title: 2014/70/EL: Komisjoni soovitus, 22. jaanuar 2014 , milles esitatakse miinimumpõhimõtted süsivesinike (näiteks kildagaas) uurimiseks ja tootmiseks suuremahulise hüdrofrakkimise teel

text:
               8.2.2014

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 39/72

         KOMISJONI SOOVITUS,
   22. jaanuar 2014,
   milles esitatakse miinimumpõhimõtted süsivesinike (näiteks kildagaas) uurimiseks ja tootmiseks suuremahulise hüdrofrakkimise teel
   (2014/70/EL)
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 292,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Liikmesriikidel on õigus määrata kindlaks tingimused oma energiavarude kasutamiseks, tingimusel et peetakse kinni vajadusest säilitada, kaitsta ja parandada keskkonna kvaliteeti.

               (2)

               Praeguse tehnoloogilise arengu juures nõuab süsivesinike, nagu kildagaas, uurimine ja tootmine suuremahulise hüdrofrakkimise ja suundpuurimise (eelkõige horisontaalse suundpuurimise) kombineeritud kasutamist sellise mahu ja intensiivsusega, mille jaoks on liidus väga vähe kogemusi. Hüdrofrakkimise tehnoloogia tekitab konkreetseid probleeme, eelkõige seoses tervise ja keskkonnaga.

               (3)

               Euroopa Parlament märkis oma 2012. aasta 21. novembri resolutsioonis, et kildagaasi ja kildanafta tootmine võib väga kasulikuks osutuda, ning kutsus komisjoni üles koostama kogu liitu hõlmava riskijuhtimise raamistiku ebatraditsiooniliste fossiilkütuste uurimiseks ja ammutamiseks, pidades silmas, et oleks tagatud inimeste tervise ja keskkonna kaitset käsitlevate ühtlustatud sätete kohaldamine kõigis liikmesriikides.

               (4)

               Oma 22. mai 2013. aasta järeldustes rõhutas Euroopa Ülemkogu vajadust mitmekesistada Euroopa energiavarustust ning arendada edasi kohalikke energiaallikaid, et tagada varustuskindlust, vähendada liidu sõltuvust välistest energiatarnetest ja soodustada majanduskasvu. Nõukogu tunnustas komisjoni kavatsust hinnata kohalike energiaallikate süstemaatilisemat kasutusevõttu, pidades silmas nende ohutut, säästlikku ja kulutõhusat kasutamist ning austades samas liikmesriikide valikut energiaallikate jaotusel.

               (5)

               Oma 22. jaanuari 2014. aasta teatises nõukogule ja Euroopa Parlamendile süsivesinike (näiteks kildagaas) uurimise ja tootmise kohta suuremahulise hüdrofrakkimise teel (1) tõi komisjon seoses ebatraditsiooniliste süsivesinike ekstraheerimisega liidus esile võimalikke uusi võimalusi ja probleeme ning samuti ka põhilisi punkte, mida peetakse vajalikuks selle tehnoloogia ohutuse tagamisel. Teatises järeldati, et vaja on soovitust, milles kehtestatakse miinimumpõhimõtted, millega toetatakse liikmesriike maagaasi uurimisel ja selle tootmisel kildakihist, ning tagatakse kliima ja keskkonnatingimuste säilimine, ressursside tõhus kasutamine ning avalikkuse teavitamine.

               (6)

               Rahvusvahelisel tasandil töötas Rahvusvaheline Energiaagentuur välja soovitused ebatraditsioonilise gaasi ohutuks arendamiseks. Nendes nn kuldsetes eeskirjades kutsutakse üles kehtestama tugev ja asjakohane reguleerimiskord, valima hoolikalt tegevuskohta, planeerima piisavalt, iseloomustama maa-aluseid riske, kehtestama rangeid eeskirju puurkaevude projekteerimisel, tegevuse ja sellega seonduva mõju jälgimise läbipaistvusele, põhjalikule vee- ja jäätmekäitlusele ning vähendama õhusaastet ja kasvuhoonegaaside heiteid.

               (7)

