title: Komisjoni soovitus (EL) 2019/1665, 30. september 2019, Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 artikli 33 lõike 3 esimese lõigu punkti d kohaste kriisiennetus- ja -ohjemeetmete kohta (ühisfondid)

text:
                  3.10.2019

                  ET

                  Euroopa Liidu Teataja

                  L 253/1

         KOMISJONI SOOVITUS (EL) 2019/1665,
         30. september 2019,
         Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 artikli 33 lõike 3 esimese lõigu punkti d kohaste kriisiennetus- ja -ohjemeetmete kohta (ühisfondid)
         EUROOPA KOMISJON,
         võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
         ning arvestades järgmist:

                     (1)

                     Käesolev soovitus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 (1) (edaspidi „ÜTK määrus“) artikli 33 lõike 3 esimese lõigu punkti d ning komisjoni delegeeritud määruse (EL) 2017/891 (2) artikli 40 kohaldamist.

                     (2)

                     Kriisiennetuse ja -ohje edendamine on 1996. aastast alates olnud põllumajanduses üks liidu puu- ja köögiviljasektori poliitika kuuest eesmärgist. Seda silmas pidades on ühisfondid oluline kriisiennetusvahend tootjaorganisatsioonide jaoks nende rakenduskavade raames.

                     (3)

                     Selles kontekstis nähakse ÜTK määruse, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) 2017/2393 (3), artikli 33 lõike 3 esimese lõigu punktiga d ette võimalus saada puu- ja köögiviljasektori tootjaorganisatsioonide rakenduskavade kaudu ühisfondide täiendamiseks rahalist toetust pärast seda, kui tootjaorganisatsioonide tootjaliikmetele, kelle sissetulek on ebasoodsate turutingimuste tõttu oluliselt vähenenud, on hüvitist makstud.

                     (4)

                     Komisjoni delegeeritud määruse (EL) 2017/891 artikli 40 kohaselt peavad liikmesriigid kehtestama konkreetsed tingimused, millest lähtuvalt selle meetme raames toetust makstakse. Seejuures tuleb neil tagada põllumajandustootjate võrdne kohtlemine kogu liidus ning liidu konkurentsinormide ja rahvusvaheliste kohustuste (näiteks Maailma Kaubandusorganisatsiooni lepingute) täitmine.

                     (5)

                     Käesoleva soovitusega tahetakse anda liikmesriikidele ja ettevõtjatele selgust selles, kuidas tootjaorganisatsioonid saavad ühisfondide meedet kasutada, eesmärgiga suurendada tootjaorganisatsioonide seas selle kriisiennetusvahendi kasutuselevõttu kogu liidus.

                     (6)

                     Soovitust koostades võeti arvesse ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1305/2013 (4) artiklites 36–39a ühisfondidele kehtestatud reegleid ulatuses, milles need on kooskõlas ÜTK määruse ja komisjoni delegeeritud määrusega (EL) 2017/891,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

            ÜHISFONDIDE MEETME PÕHJENDUS

                     1.

                     Põllumajandustootjaid ohustavad majandus- (näiteks sisendikuludega seotud hindade kõikuvus), keskkonna-, sanitaar- (näiteks looma- ja taimetervis) ja kliimariskid (näiteks äärmuslikud ilmastikutingimused, kliimamuutused), mis võivad põllumajandustootjate sissetulekule avaldada tugevat mõju, pärssides nende pikaajalisi plaane ja investeeringuid. Suur ebakindlus tuleviku suhtes võib kahjustada põllumajandustootjate konkurentsivõimet. See võib omakorda kutsuda esile suuri kõikumisi sissetulekutes, mis tähendab, et isegi need põllumajandustootjad, kes tavapärastel aastatel on konkurentsivõimelised, võivad ühe ränga sündmuse tõttu olla sunnitud oma äritegevuse lõpetama.

                     2.

                     Kuigi põllumajandustootjate sissetulek oleneb paljude tegurite koosmõjust (sealhulgas üleilmsest turust ja poliitikaalasest toest), võivad tootmise häirituse riskid nende majanduslikku ebastabiilsust suurendada.

                     3.

