikest miinimumnõuetest tulenevat säästu, aga ainult esimese kohustusperioodi (2014–2020) säästunõude täitmiseks, kui:

                        i)

                        sääst vastab enne hoonete energiatõhususe direktiivi ülevõtmist (st enne 9.7.2012, vt hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 28 lõige 1) kehtinud riiklikele miinimumnõuetele;

                        ii)

                        see on oluline ning

                        iii)

                        sellest on 30. aprilliks 2017 riiklikus energiatõhususe tegevuskavas teada antud (vt energiatõhususdirektiivi artikli 24 lõige 2).

                  Energiasäästu saab arvesse võtta ainult alates muudetud energiatõhususdirektiivi jõustumisest ja ainult 31. detsembriks 2020 nõutava lõpptarbimise kumulatiivse säästu nõude täitmiseks. Liikmesriigid peavad tõendama, et riiklike miinimumnõuete kohaldamine viis mõõdetavata säästuni, mida nõueteta ei oleks saavutatud. Kui säästu arvesse võtmiseks on vaja riiklikku ülevõtmist või rakendamist, tuleb seda teha enne säästu saavutamisega seostatavat aega.
            Kui liikmesriik kasutab erandit, peab ta hoolega hindama võimalikku koosmõju energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 4 punktis d sätestatud erandiga (varajane üksikmeetmete võtmine) ja järgima, et ei toimuks topeltarvestust.
            Hoone ehitusprojekt peab vastama riiklikele energiatõhususe miinimumnõuetele. Ärgitada võib võtma meetmeid, mis toetavad rohkema ehk nõutavast suurema energiatõhususe saavutamist.
            7.3.3.   Täiendavus ja avaliku sektori hooned

            Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis b sätestatud erand täiendavuse põhimõttest kehtib ka avaliku sektori hoonete renoveerimisele, sest sellest saadav sääst on saavutatud olemasolevate hoonete renoveerimisega (vt energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunkti b teine lause).
            Erandi eesmärk on võimaldada liikmesriikidel võtta alates muutmisdirektiivi jõustumisest energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 1 sätestatud kohustuse täitmiseks arvesse kogu sääst, mis tuleneb näiteks meetmetest, mille eesmärk on renoveerida 3 % keskvalitsuse omandis ja kasutuses olevate köetavate ja/või jahutatavate hoonete pindalast (vt artikkel 5).
            Liikmesriigid peavad siiski tõendama, et kogu arvesse võetud sääst tuleneb avaliku sektori hoonete renoveerimise poliitikameetmetest (89). Poliitikameetmeta saavutatud säästu arvesse võtta ei tohi. Seega peavad liikmesriigid tõendama olulisust. Kui säästu arvesse võtmiseks on vaja riiklikku ülevõtmist või rakendamist, tuleb seda teha enne säästu saavutamisega seostatavat aega.
            Liikmesriigid peavad arvutama avaliku sektori hoonete renoveerimise poliitikameetmetest tingitud energiasäästu kooskõlas V lisaga. Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 kohase energiasäästukohustuse täitmiseks arvesse võetavat energiasäästu kogust tuleb väljendada energia lõpptarbimisena. Kui seda väljendatakse primaarenergia tarbimise kaudu, tuleb kasutada energiatõhususdirektiivi IV lisas sätestatud ümberarvutustegureid.
            7.3.4.   Täiendavus ja ökodisaini direktiivi kohased rakendusmeetmed (90)

            Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis c sätestatu tõttu ei peeta renoveerimiseks seda, kui vahetatakse välja vaid katlad. Niisiis on lähtepunktiks alati konkreetsete ökodisainisätete kohased miinimumnõuded (91). Ökodisaini õigusaktide kohaldamisalasse kuuluvate seadmete (nt ruumide kütte seadmed) väljavahetamisest tingitud energiasäästu võib arvesse võtta ainult siis, kui see on ökodisaini miinimumnõuetega saavutatavast suurem (v.a varase väljavahetamise korral; vt energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunkt e).
            Kui liikmesriik kehtestab stiimulid või toetused ELi energiamärgistusõigusaktide kohaldamisalasse kuuluvate toodete jaoks, on soovitatav seada eesmärgiks veelgi kõrgem energiatõhususklass. Näiteks hõlmaks uute energiatõhusamate katelde paigaldamist edendav stiimul või toetus ainult kahe kõrgeima katelde energiatõhususklassi märgistusega katlaid, võttes aluseks asjaomase perioodi turuandmed.
            7.3.5.   Täiendavus ja artikli 8 kohased energiaauditid

            Artikli 8 lõikes 4 on nõue liikmesriikidele, et suurettevõtted (st ettevõtted, kes ei ole VKEd) peavad tegema iga nelja aasta tagant energiaauditi. See iseenesest energiasäästu ei anna.
            Auditi soovituste järgimisele ärgitavad või seda toetavad meetmed on enam kui artiklis 8 nõutud miinimum – artikli 8 lõike 7 teises lõigus on nõue, et liikmesriigid võivad rakendada stiimuli- ja toetuskavasid. Niisiis võib sellistest meetmetest tulenevat säästu arvesse võtta, sest nendeta poleks seda saavutatud, aga täidetud peab olema ka olulisuse kriteerium. Sama kehtib ka VKEdele suunatud meetmetest tuleneva säästu kohta.
            7.4.   Olulisus ja arvessevõtmine

            Täiendavuskriteeriumi kõrval peab täidetud olema ka olulisusekriteerium. ELi õigusaktidega automaatselt kaasnevast täiustamisest või näiteks turujõududest/tehnoloogilisest arengust tulenevast omaalgatuslikust täiustamisest tingitud säästu ei saa arvesse võtta, sest see oleks tekkinud niikuinii ehk liikmesriikide meetmeteta.
            Riiklike avaliku sektori asutuste tegevus poliitikameetme rakendamisel peab olema arvesse võetava energiasäästu saavutamiseks oluline; teisisõnu:

                        —

                        nad peavad olema andnud oma panuse asjaomasesse üksikmeetmesse ning

                        —

                        kohustatud, osaleva või volitatud isiku toetus või muu osalus selles, et lõppkasutaja otsustab energiatõhususse investeerida, peab olema miinimumist selgelt suurema mõjuga.

                  Seetõttu peavad liikmesriigid tõendama, et sääst tuleneb lõppkasutuse energiasäästule suunatud poliitikameetmest (92). Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2018/842 (93) kohaselt võetavaid meetmeid võib pidada oluliseks, aga tuleb tõendada, et need viivad energiatõhususe kontrollitava ja mõõdetava või hinnatava paranemiseni.
            Näiteks rahastamiskavade puhul ei piisa olulisuse tõendamiseks toetuse summa nimetamisest, sest see üksinda ei tõenda, et toetus mõjutas lõppkasutajate investeerimisotsuseid. Üksikmeetmetes osalejate rolli saab põhimõtteliselt tõendada toetuseta lähtestsenaariumi alusel. Standardsed üksikmeetmed (nt toodete paigaldamise standardite koostamine, energiatõhususe alane nõustamine ja energiaauditid, millele järgneb reaalne üksikmeetmete võtmine) võivad olla tähtsad olulisuse näitajad.
            Nõuetekohasuse tagamiseks võiksid liikmesriigid kehtestada energiatõhususkohustuste süsteemi või alternatiivsete meetmete raames üldised olulisusnõuded ja kontrollida nende täitmist iga projekti puhul eraldi (94). Nende kohaselt võiks osalistelt nõuda (nt nn valge sertifikaadi (95) taotlemisel) üksikmeetmesse otsese panuse andmise dokumentaalset tõendamist.
            Kohustatud isikutelt võiks nõuda tõendamist:

                        —

                        kas panus on otsene või kaudne (st läbi vahendajate) ning

                        —

                        kas selle kasuks on otsustatud enne üksikmeetme sisseseadmist.

                  Samuti võiksid liikmesriigid nõuda näiteks, et:

                        —

                        jaotusvõrguettevõtja (st kohustatud isiku) ja kolmandate isikute vahel tuleks sõlmida leping;

                        —

                        energiasäästu ei saavutataks enne lepingu sõlmimist;

                        —

                        osalised võivad säästu arvesse võtta ainult siis, kui nad on otseselt osalenud meetme rakendamises (nt tehes energiaauditeid, andes toetusi jm), ning

                        —

                        lepingud tuleb koostada nii, et need hõlmavad kogu ahelat alates kohustatud isikutest kuni energia lõppkasutajateni.

                  7.5.   Oma tarbeks taastuvenergiaseadmete hoonetele või hoonetesse paigaldamist edendavad meetmed

            Oluline on eristada järgmist:

                        —

                        energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 4 punktis f sätestatud võimalus, et hoonetel või hoonetes omatarbeks toodetud energia võib sama artikli lõigete 2 ja 3 kohaselt arvutatava säästu seast välja jätta, ning

                        —

                        energiatõhususdirektiivis V lisa punkti 2 alapunktis e sätestatud selgitus, et hoonetele või hoonetesse taastuvenergiaseadmete paigaldamist edendavate meetmete tulemusena saavutatud energiasäästu saab direktiivi artikli 7 lõike 1 kohaselt nõutavas säästukoguses põhimõtteliselt arvesse võtta.

                  Seda on selgitatud ka energiatõhususdirektiivi põhjenduses 43.
            Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunkti e kohaselt võivad liikmesriigid hoonetele või hoonetesse taastuvenergiaseadmete paigaldamist (oma tarbeks) edendavatest meetmetest tulenevat energiasäästu artikli 7 lõike 1 kohase säästukohustuse täitmisel arvesse võtta, kui nende tulemusena saavutatakse kontrollitav ja mõõdetav või hinnatav lõppkasutuse energiasääst, mis arvutatakse kooskõlas V lisaga (96).
            Seega kehtivad nii täiendavuse ja olulisuse nõue kui ka liikmesriikide kehtestatud järelevalve eeskirjad.
            Liikmesriigid peavad tõendama, et sellised meetmed viivad lõppkasutuse energiasäästuni ühelt tehnoloogialt teisele ülemineku tõttu. Näiteks saab täiel määral arvesse võtta hoonetes tõhusamale kütmise ja sooja tarbevee tehnoloogiale (sh taastuvenergiaseadmetele) üleminekust tingitud säästu, kui see on V lisa meetodite ka põhimõtete kohaselt täiendav, mõõdetav ja kontrollitav (97).
            Seda on selgitatud energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis e ning see aitab kaasa artikli 7 lõikes 1 sätestatud üldeesmärgi saavutamisele ehk energia säästmisele lõppkasutuses, tehnoloogiast olenemata (olgu siis tegu taastuvenergial või fossiilkütustel toimivate seadmete kasutamist edendava meetmega, peaasi et selle tulemusena väheneb hoonete, transpordi või tööstuse tegelik energiakasutus).
            Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis e on sõnaselgelt viidatud artikli 7 lõikes 1 sätestatud energiasäästmiskohustusele, mille kohaselt peavad liikmesriigid saavutama lõppkasutuses kumulatiivse energiasäästu ning mille eesmärk on vähendada füüsiliste ja juriidiliste isikute tegelikku energiakasutust (kooskõlas V lisa punkti 1 alapunktiga b). Artikli 2 punkti 5 kohaselt on energiasääst „säästetud energia hulk, mis määratakse mõõtes ja/või hinnates tarbimist enne ja pärast energiatõhususe parandamise meetme rakendamist, tagades samas energiatarbimist mõjutavate välistingimuste normaliseerimise“. Kuna energiatõhususdirektiivi artikli 7 eesmärk on energia lõppkasutuse reaalne vähendamine, võib järeldada, et V lisa punkti 2 alapunktis e nõutakse, et hoonetele või hoonetesse taastuvenergiaseadmete paigaldamist edendavad meetmed peavad tõendatult viima energiasäästuni ehk energia lõpptarbimise tegeliku vähenemiseni.
            V lisa punkti 3 alapunkti d (alternatiivsed poliitikameetmed) ja artikli 7a lõike 4 (energiatõhususkohustuste süsteem) kohaselt on liikmesriikidel võimalus väljendada energiasäästu kas lõpp- või primaarenergia tarbimisena. See võimalus ei muuda kumulatiivse energiasäästu kohustust, mida tuleb väljendada 2020. aastaga lõppeval perioodil energiamüügina ja perioodil 2021–2030 energia lõpptarbimisena.
            7.6.   Tõhusamate toodete ja sõiduke kasutussevõttu edendavad meetmed

            Lõppkasutuse energiasäästu kohustuse täitmisel võib võtta arvesse liikmesriikide transpordi energiatõhususe parandamise meetmeid (98). Selliste meetmete hulka kuuluvad:

                        —

                        tõhusamate sõidukite kasutamist või jalgratta, käimise ja ühistranspordi eelistamist edendav poliitika ning

                        —

                        liikuvuse ja linna planeerimine, mis vähendab nõudlust transpordi järele.

                  Keskkonnahoidlike heitevabade sõidukite riigihangete tulemusel saavutatud säästu võib arvesse võtta, kui see on suurem kui keskkonnasäästlike sõidukite direktiivi läbivaadatud versioonis nõutud miinimum (täiendavus).
            Lisaks võib arvesse võtta ka kavasid uute ja tõhusamate sõidukite kasutuselevõtu kiirendamiseks või poliitikameetmeid, millega soodustatakse üleminekut paremate tõhususnäitajatega kütustele, mis vähendavad energiakulu kilomeetri kohta, eeldusel et järgitakse olulisuse ja täiendavuse nõuet (99).
            V lisa punkti 2 alapunktis f on selgitatud, et täielikult võib arvesse võtta tõhusamate toodete ja sõidukite kasutussevõttu kiirendavast poliitikast tingitud säästu, kui tõendatakse, et:

                        —

                        toode või sõiduk võetakse kasutusele enne väljavahetatava toote või sõiduki eeldatava keskmise kasutusea möödumist või tavapärast väljavahetamisaega ning

                        —

                        kogu sääst võetakse arvesse üksnes selle aja puhul, mis eelneb väljavahetatava toote või sõiduki eeldatava keskmise kasutusea möödumisele (100).

                  Kui asjakohane, peaksid sellised meetmed olema kooskõlas direktiivi 2014/94/EL (alternatiivkütuste taristu kasutussevõtt) kohaselt kehtestatud riiklike poliitikaraamistikega.
            7.7.   Kvaliteedinõuete järgimise tagamine

            Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis g on selgitatud, et energiatõhususmeetmetega ei tohi kaasneda toodete, teenuste ja paigaldamise kvaliteedinõuete alanemist. Liikmesriigid peavad hoolitsema selle eest, et kvaliteedinõuded säiliksid või saaks kehtestatud (kui neid veel ei ole).
            7.8.   Klimaatiliste erinevustega arvestamine

            Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis h on kirjas, et liikmesriigid võivad energiasäästu piirkondade klimaatiliste erinevuste alusel korrigeerida. Sättes on kaks võimalust:

                        i)

                        korrigeerida standardväärtuseks või

                        ii)

                        arvutata energiasääst temperatuurierinevustest olenevalt erinevalt.

                  7.9.   Topeltarvestuse vältimine

            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 12 kohaselt peavad liikmesriigid tõendama, et energiasäästu ei ole arvestatud topelt, kui poliitikameetmete või üksikmeetmete mõju kattub. Kuna liikmesriigid on teada andnud paljudest eri liiki meetmetest ning energiatõhususkohustuste süsteemi ja alternatiivsete meetmete kooskasutamise korral on kattuvuse tõenäosus suur (nt energia maksustamise ja kodumajapidamiste akende või kütteseadmete väljavahetamise toetuste koostoime), tuleb topeltarvestuse risk kindlasti maandada.
            Mõjus abivahend selleks võiks olla riiklik andmebaas. Näiteks oleks seal kirjas, et teatavale kodumajapidamisele on makstud vanade katelde väljavahetamise toetust, ja kasutaja saaks hoiatuse, kui sama majapidamine esitab uue taotluse.
            Mitme poliitikameetme kooskasutamine on liikmesriikide jaoks keerulisem, sest on vaja teha rohkem tööd seoses alljärgnevaga:

                        —

                        nende rakendamine (nt energiasäästu arvutamine) ning (mis veelgi tähtsam)

                        —

                                    —

                                    täitmise tagamine (eriti kui eri meetmed on ulatuslikud) ja

                                    —

                                    mõju kontrollimine, vältides topeltarvestust.

                  Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 12 on ka topeltarvestamise keeld poliitikameetmete kattumise puhuks ehk liikmesriigid peaksid arvestama sellega, et energiasäästu kogust võivad mõjutada ka samal ajal võetavad muud poliitikameetmed, nii et mitte kõiki pärast konkreetse poliitikameetme võtmist ilmnenud muudatusi ei saa omistada vaid sellele meetmele.
            8.   MÕÕTMINE, JÄRELEVALVE JA KVALITEET
            Energiatõhususdirektiivis rõhutatakse energiatõhususkohustuste süsteemide ja alternatiivsete poliitikameetmete rakendamise järelevalvenormide tähtsust, sealhulgas nõuet kontrollida meetmete statistiliselt esindavat valimit.
            Energiatõhususe parandamise meetmete statistiliselt olulise osa ja esindava valimi väljaselgitamiseks on vaja luua iga meetme energiasäästu üksikmeetmete statistilise populatsiooni alamrühm nii, et see kajastaks täpselt kõikide energiasäästu üksikmeetmete üldkogumit ja võimaldaks seega teha piisavalt usaldusväärseid järeldusi selliste meetmete kohta tervikuna (101).

               Energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõige 5 (energiatõhususkohustuste süsteemid)

               „Liikmesriigid loovad mõõtmis-, kontrolli- ja tõendamissüsteemid, millega kontrollitakse dokumenteeritult vähemalt statistiliselt olulist osa ja esindavat valimit kohustatud isikute poolt kasutusele võetud energiatõhususe parandamise meetmetest. Mõõtmine, kontrollimine ja tõendamine peab toimuma kohustatud isikutest sõltumatult.“

               Energiatõhususdirektiivi artikli 7b lõige 2 (alternatiivsed poliitikameetmed)

               „Kõikide meetmete jaoks, mis ei ole maksustamismeetmed, loovad liikmesriigid mõõtmis-, kontrollimis- ja tõendamissüsteemi, mille alusel kontrollitakse dokumenteeritult vähemalt statistiliselt olulist ja esindavat valimit osalevate või volitatud isikute poolt energiatõhususe suurendamiseks võetud meetmetest. Mõõtmine, kontrollimine ja tõendamine peab toimuma osalevatest või volitatud isikutest sõltumatult.“

            Mõõtmis- ja kontrollimissüsteemid peavad tagama energiasäästu arvutuste kontrollimise energiatõhususe parandamise meetmete statistiliselt olulise osa ja esindava valimi alusel.

               Neid nõudeid saab täita muu hulgas alljärgneva abil:

                        —

                        kohustatud, osalevate või volitatud isikute või abisaajate (otse avaliku sektori asutusele) esitatud andmete ja arvutuste (automaatne) kontroll arvutis;

                        —

                        meetmete või abisaajate statistiliselt olulise osa ja esindava valimi mõõdetud energiasäästu hindamine;

                        —

                        reguleerimis-, kvalifitseerimis-, akrediteerimis- või sertifitseerimiskava kohane kontrollimine (nt kui teada antud energiasääst põhineb energiaauditil või energiatõhususe sertifikaatidel (suhteline sääst)).

                  Poliitikameetme dokumentatsioonis peaks olema selgitatud, kuidas sellise teistsuguse kava nõuded tagavad energiaauditite või muude säästu hindamiste statistiliselt olulise osa ja esindava valimi kontrollimise.
            Järelevalvesüsteem võib olla mitmeetapiline või astmeline. See võib teise etapina hõlmata selliste üksikmeetmete valimi kohapealseid kontrolle, mille puhul on tuvastatud meetme nõuete eiramise oht. Kui kontrollimine ei ole tehniliselt ega majanduslikult võimalik, võib seda meetme dokumentatsioonis selgitada.
            Liikmesriigid peavad selgitama, kuidas nad kasutavad eeldatava või suhtelise säästu kontrollimiseks võrdlusaluseid (energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 5 alapunkt g).
            Järelevalvesüsteemide sõltumatust (vt energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 5 alapunkt j) saab dokumenteerida selle alusel, et kontrolliorgan (mittetäielik loetelu):

                        —

                        on õigusaktide kohaselt sõltumatu avaliku sektori asutus või

                        —

                        ei ole kohustatud, osalevate ega volitatud isikutega rahaliselt seotud (st ei ole osaliselt ega täielikult nende omandis ega saa neilt raha) või

                        —

                        osutab küll kohustatud, osalevatele või volitatud isikutele lepingulist teenust, aga tema üle teeb kontrolli avaliku sektori asutus või kvalifitseerimis-, akrediteerimis- või sertifitseerimisorgan.

                  Kontrolliorgan võib olla:

                        —

                        otseselt vastutav energiatõhususe parandamise meetmete või energiasäästu arvutuste kontrollimise eest või

                        —

                        vastutav teiste organisatsioonide (sh kohustatud, osalevate või volitatud isikute) tehtava kontrollimise ja valimi moodustamise kontrollimise eest.

                  9.   KAVANDAMIS- JA ARUANDEKOHUSTUSED
            9.1.   Esimene kohustusperiood

            Kohustusperioodi 2014–2020 kohta peavad liikmesriigid esitama aastaaruanded 30. aprilliks 2019 ja 2020 (artikli 24 lõige 1 ja XIV lisa 2. osa) (102). Neis tuleb muu hulgas teada anda, kuidas edeneb energiasäästu sihttaseme saavutamine, ning anda aru XIV lisa 2. osa kohaselt vastu võetud või kavandatud poliitikameetmetest. Komisjon hindab seda teavet.
            Juhtimismääruse artiklis 27 on nõue, et iga liikmesriik peab esitama komisjonile 30. aprilliks 2022 aruande riigi 2020. aasta energiatõhususeesmärgi (sätestatud energiatõhususdirektiivi artikli 3 lõikes 1) saavutamise kohta, esitades selles juhtimismääruse IX lisa 2. osas nõutud teabe.
            9.2.   Teine kohustusperiood ja järgnevad aastad

            Kohustusperioodil 2021–2030 ja edaspidi kehtivad järgmised kavandamis- ja aruandluskohustused (energiatõhususdirektiivi artiklid 7, 7a ja 7b ning V lisa):

                        —

                        liikmesriigid peavad riikliku energia- ja kliimakavas (projektis ja lõppversioonis, juhtimismääruse III lisa) näitama, kuidas nad arvutasid perioodil 2021–2030 artikli 7 lõike 1 esimese lõigu punktis b nõutava energiasäästukoguse (vt energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõige 6);

                        —

                        kuna riikliku energia- ja kliimakava esimeses projektis (103) ei pruukinud kõik andmed olla esitatud (nt ei pruukinud olla kättesaadav 2016.–2018. aasta keskmine energia lõpptarbimine tuhandetes naftaekvivalenttonnides), siis võis eelnimetatud arvutust seal mitte olla. Ent liikmesriigid peavad oma riikliku energia- ja kliimakava esimeses ja järgmises projektis ning lõppversioonis näitama, kuidas nad on arvestanud juhtimismääruse III lisas loetletuga;

                        —

                        eeltoodule lisaks (ja kui see on asjakohane) peavad liikmesriigid oma riikliku energia- ja kliimakava projektis ja lõppversioonis selgitama, kuidas nad määrasid energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõigete 2 ja 3 kohaselt kindlaks aastase säästmisprotsendi ja arvutamise aluseks võetava lätekoguse ning kuidas ja mil määral kohaldasid sama artikli lõikes 4 sätestatud võimalusi (vt energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõige 6);

                        —

                        kui liikmesriik otsustab kasutada üht või mitut energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 4 sätestatud võimalust, peab ta arvutama nende mõju kohustusperioodil (vt energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõige 5), ning

                        —

                        kui liikmesriik kasutab energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 4 punktis c sätestatud võimalust perioodil 2021–2030, peab ta kavandatud poliitikameetmetest riiklikus energia- ja kliimakavas (projektis ja lõppversioonis) komisjonile teada andma. Meetmete mõju tuleb arvutada energiatõhususdirektiivi V lisa kohaselt ja esitada see riiklikus energia- ja kliimakavas (vt artikli 7 lõige 4 punkt c). See teave tuleb esitada esimest korda riikliku energia- ja kliimakava esimeses lõppversioonis (31. detsembriks 2019).