               Süsivesinike uurimise ja tootmise suhtes, mille puhul kasutatakse suuremahulist hüdrofrakkimist, kohaldatakse nii liidu üldisi kui ka keskkonnaalaseid õigusakte. Eelkõige on nõukogu direktiivis 89/391/EMÜ, (2) milles on sätestatud töötajate tervishoiu ja ohutuse sätted, kehtestatud töötajate töötervishoidu ja tööohutust soodustavad meetmed; nõukogu direktiivis 92/91/EMÜ, (3) milles kehtestatakse sätted puurides maavarade kaevandamise kohta, kehtestatakse puurides maavarasid kaevandavate tööstuste töötajate ohutuse ja tervisekaitse miinimumnõuded; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 94/22/EÜ (4) süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmise lubade andmis- ning kasutamistingimuste kohta on nõutud lubade andmine mittediskrimineerival viisil; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2000/60/EÜ, (5) milles kehtestatakse veepoliitika raamistik, nõutakse, et käitlejal oleks veevõtmise luba ning keelatakse saasteainete otsene juhtimine põhjavette; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2001/42/EÜ, (6) milles on kehtestatud sätted keskkonnamõju strateegilise hindamise kohta, nõutakse energeetika, tööstuse, jäätmekäitluse, veemajanduse, transpordi ja maakasutuse valdkonnas tehtavate kavade ja programmide hindamist; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/35/EÜ, (7) milles on kehtestatud sätted keskkonnavastutuse kohta, kohaldatakse kutseliste tegevuste suhtes, mis hõlmavad selliseid tegevusi nagu jäätmekäitlus ja veevõtmine; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2006/21/EÜ, (8) milles on kehtestatud sätted kaevandusjäätmete kohta, reguleeritakse selliste maapealsete ja maa-aluste jäätmete käitlemist, mis tekivad süsivesinike uurimisel ja tootmisel suuremahulise hüdrofrakkimise teel; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2006/118/EÜ, (9) milles on kehtestatud sätted põhjavee kohta, kohustatakse liikmesriike kehtestama meetmed, millega hoitakse ära või piiratakse saasteainete sattumist põhjavette; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 1907/2006, (10) mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH), ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 528/2012 (11) biotsiidide turul kättesaadavaks tegemise ja kasutamise kohta kohaldatakse frakkimisel kasutada võidavate kemikaalide ja biotsiidide suhtes; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2008/98/EÜ, (12) milles on sätestatud jäätmekäitlemise raamistik, kehtestatakse tingimused suuremahulise hüdrofrakkimise järel ja tootmise ajal pinnale kerkivate vedelike taaskasutamiseks; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 525/2013 (13) kasvuhoonegaaside heite seire- ja aruandlusmehhanismi kohta ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsust 406/2009/EÜ (14) liikmesriikide jõupingutuste kohta kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamiseks aastaks 2020 kohaldatakse metaani kontrollimatute heitkoguste suhtes; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2010/75/EL, (15) milles on kehtestatud sätted tööstusheidete kohta, kohaldatakse rajatiste suhtes, kus toimuvad kõnealuse direktiivi I lisas loetletud tegevused; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2011/92/EL, (16) milles on kehtestatud sätted keskkonnamõju hindamise kohta, nõutakse keskkonnamõju hindamist projektide puhul, mis hõlmavad nafta ja maagaasi ammutamist kommertseesmärkidel, kui ammutatud kogus ületab nafta puhul 500 tonni päevas ning gaasi puhul 500 000 m3 päevas; samuti nõutakse nafta ja gaasi ammutamiseks kasutatavate süvapuurimisprojektide ja maapealsete rajatiste seiret; nõukogu direktiiviga 96/82/EÜ (17) ohtlike ainetega seotud suurõnnetuste ohu ohjeldamise kohta ning alates 1. juunist 2015 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2012/18/EL (18) kohustatakse ettevõtjaid ettevõtetes, kus on ohtlikke aineid üle nende direktiivide I lisas määratletud teatavate piirmäärade, võtma kõik vajalikud meetmed suurõnnetuste ära hoidmiseks ning nende tagajärgede piiramiseks inimeste tervisele ja keskkonnale. See kehtib muu hulgas ka keemiliste ja termiliste töötlemistoimingute ning ladustamise suhtes mineraalide tootmisel kaevandustes ja karjäärides ning samuti maa-aluste gaasihoidlate suhtes.

               (8)

               Liidu keskkonnaalased õigusaktid on aga koostatud ajal, kui suuremahulist hüdrofrakkimist Euroopas ei kasutatud. Seetõttu ei ole kehtivates liidu õigusaktides piisavalt põhjalikult käsitletud teatavaid keskkonnaaspekte, mis on seotud süsivesinike uurimise ja tootmisega kõnealuse meetodiga, eelkõige aspekte, mis on seotud strateegilise planeerimise, allmaariskide hindamise, puurkaevu terviklikkuse, üldise ja operatiivseire, metaani heitkoguste püüdmise ning igas puurkaevus kasutatud kemikaalide kohta teabe avaldamisega.

               (9)

               Seetõttu on vaja kehtestada miinimumpõhimõtted, mida liikmesriigid peaksid arvesse võtma, kui nad kohaldavad või muudavad oma õigusakte, mis on seotud suuremahulist hüdrofrakkimist hõlmavate tegevustega. Normide kogu looks käitlejatele võrdsed võimalused ning tugevdaks investorite usaldust ja parandaks ühtse energiaturu toimimist. Selged ja läbipaistvad eeskirjad aitaksid ka leevendada üldsuse muret ja võimalikku vastuseisu kildagaasi ammutamise arengule. Käesoleva normide koguga ei kohustata liikmesriike viima läbi uuringuid ega tootmistegevust suuremahulise hüdrofrakkimise teel, kui nad seda ei soovi, ega ei välistata seda, et liikmesriigid võivad säilitada või kehtestada üksikasjalikumad meetmed, mis sobivad konkreetsete riiklike, piirkondlike või kohalike oludega.

               (10)

               Liidus ei ole kogemust suuremahulise hüdrofrakkimise teel süsivesinike tootmise lubamisega ning on vaid piiratud kogemused uurimise lubamisega. Seetõttu on vajalik jälgida liidu õigusaktide ja käesoleva soovituse kohaldamist liikmesriikides. Võib olla vajalik käesoleva soovituse ajakohastamine või õiguslikult siduvate sätete väljaarendamine, pidades silmas tehnika arengut, vajadust käsitleda süsivesinike uurimise ja tootmise riski ja mõju, kui kasutatakse muid tehnoloogiaid kui suuremahulist hüdrofrakkimist, ootamatuid probleeme liidu õigusaktide kohaldamisel või süsivesinike uurimist ja tootmist suuremahulise hüdrofrakkimise teel avamerel.