                     Seetõttu peab tõhus riskijuhtimine olema terviklik, hõlmates nii ennetamise, reageerimise kui ka planeerimise, ent samuti võtma arvesse iga põllumajandustootja eripärast olukorda. Liidus esinevate riskide ja põllumajandusstruktuuride heterogeensuse tõttu tuleks ühisfondide kasutamisel järgida pigem detsentraliseeritumat lähenemisviisi, kuna see sobib konkreetsete piirkondade ja sektorite vajaduste rahuldamiseks kõige paremini. Selle asemel et lähtuda põhimõttest „kõigile ühe mõõdu järgi“, tuleks pigem tagada liikmesriikide paindlikkus põllumajandustootjate riskidega tegelemisel ja sobivaima lahenduse leidmisel.

                     4.

                     Eelnevat arvestades annab ÜTK määruse artikli 33 lõike 3 esimese lõigu punkti d praegune sõnastus paremad võimalused toetada ühisfonde tootjaorganisatsioonide rakenduskavade kaudu.

            TOETUSE ULATUS, TÜÜP JA TASE

                     5.

                     Kuigi määruses (EL) nr 1305/2013 ühisfondidele kehtestatud reeglid ei ole ÜTK määruse kohase ühisfondide meetme suhtes siduvad, moodustavad need kasuliku aluse, millest lähtudes saavad liikmesriigid kehtestada ühisfondide kohta reeglid ka ÜTK määruse kontekstis, ent üksnes sellises ulatuses, milles need reeglid on määrusega kooskõlas.

                     6.

                     Liikmesriigid peavad määratlema, mida ühisfondide all mõeldakse, ja täpsustama mõningaid muid ÜTK määruse artikli 33 lõike 3 esimese lõigu punktis d sätestatud tingimusi:

                                 (a)

                                 terminit „ühisfond“ on kasutatud nii määruses (EL) nr 1305/2013 kui ka ÜTK määruses. Määruse (EL) nr 1305/2013 artikli 36 lõike 3 järgi tähendab ühisfond liikmesriigi õiguse kohaselt akrediteeritud skeemi, mille kaudu sellega ühinenud põllumajandustootjad saavad end kindlustada niisuguse majandusliku kahju vastu, mis on põhjustatud ebasoodsatest ilmastikutingimustest või taime- või loomahaiguse puhangust või kahjurite levikust või keskkonnajuhtumist, või sissetuleku järsu vähenemise vastu.
                                 Erinevalt määrusest (EL) nr 1305/2013 ÜTK määrus ühisfondide akrediteerimist ette ei näe. Samas võib akrediteerimisest olla kasu ka ÜTK määrusel põhinevatel ühisfondidel, sest selle abil on muu hulgas võimalik vähendada topeltrahastamise ohtu;

                                 (b)

                                 „sissetuleku oluline vähenemine“ – liikmesriigid võiksid sissetuleku näitajana kasutada tootjaorganisatsiooni või tootjaorganisatsioonide liidu turustatud toodangu väärtust, juhul kui osa või kõikide tootjaliikmete või tootjaorganisatsioonide liidu liikmete sissetulek on oluliselt vähenenud. Sellistel juhtudel võiks turustatud toodangu väärtuse arvutada välja tootjaorganisatsiooni järgsete hindade põhjal ja esitada need väärtused iga toote kohta. See aga ei tähenda, et tootja sissetuleku vähenemist võiks ühisfondidest makstava toetuse kohta üksikasjalike reeglite kehtestamisel eirata.
                                 Eriti tuleb tähelepanu pöörata sellistele juhtudele, kus ainult osa tootjaorganisatsiooni tootjaliikmete või tootjaorganisatsioonide liidu liikmete sissetulek on oluliselt vähenenud, näiteks põhjusel, et ebasoodsad turutingimused mõjutavad üksnes mõnda toodet, mille järgi tootjaorganisatsiooni või tootjaorganisatsioonide liitu tuntakse. Sellisel juhul poleks ühisfondist tehtavad maksed neile, kelle sissetulek ebasoodsate turutingimuste tõttu oluliselt vähenenud ei ole, liidu finantsabist ÜTK määruse artikli 33 lõike 3 esimese lõigu punkti d alusel rahastatavad.
                                 Seevastu nende puhul, kelle sissetulek on ebasoodsate turutingimuste tõttu oluliselt vähenenud, ei tohiks ühisfondidest tehtavate maksete rahastamiskõlblikkust vaidlustada üksnes põhjusel, et üldine tootjaorganisatsiooni või tootjaorganisatsioonide liidu turustatud toodangu väärtus pole vähenenud või ei ole vähenenud piisavalt palju. Hinnang tuleb anda iga juhtumi kohta eraldi, võttes arvesse nii tootjaorganisatsioonide, tootjaorganisatsioonide liitude ja nende liikmete individuaalseid olusid kui ka sissetuleku olulise vähenemise põhjustanud turutingimusi.
                                 Määrus (EL) nr 1305/2013 näeb ette, et konkreetse sektori põllumajandustootjate sissetuleku järsu vähenemise korral tuleb toetust maksta ainult õigustatud juhtudel ja juhul, kui sissetuleku kahanemine ületab vähemalt 20 % üksikpõllumajandustootja keskmisest aastasissetulekust kolme eelneva aasta jooksul või vähemalt 20 % eelneva viieaastase perioodi kolme aasta keskmisest, arvates välja kõige kõrgema ja kõige madalama näitaja. ÜTK määrus selliseid lävendeid ei sisalda.
                                 Meetmete ühetaoliseks võtmiseks ja diskrimineerimise vältimiseks võiksid liikmesriigid rakendada määruses (EL) nr 1305/2013 esitatuga sarnast lähenemisviisi ning maksta ühisfondide täiendamiseks toetust, kui tootjaorganisatsiooni sissetulek (s.o turustatud toodangu väärtus toote kohta) on vähenenud rohkem kui 20 % liikmesriikide poolt ettenähtud sissetulekust – olenevalt konkreetsest olukorrast (näiteks kõigi tootjaliikmete sissetulek on vähenenud või muud olukorrad) – kolme eelneva aasta jooksul või rohkem kui 20 % eelneva viieaastase perioodi kolme aasta keskmisest, arvates välja kõige kõrgema ja kõige madalama näitaja;