                  Peale selle peavad liikmesriigid:

                        —

                        esitama juhtimismääruse artikli 17 kohastes riikliku energia- ja kliimakava täitmise aurannetes ka teabe energiatõhususdirektiiviga seotud energiaostuvõimetuse leevendamise meetmete tulemuse kohta (vt energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõige 11);

                        —

                        avaldama igal aastal iga kohustatud isiku (või nende allkategooriate) saavutatud energiasäästu ja süsteemiga saavutatud kogusäästu (vt energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõige 7) ning

                        —

                        kirjeldama riiklikus energia- ja kliimakavas põhjalikult alternatiivmeetodit ja sätteid, millega tagatakse energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunkti i nõude täitmine (et energiasäästu arvutamisel võetakse arvesse meetmete mõjukestust ja energiasäästu aja jooksul kahanemise protsenti).
                        Liikmesriigid võivad kasutada ka muud arvutusmeetodit, mille tulemusena saadakse hinnanguliselt vähemalt sama suur summaarne energiasäästu kogus. Sel juhul tuleb tagada, et nii arvutatud energiasäästu kogus ei ületaks seda energiasäästu kogust, mis saadakse, liites kokku kõikide üksikmeetmete energiasäästu, mis saavutatakse üksikmeetme rakenduskuupäeva ja vastavalt kas 2020. aasta 31. detsembri või 2030. aasta 31. detsembri vahel.

                  Niisiis kohaldatakse järgmisi juhtimismääruse kohaseid kavandamis- ja aruandluskohustusi ka energiatõhususdirektiivi artiklite 7, 7a ja 7b ning V lisa kohase energiasäästukohustuse täitmisele ja asjaomasele aruandlusele.

               Ajakava

                           31. detsember 2018

                        (hiljem 1. jaanuariks 2028 ja iga 10 aasta tagant)

                        Riikliku energia- ja kliimakava projekti esitamine (juhtimismääruse artikli 9 lõige 1, artiklid 4 ja 6 ning I ja III lisa)

                        6 kuud enne riikliku energia- ja kliimakava lõppversiooni

                        Kui komisjon peab mõne liikmesriigi esitatut (sh panust energiatõhususdirektiivi artikli 3 lõikes 5 sätestatud energiasäästukohustuse saavutamisse) ebapiisavaks, võib ta teha soovitusi (juhtimismääruse artikli 31 lõige 1)

                           31. detsember 2019

                        (seejärel 1. jaanuariks 2029 ja iga 10 aasta tagant)

                        Riikliku energia- ja kliimakava lõppversiooni esitamine (juhtimismääruse artikli 3 lõige 1, artiklid 4 ja 6 ning I ja III lisa)

                           10. märts 2020

                        Esimese pikaajalise renoveerimisstrateegia esitamine (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõige 8)

                           31. oktoobriks 2021

                        (hiljem iga kahe aasta tagant)

                        Komisjoni hinnang ELi eesmärkide poole liikumise kohta, täpsemalt riikliku energia- ja kliimakava täitmise aurannete alusel (juhtimismääruse artikkel 29)
                        Energiasäästukohustusega seoses on tähtsad juhtimismääruse artiklid 29, 21 (lõimitud energiatõhususealane aruandlus) ja 24 (lõimitud energiaostuvõimetusealane aruandlus).
                        Kui liikmesriigi edusammud ei ole piisavad, annab komisjon soovitusi (juhtimismääruse artikli 32 lõige 1).

                           30. aprilliks 2022

                        Liikmesriikide 2020. aasta energiatõhususeesmärkide saavutamise aruanded (juhtimismääruse artikkel 27 ja IX lisa 2. osa)

                           15. märtsiks 2023

                        (hiljem iga kahe aasta tagant)

                        Riikliku energia- ja kliimakava täitmise auranne (juhtimismääruse artikkel 17)

                           30. juuni 2023

                        (seejärel 1. jaanuariks 2033 ja iga 10 aasta tagant)

                        Riikliku energia- ja kliimakava ajakohastatud versiooni projekti esitamine (juhtimismääruse artikli 14 lõige 1)

                           30. juuni 2024

                        (seejärel 1. jaanuariks 2034 ja iga 10 aasta tagant)

                        Riikliku energia- ja kliimakava ajakohastatud versiooni lõppversiooni esitamine (juhtimismääruse artikli 14 lõige 2)

                  9.3.   Energiatõhususkohustuste süsteemidest ja alternatiivsetest meetmetest (v.a maksustamine) teavitamine

            Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 5 ja juhtimismääruse III lisa kohaselt peavad liikmesriigid teavitama komisjoni kavandatud poliitikameetmete üksikasjalikest toimimismeetoditest (energiatõhususdirektiivi artiklid 7a ja 7b ning artikli 20 lõige 6). Teatises tuleb teada anda alljärgnevast (v.a maksumeetmete puhul, vt jaotis 9.4):

                        a)

                        artikli 7 lõike 1 esimese lõigu punkti b kohaselt nõutav energiasääst või kogu perioodil 2021–2030 eeldatavalt saavutatav energiasääst;

                        b)

                        kohustatud, osalevad või volitatud isikud või avaliku sektori rakendusasutused;

                        c)

                        sihtsektorid;

                        d)

                        poliitikameetmed ja üksikmeetmed (sh iga meetme rakendamisest eeldatavalt saadav kumulatiivne energiasääst);

                        e)

                        energiatõhususkohustuste süsteemi kohustusperioodi kestus;

                        f)

                        poliitikameetmetega ette nähtud üksikmeetmed;

                        g)

                        arvutusmeetod (sh täiendavuse ja olulisuse määramise viis, ning meetodid ja võrdlusalused, mida kasutatakse eeldatava ja suhtelise energiasäästu määramiseks);

                        h)

                        meetmete mõjukestus ning kuidas seda arvutatakse või millel see põhineb;

                        i)

                        liikmesriigisiseste kliimaerinevustega arvestamise meetod ning

                        j)

                        artiklites 7a ja 7b ette nähtud meetmete järelevalvesüsteemid ning see, kuidas tagatakse nende sõltumatus kohustatud, osalevatest ja volitatud isikutest.

                  Peale selle on juhtimismääruse III lisa jaotistes 3.1 ja 3.2 nõue, et liikmesriigid peavad komisjonile teada andma alljärgnevast.

               „3.1.   Direktiivi 2012/27/EL artiklis 7a sätestatud energiatõhususkohustuste süsteemid:

                           a)

                           energiatõhususkohustuste süsteemi kirjeldus;

                           b)

                           eeldatav kumulatiivne ja aastane sääst ning kohustusperioodi(de) kestus;

                           c)

                           kohustatud isikud ja nende kohustused;

                           d)

                           sihtsektorid;

                           e)

                           meetmetega ette nähtud arvesse võetavad üksikmeetmed;

                           f)

                           teave direktiivi 2012/27/EL järgmiste sätete kohaldamise kohta:

                                       i)

                                       (kui asjakohane) energiaostuvõimetute kodumajapidamistega seotud spetsiaalsed üksikmeetmed ja nende saavutatava säästu osakaal kooskõlas artikli 7 lõikega 11;

                                       ii)

                                       energiateenuseosutaja või muu kolmanda isiku saavutatud energiasääst (artikli 7a lõike 6 punkt a) ning

                                       iii)

                                       täitmise ülekandmine (artikli 7a lõike 6 punkt b) ning

                           g)

                           (kui asjakohane) teave energiasäästuga kauplemise kohta.

                     3.2.   Direktiivi 2017/27/EL artiklis 7b ja artikli 20 lõikes 6 nimetatud alternatiivsed meetmed (v.a maksustamine):

                           a)

                           poliitikameetme liik;

                           b)

                           iga teadaantud meetme lühikirjeldus (sh ülesehitus);

                           c)

                           iga meetme kogu eeldatav kumulatiivne ja aastane sääst ja/või vaheperioodide energiasääst;

                           d)

                           avaliku sektori rakendusasutused, osalevad või volitatud isikud ning nende kohustused poliitikameetme(te) rakendamisel;

                           e)

                           sihtsektorid;

                           f)

                           meetmetega ette nähtud arvesse võetavad üksikmeetmed ning

                           g)

                           (kui asjakohane) energiaostuvõimetusele keskenduvad konkreetsed poliitika- või üksikmeetmed.“

            9.4.   Maksumeetmed

            Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 5 alapunkti k kohaselt peavad liikmesriigid (kooskõlas juhtimismäärusega) teavitama komisjoni oma maksumeetmete toimimismeetoditest. Täpsemalt tuleb teada anda alljärgnevast:

                        „i)

                        sihtsektorid ja maksumaksjate segment;

                        ii)

                        avaliku sektori rakendusasutus;

                        iii)

                        eeldatavalt saavutatav sääst;

                        iv)

                        maksustamismeetme kehtivusaeg ning

                        v)

                        arvutusmeetod, sealhulgas hinnaelastsuste kasutamine ja teave selle kohta, kuidas need on määratud.“

                  Peale selle on juhtimismääruse III lisa jaotises 3.3 nõue, et liikmesriigid peavad komisjonile maksumeetmete kohta teada andma alljärgnevast:

                        „a)

                        meetmete lühikirjeldus;

                        b)

                        meetmete kestus;

                        c)

                        avaliku sektori rakendusasutus;

                        d)

                        meetme eeldatav kumulatiivne ja aastane sääst;

                        e)

                        sihtsektorid ja maksukohustuslaste segment ning

                        f)

                        arvutusmeetod (sh nõudluse hinnaelastsuse kasutamine ja kuidas see on direktiivi 2012/27/EL V lisa punkti 4 järgides määratud).“

                  Liikmesriigid peaksid tõendama, kuidas nad nõudluse hinnaelastsust arvutasid ning milliseid värskeid ja esindavaid andmeallikaid nad kasutasid (104).
            10.   2030. AASTALE JÄRGNEV ENERGIASÄÄSTUKOHUSTUSE PERIOOD
            Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 teise lõigu kohaselt peavad liikmesriigid ka pärast 2030. aastat jätkama kümneaastaste perioodide kaupa esimese lõigu punkti b kohast iga-aastast energiasäästu, välja arvatud juhul, kui komisjon jõuab 2027. aastal ja seejärel iga kümne aasta tagant toimuval läbivaatamisel järeldusele, et see ei ole aastaks 2050 seatud liidu pikaajaliste energia- ja kliimaeesmärkide saavutamiseks vajalik.

               (1)  Vt muu hulgas Economidou jt, 2018. Assessment of the Second National Energy Efficiency Action Plans under the Energy Efficiency Directive [Teine riiklike energiatõhususe tegevuskavade energiatõhususdirektiivi kohane hindamine]. EUR 29272 EN, Euroopa Liidu Väljaannete Talitus, Luxembourg, 2018, ISBN 978–92-79-87946-3, doi:10.2760/780472, JRC110304 (kättesaadav aadressil https://ec.europa.eu/jrc/en/publication/eur-scientific-and-technical-research-reports/assessment-second-national-energy-efficiency-action-plans-under-energy-efficiency-directive) ning Tsemekidi-Tzeiranaki jt, 2019. Analysis of the Annual Reports 2018 under the Energy Efficiency Directive [2018. aasta aruannete energiatõhususdirektiivi kohane analüüs]. EUR 29667 EN, Euroopa Liidu Väljaannete Talitus, Luxembourg, 2019, ISBN 978–92-79-00173-7, doi:10.2760/22313, JRC 115238 (kättesaadav aadressil http://publications.jrc.ec.europa.eu/repository/bitstream/JRC115238/kjna29667enn.pdf).

               (1)  Energiatõhususdirektiivi artikli 2 punkti 3 kohaselt on energia lõpptarbimine „kogu energia, mis tarnitakse tööstus-, transpordi-, teenuste ja põllumajandussektorile ning kodumajapidamistele. Tarned energia muundamise sektorile ja energiatööstusele endale on välja arvatud“. Lõpptarbimist energiatõhususdirektiivis määratletud ei ole ja seetõttu tuleb seda tõlgendada kooskõlas energiasäästu kohustuse seisukohast. Artikli 7 lõike 1 punkti b eesmärk on vähendada energia lõpptarbimist, vähendades füüsiliste ja juriidiliste isikute (kui ei ole sätestatud teisiti) energia lõpptarbimist. Hoonetele või hoonetesse paigaldatud taastuvenergiaseadmetega saavutatud energiasäästu jaoks on eraldi tingimused (vt energiatõhususdirektiivi põhjendus 43 ja siinse dokumendi jaotis 7.5).

               (2)  Vt 3. ptk.

               (3)  Perioodi 2016–2018 keskmine (vt artikli 7 lõike 1 punkt b).

               (4)  Vt ka jaotis 2.3.

               (5)  Erinevalt sellest aga on artikli 7 lõike 1 punktis a käsitletud lõpptarbijatele müüdavat energiat, mis võetakse arvutamise aluseks perioodil 2014–2020 (vt SWD (2013) 451 final, lk 3).

               (6)  = 100 × 0,8 % × 55.

               (7)  https://unstats.un.org/unsd/energy/ires/

               (8)  https://ec.europa.eu/eurostat/documents/10186/6246844/Eurobase-changes-energy.pdf (vt lk 25).

               (9)  Eurostati parandatud ja täiendatud metoodika asub aadressil:
            https://ec.europa.eu/eurostat/documents/10186/6246844/Eurobase-changes-energy.pdf

               (10)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta määrus (EÜ) nr 1099/2008 energiastatistika kohta (ELT L 304, 14.11.2008, lk 1).

               (11)  Vt jaotised 3.2 ja 3.4.

               (12)  „Kogu energiatarbimine igaks otstarbeks“.

               (13)  Määruses (EÜ) nr 1099/2008 määratletud lõppenergia.

               (14)  Vt punkt 2.2.1. Eurostati uus metoodika asub aadressil
            https://ec.europa.eu/eurostat/documents/10186/6246844/Eurobase-changes-energy.pdf

               (15)  Küpros ja Malta 0,24 %.

               (16)  Vt I liide ning jaotised 3.2, 3.3 ja 3.4.

               (17)  Vt I liide.

               (18)  Vt juhtimismääruse III lisa punkt 2.

               (19)  Artikli 7 lõike 5 teises lõigus sätestatud piirides.

               (20)  Vt 9. ptk.

               (21)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiiv 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (direktiivi on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/29/EÜ) (ELT L 275, 25.10.2003, lk 32).

               (22)  Alternatiivselt võib heitkogustega kauplemise süsteemi (HKS) mittekuuluvate sektorite energiakasutuse kindlakstegemiseks korrutada vastava sektori teatatud energia lõppkasutuse näitaja kasvuhoonegaaside inventuurides väljaselgitatud HKSiga hõlmatud ja hõlmamata kasvuhoonegaaside heitkoguste suhtega.

               (23)  Vt 9. ptk.

               (24)  Vt jaotis 7.5 ja X liide.

               (25)  Energiatõhususdirektiivis ei ole määratletud, mida hoonetel või hoonetes oma tarbeks toodetud energia tähendab. Seda mõistet tuleks siiski mõista nii, et lõpptarbija toodab oma hoonel või hoones (määratlus hoonete energiatõhususe direktiivi 2010/31/EL artikli 2 punktis 1) taastuvatest energiaallikatest energiat oma tarbeks ja võib seda enda toodetud taastuvenergiat salvestada oma kindlates piirides asuval pinnal. Hoonetel või hoonetes omatarbeks toodetud energia mõiste ei hõlma omatoodetud energiat, mida müüakse või saadetakse jaotusvõrku. Kui tootev tarbija ei ole leibkond, siis ei hõlma see mõiste ka sellist energiatootmist, mis on sellise tarbija peamine majandustegevus.

               (26)  Seega pidi meetmetest olema teada antud 30. aprilliks 2017, sest artikli 24 lõige 2 kustutati juhtimismääruse artikli 59 ja artikli 54 lõike 3 punkti b kohaselt 24. detsembril 2018.

               (27)  Euroopa Liidu Kohtu 7. augusti 2018. aasta otsus kohtuasjas C-561/16 Saras Energía (ECLI:EU:C:2018:633, punkt 35), viitega analoogilisele 26. septembri 2013. aasta otsusele kohtuasjas C-195/12 - IBV & Cie, (ECLI:EU:C:2013:598, punktid 62 ja 70).

               (28)  Artikli 2 punkti 14 kohaselt on kohustatud isik riiklike energiatõhususkohustuste süsteemidega seotud energiatarnija või energia jaemüügi ettevõtja. Liikmesriigid võiksid energiatõhususkohustuste süsteemide väljatöötamisel arvestada ka kohalike energiaühenduste või taastuvenergiaühenduste rolliga.

               (29)  Vt juhtimismääruse I lisa jaotise 3.2 punkt v.

               (30)  Otsus kohtuasjas C-561/16 Saras Energía (ECLI:EU:C:2018:633, punkt 56).

               (31)  Sama lõike kohaselt tuleks nõutava energiasäästu koguse väljendamiseks valitud meetodit kasutada ka kohustatud isikute teadaantud energiasäästu arvutamiseks.

               (32)  Vt energiatõhususdirektiivi põhjendus 17 ja jaotis 4.2.2.

               (33)  Artikli 2 punkti 24 kohaselt on energiateenuseosutaja füüsiline või juriidiline isik, kes tarnib energiateenused või muud energiatõhususe parandamise meetmed lõpptarbija seadmesse või ruumidesse.

               (34)  Vt 8. ptk ja XII liites esitatud näited.

               (35)  Vt XII liide.

               (36)  SWD(2016) 402 (final), lk 46 ja 47.

               (37)  Vt juhtimismääruse I lisa jaotise 3.2 punkt v.

               (38)  Vt XII liide.

               (39)  Vt III liide.

               (40)  „Volitatud isik“ on juriidiline isik, kellele valitsus või muu avaliku sektori asutus on delegeerinud rahastamiskava väljatöötamise, juhtimise või haldamise volitused.

               (41)  Otsus kohtuasjas C-561/16 Saras Energía (ECLI:EU:C:2018:633, punkt 37 energiatõhususdirektiivi artiklite 7 ja 20 kohta).

               (42)  Vt ka otsus kohtuasjas C-561/16 Saras Energía (ECLI:EU:C:2018:633, punktid 30–33).

               (43)  III liide.

               (44)  III liide.

               (45)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2017. aasta määrus (EL) 2017/1369, millega kehtestatakse energiamärgistuse raamistik ning tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2010/30/EL (ELT L 198, 28.7.2017, lk 1).

               (46)  III liide.

               (47)  III liide.

               (48)  XII liide.

               (49)  X liide.

               (50)  Vt IV liide.

               (51)  Vt IV liide.

               (52)  Vt IV liide.

               (53)  Nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiiv 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (ELT L 283, 31.10.2003, lk 51).

               (54)  Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, 11.12.2006, lk 1).

               (55)  Vt IV liide.

               (56)  V liide.

               (57)  Riiklikes energia- ja kliimakavades peaksid liikmesriigid hindama, kui palju on kodumajapidamisi, millel on raskusi energia eest tasumisega, võttes arvesse kodumajapidamistele mõeldud energiateenuseid, mida on riigis vaja normaalsete elamistingimuste tagamiseks, olemasolevat sotsiaalpoliitikat ja muid asjakohaseid poliitikavaldkondi, aga ka komisjoni soovituslikke suuniseid asjaomaste näitajate kohta (sh geograafiline hajutatus), mis põhinevad energiaostuvõimetuse ühisel käsitusel. Kui liikmesriik leiab, et tal on märkimisväärne arv leibkondi, kellel on raskusi energia eest tasumisega, peaks ta lisama oma kavasse soovitusliku riikliku eesmärgi energiaostuvõimetuse vähendamiseks.

               (58)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. mai 2010. aasta direktiiv 2010/31/EL hoonete energiatõhususe kohta (ELT L 153, 18.6.2010, lk 13).

               (59)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi (EL) 2018/844 (millega muudetakse hoonete energiatõhususe direktiivi ja energiatõhususdirektiivi, ELT L 156, 19.6.2018, lk 75) põhjenduses 11 on kirjas, et energiaostuvõimetuse leevendamise vajadust tuleks arvesse võtta „[k]ooskõlas liikmesriikide poolt kindlaksmääratud kriteeriumidega. Oma renoveerimisstrateegiates energiaostuvõimetuse leevendamisele kaasa aitavate riiklike [üksik]meetmete kehtestamisel on liikmesriikidel õigus kindlaks määrata, mida nad peavad asjakohasteks [üksik]meetmeteks.“

               (60)  https://www.energypoverty.eu/policies-measures

               (61)  Vt II ja III liide.

               (62)  Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 punkti 9 kohaselt on ehitusdetail „hoone tehnosüsteem või hoone välispiirde element“.

               (63)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2014. aasta direktiiv 2014/94/EL alternatiivkütuste taristu kasutuselevõtu kohta (ELT L 307, 28.10.2014, lk 1).

               (64)  Vt Economidou jt, 2018. Assessment of the Second National Energy Efficiency Action Plans under the Energy Efficiency Directive [Teine riiklike energiatõhususe tegevuskavade energiatõhususdirektiivi kohane hindamine]. EUR 29272 EN, Euroopa Liidu Väljaannete Talitus, Luxembourg, 2018, ISBN 978–92-79-87946-3, doi:10.2760/780472, JRC110304 (kättesaadav aadressil https://ec.europa.eu/jrc/en/publication/eur-scientific-and-technical-research-reports/assessment-second-national-energy-efficiency-action-plans-under-energy-efficiency-directive) ning Tsemekidi-Tzeiranaki jt, 2019. Analysis of the Annual Reports 2019 under the Energy Efficiency Directive [2019. aasta aruannete energiatõhususdirektiivi kohane analüüs]. EUR 29667 EN, Publications.

               (65)  VII liide.

               (66)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta määrus (EÜ) nr 443/2009, millega kehtestatakse uute sõiduautode heitenormid väikesõidukite süsinikdioksiidiheite vähendamist käsitleva ühenduse tervikliku lähenemisviisi raames (ELT L 140, 5.6.2009, lk 1).

               (67)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2011. aasta määrus (EL) nr 510/2011, millega kehtestatakse uute väikeste tarbesõidukite heitenormid, lähtudes väikesõidukite CO2-heite vähendamist käsitlevast liidu terviklikust lähenemisviisist (ELT L 145, 31.5.2011, lk 1).

               (68)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2019. aasta määrus (EL) 2019/631, millega kehtestatakse uute sõiduautode ja uute väikeste tarbesõidukite CO2-heite normid ning millega tunnistatakse kehtetuks määrused (EÜ) nr 443/2009 ja (EL) nr 510/2011 (ELT L 111, 25.4.2019, lk 13).

               (69)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega muudetakse direktiivi 2009/33/EÜ keskkonnasõbralike ja energiatõhusate maanteesõidukite edendamise kohta. Avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas.

               (70)  Lisateave: Teadusuuringute Ühiskeskus, „Water – Energy Nexus in Europe“ [Vee ja energia seotus Euroopas], 2019, http://publications.jrc.ec.europa.eu/repository/handle/JRC115853.

               (71)  Vt põhjendus 22.

               (72)  Vt põhjendus 22.

               (73)  Lisateave: Rahvusvaheline Energiaagentuur, World Energy Outlook 2018 [Maailma energiaülevaade 2018]; https://www.iea.org/weo/water/

               (74)  Vt põhjendus 22.

               (75)  Vt 4. peatükis esitatud määratlused.

               (76)  Vt IV liide.

               (77)  SWD(2013) 451 (final), põhjendused 47, 49–52.

               (78)  SWD(2013) 451 final, põhjendus 53.

               (79)  SWD(2013) 451 final, põhjendus 54.

               (80)  SWD(2013) 451 final, põhjendus 55.

               (81)  Lees, E., and Bayer, E. (February 2016), Toolkit for energy efficiency obligations (Regulatory Assistance Project) [Energiatõhususkohustuste täitmise abivahendid (regulatiivabiprojekt)]; http://www.raponline.org/document/download/id/8029.

               (82)  Energy performance of buildings – Economic evaluation procedure for energy systems in buildings - Part 1: Calculation procedures [Hoonete energiatõhusus. Hoonete energiasüsteemide majandusliku hindamise kord. Osa 1. Arvutuskäigud]; https://www.en-standard.eu/din-en-15459-1-energy-performance-of-buildings-economic-evaluation-procedure-for-energy-systems-in-buildings-part-1-calculation-procedures-module-m1-14/.

               (83)  Vt ka VI ja VIII liide.

               (84)  Lisaselgitused ja näited: vt VIII liide.

               (85)  Lisaselgitused ja näited: vt VIII liide.

               (86)  Vt ka VIII liide.