               (11)

               Seega on praegusel hetkel vajalik käesolev soovitus, milles kehtestatakse miinimumpõhimõtted, mida tuleb kohaldada suuremahulise hüdrofrakkimise teel süsivesinike uurimise või tootmise ühtse alusena. Soovitus täiendab kehtivaid liidu õigusakte, mida kohaldatakse suuremahulist hüdrofrakkimist hõlmavate projektide suhtes, ning see tuleks liikmesriikides rakendada kuue kuu jooksul.

               (12)

               Käesolev soovitus austab Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud õigusi ning järgib selles tunnustatud põhimõtteid ning eelkõige õigust elule ja õigust isikupuutumatusele, sõna- ja teabevabadust, ettevõtlusvabadust, õigust omandile ning kõrgetasemelist tervise- ja keskkonnakaitset. Käesolevat soovitust tuleb rakendada kooskõlas nimetatud õiguste ja põhimõtetega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:
   1.   EESMÄRK JA SISU

               1.1.

               Käesolevas soovituses kehtestatakse vajalikud miinimumpõhimõtted liikmesriikide toetamiseks, kes soovivad uurida ja toota süsivesinikke suuremahulise hüdrofrakkimise teel, tagades samas rahva tervise, kliima ja keskkonnatingimuste ohutuse, ressursside tõhusa kasutamise ning avalikkuse teavitamise.

               1.2.

               Kehtivate sätete kohaldamisel asjakohaste liidu õigusaktide rakendamiseks või nende sätete kohandamisel suuremahulise hüdrofrakkimise teel süsivesinike uurimise ja tootmise vajadustele ja eripärale on liikmesriikidel soovitav kohaldada kõnealuseid miinimumpõhimõtteid, mis käsitlevad planeerimist, rajatise hindamist, lubasid, tegevuse tulemuslikkust, keskkonnatoimet ja töö lõpetamist ning avalikkuse osalust ja teabe avalikustamist.

         2.   MÕISTED

   Käesolevas soovituses kasutatakse järgmisi mõisteid:

               a)

               „hüdrofrakkimine” tähendab 1 000 või enama kuupmeetri vee surumist puurkaevu frakkimisetapi kohta või 10 000 või enama kuupmeetri vee sisestamist kogu purustamisprotsessis;

               b)

               „rajatis” hõlmab kõiki asjakohaseid allmaa struktuure, mis on ette nähtud süsivesinike uurimiseks või tootmiseks suuremahulise hüdrofrakkimise teel.

         3.   STRATEEGILINE PLANEERIMINE JA KESKKONNAMÕJU HINDAMINE

               3.1.

               Enne lubade andmist süsivesinike uurimiseks ja/või tootmiseks, mille puhul võib olla vajalik suuremahulise hüdrofrakkimise kasutamine, peaksid liikmesriigid ette valmistama strateegilise keskkonnahinnangu, et hoida ära, ohjata ja vähendada mõju ja ohtu inimeste tervisele ja keskkonnale. Kõnealune hindamine tuleb teha vastavalt direktiivi 2001/42/EÜ nõuetele.

               3.2.

               Liikmesriigid peaksid andma selged eeskirjad töö võimalike piirangute kohta, näiteks kaitsealustes, üleujutusohuga või seismilistes piirkondades ning vähimad vahemaad lubatud tööde ala ning elamis- ja veekaitse piirkondade vahel. Samuti peaksid nad kehtestama vähimad sügavuse piirangud purustatava piirkonna ja põhjavee vahel.

               3.3.

               Liikmesriigid peaksid võtma vajalikud meetmed tagamaks, et keskkonnamõju hindamine viidaks läbi direktiivi 2011/92/EL nõuete alusel.

               3.4.

               Liikmesriigid peaksid nägema ette, et asjaomane üldsus saaks varakult ja tõhusalt osaleda punktis 3.1 osutatud strateegia arendamises ja punktis 3.3 osutatud mõju hindamises.

         4.   UURIMIS- JA TOOTMISLOAD

   Liikmesriigid peaksid tagama, et liidu õigusaktide kohaselt antavate lubade tingimused ja menetlused oleksid täielikult koordineeritud, juhul kui

               a)

               vajaliku loa / vajalike lubade andmise eest vastutab rohkem kui üks pädev asutus;

               b)

               hõlmatud on rohkem kui üks käitleja;

               c)

               konkreetse projekti etapi jaoks on vajalik rohkem kui üks luba;

               d)

               liikmesriigi või liidu õigusaktide kohaselt on vajalik rohkem kui üks luba.

         5.   UURIMIS- JA TEGEVUSKOHA VALIK

               5.1.

               Liikmesriigid peaksid võtma vajalikud meetmed, tagamaks, et valitud tegevuskoha geoloogiline formatsioon on sobiv süsivesinike uurimiseks või tootmiseks suuremahulise hüdrofrakkimise teel. Nad peaksid tagama, et ettevõtjad teevad võimaliku tegevuskoha ning seda ümbritseva maapealse ja maa-aluse ala iseloomustuse ja riskihindamise.

               5.2.