                                 (c)

                                 „ebasoodsad turutingimused“ – selle terminiga tuleks tähistada turul teatava tootega seotud objektiivselt esinevat olukorda, mille tagajärjel tootjaliikmete sissetulek kahaneb. Ebasoodsatele turutingimustele võib viidata näiteks olukord, kui kahanemine ületab 20 % asjaomase toote keskmisest hinnast eelneva kolme aasta jooksul või 20 % eelneva viieaastase perioodi kolme aasta keskmisest, arvates välja kõige kõrgema ja kõige madalama näitaja. Ebasoodsad turutingimused võib kindlaks teha ka asjaomase toote tüüpilise turuhinna muutuse põhjal või arvestades turult kõrvaldamiseks antud toetussummasid (vt allpool punkti 7 alapunkt b).

                     7.

                     Selleks et selgitada välja, kas ühisfondist tehtavad maksed on liidu finantsabist ühisfondi täiendamiseks tehtud sissemaksete kaudu rahastatavad, võib lähtuda ka alljärgnevatest asjakohaste tegurite ja olukordade näidetest.

                                 a)

                                 0781855Sissetuleku oluline vähenemine sisendikulude suurenemise tõttu
                                 Sisendikulude suurenemise tagajärjel (tootjate kulud võivad suureneda näiteks väetise hinna tõusu tõttu) võib sissetulek väheneda, juhul kui sisendikulude suurenemist ei saa ebasoodsate turutingimuste tõttu hinnatõusuna klientidele üle kanda.
                                 Liikmesriigid võiksid luua standardmetoodika, mille alusel hinnata, kui suure osa moodustab konkreetses tootmissuunas sisendihind toote lõpphinnast, ja sellest lähtuvalt tõestada hinnatõusu.
                                 Tingimusel, et kõik muud nõuded on täidetud, võiks ühisfondidest teha makseid näiteks nendele tootjatele, kelle puhul on tõestatud, et mõjutatud toodet valmistava tootjaorganisatsiooni järgse hinna suhtes suurenes sisendikulu osatähtsus vähemalt 20 %.
                                 Sisendikulude suurenemisega kaasnenud sissetuleku kahanemist tõendavad dokumendid peaksid põhinema turu ja raamatupidamise andmetel, mille on kinnitanud asjaomase valdkonna pädev sõltumatu avalik-õiguslik või eraõiguslik organ või ekspert ning mille täpsust ja usaldusväärsust peab liikmesriik kontrollima, tagamaks, et ÜTK määruse kohased ühisfondid vastaksid kõigile liidu finantsabi kõlblikkuse tingimustele.