               (87)  Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 7 lõikes 1 on sätestatud, et „[l]iikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et kui hooneid oluliselt rekonstrueeritakse, suurendatakse hoone või selle rekonstrueeritud osade tehnilise, funktsionaalse ja majandusliku teostatavuse piires nende energiatõhusust nii, et see vastaks artikli 4 kohaselt kehtestatud energiatõhususe miinimumnõuetele.“
            Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 punkti 10 kohaselt on oluline rekonstrueerimine hoone selline renoveerimine, mille puhul:

                        a)

                        hoone välispiirete või tehnosüsteemide rekonstrueerimisega seotud kulud on suuremad kui 25 % hoone väärtusest, välja arvatud selle maa väärtus, millel hoone asub, või

                        b)

                        rekonstrueeritakse üle 25 % hoone välispiirete pindalast.

                  Liikmesriigid võivad valida, kas nad kohaldavad valikut a või b.

               (88)  Vt energiatõhususdirektiivi põhjendus 41.

               (89)  Vt energiatõhususdirektiivi põhjendus 41.

               (90)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta direktiiv 2009/125/EÜ, mis käsitleb raamistiku kehtestamist energiamõjuga toodete ökodisaini nõuete sätestamiseks (ELT L 285, 31.10.2009, lk 10).

               (91)  ELi nõuded tootekategooriati, vt:
            https://ec.europa.eu/info/energy-climate-change-environment/standards-tools-and-labels/products-labelling-rules-and-requirements/energy-label-and-ecodesign/energy-efficient-products_en

               (92)  Riiklikes energiatõhususe tegevuskavades ja artikli 7 kohastes teatistes olulisuse tõendamise kriteeriumidest on juttu IX liites.

               (93)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2018. aasta määrus (EL) 2018/842, milles käsitletakse liikmesriikide kohustust vähendada kasvuhoonegaaside heidet aastatel 2021–2030, millega panustatakse kliimameetmetesse, et täita Pariisi kokkuleppega võetud kohustused, ning millega muudetakse määrust (EL) nr 525/2013 (ELT L 156, 19.6.2018, lk 26).

               (94)  Vt XII liide.

               (95)  Volitava organi väljastatud juriidiline dokument, mis kinnitab, et konkreetne kogus energiasäästu on saavutatud. Iga sertifikaat on kordumatu ja jälgitav kaup, mis tähistab omandiõigust teatava koguse täiendava energiasäästu üle ja tagab selle, et säästu ei ole arvesse võetud mujal.

               (96)  Taastuvenergiaseadmete hoonetele või hoonetesse paigaldamist edendavatest meetmetest on juttu X liites.

               (97)  Vt X liide.

               (98)  Vt VII liide.

               (99)  Energiatõhususdirektiivi põhjendus 15.

               (100)  Vt VII liide.

               (101)  Vt XII liide.

               (102)  Juhtimismääruse artikli 59 teise lõigu kohaselt kustutatakse artikli 24 lõige 1 alates 1. jaanuarist 2021.

               (103)  See tuli esitada 31. detsembriks 2018 (juhtimismääruse artikli 9 lõige 1).

               (104)  Lisasoovitused nõudluse hinnaelastsuse kasutamiseks: vt IV liide.

               I LIIDE

                  Näiteid iga-aastase säästu protsendist, kui kasutada artikli 7 lõigetes 2–4 sätestatud võimalusi
                   (1)

                           Miljonit naftaekvivalenttonni

                           Aastane sääst (%)

                           Selgitus

                           Lähtekogus (keskmine energia lõpptarbimine)

                           100

                           Keskmine energia lõpptarbimine

                           Omatarbeks tootmine

                           5

                           Energia lõpptarbimine transpordis

                           33

                           Korrigeeritud lähtekogus

                           62

                           Minimaalne säästmisprotsent (artikli 7 lõike 1 punkt b)

                           0,8  %

                           Keskmine energia lõpptarbimine (100) korrutatakse 0,8  %ga, summeeritakse see üle 10 aasta (nii saadakse 10aastase kohustusperioodi lõpuks nõutav kumulatiivne kogusääst 44 miljonit naftaekvivalenttonni).

                           1. võimalus: kasutatakse kõiki erandeid (35 %)

                           Nõutav säästmisprotsent enne erandite kohaldamist

                           1,2  %

                           Säästmisprotsent, mida liikmesriik peaks kohaldama, kui otsustab kasutada lõikes 4 sätestatud võimalusi maksimaalselt (35 %); see tähendab, et erandit tuleks kohaldada 68 miljoni naftaekvivalenttonni suurusele kumulatiivsele säästule.

                           2. võimalus: transport ja omatarbeks toodetud energia tarbimine jäetakse välja

                           Sääst pärast lähtekogusest väljajätmist

                           27,3

                           See on kumulatiivne sääst, mis jääb alles pärast 0,8  % kohaldamist tarbimisele, mis ei hõlma transporti ja omatarbeks toodetud energia tarbimist.

                           Vajalik lisasääst

                           16,7

                           Sääst, mida on vaja, et saavutada minimaalne nõutav sääst (44 miljonit naftaekvivalenttonni).

                           Nõutav säästmisprotsent enne transpordi ja omatarbeks toodetud energia tarbimise väljajätmist

                           1,3  %

                           Säästmisprotsent, mida liikmesriik peaks kohaldama, kui otsustab arvutamise lähtekogusest transpordi ja omatarbeks toodetud energia tarbimise välja jätta.

                           3. võimalus: kasutatakse kõiki erandeid ja lähtekogusest väljaarvamise võimalusi

                           Sääst pärast lähtekogusest väljajätmist

                           27,3

                           See on sääst, mis jääb alles pärast kõigi erandite kohaldamist lähtekogusele.

                           Sääst pärast erandite maksimaalset kohaldamist

                           17,7

                           See on sääst, mis jääb alles pärast kõigi artikli 7 lõigetes 2–4 sätestatud võimaluste ja erandite kohaldamist.

                           Vajalik lisasääst

                           26,3

                           Sääst, mida on vaja, et saavutada minimaalne nõutav sääst (44 miljonit naftaekvivalenttonni)

                           Nõutav säästmisprotsent enne väljajätmist ja erandeid

                           2 %

                           Säästmisprotsent, mida liikmesriik peaks kohaldama, kui otsustab jätta transpordi ja omatarbeks toodetava energia tarbimise lähtekogusest välja ning kasutada lõikes 4 sätestatud võimalusi maksimaalselt (35 %).

                  (1)  Tabelis esitatud näitajad ei pärine ühestki konkreetsest liikmesriigist. Selle näite eesmärk on selgitada artikli 7 lõigetes 2–4 sätestatud võimaluste kasutamise tagajärgi ja mõju energiasäästu kohustusele. Liikmesriikide arvutatud säästukogused on erinevad.

               II LIIDE
               Energiatõhususkohustuste süsteemid
               Liikmesriigid peaksid energiatõhususkohustuste süsteemi väljatöötamisel ja rakendamisel arvestama vähemalt alljärgnevaga (1).
               1.   Poliitilised eesmärgid

               Liikmesriigid peaksid seadma energiatõhususkohustuste süsteemile lihtsad energiasäästule keskenduvad poliitilised eesmärgid, arvestades seda, millise lõppkasutussektori energiasäästupotentsiaal on suurim ja kus võiks süsteemist olla abi energiatõhususse investeerimise takistuste ületamisel.
               Kui süsteemil on mitu eesmärki, tuleb jälgida, et energiaga mitteseotud eesmärkide täitmine ei takistaks energiasäästu eesmärgi saavutamist.
               Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 11 kohaselt peavad liikmesriigid energiatõhususkohustuste süsteemi väljatöötamisel arvestama vajadusega leevendada energiaostuvõimetust (kui ei otsustata selle küsimusega tegeleda alternatiivsete poliitikameetmete abil). Näiteks võib energiatõhususkohustuste süsteemil olla konkreetne energiaostuvõimetusega seotud eesmärk (nt väikese sissetulekuga leibkondade üksikmeetmetega saavutatava energiasäästu minimaalne osakaal või kogus) või boonustegur väikese sissetulekuga leibkondade üksikmeetmetele. Teine võimalus oleks, et kohustatud isikud teevad sissemakseid fondi, millest rahastatakse väikese sissetulekuga leibkondadele suunatud energiatõhususprogramme (2).
               2.   Juriidilised volitused

               Kasutage energiatõhususkohustuste süsteemi sisseseadmisel ja käitamisel hoolikalt valitud kombinatsiooni eri õigusaktidest ja haldusprotsessidest. Kui energiatõhususkohustuste süsteemi üldine ülesehitus on sätestatud riiklikes seaduses, saavad sidusrühmad süsteemi juriidilises staatuses kindlad olla. Kui täpsem rakendamiskord on sätestatud ametkondlikes määrustes, saab süsteemi kogemuste alusel muuta.
               Enne energiatõhususkohustuste süsteemi täielikku kasutussevõttu võib kuluda aastaid (3–4, olenevalt süsteemi ülesehitusest ja liikmesriigi õiguskeskkonnast) potentsiaali hindamisele, poliitika kavandamisele ja väljatöötamisele ning selle katsetamisele turul.
               3.   Kütuste hõlmatus

               Otsustage, kas energiatõhususkohustuste süsteem hõlmab ka kütuseid, vastavalt sellele, millised on üldised poliitilised eesmärgid ja eri kütuste energiatõhususpotentsiaal. Artikli 7 kohase energiasäästukohustuse täitmiseks kehtestatud energiatõhususkohustuste süsteem võib hõlmata mitut liiki kütuseid. Siiski on mitu edukat programmi alustanud ühe või kahe kütusega ja hiljem laienenud saadud kogemuste alusel ka teistele kütustele.
               Kütuste kaasamisel peaks arvestama ka turumoonutuste ohtu, kui sama energiateenuse osutamisel (nt ruumide kütmises) konkureerib mitut liiki energia.
               4.   Sektorite ja seadmete hõlmatus

               Otsustage, milliseid sektoreid ja seadmeid energiatõhususkohustuste süsteem hõlmab, vastavalt sellele, millised on üldised poliitilised eesmärgid ning eri sektorite ja seadmete energiatõhususpotentsiaal. Kui soovite sektorite ja seadmete hõlmatust rangelt piiritleda, kaaluge, kas nõuetele vastavuse hindamine võib muutuda liiga koormavaks.
               Riikides, kus on maailmakaubandusest sõltuvaid energiamahukaid tööstusharusid (nt alumiiniumi väljasulatamine), võivad valitsused otsustada need energiatõhususkohustuste süsteemi kohaldamisalast välja jätta, sest süsteemis osalemine kahjustaks nende rahvusvahelist konkurentsivõimet.
               5.   Energiasäästu eesmärk

               Määrake energiatõhususkohustuste süsteemi säästmiseesmärk olenevalt poliitika üldeesmärkidest ning püüdke saavutada tasakaal säästu suuruse, selle maksumuse (tarbijatele) ja hinnangulise energiatõhususpotentsiaali alusel reaalselt võimaliku vahel.
               Väljendage eesmärk lõppenergias (tarbijatele tarnitud ja kasutatud energia kogus). Kui aga süsteem hõlmab mitut eri kütust, sobib paremini primaarenergias väljendatud eesmärk.
               Väljendage eesmärk energiaühikutes. Kui aga süsteemi poliitiline eesmärk on teistsugune (nt kasvuhoonegaaside õhkupaiskamise vähendamine), siis võiks kaaluda CO2-ekvivalentühikute kasutamist.
               Määrake suhteliselt pikk eesmärgi täitmise ajakava, soovitatavalt 10–20 aastat. Kui olete andnud selgelt mõista, et eesmärk aja jooksul suureneb (või jääb samaks), saavad kohustatud isikud oma tegevusmudelit sellele vastavalt kohandada (nt alustada esimesel perioodil käitumuslike meetmetega ja võtta hiljem kasutusele keerukam energiasäästu tehnoloogia).
               Arvutage iga energiatõhususmeetme hinnangulise mõjukestuse jooksul saavutatav arvessevõetav energiasääst.
               Kui süsteemi poliitilised eesmärgid ei seondu ainult energiasäästuga, võiks kaaluda alameesmärkide seadmist.
               6.   Kohustatud isikud

               Määrake energiatõhususkohustuste süsteemi kohustatud isikud olenevalt sellest, milliseid kütuseid süsteem hõlmab, millistele energiatarnijatele nende taristu kuulub ning kes suudab arvesse võetava energiasäästu saavutamist ja/või hankimist hallata, ning võttes arvesse nõuet, et kohustatud isikud tuleb määrata objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel (energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõige 2).
               Võite kohustuse panna näiteks vaid suurematele energiatarnijatele, sest tavaliselt suudavad nemad energiatõhususprojekte klientide seadmetes ise ellu viia või selleks kolmanda isiku palgata. Kui energia ja gaasiturul on müüja ja edastaja erinevad, võib kohustuse panna energia jaemüüjatele ja/või edastus- ja jaotusvõrguettevõtjatele. Tuleb otsustada, mis liiki energiatarnijat kohustada. Energia jaemüüjate olemasolevad sidemed lõppklientidega teevad süsteemi sisseseadmise lihtsamaks. Edastus- ja jaotusvõrguettevõtjad on lõppkasutajast kaugemal, aga (kuna tegu on riiklikult reguleeritud monopolidega) saab nende stiimuleid lihtsamalt energiatõhususkohustuste süsteemi eesmärkidega kooskõlla viia.
               Määrake igale kohustatud isikule oma energiasäästueesmärk, võttes aluseks tema energiamüügi turuosa. Kui jätate maailmakaubandusest sõltuvad energiamahukad tööstusharud ja/või muud lõppkasutajarühmad süsteemist välja, saab ka neile müüdava energia turuosast välja jätta.
               7.   Nõuete täitmise kord

               Energiatõhususkohustuste süsteemi lahutamatu osa peab olema kord, mille alusel kohustatud isikud annavad väidetavast arvesse võetavast energiasäästust sobivale asutusele aru ning kuidas seda säästu kontrollitakse.
               Kehtestage trahv, mida nõuda kohustatud isikutelt, kes oma energiasäästueesmärki ei saavuta. Määrake trahv piisavalt suur, et see motiveeriks energiaga varustajaid oma säästmiskohustust täitma.
               Kaaluge, kas mitte nõuda energiaga varustajatelt trahvile lisaks ka puudu jäänud energiasäästu saavutamist (3).
               8.   Preemia

               Kaaluge, kas mitte kasutada energiatõhususkohustuste süsteemis ka preemiat, mida maksta neile kohustatud isikutele, kes säästavad eesmärgist rohkem. Kui rohkem säästvad energiaga varustajad võivad preemiana saada märkimisväärset tulu, peaks olemas olema usaldusväärne mõõtmise, kontrollimise ja aruandluse kord, et tasu maksmine oleks põhjendatud.
               9.   Arvesse võetav energiasääst

               Võimaldage teenuseosutajatel viia arvesse võetava energiasäästu saavutamiseks ellu energiatõhususprojekte. Siis saavad kohustatud isikud:

                           —

                           palgata spetsialiseerunud ettevõtteid (nt energiateenuste ettevõtteid), kes projektid nende nimel teoks teevad;

                           —

                           teha sissemakseid riiklikku energiatõhususfondi, kust tehakse väljamakseid energiatõhususprojektide elluviimise jaoks, või

                           —

                           osta akrediteeritud mittekohustatud isikutelt nende saavutatud kontrollitud arvesse võetavat energiasäästu (valgete sertifikaatide kasutamise korral, vt kauplemisalane jaotis).

                     10.   Energiasäästutõkete kõrvaldamine

               Ärge tekitage ega säilitage regulatiivseid ega muid energiatõhususele suunatud täiustuste tegemise takistusi.
               Pakkuge energiatõhususprojektide jaoks stiimuleid või poliitikameetmeid, mille rakendamise tulemusena saab saavutada arvesse võetavat energiasäästu, tagades samas ka säästu kontrollitavuse.
               Kaotage takistused, tehes alljärgnevat:

                           —

                           pakkuge stiimuleid;

                           —

                           tunnistage tõkestavad õigusaktid kehtetuks või muutke neid;

                           —

                           koostage suunised ja tõlgendamisteatised ning/või

                           —

                           lihtsustage halduskorda.

                     Nimetatud meetmetele võib lisada energiatõhususalase koolitamise ja teavitamise ning tehnilise abi.
               Hinnake tõkkeid ja nende eemaldamiseks tehtavat, jagage järeldusi komisjoniga ning levitage asjaomast riiklikku parimat tava.
               11.   Arvesse võetavad energiatõhususmeetmed

               Kaaluge, kas mitte koostada energiatõhususkohustuste süsteemi jaoks mittetäielik loetelu heakskiidetud energiatõhususmeetmetest, millele on määratud eeldatavad energiasäästuväärtused (olenevalt süsteemi eesmärgist võimalikult paljude sektorite jaoks, et energiateenuste turg tegutsema hakkaks).
               Lubage ka kvalifitseeruvate loeteluväliste meetmete kasutamist, et soodustada kohustatud isikute ja energiateenuste ettevõtete seas innovatsiooni poliitikaeesmärkide saavutamisel.
               12.   Koostoime teiste poliitikameetmetega

               Mõelge, kuidas saavutada energiatõhususkohustuste süsteemi kasulik koostoime teiste poliitikameetmetega (nt teavitamise ja rahastamisega, mis mõlemad võivad aidata tarbijatel energiatõhususmeetmeid rakendada). See võib vähendada kohustatud isikute kulusid oma kohustuste täitmisel ja võimaldab seada kõrgemaid eesmärke.
               Jälgige, et mõjuaruandluses ei tekiks energiasäästu topeltarvestust.
               Vältige samade energiatõhususmeetmete rakendamisele ärgitamist teiste sarnaste poliitikameetmetega (nt energiatõhususoksjonid). Muidu hakkavad meetmed omavahel konkureerima ja suurendavad kas kohustatud isikute või oksjonitel osalejate kulusid.
               13.   Hindamine, mõõtmine, kontrollimine ja aruandlus

               Kehtestage energiatõhususkohustuste süsteemi lahutamatu osana usaldusväärne energiasäästu mõõtmise, kontrollimise ja aruandluse süsteem ning muud süsteemi eesmärkide saavutamisele kaasa aitavad meetmed.
               Kehtestage kord, mille alusel hinnata, kas tegu on lisasäästuga ehk säästuga, mida poleks energiatõhususkohustuste süsteemita saavutatud.
               Jälgige, et oleks sisse seatud osalevatest isikutest sõltumatu järelevalve kord ning et dokumentaalsele kontrollimisele lisanduksid ka kohapealsed kontrollid (4).
               14.   Energiasäästuga kauplemine

               Mõelge võimalusele lubada kohustatud isikute ja kolmandate isikute vahelist energiasäästuga kauplemist. Kauplemise eesmärk on laiendada arvesse võetava energiasäästu saavutamise võimalusi ja lasta turujõududel nende seast kulutasuvaimad välja selgitada.
               Energiasäästuga saab kaubelda kahe poole vahel otse või turutegija (kelleks võib olla süsteemi haldaja, aga tavaliselt siiski ei ole) või (levinumal juhul) kolmanda isiku loodud turu kaudu.
               Mõnes energiatõhususkohustuste süsteemis peavad hinnad olema avalikud, teistes on see vabatahtlik.
               Energiasäästuga kaubeldakse sageli valgete sertifikaatide alusel, aga seda saab kahepoolsete tehingute korral teha ka nendeta.
               15.   Rahastamine

               Seadke energiatõhususkohustuste süsteemis sisse sobiv kord, kuidas hüvitada kohustatud isikute energiasäästukohustuse saavutamise kulud.
               16.   Süsteemi haldamine

               Energiatõhususkohustuste süsteemi haldamine peaks hõlmama vähemalt järgnevat:

                           —

                           energiasäästueesmärgi jaotamine kohustatud isikute vahel;

                           —

                           arvesse võetavate energiatõhususmeetmete heakskiitmine ja (vajaduse korral) neile eeldatavate energiasäästuväärtuste määramine;

                           —

                           tegeliku energiasäästu seire, mõõtmine ja kontrollimine (sh energiatõhususprojektide tulemuste auditeerimine);

                           —

                           kohustuse täitmise tagamine (muu hulgas kohustatud isikute tulemuste võrdlemine eesmärkidega ja trahvide kohaldamine);

                           —

                           (kui asjakohane) kohustatud isikute kohustamine esitama järgnevat:

                                       —

                                       statistiline koondteave nende lõpptarbijate kohta (kus on välja toodud olulised muudatused võrreldes varem esitatud teabega) ning

                                       —

                                       jooksev teave lõpptarbijate tarbimise kohta, sealhulgas (kui asjakohane) alljärgnev (säilitades tundliku äriteabe tervikluse ja konfidentsiaalsuse kooskõlas liidu õigusega):

                                                   —

                                                   koormusgraafikud,

                                                   —

                                                   segmendiline jaotus ja

                                                   —

                                                   geograafiline asukoht;

                           —

                           (vajaduse korral) valgete sertifikaatide väljaandmise ja omandiõiguse registreerimine ning

                           —

                           (vajaduse korral) energiasäästuga kauplemise turu loomine ja käigushoidmine.

                     17.   Süsteemi tulemused

               Energiatõhususkohustuste süsteemi kehtestamise üks olulisi küsimusi on selle tulemuste aruandlus. Selleks võib avaldada süsteemi toimimise kohta aastaaruandeid, kus on vähemalt järgmised andmed:

                           —

                           süsteemis aasta jooksul toimunud muutused;

                           —

                           kohustatud isikute kohustuse täitmine;

                           —

                           tulemused võrrelduna süsteemi üldise energiasäästueesmärgiga (sh säästu jaotus energiatõhususmeetme liigiti);

                           —

                           tulemused võrrelduna süsteemi alameesmärkide ja iga ettevõtte eesmärkidega meetmeti;

                           —

                           energiasäästuga kauplemise tulemused;

                           —

                           kohustatud isikute kulud nõuete täitmisele ning

                           —

                           süsteemi haldamise kulud.

                     18.   Täiustamist vajavad valdkonnad

               Tõhusates energiatõhususkohustuste süsteemides on kehtestatud toimimise ja haldamise pideva täiustamise kord. Pideva hindamise ja poliitika edasiarendamise osana peaks see hõlmama uurimist, kuidas teha kindlaks täiustamist vajavad valdkonnad ja kuidas täiustamine täpselt toimub.
               19.   Täitmise ülekandmine

               Energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõike 6 punkti b kohaselt võib energiatõhususkohustuste süsteemis lubada kohustatud isikutel arvestada konkreetsel aastal saavutatud säästu kas mõnel neljast eelnenud aastast või kolmest järgnevast aastast. Olenevalt energiatõhususkohustuste süsteemi eesmärkide ajakavast või perioodidest saab sellega anda kohustatud isikutele võimaluse jätta jooksva perioodi eesmärk täitmata ja järgmine eesmärk selle võrra ületada (või vastupidi).
               Näiteks võiks olla kasulik tegeleda kohustatud isikute rakendatud strateegiate edukuse ebamäärasusega, sest see on oluline ka selleks, et pääseda trahvidest, mille liikmesriigid artikli 13 kohaselt on kehtestanud.
               Tuleks jälgida, et ei tekiks pidurdamise ja kiirendamise tsükleid (kui saavutatud säästu kantakse väga palju üle hilisemale ajale) ega seataks ohtu tulevikueesmärkide saavutamist (kui tulevast säästu loodetakse kanda väga palju üle eelnevale ajale). Seda saab vältida, kui kehtestada ülekantava säästu maksimumprotsent (eesmärgiga võrreldes) ja ülekandmise maksimumajavahemikud.

                  (1)  Regulatiivabiprojekti (RAP) (2014) väljaande „Best practices in designing and implementing energy efficiency obligation schemes“[Energiatõhususkohustuste süsteemide väljatöötamise ja rakendamise parim tava] (https://www.raponline.org/knowledge-center/best-practices-in-designing-and-implementing-energy-efficiency-obligation-schemes/) kohandus, mis hõlmab ka ENSPOLi projektist õpitut (http://enspol.eu/); RAP (Lees, E., Bayer, E.), Toolkit for energy efficiency obligations [Energiatõhususkohustuste täitmise abivahendid] (2016) (https://www.raponline.org/wp-content/uploads/2016/05/rap-leesbayer-eeotoolkit-2016-feb.pdf).

                  (2)  Lisasoovitused energiaostuvõimetust leevendavate meetmete kohta: vt V liide.

                  (3)  Olulisust on käsitletud ka IX liites ja järelevalvet XII liites.

                  (4)  Olulisust on käsitletud ka IX liites ja järelevalvet XII liites.