               Riski hindamise jaoks peaks olema piisavalt andmeid, et oleks võimalik iseloomustada võimalikku uurimis- ja tootmisala ning teha kindlaks kõik võimalikud kokkupuute võimalused. See võimaldaks hinnata puurimisvedelike, hüdrauliliste purustamisvedelike, looduslike ainete, süsivesinike ja gaaside lekke või pihkumise ohtu või nende puurkaevust või plaanitud kihist välja pääsemise ning esilekutsutud seismilisuse ohtu.

               5.3.

               Riski hindamisel tuleks silmas pidada järgmist:

                           a)

                           see peaks põhinema parimal võimalikul tehnoloogial ning peaks võtma arvesse liikmesriikide, asjaomaste tootmisharude ning komisjoni korraldatud keskkonnakaitset edendavate valitsusväliste organisatsioonide vahelise teabevahetuse asjakohaseid tulemusi;

                           b)

                           tuleks ette aimata, kuidas muutub plaanitud kihi, põhjaveest eraldavate geoloogiliste kihtide ning olemasolevate puurkaevude või muude suuremahulise hüdrofrakkimise käigus kasutatava süvainjektsiooni suure rõhu või vedelike kogustega kokkupuutuvate inimeste loodud struktuuride käitumine;

                           c)

                           tuleks hoida minimaalne vertikaalne eraldav vahekaugus purustatava tsooni ja põhjavee vahel;

                           d)

                           riskihindamist tuleks töö käigus ajakohastada, kui on saadud uusi andmeid.

               5.4.

               Tegevuskoha tohiks valida alles siis, kui punktide 5.1, 5.2 ja 5.3 kohaselt tehtud riski hindamisel on selgunud, et suuremahulise hüdrofrakkimise tagajärjel ei satu saasteained otse põhjavette ega kahjustata rajatise ümbruses muid tegevusi.

         6.   LÄHTEOLUKORRA UURING

               6.1.

               Enne suuremahulise hüdrofrakkimise alustamist peaksid liikmesriigid tagama, et

                           a)

                           käitaja määrab kindlaks tegevuskoha ning seda ümbritseva maapealse ja maa-aluse ala keskkonnaseisundi (lähteolukorra), mis võivad tegevuse käigus kahjustada saada;

                           b)

                           lähteolukorda kirjeldatakse nõuetekohaselt ja see esitatakse pädevale asutusele enne tööde algust.

               6.2.

               Lähteolukorras tuleks määrata

                           a)

                           pinna- ja põhjavee kvaliteet ja vooluomadused;

                           b)

                           vee kvaliteet joogivee võtmise kohtades;

                           c)

                           õhu kvaliteet;

                           d)

                           pinnase olukord;

                           e)

                           metaani ja muude lenduvate orgaaniliste ühendite olemasolu vees;

                           f)

                           seismilisus;

                           g)

                           maakasutus;

                           h)

                           bioloogiline mitmekesisus;

                           i)

                           taristu ja hoonete olukord;

                           j)

                           olemasolevad puurkaevud ja mahajäetud struktuurid.

         7.   RAJATISE PROJEKTEERIMINE JA EHITUS

   Liikmesriigid peaksid tagama, et rajatis on ehitatud selliselt, et vältida võimalikke lekkeid ja pihkumisi maapinnale, pinnasesse, vette ja õhku.
   8.   TOOTMISPIIRKONNA TARISTU

   Liikmesriigid peaksid tagama, et

               a)

               ettevõtjad või ettevõtjate rühmad toimiksid tootmispiirkonna arendamisel ühtselt, eesmärgiga hoida ära ja vähendada mõju keskkonnale ja tervisele ning riski nii töötajatele kui ka üldsusele;

               b)

               enne tootmise algust kehtestatakse piisavad nõuded rajatist teenindava taristu kohta. Kui rajatise peamine eesmärk on nafta tootmine suuremahulise hüdrofrakkimise teel, siis tuleks paigaldada spetsiaalne taristu, millega kogutakse ja transporditakse ammutamise käigus eralduvat maagaasi.

         9.   KÄITAMISNÕUDED

               9.1.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et ettevõtjad kasutavad parimat võimalikku tehnoloogiat, võttes arvesse liikmesriikide, asjaomaste tootmisharude ning komisjoni korraldatud keskkonnakaitset edendavate valitsusväliste organisatsioonide vahelise teabevahetuse asjakohaseid tulemusi ning tootmisharu häid tavasid, et hoida ära, ohjata ja vähendada süsivesinike uurimisprojektide ja tootmisega kaasnevaid ohte.

               9.2.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et ettevõtjad

                           a)

                           töötavad välja projektikohased veehalduse kavad, tagamaks vee tõhusa kasutamise kogu projekti vältel. Ettevõtjad peaksid tagama veevoolu jälgitavuse. Veehalduse kavades tuleks arvesse võtta hooajalisi kõikumisi vee kättesaadavuses ning tuleks vältida rõhu all olevaid veeallikaid;

                           b)

                           töötavad välja transpordi halduskavad, et minimeerida õhusaastet üldiselt ning selle mõju kohalikele kogukondadele ja eelkõige bioloogilisele mitmekesisusele;

                           c)

                           koguvad gaasid hilisemaks kasutamiseks, minimeerivad tõrvikpõletamist ja hoiavad ära pihkumise. Eelkõige peaksid ettevõtjad kehtestama meetmed, millega gaasi kogumise ja selle hilisema kasutamise teel vähendatakse uurimise ja tootmise etapis saasteainete sattumist õhku. Ohutusega seotud põhjustel võib metaani ja muude õhu saasteainete pihkumist lubada ainult eriti erakorralises olukorras;