                                 (b)

                                 Toote turult kõrvaldamiseks antavad maksimaalsed toetussummad kui lähtetase, mille põhjal teha kindlaks turul esinev hinnalangus
                                 Delegeeritud määruse (EL) 2017/891 artikli 45 lõikes 1 ja selle määruse IV lisas esitatud maksimaalseid toetussummasid võiks kasutada lähtetasemena, mille alusel teha kindlaks turul esinev hinnalangus. Seejärel saab kindlaks teha ühisfondide n-ö käivitava künnise, võrreldes iga asjaomase toote tüüpilist hinda turuhinnaga. Kui tegelik turuhind on vähemalt 20 % väiksem kui maksimaalne toetus, mis on sätestatud delegeeritud määruse (EL) 2017/891 IV lisas, on künniseni jõutud. Liikmesriigid peaksid kontrollima, kas hinnalanguse mõju on kestuse poolest piisavalt märkimisväärne, et kutsuda esile sissetuleku oluline vähenemine.

            RAHASTAMISKÕLBLIKUD KULUD – ÜHISFONDIDE MEETME ABIL KAETAVATE KULUTUSTE TÜÜBID

                     8.

                     Selleks et olla liidu finantsabiks kõlblik, on soovitatav, et ühisfond vastaks järgmistele nõuetele:

                                 a)

                                 ühisfondi tehtavate sissemaksete ja fondist tehtavate väljamaksete põhimõtted on läbipaistvad;

                                 b)

                                 mis tahes võla eest vastutuse määramisel järgitakse selgeid eeskirju;

                                 c)

                                 pädevad ametiasutused on ühisfondi kooskõlas riiklike õigusaktidega akrediteerinud.

                     9.

                     Ühisfondide meetmega kaetavate kulutuste tüübid:

                                 a)

                                 ühisfondi moodustamisega seotud halduskulud, mis peaksid muu hulgas sisaldama fondi haldamise kulusid (fondi tegevusaja, s.t kuni viie aasta ulatuses), registreerimistasusid, personalikulusid ja üldkulusid, ning

                                 b)

                                 ÜTK määruse artikli 32 lõike 1 punktis a mainitud rahalised osalused, mille abil täiendatakse ühisfonde pärast seda, kui tootjaliikmetele, kelle netosissetulek (5) on ebasoodsate turutingimuste tagajärjel oluliselt kahanenud, on ühisfondist toetust makstud. Ühisfondi tuleks täiendada rakendusfondi kaudu. Ühisfondi täiendamiseks kasutatavad rahalised osalused võiksid saada rakendusfondi kindlaksmääratud osaks.

                     10.

                     Delegeeritud määruse (EL) 2017/891 artikli 40 lõike 4 kohaselt võivad „liikmesriigid kehtestada tootjaorganisatsioonile ühisfondide moodustamise halduskulude katmiseks antava toetuse ülemmäärad“.

                     11.

                     Liikmesriigid peaksid tagama, et välditaks ülemäärast toetuse maksmist, mille korral ühisfondidest saadavat rahastust kombineeritaks muude riigi või liidu finantsvahenditega või erakindlustusskeemidega. Ülemäärase rahastamise vältimiseks tuleks teha kontrolle ja võtta meetmeid, mida on nimetatud komisjoni rakendusmääruse (EL) 2017/892 (6) artiklis 34. Ühisfondide edasikindlustus ei ole Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi järgi rahastamiskõlblik.

                     12.

                     Ühisfondi moodustamise halduskulude hüvitamine tuleb jaotada kuni kolme aasta peale järk-järgult kahanevas summas. Toetuse kogusumma, sealhulgas liidu finantsabi ja tootjaorganisatsiooni osalus, ei tohi olla suurem kui 5 %, 4 % ja 2 % vastavalt ühisfondi esimesel, teisel ja kolmandal toimimisaastal tootjaorganisatsiooni poolt ühisfondi tehtud sissemaksest. Tootjaorganisatsioon võib saada toetust ühisfondide moodustamise halduskulude katmiseks ainult üks kord ja üksnes ühisfondi toimimise esimesel kolmel aastal. Kui tootjaorganisatsioon taotleb toetust alles ühisfondi toimimise teisel või kolmandal aastal, on toetuse summa ühisfondi teisel toimimisaastal 4 % ja kolmandal toimimisaastal 2 % tootjaorganisatsiooni poolt ühisfondi tehtud sissemaksest.