               III LIIDE
               ALTERNATIIVSED POLIITIKAMEETMED
               Energiatõhususdirektiivi artiklis 7b lubatakse liikmesriikidel saavutada energiasäästu eesmärgid alternatiivsete poliitikameetmete abil. Kui liikmesriigid otsustavad täita oma kohustusi [energiatõhususdirektiivi] artikli 7 lõike 1 kohaselt nõutava energiasäästu saavutamiseks alternatiivsete poliitikameetmetega, tagavad nad, et artikli 7 lõikes 1 nõutud energiasäästu saavutavad lõpptarbijad, ilma et see piiraks artikli 7 lõigete 4 ja 5 kohaldamist [ning täidetud saaks ka energiatõhususdirektiivi V lisa (täpsemalt 3. jaotise) nõuded].
               Ilma et sellega mõjutataks seaduses sätestatud nõudeid ning komisjoni hinnangut liikmesriikide teadaantud kavandatud ja olemasolevatele alternatiivsetele poliitikameetmetele, võiks liikmesriikidele abiks olla järgmine mittetäielik alternatiivsete meetmete põhiomaduste loetelu (v.a transpordisektor) (1).
               1.   Rahastamiskavad ja -instrumendid ning fiskaalsed stiimulid

               1.1.   Hoonete renoveerimise toetused

               Liikmesriigid võiksid pakkuda hoonete renoveerimise toetusi (nt olemasolevate elamute energiatõhususe parandamiseks ning nende kütte- ja jahutussüsteemide tõhusamatega asendamiseks).
               Toetusprotsent võib oleneda järgnevast:

                           —

                           saavutatav energiatõhusus(klass);

                           —

                           saavutatud energiasääst või

                           —

                           kütte- ja/või jahutussüsteemi kasutegur (2).

                     Toetust võib anda otsese väljamakse või toetatud laenuna.
               Selliseid toetusi sobib anda näiteks VKEdele. Ent toetused peavad olema kooskõlas riigiabi eeskirjadega.
               1.2.   Lepingud

               Liikmesriigid võivad propageerida energiatõhususe lepingute sõlmimist turupõhise energiateenuse osutamiseks, mille eesmärk on energiatõhususmeetmete rakendamine.
               Ettevõtted osutavad energiatõhususe teenuseid, nagu:

                           —

                           hoone energiatõhususe parandamine;

                           —

                           küttesüsteemide uuendamine või ebatõhusate seadmete väljavahetamine või

                           —

                           valdkonnaülese tehnoloogia (nt elektrimootorid) juurutamine tööstuses.

                     Ettevõtted tagavad meetmetega seotud energia- ja/või rahalise säästu ning töövõtja tasu oleneb elluviidud meetmete tulemuslikkusest.
               1.3.   Energiatõhususmeetmetega seotud käibemaksusoodustused

               Liikmesriigid võivad kehtestada teatavatele toodetele, materjalidele või teenustele väiksema käibemaksu, et edendada energiatõhususmeetmete võtmist.
               Käibemaksusoodustuste kehtestamisel tuleb erilist tähelepanu pöörata muu hulgas direktiivis 2006/112/EÜ teatavate toodete ja teenuste käibemaksu alandamise jaoks kehtestatud nõuetele.
               1.4.   Tõhususmeetmete kiirem kulumiarvestus

               Liikmesriigid võivad pakkuda sellist maksusoodustust, mille kohaselt saavad maksukohustuslastest ettevõtted energiatõhusatesse toodetesse tehtud investeeringud kiiremini amortiseerida. Selline meede võib sobida energiatõhusate seadmete laialdasema kasutamise soodustamiseks (nt tööstuses).
               Konkreetsete tehnoloogiliste kriteeriumide alusel võiks koostada abikõlblike toodete loetelu, et meede hõlmaks ainult turu kõige energiatõhusamaid tooteid. Loetelu tuleks pidevalt ajakohastada, et võtta arvesse tehnoloogia ja turu arengut.
               2.   Riiklik energiatõhususfond

               Liikmesriigid võivad asutada eri liiki poliitikameetmeid ühendava riikliku energiatõhususfondi. See võib hõlmata toetuste maksmist eri sektorite (nt ettevõtete, kodumajapidamiste ja omavalitsuste) energiatõhususmeetmete jaoks ning asjaomaseid teavituskampaaniaid.
               Et kasu oleks võimalikult suur, peab toetuste määramise kord olema võimalikult tõhus. Valitsuse ja pankade koostöö võiks olla üks tulemuslik meetod. Et energiasääst artikli 7 kohaselt arvesse läheks, peab selliste riiklike energiatõhususfondide rahastus pärinema kas ainult avaliku sektori vahenditest või nii avaliku kui ka erasektori (nt pankade) vahenditest.
               Riikliku energiatõhususfondi loomisel tuleb jälgida, et ei tekiks kattuvusi teiste toetuskavadega ega säästu topeltarvestust.
               Energiatõhususkohustuste süsteemiga seoses kohustatud isikud võivad fondi teha sissemakseid oma säästukohustuse kas osaliseks või täielikuks täitmiseks.
               3.   Õigusaktid ja vabatahtlikud kokkulepped

               Liikmesriigid võivad kasutada kas vabatahtlikke või õigusaktides sätestatud kokkuleppeid valitsuse ja eri sektorites tegutsejate vahel. Eesmärgiks võiks olla teatavate tehnoloogiliste või korralduslike meetmete (nt ebatõhusa tehnoloogia väljavahetamine) vabatahtliku või kohustusliku rakendamise edendamine.
               4.   Tööstusprotsesside tõhususe miinimumnõuded

               Sellised miinimumnõuded võiksid olla sobiv vahend tööstuse energianõudluse vähendamiseks, sest kaotavad tööstuses kulutasuvate energiatõhususmeetmete kasutussevõtu peamised takistused – soovimatuse võtta riske ja ebakindluse.
               Kuna tööstuslikud protsessid võivad olla väga (alam)sektorispetsiifilised, võib standardnõuete kehtestamine tekitada probleeme. Et energiamahukatele tööstusharudele suunatud poliitikavahendid oleks mõjusad, tuleb nende väljatöötamisel võtta arvesse võimalikku koostoimet või kattuvust ELi heitkogustega kauplemise süsteemiga.
               5.   Energiamärgistus

               Energiamärgistus peab olema liidu õiguse kohaselt nõutavale lisanduv ja andma klientidele võimaluse teha energiamõjuga toodete energiatarbimise teabe alusel informeeritud valikuid. Sellepärast ei ole kuigi palju võimalusi kasutada rohkemat energiamärgistust kui peab energiamärgistusmääruse kohaselt olema seadmetel või hoonete energiatõhususe sertifikaatidel.
               Seetõttu tuleks keskenduda energiamärgistusmääruse kohaldamisalast välja jäävatele lõppkasutusaladele või vanadele energiamõjuga toodetele (vt järgmine jaotis), sest määrus hõlmab kõigi turul olevate energiamõjuga toodete energiamärgistust.
               6.   Vanade küttesüsteemide märgistus

               Selle meetmega kehtestatakse tõhususmärgis vanadele küttesüsteemidele, milles on teatava vanusega katel. Tarbijaid teavitatakse nende seadme tõhususest ning nad võivad küsida asjaomast nõu, pakkumusi ja toetust. Märgistuse eesmärk on kiirendada vanade katelde väljavahetamist ja anda tarbijatele ajend energiat säästa.
               Selline uute kütteseadmete märgistamisele lisanduv meede peaks kiirendama vanade ebatõhusate süsteemide väljavahetamist.
               7.   Koolitamine (sh energiaalase nõustamise programmid)

               Sellised programmid on tavaliselt kõrvalmeetmed, mis loovad soodsad tingimused teiste alternatiivsete meetmete (nt rahastamiskavade) eduks. Topeltarvestuse vältimiseks antakse tavaliselt teada ainult sellise alternatiivse meetmega saavutatud energiasäästust, mille puhul on võimalik teha osaliste üle järelevalvet (nt rahalise abi heakskiitmise kaudu). Kui anda teada koolitusprogrammi tulemusena saavutatud energiasäästust, tuleb väga hoolikalt põhjendada olulisust (3).
               8.   Energiaauditiprogramm VKEdele

               Energiaauditid on oluline vahend, kuidas teha kindlaks, millised meetmed suurendavad energiatõhusust ja vähendavad energiale tehtavaid kulutusi. Kui tehakse kindlaks, kui palju energiat ettevõtte eri valdkonnad kasutavad, saab auditi käigus selgitada välja, kust saab säästa, ja nii võivad auditid anda märkimisväärset majanduslikku kasu.
               Kuigi energiaauditid võivad selgitada välja suuri säästuvõimalusi, siis VKEdes neid tavaliselt ei tehta. VKEsid võiks eri meetmete abil neid ikkagi kasutama ärgitada (nt teavituskampaaniad, toetused või auditiga seotud maksusoodustused).
               9.   Energiatõhususe teabevõrgustikud

               Sellise meetmega luuakse majandusharupõhised võrgustikud, mis aitavad kaasa energiatõhususmeetmete elluviimisele ettevõtetes ning tekitavad osaliste vahel alalise koostöö ja teabevahetuse. Paljudel juhtudel jätkub koostöö ka pärast rahastamise lõppu ja see mõjutab ettevõtete üldist energiatõhusamaks muutumist.
               10.   Muud alternatiivsed meetmed

               10.1.   Energiatõhususoksjonid

               Selle meetme kohaselt jagatakse energiatõhususprojektidele toetust vähempakkumistel tehniliste ja majanduslike kriteeriumide alusel (nt projekti suurus, säästetud energia või vähendatud võimsus).
               Oksjonid võivad olla kas piiranguteta (kindlaks on määratud ainult säästukogused) või piirangutega (kindlaks on määratud konkreetne tehnoloogia, mida peab kasutama). Pärast rakendamist võib olla vaja nõuda osalejatelt ka energiaauditit ja/või säästu mõõtmist. Erinõuded energiaga varustajatele võivad aidata tegeleda väikese sissetulekuga leibkondadega.
               10.2.   Riiklik heitkogustega kauplemise süsteem ELi heitkogustega kauplemise süsteemi välistele sektoritele

               Selle meetmega luuakse ELi heitkogustega kauplemise süsteemi väliste sektorite (kas kõigi või nt ainult transpordi ja hoonete kütmise) jaoks väärtusahela alguses eraldi heitkogustega kauplemise süsteem (edaspidi „HKS“).
               Erinevalt väärtusahela lõpus toimivast HKSist, nagu seda on ELi HKS, hõlmab selline süsteem väärtusahela alguses tekkivaid heiteallikaid (st primaarenergia allikaid, nagu maagaas, nafta ja naftasaadused, nagu bensiin või diislikütus).
               Mõju saavutatakse samamoodi nagu väärtusahela lõpu süsteemis: kehtestatakse maksimaalne heitkogus ja vähendatakse seda igal aastal, tekitades nii poliitiliselt loodud nappuse, mille alusel kujuneb CO2 hind. See ärgitab vähendamismeetmeid kasutama.
               10.3.   Energiamaks ja CO2-maks (4)

               Teavet rohkemate alternatiivmeetmete kohta saab ODYSSEE-MURE projekti edukate meetmete jaotisest (5). Usaldusväärsete alternatiivsete poliitikameetmete rakendamise ja läbivaatamise tuge saab ENSPOLi projekti veebisaidilt (6). Rahvusvahelise Energiaagentuuri ja Euroopa Keskkonnaameti andmebaasides, (7) (8) on üldisem teave energiatõhususmeetmete kohta.
               Täiendavusnõude tõttu tuleb arvestada teatavat liiki meetmete koostoimega, et ei tekiks topeltarvestamist. ODYSSEE-MURE veebisaidi poliitikameetmete koostoime jaotises (9) on asjaomane ülevaade, kus on välja toodud ka koostoime tagajärjel toimuv mõju nõrgenemine või tugevnemine. Selle abil saab hinnata alternatiivsete poliitikameetmete kombineerimise mõju.
               Rahvusvahelise Energiaagentuuri uuringus (10) on kasulikku teavet selle kohta, kuidas alternatiivsete poliitikameetmete rakendamist rahastada (sh avaliku ja erasektori koostööd).

                  (1)  Lisasoovitused transpordisektori kohta: vt VII liide

                  (2)  Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 10 lõike 6 kohaselt peavad liikmesriigid siduma hoonete renoveerimisel energiatõhususe parandamisele suunatud finantsmeetmed eesmärgiks seatud või saavutatud energiasäästuga ühel või mitmel viisil, näiteks järgneva abil:

                           —

                           renoveerimiseks kasutatavate seadmete või materjalide energiatõhusus;

                           —

                           hoonete energiasäästu arvutamisel kasutatavad standardväärtused;

                           —

                           enne ja pärast renoveerimist väljastatud energiatõhusussertifikaadid;

                           —

                           energiaauditi tulemused ning

                           —

                           muu sobiv läbipaistev ja proportsionaalne meetod.

                  (3)  Vt ka IX liide.

                  (4)  Lisateave sellise alternatiivmeetme kohta: vt III liide.

                  (5)  MURE edukate meetmete andmebaas;
               http://www.measures-odyssee-mure.eu/successful-measures-energy-efficiency-policy.asp

                  (6)  http://enspol.eu/

                  (7)  https://www.iea.org/policiesandmeasures/energyefficiency/

                  (8)  https://www.eea.europa.eu/themes/climate/national-policies-and-measures/policies-and-measures

                  (9)  http://www.odyssee-mure.eu/

                  (10)  https://www.iea.org/publications/freepublications/publication/finance.pdf

               IV LIIDE
               MAKSUMEETMED
               ENERGIAMAKS VÕI CO2-MAKS (SH NÕUDLUSE HINNAELASTSUS)
               Olemasolevaid, enne kohustusperioodi kehtestatud või uusi, kohustusperioodil kehtestatud maksumeetmeid kohaldades peavad liikmesriigid järgima kõiki energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis a ja punktis 4 sätestatud nõudeid.
               Energiatõhususdirektiivi artikli 7b kohaste alternatiivsete poliitikameetmetena rakendatud maksumeetmetest tuleneva energiasäästu arvutamisel tuleb arvestada alljärgnevaga.
               1.   Maksumeetmeaasta põhiarvutus

               Et arvutada kohustusperioodi jooksul võetud üksikmeetmete mõju energiatarbimisele, peavad liikmesriigid analüüsima tarbimist ilma energia- või CO2-maksuta (lähtestsenaarium).
               Nagu sätestatud energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 4 alapunktis b, peaksid liikmesriigid kasutama nõudluse hinnaelastsust, mis kajastab energianõudluse reageerimist hinnamuutustele (vt 3. jaotis). Lähtestsenaariumi kohase energiatarbimise hindamiseks on soovitatav kasutada nõudluse hinnaelastsust aasta kaupa, võttes aluseks tegeliku energiatarbimise ja maksumeetmest tingitud tegeliku protsendilise muutuse lõppkasutaja hindades (vt 2. jaotis).
               Seejärel tuleb lähtestsenaariumi kohast energiatarbimist võrrelda tegeliku energiatarbimisega, et hinnata, kui palju maksumeede igal aastal energiatarbimist vähendas (vt järgmist joonist).

                  Märkus. Δp = hinnamuutus; δe/δp = nõudluse hinnaelastsus.

                  Allikas: Europe Economics 2016.
               Kui eri lõpptarbijarühmadele või kütuseliikidele kohaldatakse eri maksumäärasid või vabastusi, tuleb lähtestsenaariumi kohane energiatarbimine arvutada iga rühma või liigi jaoks eraldi.
               2.   Lõppkasutajahindade muutumisprotsendi arvutamine

               Liikmesriigi maksumäära ja liidu õiguse kohase miinimummäära erinevus (delta) määrab ära, kui suurt osa energiaühikult nõutavast maksust võib säästu arvutamisel arvesse võtta. Tuleb püüda aru saada ja põhjendada, mil määral antakse maks edasi lõpptarbijatele, ning konkreetsete lõpptarbijarühmade või energialiikide maksumäära erisusi, võttes arvesse ka võimalikke paralleelseid toetusi.
               Kui maksumäärad on erinevad, tuleb iga rühma ja liigi jaoks teha eraldi analüüs. Lõpptarbijahindadele avaldatavat mõju tuleb väljendada energiahinna (koos maksudega) protsendilise muutusena.
               Kui väikese sissetulekuga leibkondadele on kehtestatud eraldi hüvitis (et vähendada maksu tõstmise mõju), tuleb hinnata, milline on kaalutud maksutõus, mis antakse edasi lõpptarbijatele. Näiteks kui maksu kehtestamisest tingitud energiahinnatõus on 1 euro/kWh ja 30 % asjaomastest tarbijatest saavad 0,2 EUR/kWh suurust hüvitist, on kaalutud maksutõus:
               1 euro/kWh × 70 % + ((1 euro/kWh – 0,2 EUR/kWh) × 30 %) = 0,94 EUR/kWh
               Selliseid hinnanguid saab teha konkreetse aasta kohta tehtavate riiklike energiahinnauuringute käigus, kus uuritakse maksude, toetuste, maksuvabastuste või primaarenergiale (kütusele) tehtud kulutuste tõttu toimunud muutusi energiahindades.
               3.   Nõudluse hinnaelastsuse arvutamine

               Nõudluse hinnaelastsust hinnatakse energianõudlust mõjutavate muutujate ökonomeetrilise mudeldamisega, et eraldada energiahindade mõju. Et hinnangud oleks statistiliselt usaldusväärsed ja kõik asjaomased muutujad mudeldamises arvesse võetud, on vaja kasutada piisavalt pikka aegrida (pikaajalise nõudluse hinnaelastsuse arvutamiseks on vaja kasutada vähemalt 15–20 aasta andmeid) või paljude liikmesriikide andmeid. Lühiajalist käitumise muutmist kajastava nõudluse hinnaelastsuse leidmiseks piisab 2–3 aasta andmetest.
               Asjaomased muutujad olenevad sektorist, millele maksumeedet kohaldatakse. Näiteks elamute puhul peaks mudel hõlmama alljärgnevat:

                           —

                           sissetulek (vajaduse korral piirkonniti või sissetulekurühmiti);

                           —

                           rahvaarv;

                           —

                           elamu pindala;

                           —

                           tehnoloogia areng;

                           —

                           energiatõhususe sõltumatu paranemise määr ning

                           —

                           kütte- ja jahutusvajadus (temperatuurimuutuja kaudu).

                     Kui analüüsis arvestatakse ka teiste poliitikameetmetega, saab hinnata võimalikku kattuvust ja eristada iga meetme panust saavutatud energiasäästu (vt 4. jaotis).
               Hinnanguline nõudluse hinnaelastsus on eri ajal erinev. Lühemas perspektiivis, kohustusperioodi 2021–2030 alguses või uue poliitikameetme kehtestamise alguses on see väike. See näitab, et tarbijatel on hinnamuutusega kohanemisel vähe valikuid (nt käitumise muutmine või kütusevahetus). Aja jooksul muutub nõudluse hinnaelastsus suuremaks, sest üha enam tarbijaid teeb investeerimisotsused kõrgemate hindade alusel, mis tagavad tõhusamatesse kaupadesse ja teenustesse tehtavate investeeringute parema tasuvuse.
               Olemasolevate maksumeetmete puhul tuleks eristada kohustusperioodil ja varem võetud energiatõhususe üksikmeetmete mõju. Täpsemalt tuleks 2021.–2030. aasta energiasäästust maha arvata sellistest perioodil 2014–2020 tehtud investeerimisotsustest tingitud sääst, mille aluseks olid maksu kehtestamise tõttu tõusnud energiahinnad.
               Kui eri kütuste maksumäär on erinev, tuleb hinnata nõudluse ristelastsust (ühe kütuse hinna mõju teise kütuse nõudlusele), et võtta arvesse (maksu tõttu) kallimaks muutunud kütuste odavamate vastu vahetamist. Üks näide nõudluse ristelastsusest on diislikütuse nõudluse muutumine bensiinihinna muutumise tagajärjel.
               4.   Kattuvus teiste poliitikameetmetega

               Et arvestada maksumeetme ja varasemate poliitikameetmete mõju, hinnatakse nõudluse hinnaelastsust pikas perspektiivis. Pealegi täiendavad maksu- ja muud meetmed sageli üksteist. Näiteks lihtsustavad toetusprogrammid lõpptarbijate kohandumist kõrgemate hindadega ja maksumeetmed teevad toetusprogrammid lõpptarbijatele köitvamaks.
               See tähendab, et pikemaajalises nõudluse hinnaelastsuses kajastub ka hinnataval perioodil rakendatud toetavate poliitikameetmete mõju ehk mida nõudlikumad ja tulemuslikumad on teised meetmed, seda suurem on nõudluse hinnaelastsus.
               Kuna maksumeetmed ja muud poliitikameetmed kattuvad üsna palju, on soovitatav järgida üht järgmistest toimimisviisidest:

                           —

                           hinnake energia- või CO2-maksu mõju kogu kohustusperioodil (nt 2021–2030) ainult lühiajalise hinnaelastsuse alusel ja teiste poliitikameetmete mõju eraldi alt-üles meetodil või

                           —

                           hinnake energia- või CO2-maksu mõju lühiajalise hinnaelastsuse abil aastal 2021 (või kui meede võetakse hiljem, siis alates kehtestamise ajast) ja igal järgneval aastal (kuni 2030. aastani) üha pikema hinnaelastsuse alusel. Sel juhul tuleb maha arvata teistest poliitikameetmetest tingitud energiasääst maksustatavas lõppkasutuses, sest selline sääst tulenes energiatõhususdirektiivi tehniliste nõuetega kooskõlas olevatest alt-üles lähenemisviisidest (sh eraldiseisvad üksikmeetmed) (vt järgmine joonis).

                     Samu meetodeid saab kasutada ka kohustusperioodi 2014–2020 puhul.
               5.   Kattuvus liidu õigusega

               5.1.   Kattuvus uute sõiduautode ja väikeste tarbesõidukite heitenormidega (määrused (EÜ) nr 443/2009 ja (EL) 510/2011)

               Energia- või CO2-maksu mõju sõiduautode ja väikeste tarbesõidukite energiatarbimisele saab arvutada regressioonianalüüsiga, võrreldes energiahindu (koos maksutõusu mõjuga) ELi minimaalsete heitenormidega võrreldes veelgi tõhusamate uute sõiduautode ja väikeste tarbesõidukite müügiga. Regressioonianalüüsis tuleb kasutada oma riigi näitajaid. Riiklikus uuringus saab hinnata, kui suur protsent müügist näitab maksustamise mõju, ning energiasäästu saab hinnata alt-üles meetodil, arvestades ka täiendavuse nõudega.
               5.2.   Kattuvus teatavate energiamõjuga toodete liidu turult eemaldamise nõuetega (ökodisainidirektiivi rakendusmeetmed)

               Ökodisainidirektiivi kohaste meetmete mõju saab arvutada regressioonianalüüsiga, võrreldes energiahindu (koos maksutõusu mõjuga) direktiivi kohaste miinimumnõuetega võrreldes paremate toodete müügiga. Sellises aegridade meetodis saab kasutada ka fiktiivseid muutujaid, mille abil saab näha tootenormide mõju energiatarbimisele. Igatahes peaks energiasäästu alt-üles hindamine tagama täiendavusega arvestamise.
               6.   Ressursivajadus

               Nõudluse hinnaelastsuse hindamiseks on vaja mudeldamisalast oskusteavet. Kui omal vajaliku võimekusega mudeldamismeeskonda pole, peaksid liikmesriigid jälgima, et värskete ja esindavate ametlike andmeallikate abil koostataks metoodiliselt usaldusväärsed ja läbipaistvad uuringud. Samuti peaksid nad tagama kogu V lisa punkti 5 alapunkti k aruandlusnõuete täitmiseks vajaliku teabe, eelduste ja metoodika kättesaadavuse.
               Kui nõudluse hinnaelastsuse kohta usaldusväärse hinnangu saamiseks ei ole andmeid piisavalt, võib asendusena kasutada sama lõpptarbijate sihtrühma või kütuse kohta tehtud sarnaste mudeldamiste tulemusi. Võrreldavate hinnangute valik peaks olema korralikult põhjendatud ja need võivad pärineda muu hulgas alljärgnevast:

                           —

                           tulemused, mis on avaldatud retsenseeritavas tunnustatud teadusajakirjas ning kus on kasutatud värskeid andmeid ja mudeleid, mis kajastavad olemasolevat poliitikat, ning

                           —

                           sarnase liikmesriigi sama sektori regressioonianalüüsi tulemused (liikmesriigi valik peab olema selgelt põhjendatud).