                           d)

                           teevad suuremahulist purustamist kontrollitult ja asjakohase rõhu juures, mille korral säilivad reservuaari tekitatud praod ja hoitakse ära esilekutsutud seismilisus;

                           e)

                           tagavad puurkaevu projekteerimise, ehituse ja terviklikkuse katsetega puurkaevu terviklikkuse. Puurkaevu terviklikkuse katsed peaks läbi vaatama sõltumatu ja pädev kolmas osapool, et oleks tagatud puurkaevu toimimine ning selle keskkonna- ja tervisohutus projekti kõigis etappides ning pärast selle sulgemist;

                           f)

                           koostavad riskihalduskavad ja kujundavad välja vajalikud meetmed mõju vältimiseks või leevendamiseks ning vajalikud vastumeetmed;

                           g)

                           peatavad tegevuse ja võtavad kiiresti kõik vajalikud parandusmeetmed, kui puurkaev ei ole enam terviklik või kui saasteained on juhuslikult põhjavette sattunud;

                           h)

                           annavad viivitamata pädevale asutusele teada, kui on juhtunud inimeste tervist või keskkonda mõjutav vahejuhtum või õnnetusjuhtum. Aruandes tuleks esitada vahejuhtumi või õnnetuse põhjused, tagajärjed ja võetud heastavad meetmed. Võrdlusena tuleks kasutada punktides 6.1 ja 6.2 nõutud lähteolukorra uuringut.

               9.3.

               Liikmesriigid peaksid edendama vastutustundlikku veevarude kasutamist suuremahulisel hüdrofrakkimisel.

         10.   KEEMILISTE AINETE JA VEE KASUTAMINE SUUREMAHULISE HÜDROFRAKKIMISE PUHUL

               10.1.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et

                           a)

                           määrusest (EÜ) nr 1907/2006 tulenevaid kohustusi täites viitaksid suuremahulisel hüdrofrakkimisel kasutatavate keemiliste ainete tootjad, importijad ja edasised kasutajad hüdrofrakkimisele;

                           b)

                           keemiliste ainete kasutamine suuremahulise hüdrofrakkimise puhul oleks minimaalne;

                           c)

                           kasutatava keemilise aine valikul peetaks silmas suutlikkust töödelda pärast suuremahulist hüdrofrakkimist pinnale tõusvaid vedelikke.

               10.2.

               Liikmesriigid peaksid stimuleerima ettevõtjaid kasutama selliseid frakkimistehnoloogiaid, mis viivad miinimumini vee tarbimise ja jäätmevood, ning mitte kasutama ohtlike keemilisi aineid, kui see on tehniliselt teostatav ning inimeste tervise, keskkonna ja kliima seisukohast põhjendatud.

         11.   JÄLGIMISE NÕUDED

               11.1.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et ettevõtjad kontrolliksid korrapäraselt rajatist ning seda ümbritsevat maapinda ja maa-alust piirkonda, millele uurimise ja tootmise etapis tõenäoliselt mõju avaldatakse, ning et seda kontrollitaks eelkõige suuremahulise hüdrofrakkimise ajal ja pärast seda.

               11.2.

               Võrdluseks kontrollimisel tuleks kasutada punktides 6.1 ja 6.2 nõutud lähteolukorra uuringut.

               11.3.

               Lisaks lähteolukorra uuringus määratletud keskkonnanäitajatele, peaksid liikmesriigid tagama, et ettevõtja kontrollib järgmisi töönäitajaid:

                           a)

                           igas puurkaevus kasutatava frakkimisvedeliku täpne keemiline koostis;

                           b)

                           igas puurkaevus kasutatava vee kogus frakkimisel;

                           c)

                           suuremahulisel frakkimisel kasutatud rõhk;

                           d)

                           pärast suuremahulist hüdrofrakkimist pinnale kerkinud vedelikud: nende pinnale tagasivoolu määr, maht, omadused, iga puurkaevu puhul taaskasutatud ja/või töödeldud vedeliku kogused;

                           e)

                           õhu saastumine metaani, muude lenduvate orgaaniliste ühendite ja muude gaasidega, mis võivad avaldada kahjulikku mõju inimeste tervisele ja/või keskkonnale.

               11.4.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et ettevõtjad jälgivad, kas suuremahulisest hüdrofrakkimisest mõjutatud puurkaevud ja muud sellised tehisstruktuurid, mis asuvad ümbritseval maapinnal ja maa-aluses piirkonnas ning mis võivad tegevuse käigus kahjustada saada, jäävad terveks.

               11.5.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et kontrolli tulemused esitatakse pädevatele asutustele.

         12.   KESKKONNAALANE VASTUTUS JA RAHALINE TAGATIS

               12.1.

               Liikmesriigid peaksid kohaldama keskkonnaalast vastutust käsitlevaid sätteid kõigi tegevuskohas toimuvate tööde suhtes, sealhulgas nende tööde suhtes, mis praegu ei kuulu direktiivi 2004/35/EÜ kohaldamisalasse.