                     13.

                     Ühisfondide täiendamiseks tehtavad sissemaksed hõlmavad järgmist:

                                 a)

                                 ühisfondist rahalise hüvitisena nendele tootjaliikmetele makstud summad, kelle sissetulek on ebasoodsate turutingimuste tagajärjel oluliselt vähenenud. Liikmesriigid ei tohiks eristada seda, kas tootjaliikmetele hüvitisena makstud summad pärinesid käibekapitalist, põhikapitalist või muudest ühisfondi rahalistest vahenditest, sh kommertslaenudest, mille ühisfond on tootjaliikmetele hüvitise maksmiseks võtnud, juhul kui ÜTK määruse nõuded on täidetud ja muudest ühisfondi vahenditest hüvitise maksmiseks ei piisa (vt ÜTK määruse artikli 33 lõike 3 viimane lõik);

                                 b)

                                 intress, mida makstakse kommertslaenult, mille ühisfond on võtnud põllumajandustootjatele ühisfondist rahalise hüvitise maksmiseks, kui ühisfondi enda vahenditest hüvitise maksmiseks ei piisa (vt ÜTK määruse artikli 33 lõike 3 viimane lõik).

                     14.

                     Ühisfondi algset põhivara, millest makstakse hüvitist, juhul kui tingimused on täidetud, saaks rahastada maaelu arengu programmi kaudu (määruse (EL) nr 1305/2013 artikkel 39). Sellistel juhtudel peaksid liikmesriigid veenduma, et välditakse topeltrahastamist.

                     15.

                     Läbipaistvuse ja õiguskindluse tagamiseks peaksid liikmesriigid määrama kindlaks ühisfondide loomise ja haldamise eeskirjad, eelkõige hüvitiste maksmise ja tootjaorganisatsiooni või tootjaorganisatsioonide liidu toetuskõlblikkuse kohta (7), aga ka kõnealuste eeskirjade haldamise ja järgimise järelevalve kohta kooskõlas rakendusmääruse (EL) 2017/892 artiklitega 26 ja 27. Samuti võivad liikmesriigid nõuda, et ühisfondide korras nähtaks tootjaorganisatsiooni või tootjaorganisatsioonide liitude põhikirja osana ette karistused tootjaorganisatsiooni tootjaliikmete või tootjaorganisatsioonide liidu liikmete hooletuse puhuks.

            LIIDU FINANTSABI SAAJAD

                     16.

                     Liidult finantsabi saajad peaksid olema tootjaorganisatsioonid ja tootjaorganisatsioonide liidud, nagu asjaomases liikmesriigis ette nähtud (8).

                     17.

                     Tootjaorganisatsioonid või tootjaorganisatsioonide liidud võivad otsustada, kas toetada ainult üht oma liiget (või ainult seda tootjat, kes toodab mõjutatud toodet) või üht osa tootjaorganisatsioonide tootjaliikmetest või tootjaorganisatsioonide liitude liikmetest.

            TOETUSE OSAKAAL – LIIDU FINANTSABI SUURUS

                     18.

                     Liidu finantsabi katab halduskulud, nagu on öeldud punkti 9 alapunktis a, ja 50 % (9) rahastamiskõlblikest kuludest (tegelikult tehtud kulutused) kooskõlas ÜTK määruse artikli 34 lõikega 1.

                     19.

                     On soovitatav, et liikmesriigid piiraksid rahastamiskõlblikke kulusid, rakendades järgmist:

                                 a)

                                 ühisfondile kehtestatud ülemmäärad;

                                 b)

                                 asjakohased ülemmäärad üksuse (10) kohta.

            HALDUS- JA FINANTSJUHTIMINE

                     20.