                     Viimase võimalusena võib (sobival juhul) kasutada teise sektori tulemusi, aga ainult siis, kui eelkirjeldatud võimalused puuduvad. Ka sellele tuleb esitada selge põhjendus.

               V LIIDE
               ENERGIAOSTUVÕIMETUSE LEEVENDAMINE
               ENERGIAOSTUVÕIMETUST LEEVENDAVATE POLIITIKAMEETMETE MITTETÄIELIK LOETELU
               Enamik liikmesriike on rakendanud energiaostuvõimetust leevendavaid poliitikameetmeid. Neid saab iseloomustada konkreetse sihtrühma (haavatavad, energiaostuvõimetud või sotsiaaleluruumides elavad leibkonnad) energiatarbimisele suunatud poliitikameetmetena. Sellised meetmed jagunevad energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 ja lõike 11 punkti 2 seisukohast kaheks:

                           —

                           energiatarbimisele suunatud sotsiaalpoliitika – energiaostuvõimetuse mõju leevendamise meetmed, milles ei pöörata tähelepanu energiatõhususele (nt energiaarvete tasumisest vabastamine, otsetoetused, vähendatud tariifid ja sotsiaalkindlustushüvitised; need energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 11 seisukohast tähtsust ei oma, sest arvesse võetakse ainult neid poliitikameetmeid, mille eesmärk on energiasäästukohustuse täitmine), ning

                           —

                           spetsiaalselt väikese sissetulekuga leibkondadele suunatud energiatõhususpoliitika (kas meetmete eriosana või eraldi meetmena) – see on energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 11 seisukohast oluline, sest selle eesmärk on kaotada asjaomased takistused, ärgitada inimesi investeerima energiatõhususse ja leevendada energiaostuvõimetust.

                     Järgmises tabelis on ülevaade väikese sissetulekuga leibkondadele suunatud energiatõhususpoliitikast, mida rakendatakse juba mitmes liikmesriigis (mittetäielik näitlik loetelu).

                  Energiaostuvõimetuse leevendamise poliitika näiteid
                   (1)

                           Poliitikameede

                           Väikese sissetulekuga leibkondadele suunatud energiatõhususpoliitika

                           Liikmesriigid (2)

                              Energiatõhususkohustuste süsteemi kohaselt võetud meetmed (energiatõhususdirektiivi artikkel 7a)

                           Turupõhine meede

                           Eraldi eesmärk, mis on seotud energiaostuvõimetusega (või väikese sissetulekuga leibkondadega) või boonustegur väikese sissetulekuga leibkondade jaoks rakendatud üksikmeetmetele

                           Austria, Iirimaa, Prantsusmaa ja Ühendkuningriik

                              Alternatiivsete poliitikameetmete kohaselt võetavad meetmed (energiatõhususdirektiivi artikkel 7b)

                           Rahastamiskavad ja vahendid

                           Stiimulid hoonete energiatõhusaks renoveerimise jaoks (nt sellised, mis keskenduvad väikese sissetulekuga leibkondadele, kõige halvema energiatõhususklassiga (nt G ja F) elamutele või on sissetulekust/sotsiaalsetest kriteeriumidest olenevalt suuremad)

                           Belgia, Bulgaaria, Hispaania, Iirimaa, Kreeka, Küpros, Leedu, Läti, Madalmaad, Malta, Prantsusmaa, Rumeenia, Saksamaa, Sloveenia, Taani ja Ühendkuningriik

                           Rahastamiskavad ja vahendid

                           Seadmete väljavahetamise stiimulid (nt sellised, mis keskenduvad väikese sissetulekuga leibkondadele või mis on sissetulekust/sotsiaalsetest kriteeriumidest olenevalt suuremad)

                           Austria, Belgia, Saksamaa, Ungari

                           Maksustiimulid

                           Tulumaksu tagasimaksmine või vähendamine (nt sissetulekust või sotsiaalsetest kriteeriumidest olenevalt suurema protsendiga)

                           Itaalia, Kreeka ja Prantsusmaa

                           Koolitamine

                           Teavituskampaaniad ja teabekeskused

                           Austria, Iirimaa, Malta, Prantsusmaa, Saksamaa, Sloveenia, Ungari ja Ühendkuningriik

                           Koolitamine

                           Energiaauditid (3)

                           Belgia, Iirimaa, Läti, Prantsusmaa, Saksamaa ja Sloveenia

                     Neid poliitikameetmeid rakendatakse energiatõhususkohustuste süsteemi osana ja alternatiivsete poliitikameetmetena (4). Kõige levinumad väikese sissetulekuga leibkondadele suunatud energiatõhususmeetmed on rahastamisvahendid, mis hõlmavad renoveerimislaenusid ja toetusi. Seadmete vahetamise ja teavitamise meetmeid kasutatakse ka, aga ainult mõnes liikmesriigis. Peale selle on mõnes riigis käivitatud väikese sissetulekuga leibkondadele mõeldud spetsiaalsed energiaauditiprogrammid.
               Põhjalikumaid näiteid väikese sissetulekuga leibkondadele suunatud energiatõhususmeetmete kohta leiate järgmistest allikatest:

                           —

                           ELi energiaostuvõimetuse jälgimiskeskus:
                           https://www.energypoverty.eu/policies-measures

                           —

                           Horisont 2020st rahastatud ODYSSEE-MURE projekti raames koostatud MURE andmebaas:
                           http://www.measures-odyssee-mure.eu/

                           —

                           Energy efficiency for low-income households (study for the European Parliament’s Committee on Industry, Research and Energy) [Väikese sissetulekutega leibkondade energiatõhusus (uuring Euroopa Parlamendi tööstuse, teadusuuringute ja energeetikakomisjoni jaoks)]:
                           http://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2016/595339/IPOL_STU(2016)595339_EN.pdf

                  (1)  Ugarte, S. jt, Energy efficiency for low-income households (study for the ITRE Committee, 2016) [Väikese sissetulekutega leibkondade energiatõhusus (uuring tööstuse, teadusuuringute ja energeetikakomisjoni jaoks, 2016)];
               http://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2016/595339/IPOL_STU(2016)595339_EN.pdf

                  (2)  2016. aasta keskpaiga seisuga.

                  (3)  Koolitamine on üldine poliitikameede. Energiatõhususpoliitika meede energiaaudit on selle üks alaliike. Näiteks väikese sissetulekuga leibkondade jaoks korraldatavate energiaauditite eesmärk ongi teavitada neid inimesi sellest, mille peale neil energiat kõige rohkem kulub, ja õpetada neile, kuidas tarbimist tõhusalt optimeerida või vähendada. Mõni programm hõlmab ka töötute koolitamist energianõustajateks (nt Saksamaa programm „Caritas“).

                  (4)  Seetõttu tuleks tutvuda ka II ja III liites esitatud üldselgitustega vastavalt energiatõhususkohustuste süsteemide ja alternatiivsete poliitikameetmete kohta.

               VI LIIDE
               KÄITUMUSLIKE MEETMETE TULEMUSENA SAAVUTATUD ENERGIASÄÄSTU ARVUTAMINE
               Käitumuslikud meetmed hõlmavad poliitikameetmeid või sekkumisi, mille eesmärk on säästa energiat lõppkasutajate käitumise muutmise tulemusena (mõjutatakse seda, kuidas nad kasutavad energiat ning seda tarbivaid tooteid (seadmeid ja sõidukeid) või süsteeme (elamute ja muude hoonete tehnosüsteeme)). Sellised meetmed võivad hõlmata energiaalast nõustamist, suunatud teabekampaaniaid, energiatarbimise reaalajas näitamist või tagasisidet, keskkonnasäästliku sõidustiili õpetamist, tööl toimuvaid energiasäästukampaaniaid jms.
               Käitumuslike meetmete jaoks on vaja eraldi hindamist, sest käitumise muutumise olulisust on keerulisem tõendada kui näiteks tehnilise lahenduse paigaldamist. Peale selle saab käitumise muutumist väga lihtsalt tagasi pöörata, nii et sellise meetme mõjukestust ja säästu on palju keerulisem määrata.
               1.   Hindamismeetodid

               1.1.   Juhuslikustatud võrdlusuuringud

               Eelkirjeldatud probleemidest üle saamiseks on liikmesriikidel soovitatav kasutada asjakohasel juhul juhuslikustatud võrdlusuuringuid, (1) milles kogutakse mõõdetava energiatarbimise andmeid enne ja pärast sekkumist/sekkumisi. Kui võrrelda siht- ja kontrollrühma energiatarbimise muutumist, saab kindlaks teha, kas tegelik energiasääst on eeldatavaga sarnane.
               Soovitatav on seda meetodit enne täismahus kasutussevõttu kõigepealt katsetada. Siis saab:

                           —

                           eri võimalusi võrrelda;

                           —

                           ülesehitust ja tulemuslikkust täiustada ning

                           —

                           mõju usaldusväärselt hinnata.

                     1.2.   Poolkatseline meetod

               Kui juhuslikustatud võrdlusuuringut kasutada ei saa, võib kasutada poolkatselist meetodit, (2) kus ravirühma ehk meetme sihtrühma võrreldakse võrdlusrühmaga. Peamine erinevus juhuslikustatud võrdlusuuringust on see, et inimesi ei jagata rühmadesse juhuslikult. Seetõttu on vaja vähendada võimalikke valimi moodustamise moonutusi, kasutades näiteks sobitamismeetodeid. Samuti on vaja dokumenteerida tulemuste paikapidavuse ja olulisuse kontrollimiseks kasutatud statistilisi teste.
               1.3.   Elektritarbimise mõõtmine

               Kui kumbagi eelkirjeldatud meetoditest kasutada ei saa, võib hinnata energiasäästu osalejate energiatarbimise sekkumiseelse ja järgse mõõtmise alusel. Seda meetodit on lihtne kasutada, aga selles on palju rohkem mõõtemääramatust, sest sekkumisest tingitud muutusi ei ole lihtne muudel põhjustel toimunud muutustest eristada. Sellepärast on vaja selgitada, kuidas on arvestatud teiste teguritega (nt energiatarbimise normaliseerimine ilmastikutingimuste alusel) ja käsitatud mõõtemääramatust (nt konservatiivsete eelduste kasutamine).
               2.   Mõju hindamine eeldatava energiasäästu meetodil

               Ühega kahest eeltoodud meetodist saadud hinnangu saab võtta eeldatava säästu (vt V lisa punkti 1 alapunkt a) võrdlusaluseks, kui tegu on sama liiki sekkumise (samad rakendamistingimused) ja sarnaste sihtrühmadega. Käitumuslike meetmete tulemused võivad sekkumise liigist (ja rakendamistingimustest) ning sihtrühmast olenevalt väga palju erineda, mistõttu ei saa üht liiki sekkumise ja sihtrühma tulemusi ekstrapoleerida teist liiki sekkumisele ja teisele sihtrühmale.
               Üks käitumuslikust meetmest eeldatavalt saadud säästu üldise arvutamise valem on järgmine:

               Osalejate arvu saab:

                           —

                           otse järelevalvesüsteemist (kus osalejad registreeruvad programmi ja annavad oma üksikmeetmetest teada), või

                           —

                           sihtpopulatsiooni küsitlustest, aga sel juhul peab olema valimi moodustamise meetodi juures selgitatud, kuidas tagatakse valimi esindavus, et tulemusi saaks ekstrapoleerida kogu populatsioonile.

                     Energia lõpptarbimise ühiku (nt osaleja) kohta saab:

                           —

                           otse osalejate esitatud andmetest (nt energiaarved, näitude teatamine) või

                           —

                           hinnates sihtrühma keskmist energiatarbimist osaleja kohta (nt riikliku statistika või varasemate uuringute alusel), aga sel juhul tuleb selgitada, kuidas tagatakse, et keskmine energiatarbimine esindab sihtrühma energiatarbimist.

                     Eeldatav säästmisprotsent on varasemate hindamiste alusel väljaselgitatud protsendiline energiasääst (vt eelkirjeldatud meetodid). Vaja on selgitada, kuidas tagatakse, et selle sekkumise tingimused, mille jaoks seda protsenti kasutatakse, sarnanevad võrdlusaluse sekkumistingimustega.
               Topeltarvestustegurit (%) kohaldatakse, kui poliitikameedet rakendatakse korduvalt sama sihtrühma puhul, osalejate mõõteandmeid vahetult kasutamata. Sellega võetakse arvesse asjaolu, et teatud osa isikuid, kellele poliitikameede on suunatud, mõjutas meede juba eelmine kord/eelmistel kordadel (mõju kattumine).
               Kui poliitikameetmes kasutatakse suunatud meetodit ja osalejate üle peetakse arvet (nt koolituskava), saab kattuvust kohe märgata ja topeltarvestustegurit kasutada pole vaja.
               Topeltarvestuse ohtu ei ole ka siis, kui säästu mõjukestuseks loetakse poliitikameetme kahe rakendamisaja (nt kahe teavituskampaania) vahelist aega (3).

                  (1)  Juhuslikustatud võrdlusuuringus, mida kasutatakse tavaliselt tervishoius, jagatakse sihtpopulatsiooni inimesed juhuslikkuse alusel ravirühmadesse ja kontrollrühma. Ravirühmadele antakse hinnatavat ravi ja kontrollrühmale ei anta. Juhuslikkuse alusel rühmadesse jagamist kasutatakse selleks, et võrdlemistingimused oleks usaldusväärsed ehk rühmade ainus statistiliselt oluline erinevus oleks see, kas nad saavad ravi või mitte. Kui tahetakse võrrelda eri ravimeetodeid, võib olla ka mitu ravirühma.
               Täpsemad suunised juhuslikustatud võrdlusuuringute jaoks: vt nt

                           —

                           Vine, E., Sullivan, M., Lutzenhiser, L., Blumstein, C. ja Miller, B. (2014), Experimentation and the evaluation of energy efficiency programs [Energiatõhususprogrammide katsetamine ja hindamine]. – Energy Efficiency, 7(4), 627–640;

                           —

                           Frederiks, E. R., Stenner, K., Hobman, E. V. ja Fischle, M. (2016), Evaluating energy behavior change programs using randomised controlled trials: Best practice guidelines for policymakers’ [Energiatarbimise muutmise programmide hindamine juhuslikustatud võrdlusuuringutega. Parima tava suunised poliitikaloojatele]. – Energy research & social science, 22, 147–164.

                  (2)  Lisateavet poolkatselise meetodi kohta: vt nt:

                           —

                           Hannigan, E. ja Cook, J. (2015), Matching and VIA: quasi-experimental methods in a world of imperfect data [Sobitamine ja kasutussevõtuaja erinevus. Poolkatselised meetodid ebatäiuslike andmete maailmas]. – Rahvusvahelise energiaprogrammide hindamise konverentsi IEPEC toimetised, 2015 (https://www.iepec.org/wp-content/uploads/2018/02/2015paper_hannigan_cook-1.pdf);

                           —

                           Voswinkel, F., Broc, J.S., Breitschopf, B. ja Schlomann, B. (2018), Evaluating net energy savings – a topical case study of the EPATEE project [Energia netosäästu hindamine. EPATEE projekti teemapõhine juhtumiuuring], rahastatud Horisont 2020st (https://epatee.eu/sites/default/files/files/epatee_topical_case_study_evaluating_net_energy_savings.pdf).

                  (3)  Täpsem teave mõjukestuse kohta: vt VIII liide.

               VII LIIDE
               ELi ÕIGUST TÄIENDAV TRANSPORDIPOLIITIKA
               Transpordisektoris võib riikliku, piirkondliku ja kohaliku poliitikaga (energia- ja/või CO2-maksule lisaks) saavutada energiasäästu alljärgneva abil:

                           —

                           reisimisvajaduse vähendamine;

                           —

                           reisijate suunamine energiatõhusamatele transpordiliikidele ja/või

                           —

                           transpordiliikide tõhusamaks muutmine.

                     1.   Energiatõhusamate maanteesõidukite edendamise meetmed

               1.1.   Uute sõidukite keskmise tõhususe suurendamine

               Tõhusamate uute sõidukite ostmist edendavad poliitikameetmed on:

                           —

                           rahalised stiimulid või õigusaktid, mis panevad ostma elektrilisi või muid energiatõhusaid sõidukeid;

                           —

                           muud stiimulid (nt eelised teedel või parklas) ning

                           —

                           sõidukite maksustamine CO2-heite või energiatõhususkriteeriumide alusel.

                     Ent arvesse minev energiasääst piirdub nende sõidukitega, millele ELi heitenorme ei kohaldata, ning riigihangetega saavutatud energiasääst muudetud keskkonnahoidlike sõidukite direktiivis nõutavale lisanduvaga.
               Muudetud keskkonnahoidlike sõidukite direktiivi kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et teatavate maanteesõidukite riigihanked vastavad kahel arvestusperioodil (jõustumisest 31.12.2025ni ja 1.1.2026–31.12.2030) keskkonnahoidlike heiteta sõidukite hangete miinimumnormidele. Kui hinnatakse tõhusamate sõidukite riigihangete edendamisele suunatud poliitikameetmetest tulenevat energiasäästu, peavad liikmesriigid tõendama selle täiendavust ehk seda, et see on saavutatud keskkonnahoidlike sõidukite direktiivi nõuetest tulenevale säästule lisaks. See on nii näiteks siis, kui poliitikameetmete tulemusena ostetakse riigihangetega suurem protsent keskkonnahoidlikke sõidukeid kui direktiivis nõutud. Kuna keskkonnahoidlike sõidukite direktiivi kohased hangete miinimumnormid ei ole määratud aastate kaupa, vaid mitmeaastasele perioodile, tuleks sellistest meetmetest saadavat säästu arvestada iga perioodi viimasel aastal, sest siis saab hinnata selle täiendavust ja arvestada keskkonnahoidlike sõidukite direktiivi kohaselt avaliku sektori asutustele võimaldatud paindlikkusega (1).
               Kuna energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis b nõutakse, et energiasääst peab olema lisanduv, arvestades liidu õiguse rakendamisest tulenevat säästu ning olemasolevaid heitenorme, peavad liikmesriigid hoolikalt hindama olemasolevat ELi õigust, sealhulgas määruseid (EÜ) nr 443/2009, (EL) nr 510/2011 ja (EL) 2019/631 (uutele sõiduautodele ja uutele väikestele tarbesõidukitele kehtivad heitenormid).
               Määruste (EÜ) nr 443/2009 ja (EL) 510/2011 kohaselt peavad sõiduautode ja väikeste tarbesõidukite tootjad jälgima, et nende sõidukite keskmine CO2-eriheide ei ületaks vastavat normi, mis tehakse kindlaks määruste I lisa kohaselt või neile kohaldatud erandite alusel. Määruse (EL) 2019/631 kohaselt peavad kõik sõiduautode ja/või väikeste tarbesõidukite tootjad tagama, et nende toodete keskmine CO2-eriheide ei ületa perioodil 2025–2030 eriheitenormi, mis on kindlaks määratud vastavalt määruse I lisale või, kui tootjale on tehtud erand, siis vastavalt erandile.
               Kõigi kolme määruse kohaselt on tootjatel vabadus otsustada, kuidas eesmärki saavutada, ja teha seda kogu toodangu keskmise tasandil, mitte iga sõiduki puhul. Samuti võivad tootjad moodustada avatud, läbipaistvatel ja mittediskrimineerivatel alustel heiteühenduse. Tootjate individuaalsed sihttasemed asendatakse ühise sihttasemega, mille nad peavad saavutama üheskoos.
               Kui liikmesriik kehtestab riiklikud poliitikameetmed, peavad tootjad kohandama oma hinnakujundusstrateegiaid kogu ELis, et saavutada sihttase liidu tasandil. Liikmesriigid peavad tõendama, et sellistele meetmetele omistatav energiasääst on enam kui liidu õiguses tootjatelt nõutav ning et see on viinud eesmärgi ületamiseni sihtaastatel (2021, 2025 ja 2030) või heitetaseme suurema vähenemiseni, kui oleks eeldatav. ELi heitenormide kohaldamisalasse jäävate uute sõidukitega seotud energiasäästu saab saavutada varast väljavahetamist edendavate meetmete abil (vt jaotised 1.2 ja 1.3).
               Tulevasel ELi õigusaktil veokite kohta peaks olema veokite väljavahetamisest tingitud energiasäästu arvesse võtmisele sama mõju (2). Kavandatud õigusakti kohaselt peaksid suurte veokite tootjad alates 2025. aastast järgima neile kehtestatud keskmise CO2-eriheite normi. Liidu tulevase raskeveokite õigusakti läbivaatamisel kaalutakse 2030. aastal sihttasemete seadmist veokitele ja bussidele.
               ELi heitenormide õigusaktide kohaldamisalast välja jäävate sõidukitega (nt mootorrattad, väiksemad veokid, bussid ja kuni 2025. aastani ka suuremad veokid) seotud aastast säästu saab arvutada nii, et võrreldakse meetme tulemusena ostetud sõidukite ja sama klassi (suuruse ja võimsuse alusel) turu keskmiste sõidukite aastast energiatarbimist.

                  Näide (sõidukiklass, millele ei laiene liidu heitenorm)

               TFES=Σn_affected × (FEC_average – FEC_affected)
               kus:

                           TFES

                           =

                           aastane lõppenergiasääst (bruto);

                           n_affected

                           =

                           programmi tulemusena ostetud sõidukite arv;

                           FEC_average

                           =

                           turu keskmine aastane energia lõpptarbimine ning

                           FEC_affected

                           =

                           programmi tulemusena ostetud sõidukite aastane energia lõpptarbimine.

                     1.2.   Vähemtõhusate sõidukite tõhusamatega asendamise kiirendamine

               Tõhusamate sõidukite kasutussevõttu kiirendavad poliitikameetmed on sõidukite utiliseerimise programmid ja sõidukite väljavahetamise meetmed. Muud tõhusamate sõidukite kasutussevõttu soodustavad meetmed (vt jaotis 1.1) võivad tuua ostmise varasemaks (nt kui rahalised stiimulid on ajalise piiranguga).
               Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis f on selgitatud, et tõhusamate toodete ja sõidukite kasutuselevõttu kiirendavate poliitikameetmete puhul võib arvesse võtta kogu säästu, kui tõendatakse, et […] sõiduk võetakse kasutusele enne selle eeldatava keskmise kasutusea möödumist või enne tavapärast väljavahetamisaega.
               Seetõttu tuleks energiasäästu arvutada kahes osas:

                           i)

                           kogu säästu arvutamine (vana sõiduki kasutusea tavapärasele lõpule või tavapärasele väljavahetamisele eelnevate aastate kohta) ning

                           ii)

                           säästu arvutamine võttes arvesse täiendavust (uue sõiduki ülejäänud kasutusea kohta pärast vana sõiduki eeldatavat aegumist või tavapärast väljavahetamist).

                     Kõige pikema keskmise eeldatava kasutuseaga kõige vähem tõhusate sõidukite väljavahetamine peaks andma kõige suurema energiasäästu. Liikmesriigid peaksid kirjeldama oma riiklikes energia- ja kliimakavades keskmise kasutusea hindamise meetodit ja alust (sh uuringuid), et metoodika oleks usaldusväärne. Sellega seoses võiksid nad esitada kiirendatud kasutussevõtu meetmete kohaldamisalas olevate sõidukite kohta tõendid nende eeldatava keskmise kasutusea kohta (nt utiliseerimisstatistika). Kui meetmete sihtmärgiks seatakse keskmist kasutusiga ületavad sõidukid, võib olla vaja teha nende keskmise eeldatava kasutusea väljaselgitamise uuringud.

                  Varasest väljavahetamisest tuleneva energiasäästu arvutamise näide (liidu heitenormita sõidukiklass)

               Alltoodud joonisel on energiasäästu (suhtelistes ühikutes) arvutamise näide liidu heitenormi alla mittekuuluva ja 15aastase eeldatava kasutuseaga masstoodangus sõiduki (nt mootorratta) varase väljavahetamise puhuks.
               Selle klassi keskmine sõiduk tarbib eeldatavasti 100 ühikut ja vahetatakse välja 7. aasta lõpus (st sõiduki väljavahetamine tuuakse 8 aasta võrra varasemale ajale). Võrdlusaluseks võetav turu keskmine tarbimine on eeldatavasti 80 ühikut ja tõhusa sõiduki eeldatav tarbimine on 60 ühikut. Niisiis on täiendav energiasääst (100-60) × 8 + (80-60) × 7 = 460 ühikut.
               Kuna näites puudub teave väljavahetatavate sõidukite tegeliku tarbimise kohta, arvutatakse esimese 8 aasta sääst sõidukiklassi keskmise tarbimise alusel. Turu keskmist tarbimist väljavahetamise hetkel käsitatakse võrdlusalusena, millele tuginedes arvutatakse energiasääst uue sõiduki eeldatava kasutusea kohta.
               Uute sõiduautode ja väikeste tarbesõidukite puhul, millele kohaldatakse pärast määruste (EÜ) nr 443/2009, (EL) nr 510/2011 ja (EL) 2019/631 rakendamist liidu heitenorme ning mis ostetakse ebatõhusate asemele, tuleks võtta aluseks ostuaasta keskmisele CO2-heitele vastav energiatarbimine. Selles võetakse arvesse tootjatele kohustuslike normide järgimise tasaarveldavat mõju, nagu nõutud V lisa punkti 2 alapunktis b, mille kohaselt peab energiasääst olema liidu õiguse kohaselt kohustuslikule lisanduv.
               Tulevasel ELi õigusaktil veokite kohta peaks olema veokite väljavahetamisest tingitud energiasäästu arvesse võtmisele sama mõju  (3).