               12.2.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et ettevõtja esitab enne suuremahulist hüdrofrakkimist hõlmava tegevuse alustamist rahalise tagatise või muu samaväärse tagatise, mis hõlmab loa sätteid ja katab keskkonnakahjustuste puhul tekkida võivad kohustused.

         13.   HALDUSSUUTLIKKUS

               13.1.

               Liikmesriigid peaksid tagama, et riiklikel järelevalveasutustel on oma kohustuste täitmiseks piisavalt inim-, tehnilisi ja rahalisi ressursse.

               13.2.

               Liikmesriigid peaksid ära hoidma huvide konflikti pädevate asutuste reguleeriva ülesande ja ressursside majandusliku arenguga seotud ülesannete vahel.

         14.   SULGEMISKOHUSTUSED

   Liikmesriigid peaksid tagama, et pärast iga rajatise sulgemist tehtaks uuring, milles võrreldakse rajatise asukoha ja seda ümbritseva maapinna ja maa-aluse ala, mis on tööde käigus võinud kahjustada saada, keskkonnaseisundit enne tööde algust valitsenud olukorraga, mida on kirjeldatud lähteolukorra uuringus.
   15.   TEABE AVALDAMINE

   Liikmesriigid peaksid tagama, et

               a)

               ettevõtja avaldab avalikult teavet iga puurkaevu keemiliste ainete ja veekoguste kohta, mida kavatsetakse kasutada ja mida on kasutatud suuremahulisel hüdrofrakkimisel. Kõnealuses teabes tuleks loetleda kõigi ainete Chemical Abstracts Service’i (CAS) registrinumbrid ning lisada kõigi ainete ohutuskaardid, kui need on kättesaadavad, ning ainete maksimaalsed sisaldused frakkimisvedelikus;

               b)

               pädevad asutused peaksid avaldama järgmise teabe üldsusele kättesaadaval veebisaidil kuue kuu jooksul alates käesoleva soovituse avaldamisest ning ajavahemike järel, mis ei ületa 12 kuud:

                           i)

                           selliste lõpetatud puurkaevude ja planeeritud projektide arvu, mille puhul kasutatakse suuremahulist hüdrofrakkimist;

                           ii)

                           antud lubade arv, ettevõtjate nimed ja loatingimused;

                           iii)

                           punktide 6.1 ja 6.2 alusel tehtud lähteolukorra uuring ning punktide 11.1 ja 11.2 ning punkti 11.3 alapunktide b–e alusel tehtud kontrolli tulemused;

               c)

               pädevad asutused peaksid samuti teavitama üldsust järgmise kohta ilma põhjendamatu viivituseta:

                           i)

                           punkti 9.2 alapunkti f kohasest vahejuhtumist või õnnetusest;

                           ii)

                           kontrollimiste tulemustest, nõuetele mittevastavusest ja karistustest.

         16.   LÄBIVAATAMINE

               16.1.

               Liikmesriike, kes on valinud süsivesinike uurimise ja tootmise suuremahulise hüdrofrakkimise teel, kutsutakse üles kohaldama käesolevas soovituses sätestatud miinimumpõhimõtted 28. juuliks 2014 ja teatama komisjonile igal aastal käesoleva soovituse alusel kehtestatud meetmed ning tegema seda asimest korda 2014. aasta detsembriks.

               16.2.

               Komisjon jälgib tähelepanelikult soovituse kohaldamist, võrreldes olukorda liikmesriikides üldsusele kättesaadavas tulemustabelis.

               16.3.

               Komisjon vaatab soovituse tõhususe läbi 18 kuu möödumisel pärast selle avaldamist.

               16.4.

               Kõnealune läbivaatamine hõlmab soovituse kohaldamise hindamist; läbivaatamisel vaadeldakse edusamme teabevahetuses parima võimaliku tehnika alal ning asjaomaste parima võimaliku tehnika viitedokumentide kohaldamist; samuti hinnatakse vajadust ajakohastada soovituse sätteid. Komisjon otsustab, kas on vajalik esitada õiguslikult siduvate sätetega õigusakti ettepanek, milles käsitletakse süsivesinike uurimist ja tootmist suuremahulise hüdrofrakkimise teel.

      Brüssel, 22. jaanuar 2014

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Janez POTOČNIK

      (1)  COM(2014) 23.

      (2)  Nõukogu direktiiv 89/391/EMÜ, 12. juuni 1989, töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta (EÜT L 183, 29.6.1989, lk 1).

      (3)  Nõukogu direktiiv 92/91/EMÜ, 3. november 1992, puurides maavarasid kaevandavate tööstuste töötajate ohutuse ja tervisekaitse tõhustamise miinimumnõuete kohta (üheteistkümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (EÜT L 348, 28.11.1992, lk 9).

      (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 94/22/EÜ, 30. mai 1994, süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmise lubade andmis- ning kasutamistingimuste kohta (EÜT L 164, 30.6.1994, lk 3).

      (5)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/60/EÜ, 23. oktoober 2000, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik (EÜT L 327, 22.12.2000, lk 1).

      (6)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2001/42/EÜ, 27. juuni 2001, teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT L 197, 21.7.2001, lk 30).

      (7)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/35/EÜ, 21. aprill 2004, keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta (ELT L 143, 30.4.2004, lk 56).

      (8)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/21/EÜ, 15. märts 2006, kaevandustööstuse jäätmete käitlemise ja direktiivi 2004/35/EÜ muutmise kohta (ELT L 102, 11.4.2006, lk 15).