                     ÜTK määruse artikli 36 lõike 2 ja delegeeritud määruse (EL) 2017/891 artikli 27 kohaselt peab liikmesriik koostama säästvate rakenduskavade riikliku strateegia, muu hulgas kehtestama sektori jaoks prioriteedid ning eri meetmete/tegevuste vahel tasakaalu tagamiseks sätestama rakendusfondi kasutamise maksimaalsed protsendimäärad, mille ulatuses võib ühele meetmele/tegevusele kulutusi teha.
                     Eriti oluline on tasakaal riskijuhtimise puhul. Riskijuhtimisvahendi kasutamiseks, tootjatele hüvitise maksmiseks ja tootjate rahalise osaluse suuruse mõistlikuna hoidmiseks (11) peaks olema saavutatud teatav kriitiline mass (näiteks tootjaorganisatsioonidel peaks olema vähemalt teatud arv liikmeid).
                     Samal ajal tuleks tagada, et ühise põllumajanduspoliitika eri skeemide vahel oleks piisav koherentsus ning et välistataks eri kriisimeetmete raames topeltrahastamine. Näiteks ei tohiks tootjaorganisatsioon või tootjaorganisatsioonide liit hüvitada oma tootjaliikmetele toodete turult kõrvaldamist, kui nende toodetega seoses on ühisfondist juba hüvitatud sissetuleku oluline vähenemine. Küll aga võib ühisfondist toetatavaid tooteid turul müüa või töödelda.

                     21.

                     Liikmesriigid peaksid piirama kommertslaenude kestust asjaomase rakenduskava kestusega.

                     22.

                     Liikmesriik võib kehtestada reeglid maksete kohta, mille tootjaorganisatsiooni tootjaliige või tootjaorganisatsioonide liidu liige või tootjaorganisatsioon või tootjaorganisatsioonide liit ise peaks fondi tegema, ning määrata kindlaks maksete intervallid. Summat, mille tootjaorganisatsiooni tootjaliige või tootjaorganisatsioonide liidu liige või tootjaorganisatsioon või tootjaorganisatsioonide liit ise peab maksma, võib muuta näiteks riski eelhindamise, keskmise sissetuleku või tootjaorganisatsiooni või tootjaorganisatsioonide liidu suuruse põhjal. Kui sellised nõuded on kehtestatud, tuleks need lisada tootjaorganisatsiooni või tootjaorganisatsioonide liidu põhikirja. Liikmesriigi kohustus on tagada meetme asjakohane suunamine ja kohandamine strateegilisele lähenemisviisile vastavaks, lähtudes SWOT-analüüsist / riiklikus strateegias kindlaksmääratud vajadustest.

                     23.

                     Ühisfond, mis on ÜTK määruse artikli 33 lõike 3 esimese lõigu punkti d järgi toetuskõlblik, võib täita ka muid funktsioone, näiteks anda tootjaliikmetele krediiti. Kuna tootjad teevad makseid ühiste vahendite hulka, mis on mõeldud kasutamiseks kriisi korral, võiks tootjaliikmetele anda stiimuli täiendava panuse tegemiseks, et moodustada veel üks ühine varakogum, mida saaks kasutada neile krediidi andmiseks. Kui ühisfondi kasutatakse ka muudel eesmärkidel kui tootjaliikmetele hüvitise maksmiseks kooskõlas ÜTK määruse artikli 33 lõike 3 esimese lõigu punktiga d, tuleks muudeks eesmärkideks ettenähtud vahendid selgelt eristada (näiteks hoida teisel kontol) nendest ühisfondi vahenditest, mis on mõeldud kriisi korral kasutamiseks (sarnaselt delegeeritud määruse (EL) 2017/891 artiklis 16 mittetootjatest liikmete kohta esitatud põhimõtetega). Need summad, mis on ette nähtud ebasoodsate turutingimuste põhjustatud sissetuleku olulise vähenemise hüvitamiseks, tuleks muudest vahenditest eraldada ja üksnes nende põhjal tuleks arvutada välja avaliku sektori abi ulatus.

                     24.

                     Ka eraettevõtjatel, kes ei ole tootjaliikmed (näiteks tootjaorganisatsioonide mittetootjatest liikmed), võiks olla lubatud teha ühisfondi põhivarasse makseid. Olles küll panustajad, ei ole tootjaorganisatsiooni mittetootjatest liikmetel õigust saada ühisfondist hüvitist ega tagasimakset. Ühisfondist tohib hüvitist maksta ainult tootjaliikmetele kui liidu puu- ja köögiviljasektori abikavast lõplikele abisaajatele, kelle puhul põhikapitali sisenditega seoses ei näi piirangud olevat vajalikud (12).

                     25.