                  Varasest väljavahetamisest tuleneva energiasäästu arvutamise näide (liidu heitenormiga sõidukid)

               Alltoodud joonisel on energiasäästu (suvalistes ühikutes) arvutamise näide liidu heitenormiga hõlmatud ja 15aastase eeldatava kasutuseaga masstoodangus sõiduki (nt sõiduauto) varase väljavahetamise puhuks. Selle klassi keskmine sõiduk tarbib eeldatavasti 100 ühikut ja vahetatakse välja 7. aasta lõpus (st sõiduki väljavahetamine tuuakse 8 aastat varasemaks).
               Võrdlusaluseks võetav turu keskmine tarbimine on eeldatavasti 80 ühikut ja tõhusal sõidukil 60. ELi õiguse tasaarveldava mõju tõttu võib arvesse võtta aga ainult varase väljavahetamise perioodi energiasäästu ja seda tuleks arvutada võrrelduna turu, mitte uue sõiduki keskmisega. Niisiis on lisasääst (100 – 80) × 8 = 160 ühikut.
               Kõigi kiirendatud kasutussevõtu poliitikameetmete puhul tuleb tõendada, et väljavahetatud sõidukid ei lähe järelturule, sest muidu nulliks ebatõhusate sõidukite lisatarbimine energiasäästu.
               1.3.   Olemasolevate sõidukite energiatõhususe parandamine

               Poliitikameetmed millega saavutatakse alljärgnev, võivad viia energiasäästuni energiatarbimise vähendamisega reisija/tonnkilomeetri kohta:

                           —

                           olemasolevate sõidukite tõhususe parandamine (nt energiatõhusamate rehvide või energiat säästvate määrdeainete kasutussevõtu soodustamisega);

                           —

                           transporditaristu ja süsteemi toimimise täiustamine (nt ummikute vähendamisega);

                           —

                           keskmise koormuse suurendamine (nt autojagamise või kaubaveologistika edendamisega) ning

                           —

                           juhtide käitumise mõjutamine (nt kiiruste alandamise või säästliku sõidustiili kampaaniatega).

                     Nendest meetmetest tingitud energiasäästu arvesse võtmiseks tuleb hinnata mõjutatud osaliste (nt sõidukite, juhtide, reisijate või kaubatonnide) arvu, eeldatavat säästu osaleja kohta ja meetmete mõju püsivust ajas.

                  Säästliku sõidustiili kampaaniaga seotud näide

               TFES=Σn_affected × FEC_average × Sawar × (1-Et) × (1-Pt)
               Siin:

                           TFES

                           =

                           aastane lõppenergiasääst (bruto);

                           n_affected

                           =

                           programmis koolitatud osalejate arv;

                           FEC_average

                           =

                           keskmine aastane energia lõpptarbimine;

                           Sawar

                           =

                           säästmisprotsent osaleja kohta;

                           Et

                           =

                           uute sõidukite tehnoloogia selline täiustumine protsentides, mis kaotab sõidustiili mõju energiatarbimisele (nt elektrisõidukite laadimine pidurdamisel) ja mis kasvab ajas, ning

                           Pt

                           =

                           koolitusel osalejale avalduva koolituse mõju vähenemine aja jooksul (protsentides) (ajas suurenev mõju vähenemist kirjeldav tegur).

                     2.   Reisimisvajaduse vähendamine või reisijate suunamine energiatõhusamatele transpordiliikidele

               Poliitikameetmed, millega vähendatakse reisimisvajadust või suunatakse reisijad energiatõhusamatele transpordiliikidele, on:

                           —

                           investeeringud transporditaristusse (nt raudteed, bussid, praamid, bussirajad, jalgrattarajad, vaid jalakäijatele mõeldud piirkondade loomine), et suurendada valikuvõimalusi:

                                       —

                                       ühistranspordisüsteemid, millesse on lõimitud mitu transpordiliiki;

                                       —

                                       ühiskasutuses jalg- ja tõukerattad, millega reisijad saavad uksest ukseni liikuda;

                                       —

                                       reisijate ja kaupade vedu;

                                       —

                                       kaugtöö soodustamine ning

                                       —

                                       kiirraudteed, mis oleksid alternatiiviks lühilendudele;

                           —

                           rahalised meetmed (nt ühistranspordi toetamine);

                           —

                           ummikutel ja/või CO2-heitel põhinev teemaks;

                           —

                           olemasolevate õigusaktide või maksumeetmete reformimine (nt maakasutuse lõimitud planeerimine, soodustades ühistransporditaristu lähedal tehtavaid arendusi) ning

                           —

                           ametiautosid käsitlevate õigusaktide muutmine või selliste autode maksustamine, et pakkuda töötajatele ühistranspordi- või jalgrattakulude hüvitamise alternatiivi.

                  Ummikumaksu abil saavutatud energiasäästu arvutamise näide

               Kui linn kehtestab ummikumaksu, saab energiasäästu arvutada nii, et võrreldakse liiklusmahule vastavat energiatarbimist enne ja pärast maksu kehtestamist. Liiklusmahu andmeid saab koguda teekasutustasu taristu abil.
               Liikmesriigid peavad arvestama ka tasaarveldava mõjuga, mida tekitab näiteks ühistranspordi kasutamise suurenemine, liikluse muutumine väljaspool ummikupiirkonda ja liiklusvoo muutumisest tulenev energiatarbimise muutmine.

                  (1)  Vt http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=EPRS_BRI(2018)614690 ja https://ec.europa.eu/transport/themes/sustainable/consultations/2016-clean-vehicles_en.

                  (2)  Vt http://europa.eu/rapid/press-release_IP-19-1071_en.htm.

                  (3)  Vt http://europa.eu/rapid/press-release_IP-19-1071_en.htm.

               VIII LIIDE
               MEETMETE MÕJUKESTUS JA KAHANEMINE AJA JOOKSUL
               Kõigepealt peaksid liikmesriigid tegema vahet nõuetel võtta arvesse:

                           —

                           meetme mõjukestust ja

                           —

                           energiasäästu kahanemiskiirust kohustusperioodi jooksul.

                     1.   Meetmete mõjukestus

               V lisa punkti 2 alapunkti i järgimiseks võivad liikmesriigid kasutada järgnevas tabelis esitatud mõjukestusi (mittetäielik loetelu) (1). Kasutada võib ka teisi väärtusi, aga kindlasti tuleb riiklikus energia- ja kliimakavas kirjeldada iga meetmeliigi puhul kasutatavaid mõjukestusi, nende arvutamisviisi ja mida nende aluseks võeti (2).

                  Energiasäästu kestus meetmeti

                           Meetme liik (sihtsektoriti)

                           Mõjukestus (aastates)

                           HOONED

                           Energiatõhus ehitamine

                           > 25

                           Hoone välispiirde (õõnesseina, täisseina, pööningu, katuse ja põranda) soojustamine

                           > 25

                           Aknad/klaaspinnad

                           > 25

                           Sooja tarbevee torude soojustamine

                           20

                           Uus/täiustatud kaugküte

                           20

                           Soojust toapoole tagasi kiirgava paneeli paigaldamine radiaatori ja seina vahele

                           18

                           Suure kasuteguriga katlad (< 30 kW)

                           20

                           Soojustagastussüsteemid

                           17

                           Soojuspump

                           10 (õhk-õhk)
                           15 (õhk-vesi)
                           25 (maasoojus)

                           Ringluspump (soojuse jaotamine)

                           10

                           Suure kasuteguriga lamp (leedlamp)

                           15

                           Liitesüsteemiga valgusti (suure kasuteguriga spetsiaalsete tarvikutega valgusti)

                           15

                           Suure kasuteguriga jahutus-külmutusseadmed

                           15

                           Suure kasuteguriga veeseadmed

                           12

                           Sooja tarbevett säästvad vooluhulga piirajatega kraanid

                           15

                           Soojustatud kuumaveemahutid

                           15

                           Suure kasuteguriga jahutusseadmed või kliimaseadmed

                           10

                           Küttevõrgu hüdrauliline tasakaalustamine (keskküttesüsteemidele)

                           10

                           Küttejuhtimine

                           5

                           Tihendite paigaldamine (uste, akende jm avade tihendamiseks, et hoone oleks õhukindlam)

                           5

                           Tarbeelektroonika

                           3

                           TEENUSED

                           Energiatõhus ehitamine

                           > 25

                           Hoone välispiirde (õõnessein, täissein, pööning, katus ja põrand) soojustamine

                           > 25

                           Aknad/klaaspinnad

                           > 25

                           Katlad (> 30 kW)

                           25

                           Soojuspumbad

                           10 (õhk-õhk)
                           15 (õhk-vesi)
                           25 (maasoojus)

                           Soojustagastussüsteemid

                           17

                           Suure kasuteguriga kliima- ja jahutusseadmed

                           17

                           Suure kasuteguriga ventilatsioonisüsteemid

                           15

                           Tänavavalgustussüsteemid

                           13

                           Uus/renoveeritud kontorivalgustus

                           12

                           Kaubanduses kasutatavad jahutus-külmutusseadmed

                           8

                           Liikumisanduritega valgustuse juhtimissüsteemid

                           10

                           Energiatõhusad kontoriseadmed

                           3

                           Energia juhtimissüsteemid (nt ISO 50001)

                           2

                           TRANSPORT

                           Suure kasuteguriga sõidukid

                           (100 000  km) (*1)

                           Väikese takistusega sõiduautorehvid

                           (50 000  km) (*1)

                           Väikese takistusega veoautorehvid

                           (100 000  km) (*1)

                           Raskeveokite aerodünaamilised külgpaneelid

                           (50 000  km) (*1)

                           Veokite rehvirõhu automaatse jälgimise seadmed

                           (50 000  km) (*1)

                           Kütuselisandid

                           2

                           Üleminek teistele transpordiliikidele

                           2

                           Meetme liik

                           Energiasäästu mõjukestus (aastates)

                           TÖÖSTUS

                           Soojus- ja elektrienergia koostootmine

                           10

                           Heitsoojuse kasutamine

                           10

                           Suure kasuteguriga kompressorsüsteemid

                           10

                           Suure kasuteguriga elektrimootorid/variaatorid

                           8

                           Suure kasuteguriga pumpamissüsteemid

                           10

                           Suure kasuteguriga ventilatsioonisüsteemid

                           10

                           Energia juhtimise süsteemid (nt ISO 50001)

                           2

                     Asjakohasel juhul peaks loetletud üksikmeetme energiatõhusus ületama ELi õiguses (nt energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis c) sätestatud kohustuslikku miinimumi.
               Energiasäästu mõjukestus on aeg, mil üksikmeede on rakendatud ja toimib. See võib olla lühem kui seadme tootja väidetav tehniline kasutusiga, sest seade ei tarvitse kasutusse jääda (eemaldatakse või iganeb), eriti alljärgneva puhul:

                           —

                           käitumuslikud üksikmeetmed;

                           —

                           kui paigaldatud seadme või üksikmeetme kvaliteedi või hooldusega on probleeme ja

                           —

                           ebakindla äritsükliga sektorid (nt kauplused, mis suletakse mõni aasta pärast avamist).

                     Energiatõhususdirektiivi artikli 7 nõuete täitmiseks kumulatiivse energiasäästu arvutamisel tuleb tähelepanu pöörata ka arvesse võetavale energiasäästuperioodile. See tähendab, et arvesse võib võtta ainult asjaomase kohustusperioodi asjaomasel ajal (üksikmeetme rakendamise algusest kuni kohustusperioodi lõpuni) saavutatud energiasäästu.
               Käitumuslike meetmete puhul võivad liikmesriigid eeldada, et mõjukestus võrdub energiasäästlikku käitumist propageeriva sekkumise kestusega. Kasutada võib ka teist väärtust, aga kindlasti tuleb riiklikus energia- ja kliimakavas kirjeldada mõjukestusi, nende arvutamisviisi ja aluseks võetut (3).
               2.   Energiasäästu kahanemine kohustusperioodi jooksul

               2.1.   Üldised kaalutlused

               Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis i nõutakse, et lisaks iga meetme mõjukestusele peavad liikmesriigid arvestama energiasäästu kahanemisega ajas. Selleks tuleb võtta arvesse järgnevat:

                           —

                           üksikmeetme mõjukestus aastates;

                           —

                           millal üksikmeede esimest korda võeti/võetakse;

                           —

                           kohustusperioodi kestus ning

                           —

                           (asjakohasel juhul) kavatsus kasutada energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 4 ja/või 8 sätestatud võimalusi.

                     Üldiselt peab säästu ajas vähenemise protsendi määramisel kinni pidama kohustusperioodi kestusest. Kui ühtegi energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 4 punktides d, e ja g ja lõikes 8 sätestatud võimalust kasutada kavas ei ole, on mõju maksimumkestus:

                           —

                           esimesel kohustusperioodil (2014–2020) 7 aastat ning

                           —

                           teisel (2021–2030) ja järgmistel kohustusperioodidel 10 aastat.

                     Kui liikmesriigid nimetatud võimalusi siiski kasutada kavatsevad, võib mõju maksimumkestus olla kuni 22 aastat (vt järgmine tabel).

                           Näide

                           Üksikmeetme esmakordse rakendamise periood

                           Säästu saavutamise periood

                           Kohustusperiood, millele sääst omistatakse

                           Tingimused

                           1

                           1.1.2014–31.12.2020

                           2014–2020

                           2014–2020

                           Konkreetseid tingimusi ei ole

                           2

                           1.1.2021–31.12.2030

                           2021–2030

                           2021–2030

                           Konkreetseid tingimusi ei ole

                           3

                           Pärast 31.12.2008 kuni 31.12.2013

                           2011–2013

                           2014–2020

                           Vt artikli 7 lõige 8.

                           4

                           Pärast 31.12.2008 kuni 31.12.2013

                           2014–2020

                           2014–2020

                           Vt artikli 7 lõike 4 punkt d ja lõikes 5 sätestatud piirangud

                           5

                           Pärast 31.12.2008 kuni 31.12.2013

                           2021–2030

                           2021–2030

                           Vt artikli 7 lõike 4 punkt d ja lõikes 5 sätestatud piirangud

                           6

                           1.1.2014–31.12.2020

                           2014–2020

                           2021–2030

                           Vt artikli 7 lõike 4 punkt g ja lõikes 5 sätestatud piirangud

                           7

                           1.1.2018–31.12.2020

                           2021–2030

                           2021–2030

                           Vt artikli 7 lõike 4 punkt e ja lõikes 5 sätestatud piirangud

                     Ainult näidete 4, 5 ja 7 puhul võib mõjukestus olla üle 10 aasta. Samuti tuleb meeles pidada, et artikli 7 lõikega 5 piiratakse valikuvõimaluste kasutamist maksimaalselt alljärgnevani:

                           —

                           25 % kohustusperioodile 2014–2020 arvestatud säästust (näide 4) või

                           —

                           30 % kohustusperioodile 2021–2030 energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõigete 2 ja 3 kohaselt arvestatud säästust (näited 5 ja 7).

                     Alati tuleb riiklikus energia- ja kliimakavas kirjeldada meetmete mõjukestusi, nende arvutamisviisi ja mida nende aluseks võeti (4).
               2.2.   Energiasäästu püsivus

               Eelnevale lisaks muutub energiasääst ajas – peamiselt kahe teguri mõjul:

                           —

                           üksikmeetme tõhususe vähenemine (seda tuleb võrrelda võimaliku vähenemisega lähtestsenaariumis) ja

                           —

                           kasutustingimuste muutumine (nt tootmismaht).

                     Säästu ajas vähenemise määra kohta on tõendeid vähe. Ent tõhususe väheneb rohkem, kui kvaliteet ja hooldus on halvad, ning vähenemisele aitab kaasa ka ebatõhus käitumine. Sellepärast võib olla vaja tagada kvaliteedi- ja hooldussätete (nt energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunkt g või hoonete energiatõhususe direktiivi artiklid 14 ja 15 kütte- ja kliimasüsteemide kontrolli kohta) järgimine. Samamoodi võimaldavad energiajuhtimissüsteemid ootamatu ülemäärase energiatarbimise ja muude probleemide avastamist ning kiiret korrigeerimist, maandades nii energiasäästu ajas vähenemise riski.
               Lihtsustatud meetod oleks kehtestada vähenemise vaikemäär (nagu tehniline diskontotegur). Kui kvaliteedi ja hoolduse sätete täitmise tagamist saab põhjendada, võib vähenemisprotsendi määrata võimalikult väikse või põhjendatud juhul isegi 0 % ja olulist energiasäästu vähenemist kohustusperioodil mitte arvestada.
               Eraldi tuleks pöörata tähelepanu alla 10aastase mõjukestusega üksikmeetmetele – eriti vähe kulutusi nõudvatele meetmetele –, sest nendest saadav energiasääst väheneb kohustusperioodil suurema tõenäosusega.
               Nagu meetme mõjukestusegi puhul, on käitumuslikud meetmed erijuhtum, sest energiasäästliku käitumisviisi järgimise määr võib aja jooksul vägagi muutlik olla. Seetõttu oleks liikmesriikidel soovitatav uurida käitumuslike meetmete tegelikku mõju (5).
               3.   Mõjukestuse ja säästu püsivuse uurimise meetodid

               Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 5 alapunkti h kohast teavitamiskohustust arvestades võiksid liikmesriigid võimaluse korral kehtestada mõõtmiskorra, et saada paremini teada, kuidas energiasääst aja jooksul muutub.
               Järgmises tabelis on mõned mõjukestuse, püsimise ja tõhususe vähenemise uurimise meetodite näited.

                           Meetod

                           Uuritavad teemad

                           Märkused

                           Paigaldise kohapealne kontrollimine

                           Mõjukestus/püsimine

                           Valimi moodustamise probleemid (suurus ja valimi vähenemine või muutumine aja jooksul): statistiliselt oluliste tulemuste saamine võib olla kulukas (kui järelevalvet ei tehta mitmeks otstarbeks)
                           Juriidilised probleemid (sissepääs paigaldise asukohta mitu aastat hiljem)

                           Kohapealne mõõtmine ja katsetamine

                           Tõhususe vähenemine

                           Valimi moodustamise probleemid (aga saab kasutada sihtkontrollideks); kulukas (kui seda ei tehta ka muul otstarbel, nagu näiteks kvaliteedijuhtimise või turujärelevalve jaoks)
                           Mitte alati tehniliselt teostatav

                           Laboriuuringud

                           Tõhususe vähenemine

                           Kulukas (aga võimalik sünergia, nt riikide vahel või turujärelevalvega)
                           Keeruline arvestada tegelike kasutustingimustega (või modelleerida vananemist)

                           Küsitlused

                           Mõju kestus/püsimine
                           Tõhususe vähenemine

                           Vähem kulukas
                           Sobivus oleneb üksikmeetmest
                           Väidete usaldusväärsus on probleem (küsimustiku koostamisel tuleb kõik hoolikalt läbi mõelda)

                           Arvete analüüs

                           Püsimine
                           Tõhususe vähenemine

                           Keeruline vajaduse korral sobivat kontrollrühma leida
                           Keeruline saada piisavalt pikki aegridu
                           Energiatarbimise muutumise analüüsimiseks on vaja koguda lisaandmeid
                           Kulukas (kui osalised ei esita andmeid muu meetme raames)

                           Võrdlusanalüüs ja teiseste allikate ülevaade

                           Mõju kestus/püsimine
                           Tõhususe vähenemine

                           Toetutakse olemasolevatele andmetele
                           Võimalik saavutada konsensust
                           Aitavad välja selgitada, mida on vaja rohkem uurida

                           Seadmepargi mudeldamine

                           Mõjukestus/püsimine

                           Müügiandmed (vajalikud väljavahetamisprotsendi väljaselgitamiseks) on sageli kulukad
                           Alternatiivseks andmeallikaks võivad olla jäätmete kogumise/käitlemise organisatsioonid (ei sobi kõigi üksikmeetmete puhul)

                  (1)  Nende väärtuste aluseks võetud allikad:

                           —

                           CWA 15693:2007, Saving lifetimes of energy efficiency improvement measures in bottom-up calculations [Energiatõhususe parandamise meetmetest tuleneva säästmise kestus alt-üles arvutustes], Euroopa Standardikomitee töörühma kokkulepe, aprill 2007;

                           —

                           Euroopa Komisjon 2010, Preliminary draft excerpt — Recommendations on measurement and verification methods in the framework of Directive 2006/32/EC on energy end-use efficiency and energy services [Väljavõte mustandist. Soovitused energia lõppkasutuse tõhusust ja energiateenuseid käsitleva direktiivi 2006/32/EÜ kohase mõõtmise ja kontrollimise meetodite kohta] (avaldamata).

                  (2)  Vt energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 5 alapunkt h.

                  (*1)  Vaja on keskmise kilometraaži andmeid.

                  (3)  Vt V lisa punkti 5 alapunkt h.

                  (4)  Vt V lisa punkti 5 alapunkt h.

                  (5)  Lisasoovitused käitumuslike meetmete kohta: vt VI liide.

               IX LIIDE
               OLULISUSE TÕENDAMISE KRITEERIUMID
               Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 5 alapunkti g ja juhtimismääruse III lisa punkti 4 alapunkti d kohaselt peavad liikmesriigid andma teada oma arvutusmeetodid:

                           —

                           sealhulgas selle, kuidas nad on teinud kindlaks täiendavuse ja olulisuse ning

                           —

                           milliseid meetodeid ja võrdlusaluseid on nad kasutanud eeldatava ja suhtelise säästu leidmiseks.

                     Ilma et see mõjutaks komisjoni tehtavat kavandatud või olemasolevate poliitikameetmete hindamist, võiksid järgmises mittetäielikus loetelus esitatud kriteeriumid aidata liikmesriikidel kehtestada olulisuse dokumenteerimise meetodid. Iga meetme puhul tuleks hinnata, kas kasutada üht või mitut kriteeriumi.
               1.   Olulisuse dokumenteerimise kriteeriumide näited (energiatõhususkohustuste süsteem)

                           —

                           Kriteeriumid, mille alusel kiidetakse kohustatud isikute (või teiste isikute, kelle panust arvesse võetakse) esitatud sääst heaks või mitte ning kuidas seda kontrollitakse

                              Näide

                           Varem kindlaksmääratud liiki arvessevõetav panus (nt finantsabi, suunatud energianõustamine, üksikmeetme loomise või elluviimise tehniline abi) ja vastavad nõuded (nt stiimuli miinimumsuurus, tagasimaksmisaja piir, energianõustamise miinimumsisu); projekti elluviimise kohta kliendiga sõlmitud leping, tasutud arved ja projekti dokumentatsioon.

                           —

                           Kriteeriumid, mille alusel kiidetakse teadaantud üksikmeetmetest tulenevad panused heaks või mitte (võttes aluseks panuste andmise tingimused) ja kuidas seda kontrollitakse

                              Näide

                           Nõue, et panuse üle otsustati koos abisaajaga enne üksikmeetme sisseseadmist (ning vastavad tõendid, nagu nt abisaaja täidetud ja allkirjastatud standardvorm).
                           Kui vahendajad sõlmivad lõplike abisaajatega lepingu, siis nõue, et kogu väärtusahelat (alates kohustatud isikutest või teistest, kelle säästu arvesse võetakse, kuni lõplike abisaajateni) hõlmavad lepingud või kokkulepped kehtiksid enne üksikmeetme sisseseadmist (ja asjaomased tõendiliigid).

                           —

                           Kriteeriumid, millega välditakse teadaantud üksikmeetmete ja nendega seotud energiasäästu topeltarvestust ning kuidas seda kontrollitakse.