      (9)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/118/EÜ, 12. detsember 2006, mis käsitleb põhjavee kaitset reostuse ja seisundi halvenemise eest (ELT L 372, 27.12.2006, lk 19).

      (10)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1907/2006, 18. detsember 2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH), millega asutatakse Euroopa Kemikaaliamet, muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93 ja komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT L 396, 30.12.2006, lk 1).

      (11)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 528/2012, 22. mai 2012, milles käsitletakse biotsiidide turul kättesaadavaks tegemist ja kasutamist (ELT L 167, 27.6.2012, lk 1).

      (12)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/98/EÜ, 19. november 2008, mis käsitleb jäätmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks teatud direktiivid (ELT L 312, 22.11.2008, lk 3).

      (13)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 525/2013, 21. mai 2013, kasvuhoonegaaside heite seire- ja aruandlusmehhanismi ning kliimamuutusi käsitleva muu olulise siseriikliku ja liidu teabe esitamise kohta ning otsuse nr 280/2004/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT L 165, 18.6.2013, lk 13).

      (14)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus nr 406/2009/EÜ, 23. aprill 2009, milles käsitletakse liikmesriikide jõupingutusi kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamiseks, et täita ühenduse kohustust vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid aastaks 2020 (ELT L 140, 5.6.2009, lk 136).

      (15)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2010/75/EL, 24. november 2010, tööstusheidete kohta (saastuse kompleksne vältimine ja kontroll) (ELT L 334, 17.12.2010, lk 17).

      (16)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/92/EL, 13. detsember 2011, teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (ELT L 26, 28.1.2012, lk 1).

      (17)  Nõukogu direktiiv 96/82/EÜ, 9. detsember 1996, ohtlike ainetega seotud suurõnnetuste ohu ohjeldamise kohta (EÜT L 10, 14.1.1997, lk 13).

      (18)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2012/18/EL, 4. juuli 2012, ohtlike ainetega seotud suurõnnetuse ohu ohjeldamise ning nõukogu direktiivi 96/82/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta (ELT L 197, 24.7.2012, lk 1).


title: Nõukogu soovitus, 11. juuli 2017, milles käsitletakse Küprose 2017. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Küprose 2017. aasta stabiilsusprogrammi kohta

text:
               9.8.2017

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 261/53

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   11. juuli 2017,
   milles käsitletakse Küprose 2017. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Küprose 2017. aasta stabiilsusprogrammi kohta
   (2017/C 261/12)
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta, (2) eriti selle artikli 6 lõiget 1,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi resolutsioone,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,
   võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
   võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Komisjon võttis 16. novembril 2016 vastu iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis tähistab majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2017) algust. Euroopa Ülemkogu kiitis 9.–10. märtsil 2017 heaks iga-aastases majanduskasvu analüüsis esitatud prioriteedid. 16. novembril 2016 võttis komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles nimetati Küprost ühe liikmesriigina, mille olukorda tuleb põhjalikult analüüsida. Samal kuupäeval võttis komisjon vastu ka soovituse euroala majanduspoliitikat käsitleva nõukogu soovituse kohta, mille Euroopa Ülemkogu kiitis heaks 9.–10. märtsil 2017. Nõukogu võttis soovituse euroala majanduspoliitika kohta („euroala soovitus“) (3) vastu 21. märtsil 2017.

               (2)

               Kuna Küprose rahaühik on euro ning majandus- ja rahaliidu riikide majandused on üksteisega tihedalt seotud, peaks Küpros tagama allpool esitatud soovitustes 1–5 kajastuva euroala soovituse täieliku ja õigeaegse täitmise.

               (3)

               2017. aasta aruanne Küprose kohta avaldati 22. veebruaril 2017. Selles hinnati Küprose edusamme nõukogu poolt 12. juulil 2016 vastu võetud riigipõhiste soovituste täitmisel, varasematel aastatel vastu võetud riigipõhiste soovituste järelmeetmete võtmisel ja strateegia „Euroopa 2020“ riiklike eesmärkide suunas liikumisel. See sisaldas ka vastavalt määruse (EL) nr 1176/2011 artiklile 5 tehtud põhjalikku analüüsi, mille tulemused avaldati samuti 22. veebruaril 2017. Komisjoni analüüsi põhjal võis järeldada, et Küprosel esineb ülemäärane makromajanduslik tasakaalustamatus. Eelkõige on oluline, et Küpros tegeleks era- ja avaliku sektori võlakoormuse ning välisvõla näol esineva suuremahulise tasakaalustamatusega ja viivislaenude kõrge tasemega.