                     Liikmesriigid võivad ette näha võimaluse, et tootjaorganisatsioonide tootjaliikmed või tootjaorganisatsioonide liitude liikmed saavad tagasi nõuda osa ühisfondi tehtud maksetest pärast teatud hulga aastate möödumist, kui tootjaliikmetele ei ole ÜTK määruse artikli 33 lõike 3 esimese lõigu punkti d alusel ühisfondist hüvitist makstud ning kogutud vahendeid ei ole kasutatud. Selle kohta sobivate ja läbipaistvate reeglite kehtestamine on liikmesriikide ja tootjaorganisatsioonide ülesanne.

            KONTROLL JA SEIRE

                     26.

                     Liikmesriigid peaksid tagama, et ühisfondide meedet kontrollitaks samamoodi nagu muid rakenduskavadega hõlmatud meetmeid ja tegevusi.

                     27.

                     Tootjaorganisatsioonid peaksid pöörama erilist tähelepanu dokumentidele, mida tuleb ühisfondide meetme rakendamisega seoses säilitada, ning eelkõige järgmisele:
                                    a)

                                    meetme kaasamine rakenduskavasse või selle muutmine;

                                    b)

                                    hinnang, mille tulemusena maksti ühisfondist hüvitist (näiteks kuidas ja milliste toodete kohta arvutati välja sissetuleku oluline vähenemine, kuidas tagatakse, et tootjaorganisatsiooni järgne hind on kooskõlas turuhinnaga jne);

                                    c)

                                    liikmed, toodang, selle lõplik kasutusotstarve ja meetmega hõlmatud ajavahemik;

                                    d)

                                    tootjaorganisatsiooni poolt ühisfondi täiendamiseks tehtud sissemakse ja selle liikmete regulaarsed sissemaksed.

                     28.

                     Liikmesriik peaks kõnealuseid dokumente kontrollima rakenduskava muudatuse heakskiitmise ja maksenõude esitamise ajal.

                     29.

                     Peale nende kontrollide peaks liikmesriik pöörama erilist tähelepanu ka ülemäärase hüvitamise ja topeltrahastamise ohule.

            TOOTJARÜHMADE, TOOTJAORGANISATSIOONIDE JA TOOTJAORGANISATSIOONIDE LIITUDE AASTAARUANNE

                     30.

                     Ühisfondidega seotud teave tuleks esitada rakendusmääruse (EL) 2017/892 II lisa tabelites 3.2 ja 4.1.

            Brüssel, 30. september 2019

                  Komisjoni nimel

                  komisjoni liige

               Phil HOGAN

            (1)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 671).

            (2)  Komisjoni 13. märtsi 2017. aasta delegeeritud määrus (EL) 2017/891, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1308/2013 puu- ja köögivilja ning töödeldud puu- ja köögivilja sektorite osas ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1306/2013 neis sektorites kohaldatavate karistuste osas ja muudetakse komisjoni rakendusmäärust (EL) nr 543/2011 (ELT L 138, 25.5.2017, lk 4).

            (3)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2017. aasta määrus (EL) 2017/2393, millega muudetakse määruseid (EL) nr 1305/2013 Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta, (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta, (EL) nr 1307/2013, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad, (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus, ning (EL) nr 652/2014, millega nähakse ette sätted toiduahela, loomade tervise ja heaolu ning taimetervise ja taimse paljundusmaterjaliga seotud kulude haldamise kohta (ELT L 350, 29.12.2017, lk 15).

            (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1305/2013 Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1698/2005 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 487).

            (5)  Näiteks kui sisendikulud suurenevad, võib ka sissetulek suureneda, ent netosissetulek kahaneda.

            (6)  Komisjoni 13. märtsi 2017. aasta rakendusmäärus (EL) 2017/892, millega kehtestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 rakenduseeskirjad seoses puu- ja köögiviljasektori ning töödeldud puu- ja köögivilja sektoriga (ELT L 138, 25.5.2017, lk 57).

            (7)  Näiteks tootjaorganisatsiooni või tootjaorganisatsioonide liidu minimaalne suurus, mis tagab rahastamiskõlblikkuse.

            (8)  Näiteks võivad riiklikus strateegias olla kehtestatud lisatingimused.

            (9)  Liidu poolt rakendusfondidele antav finantsabi.

            (10)  Tootjaorganisatsioon, selle liikmed, tooted jms.

            (11)  Tehes kontrolle ja võttes meetmeid, millele on viidatud rakendusmääruse (EL) 2017/892 artiklites 26 ja 27.

            (12)  Vt delegeeritud määruse (EL) 2017/891 artikkel 16.