                              Näide

                           Nõue, et lõplikud abisaajad annaksid oma nõusoleku anda energiasäästust teada iga üksikmeetme puhul vaid korra (ja vastavad tõendid).
                           Nõue, et iga üksikmeetme andmed sisestatakse veebiandmebaasi, kus on võimalik kattuvusi automaatselt kontrollida (nt abisaaja täidetud ja allkirjastatud standardvorm).

                     2.   Olulisuse dokumenteerimise kriteeriumide näited (alternatiivsed poliitikameetmed)

               Alternatiivse meetme olulisust tuleb dokumenteerida vähemalt selgitades eeldatavat põhjuslike seoste ahelat alates meetme käivitamisest kuni üksikmeetmete sisseseadmise või täitmiseni sihtrühma(de) poolt. Energiatõhususdirektiivi artikliga 7 seotud energiatõhususpoliitika põhjenduste ja sekkumisloogika üldkirjeldus on esitatud järgmisel joonisel.
               Põhjuslike seoste ahel ei tarvitse olla lineaarne – selles võib olla mitu põhjuslike seoste jada või põhjuse ja mõju seost.
               Sekkumisloogikat on kirjeldatud parema õigusloome vahendite dokumendis (1). Kui liikmesriik tuvastab takistusi, peaks ta selgitama, kuidas poliitikameede need reaalselt kaotab (2). Lähemad suunised meetmete väljatöötamise ja takistuste analüüsimise kohta on esitatud programmi „Arukas energeetika – Euroopa“ projekti AID-EE lõpparuandes (3).
               Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 nõuete täitmiseks võiksid liikmesriigid tutvuda järgmiste olulisusega seotud küsimustega (mittetäielik loetelu). Näiteks kui kasutatakse rahalisi stiimuleid, võiks sekkumisloogika selgitus hõlmata seda, millist eelanalüüsi on nende stiimulite väljatöötamiseks tehtud ning miks valiti just seda liiki stiimul (otsetoetus, väikse intressiga laen, finantsgarantii vm) ja sellise suurusega (toetuse protsent, laenuintress vms).

                  Mittetäielik loetelu

                           —

                           Mis on poliitikameetme põhjendus? Täpsemalt, millised takistused (energiasäästu saavutamise teelt) see peaks kaotama?

                           —

                           Milline on võimalik koostoime teiste poliitikameetmetega?

                           —

                           Millised on meetme tegevuslikud eesmärgid?

                           —

                           Milliseid kvalitatiivseid või kvantitatiivseid muutusi meetme elluviimise tulemusena oodatakse?

                           —

                           Kuidas meetmega neid muutusi saavutatakse (kuidas peaks meede kvalitatiivselt konkreetseid takistusi arvestades muutusteni viima)?

                           —

                           Milliseid ressursse on avaliku sektori rakendusasutus (ja asjakohasel juhul selle volitatud isik) meetmesse paigutanud (eelarve, personal, seadmed jm)?

                           —

                           Kes ja kuidas peaks poliitikameetme elluviimises osalema (nt partnerlusorganisatsioonid, vahendajad, sihtrühmad)?

                           —

                           Milliseid tegevusi peaks meede hõlmama (nt rahaline abistamine, energianõustamine, koolitamine)? Millised peaks olema meetme tulemused (sisseseatud üksikmeetmed, koolitatud isikud)?

                     Peale selle võiksid liikmesriigid poliitikameedet pärast selle elluviimist hinnata ning koguda andmeid mõjuga seotud eelduste kohta, mida kasutati sekkumisloogika väljatöötamisel.
               Sama sihtrühma või samade üksikmeetmetega, aga muidu erinevate poliitikameetmete mõju eristamiseks on üldiselt kaks võimalust:

                           —

                           liikmesriik otsustab teada anda ainult ühest poliitikameetmest iga (all)sektori kohta – sellisel juhul võib piisata meetme sekkumisloogika ja mõjuanalüüsi dokumenteerimisest; või

                           —

                           liikmesriik otsustab teada anda mitmest poliitikameetmest, mis võivad kattuda – sellisel juhul tuleb selgitada, kuidas välditakse topeltarvestust.

                     3.   Osaleva isiku, volitatud isiku ja avaliku sektori rakendusasutuse tegevuse olulisuse dokumenteerimise kriteeriumide näited

                  Vabatahtlikud kokkulepped

               Kuigi vabatahtlike kokkulepete sõlmimist võib põhimõtteliselt pidada olulisuse tõendamiseks piisavaks, võib kehtestada konkreetsed kriteeriumid selleks, et kokkulepped sisaldaksid osalevate isikute olulist osalust.
               Sellised kriteeriumid võivad hõlmata näiteks järgnevat:

                           —

                           loetelu arvesse võetavatest üksikmeetmetest või osalevate isikute teadaantud üksikmeetmete sobivuse kriteeriumid;

                           —

                           nõue, et osalevatel isikutel oleks serditud energiajuhtimissüsteem;

                           —

                           sobiva järelevalvekorra rakendamine ning

                           —

                           karistused või säästu arvesse võtmisest keeldumine rikkumiste tõttu vms (4).

                  Teavitamine ja energianõustamine

               Oluliseks osaluseks ei saa üldjuhul pidada seda, kui energiateenuseosutaja annab väga paljudele energia lõppkasutajatele nõu. Sellised meetmed hõlmavad tavaliselt vaid teatud liiki tagasisidet (nt veebisaidil) selle kohta, kuidas lõppkasutajad energiatarbimist vähendada saaksid.
               Kuna ühe poliitikameetmega saab üldjuhul sihiks seada palju erinevaid üksikmeetmeid, nendest tingitud energiasäästu hindamine sisaldab väga palju mõõtemääramatust ja säästu ulatus on piiratud, (5) on märkimisväärselt paljude üksikmeetmete tegeliku rakendamise ning osalevate isikute, volitatud isikute või avaliku sektori rakendusasutuste tegeliku olulise osaluse tagamiseks üldjuhul vaja kohapeal võetud meetmeid või mingit majanduslikku stiimulit. Samad kaalutlused kehtivad ka teavituskampaaniate puhul.
               Järgmise mittetäieliku kriteeriumide loeteluga võiksite tutvuda, kui töötate välja meetodit, mille alusel tõendada selliste meetmete olulisust:

                           —

                           temaatilise küsitluse vastused/tagasiside (vastanute arv);

                           —

                           sihtrühma osalus temaatilistes töötubades/seminaridel, veebis jälgijad või rakenduse kasutajad või

                           —

                           ühest spetsiaalsest kohast (nt renoveerimisalast vms) nõu saanud tarbijad, kes on registreeritud andmebaasi (koos nõustamisteemaga: nt kust saada laenu, kuidas koostada toetusetaotlust, teave serditud ehitusettevõtete kohta jne) (6).

                  (1)  Parema õigusloome vahendid, Euroopa Komisjon;
               https://ec.europa.eu/info/files/better-regulation-toolbox-46_en

                  (2)  Lisateavet sekkumisloogika kohta ning selle kohta, kuidas seda välja töötada ja analüüsida, leiate parema õigusloome vahendi nr 46 jaotisest 3.3.

                  (3)  Active implementation of the European Directive on Energy Efficiency [ELi energiatõhususdirektiivi aktiivne rakendamine];
               https://ec.europa.eu/energy/intelligent/projects/sites/iee-projects/files/projects/documents/aid-ee_guidelines_en.pdf

                  (4)  Tööstuslike tootjate (nt külmikutootjate) vaheliste vabatahtlike kokkulepete korral tuleks kehtestada sobiv kord (näiteks) kolmanda isiku korraldatava toodete energiatõhususe perioodilise kontrollimise jaoks ning sätestada ka trahvid juhtudeks, kui kontrolli käigus selgub, et tõhusus on deklareeritust halvem vms.

                  (5)  Kodumajapidamiste puhul võib kirjanduse alusel eeldada, et sellise meetme tagajärjel saavutatakse hinnanguliselt 2–3 protsendiline sääst (Gaffney, K., 2015, Calculating energy savings from measures related to information and advice on energy efficiency [Energiatõhususalase teavitamise ja nõustamisega seotud meetmetest tuleneva säästu arvutamine], ettekanne tööseminaril energiatõhususkohustuste süsteemide ja teiste artikli 7 kohaste poliitikameetmete mõju arvutamise ühismeetodite ja põhimõtete kohta; http://iet.jrc.ec.europa.eu/energyefficiency/node/9080

                  (6)  Vt ka VI liide.

               X LIIDE
               Taastuvenergia- või muude kütteseadmete hoonetele või hoonetesse paigaldamist edendavate meetmete tulemusena saavutatud säästu arvutamine
               1.   Väiksemahuliste taastuvenergiaseadmete paigaldamist edendavate meetmete tulemusena saavutatud sääst

               Nagu selgitatud jaotises 7.5, võib hoonetele või hoonetesse taastuvenergiaseadmete paigaldamist edendavaid meetmeid võtta arvesse energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõike 1 kohaselt nõutava energiasäästu saavutamisel, kui need toovad kaasa kontrollitava ja mõõdetava või hinnatava energiasäästu.
               Järgmistest näidetest on näha, kuidas võiks säästu energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunkti e kohaselt arvutada. Arvud ei kajasta reaalselt esinevaid väärtusi. Need on valitud sellised vaid arvutusloogika selgitamiseks.
               1.1.   Vana õlikatla uue õlikatla vastu vahetamine

                           Soojatarve

                           Muundamise kasutegur

                           Energia lõpptarve (1)

                           Lõplik energiasääst võrreldes vana katlaga (2)

                           Lõplik energiasääst võrreldes tõhususe miinimumnõudega (3)

                                 Varasem olukord

                           Õlikatel

                           10 000  kWh

                           0,77

                           12 987  kWh

                           Tõhususe miinimumnõuetele (4) vastav fossiilkütusel töötav katel

                           10 000  kWh

                           0,86

                           11 628  kWh

                              Energiatõhusad valikuvõimalused

                                       1)

                                       Gaasil töötav kondensatsioonikatel

                           10 000  kWh

                           0,975

                           10 526  kWh

                           2 731  kWh

                           1 371  kWh

                                       2)

                                       Päikesekollektor koos gaasikatlaga

                           10 000  kWh

                           10 474  kWh

                           2 731  kWh

                           1 371  kWh

                              Päikesekollektor

                              1 000  kWh

                              1

                              1 000  kWh

                              Gaasil töötav kondensatsioonikatel

                              9 000  kWh

                              0,95

                              9 474  kWh

                     1.2.   Vana õlikatla uue biomassikatla vastu vahetamine

                           Soojatarve

                           Muundamise kasutegur

                           Energia lõpptarve (5)

                           Lõplik energiasääst võrreldes vana katlaga (6)

                           Lõplik energiasääst võrreldes tõhususe miinimumnõudega (7)

                                 Varasem olukord

                           Õlikatel

                           10 000  kWh

                           0,77

                           12 987  kWh

                              Miinimumnõuded täidetud

                           Tõhususe miinimumnõuetele (8) vastav biomassikatel

                           10 000  kWh

                           0,75

                           13 333  kWh

                              Energiatõhusad valikuvõimalused

                                       1)

                                       Biomassikatel (parim turul saada olev tehnoloogia, hinnang tootekataloogi/sertimissüsteemi alusel)

                           10 000  kWh

                           0,92

                           10 870  kWh

                           2 117  kWh

                           2 464  kWh

                     1.3.   Elektrilise kütteseadme vahetamine soojuspumba vastu

                           Soojatarve

                           Muundamise kasutegur

                           Energia lõpptarve (9)

                           Lõplik energiasääst võrreldes vana seadmega (10)

                           Lõplik energiasääst võrreldes tõhususe miinimumnõudega (11)

                                 Varasem olukord

                           Õlikatel

                           10 000  kWh

                           0,77

                           12 987  kWh

                              Miinimumnõuded täidetud

                           Tõhususe miinimumnõuetele (12) vastav soojuspump

                           10 000  kWh

                           3,1

                           3 225  kWh

                           9 762  kWh

                           0

                              Energiatõhusad valikuvõimalused

                                       1)

                                       Soojuspump

                           10 000  kWh

                           3,5

                           2 857  kWh

                           10 130  kWh

                           368 kWh

                     1.4.   Fotoelektriline paigaldis

                           Energia lõpptarve (13)

                           Lõplik energiasääst (14)

                                 Varasem olukord

                           Võrguelekter

                           3 500  kWh

                           3 500  kWh

                              Energiatõhus seade

                           Fotoelektriline paigaldis

                           3 500  kWh

                           3 500  kWh

                           0 kWh

                     Siin näites on näha, et fotoelektrilise paigaldise toodetud elekter arvatakse hoone lõppenergiatarbe rahuldamiseks kasutatava lõppenergia hulka.
               2.   Mikrokoostootmisjaamade paigaldamist edendavate meetmete tulemusena saavutatud sääst

               Kohapealsed koostootmisjaamad võivad sobida energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 1 sätestatud energiasäästukohustuse täitmiseks, kui nad kasutavad vähem energiat kui need, mida nad asendavad. Soojuse ja elektri koostootmise kasutegur kasutatud kütuse alusel peab olema suurem kui küttepaigaldisel, mille asemele koostootmisjaam paigaldati.
               Kuigi koostootmisjaam võib anda märkimisväärse primaarenergiasäästu (oleneb elektri tootmise kütusesegust), on selle lõppenergiatarbimise vähendamise potentsiaal väiksem. Lõppenergia vaatenurgast on elekter fossiilkütuste või taastuvate energiaallikatega võrdne.
               Energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 1 sätestatud kohustuse täitmiseks saab kasutada ainult lõppenergiasäästu, mis tuleneb kohapealse süsteemi tõhususe paranemisest, nagu näha järgmises näites.

                  Näide

               Eeldame, et:

                           —

                           võrdlusaluseks on õlikatel, mille soojuslik kasutegur (η_thermal) on 0,77 (alumise kütteväärtuse järgi arvutatud kasutegur);

                           —

                           kuna koostootmisjaam toodab ka elektrit, tuleb lähtestsenaariumis varustada hoonet sama koguse elektriga;

                           —

                           koostootmisstsenaariumis on gaasil töötav koostootmisjaam, mille soojuslik kasutegur (η_thermal) on 0,70 ja elektriline (η_electricity) 0,30;

                           —

                           tarnitav soojus on 10 000 kWh_thermal.

                     Kogusäästu arvutamiseks peame kõigepealt arvutama koostootmisjaama toodetud elektri koguse. Esimesena arvutame, kui palju kasutab jaam fossiilkütust: jagame tarnitud soojuse jaama soojusliku kasuteguriga. Sellest saame arvutada toodetud elektri koguse.

                  Koostootmisstsenaarium

               10 000 kWh_thermal/η_thermal = 14 285 kWh_gas
               14 285 kWh_gas × η_electricity = 4 285 kWh_electricity
               Hoonesse tarnitakse kokku 14 285 kWh lõppenergiat (kõik maagaasist).
               Lähtestsenaariumi puhul tuleb arvutada teistmoodi. Gaasi koguse saame katla soojusliku kasuteguri ja tarnitud soojuse alusel.

                  Lähtestsenaarium

               10 000 kWh_thermal/η_thermal = 12 987 kWh_gas
               Sellele lisaks tuleb hoonesse tarnida veel 4 285 kWh võrguelektrit.
               Hoonesse tarnitakse kokku 17 273 kWh lõppenergiat (maagaasist ja elektrist).

                  Siin näites saaks koostootmisjaama paigaldamisega säästa 2 988 kWh lõppenergiat.

                  (1)  Soojatarve jagatud (eeldatava) muundamise kasuteguriga.

                  (2)  Lõpliku energiatarbe erinevus vana ja uue katla kasutamise korral. Lõpliku energiasäästu arvutamiseks tutvuge ka täiendavuspõhimõtte selgitustega.

                  (3)  Lõpliku energiatarbe erinevus tõhususe miinimumnõuetele vastava ja paigaldatud uue katla kasutamise korral. Lõpliku energiasäästu arvutamiseks tutvuge ka täiendavuspõhimõtte selgitustega.

                  (4)  Sätestatud komisjoni 2. augusti 2013. aasta määruses (EL) nr 813/2013, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/125/EÜ seoses kütteseadmete ja veesoojendite-kütteseadmete ökodisaini nõuetega (ELT L 239, 6.9.2013, lk 136).

                  (5)  Soojatarve jagatud (eeldatava) muundamise kasuteguriga.

                  (6)  Lõpliku energiatarbe erinevus vana ja uue katla kasutamise korral.

                  (7)  Lõpliku energiatarbe erinevus tõhususe miinimumnõuetele vastava ja paigaldatud uue katla kasutamise korral.

                  (8)  Sätestatud komisjoni 28. aprilli 2015. aasta määruses (EL) 2015/1189, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/125/EÜ seoses tahkekütusekatelde ökodisaini nõuetega (ELT L 193, 21.7.2015, lk 100).

                  (9)  Soojatarve jagatud (eeldatava) muundamise kasuteguriga.

                  (10)  Lõpliku energiatarbe erinevus vana ja uue katla kasutamise korral.

                  (11)  Lõpliku energiatarbe erinevus tõhususe miinimumnõuetele vastava ja paigaldatud uue katla kasutamise korral.

                  (12)  Sätestatud komisjoni määruses (EL) 2015/1189.

                  (13)  Elektritarve jagatud (eeldatava) muundamise kasuteguriga.

                  (14)  Lõpliku energiatarbe erinevus vana ja uue katla kasutamise korral.

               XI LIIDE
               TÄIENDAVUS

                  Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunkt a

                  „Näidatakse, et selline sääst on saadud lisaks säästule, mis oleks saadud igal juhul ilma kohustatud, osalevate või volitatud isikute tegevuseta või avaliku sektori rakendusasutuste tööta. Et teha kindlaks, milline sääst on täiendav sääst, hindavad liikmesriigid, kuidas energiatarbimine ja nõudlus muutuks, kui kõnealust poliitikameedet ei võetaks, võttes arvesse vähemalt järgmisi tegureid: energiatarbimise suundumused, tarbijate käitumise muutumine, tehnika areng ning muudest liidu ja liikmesriigi tasandil võetud meetmetest tulenevad muutused.“

               Et teha kindlaks, kuidas energiatarbimine ja nõudlus muutuks, kui poliitikameedet ei võetaks, tuleb hinnata toodet, mis oleks paigaldatud meetmeta, näiteks järgmiselt:

                           —

                           aluseks võetakse toodete turu keskmine energiatarbimine;

                           —

                           analüüsitakse energiatarbimise suundumusi ning

                           —

                           korraldatakse uuring, kus võrreldakse osalejate ja kontrollrühma vastuseid.

                     Selle tulemusena saab järgmisel joonisel kujutatud lähtestsenaariumi.

                  Ülevaade lähtestsenaariumist, mille alusel arvutada täiendavat energiasäästu

               V lisa punkti 2 alapunktis b on täpsustatud, et „sääst, mis tuleneb liidu siduva õiguse rakendamisest, loetakse säästuks, mis oleks saadud igal juhul“. Muu hulgas on V lisa punktis 2 alapunktis c täpsustatud, et energiasäästu arvutamise lähtestsenaariumis tuleb arvestada määrustes (EÜ) nr 443/2009 ja (EL) 510/2011 sätestatud miinimumnõuetega (uute sõiduautode ja väikeste tarbesõidukite jaoks) ning ökodisaini direktiivi rakendusmeetmetega energiamõjuga toodetele.
               Näiteks ökodisaini direktiivi kohaldamisalasse jäävate energiamõjuga toodete (nt küttesüsteemid) paigaldamisest saadava energiasäästu lähtestsenaarium peab vastama vähemalt üksikmeetme paigaldamise ajal jõus olnud direktiiviversioonis sätestatud tõhususe miinimumnõuetele. Kui asjaomaseid miinimumnõudeid ELi õigusaktides muudetakse, tuleb ka lähtestsenaariumi nende alusel muuta.
               Järgmisel joonisel ongi kujutatud sellist lähtestsenaariumi, kus toote energiatarbimine vastab ökodisaini direktiivis sätestatud tõhususe miinimumnõuetele.

                  Ökodisaini direktiivi alusel koostatud lähtestsenaarium

               Tegelikkuses võivad nõuded olla kehtestatud kas toote aastase energiatarbimise kohta või muude tõhususnäitajate (nt katla kasutegur) kohta. Lähtestsenaariumi saab koostada sellele vastavalt. Näiteks võttes aluseks katla kasuteguri nõuded, saab koos muude andmetega arvutada küttetarbe, mille katel peab katma.
               Lisaandmed võivad olla:

                           —

                           konkreetse hoone kohta, kuhu uus katel paigaldatakse (nt energiatõhusussertifikaatidelt või energiaaudititest saadud andmed), või

                           —

                           selliste hoonete keskmised, millele poliitikameede on suunatud (nt kui kasutatakse eeldatavat säästu).

                     Samuti peaksid liikmesriigid võtma arvesse komisjoni veebisaidil (1) eri tootekategooriate kohta esitatud teavet.
               V lisa punkti 2 alapunktis a mainitakse lisategureid, mida tuleb lähtestsenaariumis arvesse võtta:

                           —

                           aja jooksul tarbijate käitumises toimuvad muutused;

                           —

                           tehnoloogiline areng ja

                           —

                           muude varem rakendatud poliitikameetmete mõju, mis endiselt energiakasutusele avaldub (sh kattuvused energiatõhususdirektiivi artikli 7 kohaselt teada antud poliitikameetmetega).

                     Topeltarvestuse vältimiseks on energiatõhususdirektiivi artikli 7 lõikes 12 sätestatud: „Liikmesriigid tõendavad, et kui tegemist on poliitikameetmete või üksikmeetmete kattuva mõjuga, ei arvestata energiasäästu kahekordselt.“
               Üldisemalt tuleks lähtestsenaariumis võimaluse korral arvestada riikliku energiatõhususstrateegia või sarnase poliitikaraamistikuga kooskõlas olevate eeldustega (renoveerimise osakaal poliitikameetmeta, sõidukipargi keskmise vanuse muutumine, olemasolevate katelde kasutusiga jne). Samamoodi peaksid liikmesriigid mitmest poliitikameetmest teada andes jälgima, et lähtestsenaariumides kasutatavad eeldused ei oleks omavahel põhimõttelises vastuolus.
               Energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunktis f selgitatakse tõhusamate toodete ja sõidukite kasutuselevõttu kiirendavate poliitikameetmetega seotut. Kui sellise meetme tagajärjel on võimalik tõendada toote või sõiduki varast väljavahetamist, võib lähtestsenaariumina kasutada väljavahetatud toote või sõiduki energiatarbimist (vt järgmine joonis).

                  Lähtestsenaarium varase väljavahetamise korral

               Seda saab kasutada üksnes varase väljavahetamise perioodi puhul ehk alates uue seadme paigaldamisest kuni väljavahetatud seadme eeldatava keskmise kasutusea lõpuni.
               Uue seadme ülejäänud kasutusea puhul tuleb kasutada täiendava energiasäästu arvutamise lähtestsenaariumit. Nii tekib järgmisel joonisel kujutatud astmeline lähtestsenaarium.

                  Astmeline lähtestsenaarium varase väljavahetamise korral

               Siinses näites vahetati olemasolev seade välja kolm aastat enne eeldatava kasutusea lõppu. Need kolm aastat on varase väljavahetamise periood. Uue seadme eeldatav kasutusiga on 8 aastat. Sellepärast koostatakse ülejäänud 5 aasta jaoks eespool selgitatud täiendava energiasäästu arvutamise lähtestsenaarium.
               Astmelise lähtestsenaariumi alternatiivina võib arvutada kaalutud energiasäästu üksikmeetme kogu mõjukestuse kohta. See ei tohi aga viia astmelise lähtestsenaariumi kohasest energiasäästust suurema säästu arvestamiseni. Samuti tuleb kaalutud energiasäästu arvutamist selgitada.
               Kui olemasolevate hoonete puhul kasutatakse täiendavuse nõudest erandi tegemist (energiatõhususdirektiivi V lisa punkti 2 alapunt b), võib lähtestsenaariumiks võtta hoone renoveerimisele eelnenud olukorra. Liikmesriigid võivad kasutada:

                           —

                           andmeid konkreetse hoone kohta (nt energiaarved, energiatõhususe sertifikaat või energiaauditi tulemused) või

                           —

                           selliste hoonete keskmisi, millele poliitikameede on suunatud (kui kasutatakse eeldatavat säästu).

                     Seejärel saab hinnata täiendavust, võttes arvesse renoveerimist, mis oleks toimunud niikuinii. Näiteks võib esmapilgul riiklike aknavahetamise stiimulite mõjuna näiv sisaldada olenevalt riigist märkimisväärsel arvul niikuinii toimuvaid vahetusi (osalejad, kel oli niikuinii kavas aknad välja vahetada, aga mitte energiatõhususe, vaid mürakaitse või esteetilistel põhjustel, teevad seda nüüd toetuse abil).
               Mõnel juhul on lähtestsenaariumi väljaselgitamine keerulisem. Need olukorrad on koos lahendamissoovitustega loetletud järgmises tabelis.

                           Olukord

                           Probleemid

                           Suunised

                           Poliitikameetmed, mida on rakendatud juba palju aastaid

                           Keeruline on teha kindlaks, milline oleks olukord meetmeta.
                           Jooksvad muutused (nt turu keskmises) võivad olla osaliselt tingitud meetme varasemate aastate turgu muutvast mõjust.

                           Koostage lähtestsenaarium ELi õigusaktide miinimumnõuete alusel.
                           Teine võimalus on kasutada samu eeldusi nagu ametlikus riigi tavastsenaariumis, mille alusel koostati riiklik energiatõhususe strateegia või muu poliitikaraamistik.

                           Kohaliku transpordi poliitikameetmed, millega edendatakse üleminekut muudele transpordiliikidele, liikuvuskorraldust jms (võib kehtida ka muude poliitikameetmete puhul, mis võivad vähendada energiatarbimist ühes kohas, aga suurendada teises)

                           Üksikmuutusi on keeruline jälgida.
                           Kõrvalmõjusid on keeruline arvesse võtta (nt uus ühistransport ühel marsruudil võib tekitada teisel marsruudil ummiku).

                           Kasutage poliitikata ja poliitikaga stsenaariumide võrdlemiseks kohaliku transpordi mudeldamist (kalibreerides mudeleid transpordiuuringute alusel).

                           Keeruliste tööstuslike protsesside jaoks, millel ei ole selgelt määratletud turgu

                           ning konkreetse tööstusliku sisseseade jaoks loodud keeruliste süsteemsete protsesside jaoks, millel ei ole reaalset turgu, on keeruline määrata turu keskmist.

                           Lähtestsenaariumi võib koostada võrreldavasse sisseseadesse tehtud investeeringu alusel. Aluseks tuleks võtta väikseima investeerimiskuluga, aga tõhusa valikuga võrreldava väljundiga tehnoloogiline süsteem.

                     Üldisemalt võiks neto- või lisasäästu hindamiseks kaaluda mõnd järgmistest meetoditest: (2)

                           —

                           juhuslikustatud võrdlusuuringud ja juhuslikustatud meetodite variandid (3);

                           —

                           poolkatselised meetodid, sh sobitamine (4);

                           —

                           küsitlustel põhinevad meetodid;

                           —

                           turu müügiandmete analüüs;

                           —

                           struktureeritud eksperdihinnangud;

                           —

                           eeldatavad või sätestatud neto/bruto-suhted;

                           —

                           varasemate muutuste uurimine (ehk juhtumiuuring);

                           —

                           tavapraktika lähtestsenaariumi kasutamine;

                           —

                           ülalt-alla hindamised (ehk makromajanduslikud mudelid).

                  (1)  https://ec.europa.eu/info/energy-climate-change-environment/standards-tools-and-labels/products-labelling-rules-and-requirements/energy-label-and-ecodesign/energy-efficient-products_en

                  (2)  Lisateave: vt nt: Voswinkel, F., Broc, J.S., Breitschopf, B. ja Schlomann, B. (2018), Evaluating net energy savings – a topical case study of the EPATEE project [Energia netosäästu hindamine. EPATEE projekti teemapõhine juhtumiuuring], rahastatud Horisont 2020st;
               https://epatee.eu/sites/default/files/files/epatee_topical_case_study_evaluating_net_energy_savings.pdf

                  (3)  Vt ka VI liide.

                  (4)  Vt ka VI liide.

               XII LIIDE
               JÄRELEVALVE JA KONTROLLIMINE
               1.   Üksikmeetmete ja energiasäästu kontrollimine

               Järelevalvesüsteemi sisseseadmisel võib olla kasulik eristada ühelt poolt üksikmeetmete ja teiselt poolt energiasäästu kontrollimist. See ei tähenda, et neid peavad tegema eri isikud. Nende kahe eristamine võimaldab tegeleda kummagi kontrollimisele iseloomulike probleemidega.
               Üksikmeetmete puhul kontrollitakse, kas need on sisse seatud kooskõlas poliitikameetmes sätestatud kvaliteedi, tõhususe või muude nõuetega.
               Teada antud energiasäästu puhul kontrollitakse, kas see on kooskõlas poliitikameetmes sätestatud arvutamiseeskirjade või metoodikaga.
               Riigis valitsevast olukorrast ja poliitikameetmest olenevalt võib järelevalves ja kontrollimises osaleda mitu isikut, kellel on erinevad seisukohad. Järgmises tabelis on esitatud eri isikute rollid (olenevalt meetmest).

                           Avaliku sektori rakendusasutus

                           Osalevad või volitatud isikud/töövõtjad / kohustatud isikud

                           Üksikmeetmed või projektid, mida on vaja heaks kiita või tagasi lükata

                           Eesmärk: tagada üksikmeetmete ja projektide kvaliteet (vastavus varem paika pandud nõuetele)
                           + koguda poliitika juhtimiseks ja hindamiseks olulisi andmeid

                           Eesmärk: tagada üksikmeetmete/projektide kvalifitseerumine (nt et saada rahalist stiimulit või et energiasääst arvesse läheks)
                           + tagada klientide rahulolu (töövõtjate või kohustatud isikute puhul) või energiasääst (lõppkasutajate puhul)

                           Ülesanded:

                                       1)

                                       nõuete ja aruandluse/dokumenteerimise eeskirjade kehtestamine;

                                       2)

                                       esitatud üksikmeetmete või projektide heakskiitmine/tagasilükkamine;

                                       3)

                                       järelkontrolli tegemine (dokumentide alusel ja kohapeal) või tellimine ning karistuste või karistusmeetmete määramine

                           Ülesanded:

                                       1)

                                       avaliku sektori asutusele vajaliku teabe esitamine;

                                       2)

                                       järelkontrolliks vajaliku dokumentatsiooni säilitamine;

                                       3)

                                       kvaliteediprotsesside rakendamine

                           Arvesse võetav ja mittevõetav energiasääst

                           Eesmärk: tagada energiasäästu hindamise ja aruandluse kvaliteet (vastavus varem kehtestatud arvutamiseeskirjadele ja/või hindamisnõuetele), et energiasääst kajastaks poliitikameetme mõju vastavalt meetme eesmärkidele ja energiatõhususdirektiivi nõuetele
                           + koguda poliitika juhtimiseks ja hindamiseks olulisi andmeid

                           Eesmärk: tagada energiasäästu kvalifitseerumine (et energiasääst arvesse läheks)
                           + tagada klientide rahulolu (töövõtjate või kohustatud isikute puhul) või energiasääst (lõppkasutajate puhul)

                           Ülesanded:

                                       1)

                                       arvutamiseeskirjade ja/või hindamisnõuete kehtestamine;

                                       2)

                                       teadaantud energiasäästu heakskiitmine/tagasilükkamine (või olenevalt poliitikameetmest ja selle eeskirjadest, energiasäästu arvutamine);

                                       3)

                                       järelkontrolli tegemine (dokumentatsioon ja kohapeal) ning trahvide vms kohaldamine

                           Ülesanded:

                                       1)

                                       avaliku sektori asutusele vajaliku teabe esitamine;

                                       2)

                                       järelkontrolliks vajaliku dokumentatsiooni säilitamine;

                                       3)

                                       energiasäästu arvutamine;

                                       4)

                                       kvaliteediprotsesside rakendamine

                     2.   Statistiliselt oluline osa ja esindav valim

               Energiatõhususdirektiivi artikli 7a lõikes 5 (energiatõhususkohustuste süsteemide jaoks) ja artikli 7b lõikes 2 (alternatiivsete meetmete jaoks) on nõue, et „[l]iikmesriigid loovad mõõtmis-, kontrolli- ja tõendamissüsteemid, millega kontrollitakse dokumenteeritult vähemalt statistiliselt olulist osa ja esindavat valimit kohustatud isikute poolt kasutusele võetud energiatõhususe parandamise meetmetest.“
               Selle nõude eesmärk on tagada, et energiasääst, nagu see on teatatud, on ka tegelikult saavutatud. Seetõttu tuleb kindlasti valida statistiliselt esindav valim, milles kajastuvad piisavalt täpselt kogu populatsiooni (st energiatõhususmeetmete) karakteristikud.
               See, mis on statistiliselt esindav, oleneb suuresti vaadeldavate meetmete arvust ja muudest rakendatavate konkreetsete meetmete raamtingimustest. Sellepärast ei saa esitada üldkehtivat määratlust ehk protsenti või juhtumite arvu. Järgmisel joonisel kujutatud eeldused on vaid soovituslikud ega asenda meetme statistiliste omaduste juhtumipõhist analüüsi.
               Mõeldes, milline võiks olla statistiliselt oluline osa ja esindav valim, võib abiks olla järgmine mittetäielik loetelu:

                           —

                           vähese arvu (n < 20) juhtumite korral täielik uuring;

                           —

                           keskmise arvu juhtumite korral võetakse valimisse 10 % populatsioonist, aga mitte vähem kui 20 juhtumit;

                           —

                           suure arvu juhtumite korral võib olla piisav umbes 100ne valim, kui vea tõenäosus on 1 % ja kui eeldada valeandmete esitamist 5 %-l juhtudest (st 5 % üksikmeetmete kohta esitatud teave eeldatakse olevat vale). Kui eeldada suuremat valeandmete esitamise protsenti, piisab väiksemast valimist (vt tabel).

                                       Vea tõenäosus

                                       Valeandmete osakaal

                                       10 %

                                       5 %

                                       1 %

                                       5 %

                                       31

                                       51

                                       103

                                       10 %

                                       15

                                       24

                                       49

                                       20 %

                                       7

                                       11

                                       22

                                       50 %

                                       2

                                       3

                                       5

                              Märkus. Vea tõenäosusvahemik 1–10 % on näitlik. Olenevalt poliitikameetmest, üksikmeetmetest ning sellest, kas tehakse kvaliteediprotsesse ja määratakse karistusi, võib vea tõenäosus olla ka suurem.

                     Esindava valimi väljaselgitamisel tuleks kaaluda muid aspekte. Näiteks kui üht ja sama üksikmeedet (määratlus artikli 2 punktis 19) saab rakendada eri liiki hoonetes, võib olla asjakohasem kasutada kihtvalimit. Nii oleks tagatud, et igast liigist hoonete arv oleks valimis liigi arvu esindav (hinnatava meetmega seoses teada antud üksikmeetmete populatsioonis proportsionaalne). Kui on põhjust eeldada, et üksikmeede viib eri liiki hoonetes erineva energiasäästuni, oleks asjakohane võtta igast liigist eraldi valim.
               Valimi suurus on seotud kontrollimise, mitte mõõtmisega. Ühe poliitikameetme alusel võib rakendada erinevaid üksikmeetmeid (määratlus artikli 2 punktis 19), aga usaldusväärseks mõõtmiseks on vaja ühtlust. Proovivõtu esimene samm peaks niisiis olema selliste tegurite või kriteeriumide väljaselgitamine, mille alusel moodustuvad ühtlased (üksikmeetmete või osalejate) rühmad, millele on võimalik esindava valimi (rühmiti) mõõtmistest saadud tulemusi ekstrapoleerida.
               Olenevalt poliitikameetmest võib selles etapis olla vaja ka muid kriteeriume. Näiteks energiatõhususkohustuste süsteemi puhul võivad kohustatud isikud või kolmandad isikud, kes võivad üksikmeetmeid lõppkasutajate seas propageerida, kasutada väga erinevat strateegiat ning koguda andmeid ja arvutada säästu erinevalt. Sellepärast tuleks võtta valim iga isiku kohta eraldi.
               3.   Näiteid järelevalvesüsteemi loomiseks

               Järgmised näited sisaldavad põhiteavet selle kohta, kuidas tagada, et:

                           —

                           järelevalve toimuks kohustatud, osalevatest ja volitatud isikutest sõltumatult ning

                           —

                           kontrollitaks vähemalt energiatõhususe parandamise meetmete statistiliselt olulist osa ja esindavat valimit.

                     3.1.   Energiatõhususkohustuste süsteem (eeldatav energiasääst)

               Energiatõhususkohustuste süsteemis rakendatud üksikmeetmete kontrollimise aspektid on järgmised:

                           —

                           kohustatud isikutelt võiks nõuda, et nad tellivad üksikmeetmevalmite kontrolli sõltumatutelt kolmandatelt isikutelt. Selline kontroll võiks toimuda kohapealsete kontrollide käigus, kui kontrollitakse, kas üksikmeetmed vastavad energiatõhususkohustuste süsteemi nõuetele ning, et üksikmeetmed ja nende sisseseadmise tingimused (sh vajaduse korral rakendamiseelse ja järgse olukorra võrdlemine) on kooskõlas andmetega, mille kohustatud isikud energiasäästu arvutamiseks esitasid;

                           —

                           sõltumatutelt kolmandatelt isikutelt võiks nõuda, et nad registreeruvad avaliku sektori asutuses ja maksavad registreerimistasu. Neilt võiks nõuda kontrollimise tulemuste esitamist nii avaliku sektori asutusele kui ka kohustatud isikule;

                           —

                           avaliku sektori asutus võiks kehtestada kontrollimiskorra (nt kontrollnimekirjad iga üksikmeetme liigi jaoks), et kõik kolmandad isikud kontrolliksid samadel alustel;

                           —

                           avaliku sektori asutus koos akrediteerimisorganitega võiks kehtestada kriteeriumid, mida kolmandad isikud peaksid täitma, et nad saaksid avaliku sektori asutuses registreeruda, ning

                           —

                           akrediteerimisorganid võiksid kolmandaid isikuid regulaarselt kontrollida (et võiks kindel olla nende sõltumatuses ja kontrollimiskorra järgimises). See võiks toimuda kolmandate isikute registreerimistasude arvelt. Seejärel esitaksid akrediteerimisorganid kontrollitulemused avaliku sektori asutusele.

                     Et tagada kontrollimise sõltumatus, peaksid kolmandad isikud olema organisatsioonid, mis ei oleks (ei osaliselt ega täielikult) kohustatud isiku ega selle varahaldusettevõtte omandis. Seda peaks kontrollima akrediteerimisorgan.
               Selline korraldus peaks tähendama avaliku sektori asutuse jaoks võimalikult väikseid kulusid ja halduskoormust; täpsemalt:

                           —

                           kontrollimise korraldamine ja rahastamine oleks kohustatud isikute ülesanne ning

                           —

                           kontrollimise korraldamine oleks akrediteerimisorgani ja selle rahastamine kolmandate isikute ülesanne.

                     Avaliku sektori asutus võiks niisiis keskenduda järgmisele:

                           —

                           kehtestada valimi moodustamise eeskirjad, kolmandate isikute jaoks ettenähtud kriteeriumid, kontrollikorra jms;

                           —

                           vaadata läbi akrediteerimisorganite aruannetes esitatud rikkumised ning

                           —

                           teha läbivaatamise alusel järgmist:

                                       —

                                       nõuda kohustatud isikutelt mittevastavuste kõrvaldamist;

                                       —

                                       tühistada (kas osaliselt või täielikult) uuritud juhtumitega seoses teada antud energiasääst ning

                                       —

                                       määrata karistusi.

                     Üksikmeetmete kontrollimise valim tuleks moodustada statistiliste (esindavuse) kriteeriumide alusel või riskipõhiselt, sest kontrollimisega tagatakse ka tarbijakaitse ja võideldakse pettuste vastu.
               Avaliku sektori asutus peaks kontrollima energiatõhususkohustuste süsteemi kohast energiasäästu kohustatud isikutest sõltumatult. Selleks peab avaliku sektori asutus tegema järgmist:

                           —

                           sisse seadma:

                                       —

                                       energiasäästu arvutamise eeskirjad;

                                       —

                                       andmenõuded ja

                                       —

                                       (võimaluse korral) andmete kogumise veebisaidi.
                                       Kohustatud isikutelt võiks nõuda, et nad kasutaks veebisaiti arvutuste kohta minimaalselt nõutavate andmete esitamiseks ja tõendite salvestamiseks (sh lisateabe kohta). Veebisaidil võiks olla süsteemne ja automaatne esitatud väärtuste usutavuse kontroll. Kui tuvastatakse võõrväärtus, kontrollib avaliku sektori asutus andmed ja arvutused üle;

                           —

                           dokumentaalselt kontrollima teadaantud üksikmeetmete statistiliselt olulist osa ja esindavat valimit, (1) milleks küsib kohustatud isikutelt asjaomast tõendusmaterjali;

                           —

                           seejärel tegema eeltoodu tulemuste alusel kohapealseid kontrolle.

                     Andmete kogumise veebisait oleks energiatõhususkohustuste süsteemi jaoks küll alustamiseks vajalik kulutus, aga hiljem lihtsustaks see andmete kogumist ja töötlemist ning tõenäoliselt ka nii kohustatud isikute kui ka avaliku sektori asutuse halduskoormust.
               Eri kontrollietappide tulemuste alusel võiks avaliku sektori asutus teha järgmist:

                           —

                           nõuda kohustatud isikutelt täpsemate selgituste või põhjenduste esitamist;

                           —

                           tühistada (kas osaliselt või täielikult) uuritud juhtumitega seoses teada antud energiasäästu ja

                           —

                           määrata karistusi.

                     3.2.   Vabatahtlik kokkulepe (suhteline sääst)

               Vabatahtlikku kokkulepet sõlmides peaksid osalevad isikud võtma endale kohustuse kehtestada usaldusväärse metoodika (nt energiaauditi) alusel tegevuskava ja energiasäästu eesmärk. Tegevuskavas peaks olema kirjas üksikmeetmed, mis tuleb mõistliku aja jooksul (oleneb iga kokkuleppe spetsiifikast) rakendada, ja see tuleks mõistliku aja tagant läbi vaadata.
               Kuna osalevad isikud saavad üksikmeetmetest, mida nad rakendama kohustuvad, otsest kasu (sest nad on ka lõppkasutajad), võiksid nad kontrollida meetme kvaliteeti ise. Ent avaliku sektori asutus peaks esitama selged suunised, kuidas levinumate ühismeetmete kvaliteeti kontrollida. Kontrollitakse rakendatud üksikmeetmeid. Täieliku nõuetele vastavuse tagamiseks peaks järelevalveorgan kontrollima üksikmeetmeid ja energiasäästu kokkuleppe allkirjastanutest (avaliku sektori asutus ja osalevad isikud) sõltumatult.
               Energiasäästu kontrollimise valim tuleks moodustada usaldusväärsel statistilisel meetodil, et oleks tagatud esindavus ja tulemusi saaks ekstrapoleerida kogu kokkuleppele.
               Vabatahtlike kokkulepete kohaselt rakendatud üksikmeetmete ja energiasäästu kontrollimise aspektid on järgmised.

                           —

                           Avaliku sektori asutus (kokkuleppe allkirjastanud ministeerium) võiks nimetada sõltumatu järelevalveorgani (nt riiklik energiaamet), kellega koos kehtestatakse:

                                       —

                                       andmenõuded (st miinimumandmed, mis tuleb esitada, ja minimaalne dokumentatsioon, mida peavad säilitama osalevad isikud) ning

                                       —

                                       energiasäästu arvutamise juhised.

                           —

                           Järelevalveorgan võiks luua andmete kogumise veebisaidi, mis sisaldaks süsteemset ja automaatset esitatud andmete usutavuse kontrolli. Kui tuvastatakse võõrväärtus, kontrollib järelevalveorgan asjaomased andmed ja arvutused üle.

                           —

                           Osalevatelt isikutelt tuleks nõuda rakendatavate üksikmeetmete kohta regulaarselt andmete esitamist veebisaidi kaudu ja sobivate tõendite (nt arved) säilitamist.

                           —

                           Järelevalveorgan peaks esitatud andmete ja arvutuste kontrollimise teel kontrollima teadaantud üksikmeetmete statistiliselt olulist osa ja esindavat valimit. See peaks nõudma osalevatelt isikutelt asjaomaste tõendite esitamist.

                           —

                           Seejärel peaks järelevalveorgan tegema eeltoodud etappide tulemuste alusel kohapealseid kontrolle.

                           —

                           Kontrollide alusel peaks järelevalveorgan nõudma osalevatelt isikutelt avastatud probleemide kõrvaldamist või teadaantud energiasäästu tühistama. Asjakohasel juhul võiks avaliku sektori asutus kohaldada trahve vms (nt kokkuleppest väljajätmine).

                           —

                           Järelevalveorgan peaks koostama kokkuleppe ja kontrollide tulemuste kohta aastaaruandeid, mis tuleks avalikustada.

                     3.3.   Toetuskava (mõõdetud sääst)

               Toetuskava võiks olla näiteks majade renoveerimiseks teatava energiatõhususklassini. Üksikmeetmeid ja energiasäästu tuleks kontrollida volitatud isikust sõltumatult (seda võiks teha teine töövõtja).
               Üksikmeetmete kvaliteedi kontrollimise valim tuleks moodustada:

                           —

                           riskipõhisel meetodil, et avastada võimalik pettus, ning

                           —

                           statistilisel meetodil, et oleks tagatud esindavus ja tulemusi saaks ekstrapoleerida kogu kavale.

                     Toetuskavade kohaselt rakendatud üksikmeetmete ja energiasäästu kontrollimise aspektid on järgmised.

                           —

                           Töid tegevatel ehitajatel peaks olema konkreetne kvalifikatsioon ja nad peaksid olema avaliku sektori asutuses registreeritud.

                           —

                           Kodumajapidamistelt tuleks toetuse taotlemisel nõuda oma energiaarvete avaldamist ja vajaduse korral hilisemat küsimustiku täitmist (kui nad satuvad valimisse) (järgides alati asjaomaseid tarbija- ja andmekaitse sätteid).

                           —

                           Pärast renoveerimist saavutatud tõhususklassi peaks kinnitama sertifitseeritud hindaja väljastatud energiatõhususe sertifikaat.

                     Kava võiks hallata volitatud isik.
               Renoveerimisprojektide elluviimise ja tõhususklassi või saavutatud energiasäästu kontrollimine võiks toimuda järgmiselt.

                           —

                           Volitatud isik võiks pidada andmebaasi, kus on heakskiidetud projektide andmed ning mille alusel saaks koostada renoveerimisprojektide statistiliselt olulise osa ja esindava valimi.

                           —

                           Avaliku sektori asutus võiks palgata järelevalvetöövõtja, kes saaks seda andmebaasi ja muid vajalikke andmeid või andmebaase (nt energiatõhususe sertifikaatide andmebaasi) kasutada. Kontrollimise esimese etapi alusel peaks töövõtja moodustama kohapealsete kontrollide tegemiseks allvalimi.

                           —

                           Saavutatud energiasäästu või tõhususklassi kontrollimise tulemust tuleks läbipaistvalt kinnitada sertifitseeritud hindaja väljastatud energiatõhususe sertifikaadi või mõne muu sobiva läbipaistva meetodiga (vt III liide, jaotis 1.1).

                     Järelevalvetöövõtja peaks olenevalt kasutatavast statistiliselt usaldusväärse valimi moodustamise meetodist koguma kokku kõik vajalikud andmed (energiatõhususe sertifikaadid, energiaarved jm) ja tegema analüüsi, et teha kindlaks:

                           —

                           hinnanguline või mõõdetud sääst või

                           —

                           energiatõhususe paranemine.

                     4.   Järelevalvesüsteemidega seotud suunised ja näited

               Liikmesriigid võiksid tutvuda ka lisaallikatega, nt:

                           —

                           projekt multEE (Horisont 2020) (2);

                           —

                           ettekanded energiatõhususkohustuste süsteemi järelevalvesüsteemide kohta (3) ning

                           —

                           EPATEE juhtumiuuring, mis hõlmab ka energiasäästu hindamiseks kasutatud järelevalvesüsteeme (4).

                  (1)  Energiasäästu kontrollimise valim tuleks moodustada statistilisel meetodil, et oleks tagatud esindavus ja tulemusi saaks ekstrapoleerida kogu süsteemile.

                  (2)  https://multee.eu/

                  (3)  http://atee.fr/sites/default/files/part_3-_monitoring_verification_and_evaluation.zip

                  (4)  https://epatee.eu/sites/default/files/files/epatee_topical_case_study_linkage_between_monitoring_and_evaluation.pdf