               (4)

               Küpros esitas oma 2017. aasta stabiilsusprogrammi 27. aprillil 2017 ja oma 2017. aasta riikliku reformikava 28. aprillil 2017. Selleks et võtta arvesse kõnealuste dokumentide omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal. Küprose riiklik reformikava sisaldab kohustusi nii lühikeseks kui ka keskpikaks perioodiks. Eeskätt hõlmab see meetmeid erasektori võlataseme alandamiseks, ettevõtluskeskkonna parandamiseks, rahastamisele juurdepääsu hõlbustamiseks ja tervishoiusektori ümberkujundamiseks ning kavaga kohustutakse reformima avalikku sektorit ja kohtusüsteemi. Riiklikus reformikavas käsitletakse ka 2017. aasta riigiaruandes ja euroala soovituses tõstatatud lahendamist vajavaid küsimusi, sealhulgas vajadust taaskäivitada investeeringud ja tagada riigi rahanduse jätkusuutlikkus. Kui need meetmed ettenähtud aja jooksul täielikult ellu viidaks, aitaksid need vähendada Küprose makromajanduslikku tasakaalustamatust ja vastata riigipõhistele soovitustele. Küprose poliitiliste kohustuste hinnangu põhjal kinnitab komisjon oma varasemat hinnangut, et praeguses etapis ei ole vaja tõhustada Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrustes (EL) nr 1176/2011 ja (EL) nr 1174/2011 (4) ette nähtud makromajandusliku tasakaalustamatuse menetlust. Poliitiliste reformide tegevuskava täitmist hakatakse spetsiifilise järelevalve teel täpsemalt jälgima.

               (5)

               Asjaomaseid riigipõhiseid soovitusi võeti arvesse Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide 2014.–2020. aasta programmide koostamisel. Nagu on nähtud ette Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013 (5) artiklis 23, võib komisjon juhul, kui on vaja toetada asjaomaste nõukogu soovituste rakendamist, nõuda, et liikmesriik vaataks läbi oma partnerluslepingu ja asjaomased programmid ning teeks nende muutmise ettepanekud. Suunistes, milles käsitletakse seda, kuidas rakendada meetmeid Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide tõhususe sidumiseks usaldusväärse majandusjuhtimisega, esitas komisjon täiendavad üksikasjad selle kohta, kuidas ta kõnealust sätet kavatseb kasutada.

               (6)

               Küprose suhtes kohaldatakse praegu stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku osa ning võlareeglit. Valitsuse 2017. aasta stabiilsusprogrammi kohaselt peaks valitsemissektori nominaalne eelarvepositsioon olema 2016.–2020. aastal ülejäägis (valitsemissektori nominaalne eelarvepositsioon on umbes 0,4 % SKPst programmiperioodi jooksul). Keskpika perioodi eelarve-eesmärk – struktuurselt tasakaalustatud eelarvepositsioon – on kavas saavutada 2017. aastal. Prognoositakse, et järgnevatel aastatel kaugeneb ümberarvutatud (6) struktuurne eelarvepositsioon keskpika perioodi eesmärgist pidevalt, mis ei ole kooskõlas stabiilsuse ja kasvu pakti ennetusliku osa nõuetega. Eeldatakse, et valitsemissektori võla suhe SKPsse on 2016. aastal jõudnud 107,8 %-ni ning langeb 2018. aastal 99,7 %-ni ja 2020. aastaks veelgi madalamale, jõudes 88,8 %-ni. Eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on usutav. Stabiilsusprogrammis esitatud makromajanduslike eeldustega seonduvad langusriskid, mis on peamiselt seotud viivislaenude suure osakaaluga ja väliskeskkonna võimaliku halvenemisega.

               (7)

               12. juulil 2016, pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimist, soovitas nõukogu Küprosel järgida 2016. ja 2017. aastal keskpika perioodi eelarve-eesmärki. Komisjoni 2017. aasta kevadprognoosi põhjal täidab Küpros üldhinnangu kohaselt selle nõude 2017. aastal. 2018. aastal soovitatakse Küprosel keskpika perioodi eelarve-eesmärgist kinni pidada. Tuginedes komisjoni 2017. aasta kevadprognoosile, on see kooskõlas valitsemissektori esmaste netokulude (7) maksimaalse nominaalse kasvumääraga 0,3 %, mis vastab struktuursele kohandusele 0,2 % SKPst. Kui poliitikat ei muudeta, on Küprosel üldhinnangu kohaselt 2018. aastal oht kalduda sellest nõudest mõnevõrra kõrvale. Prognoositakse, et Küpros täidab 2017. ja 2018. aastal võlareeglit. Üldiselt on nõukogu seisukohal, et Küpros peab olema valmis võtma 2018. aastal nõuete täitmiseks täiendavaid meetmeid.

               (8)

               Valitsemissektori võlg on langusteel, kuid selle jätkusuutlikkusega on endiselt seotud riskid. Prognoositakse, et hulk hiljutisi eelarvemeetmeid ja viivitused oluliste struktuurireformide rakendamisel viivad struktuurse eelarvepositsiooni halvenemiseni ning esineb oht, et majanduskasvu soodustavate avaliku sektori investeeringute ulatus väheneb.

               (9)

               Palgad Küprose avalikus sektoris on (protsendina SKPst) euroala kõrgeimate seas ning sektor töötab endiselt ebatõhusalt. Makromajandusliku kohandamisprogrammi raames töötati selle küsimuse lahendamiseks välja hulk reforme ja lepiti nendes kokku sotsiaalpartneritega. Reformide hulka kuulusid siduva ja alalise mehhanismi kehtestamine riigiteenistujate palgatõusu piiramiseks ning avaliku halduse põhjalik ümberkujundamine. Kui jätta kõrvale hiljuti vastu võetud riigiteenistujate liikuvuse reformiseadus, siis esineb nende seadusandlike reformide vastuvõtmisel aga takistusi, eriti pärast seda, kui 2016. aasta detsembris esindajatekojas nende vastu hääletati. Kuni avaliku sektori palgatõusu piiramise mehhanismi ei ole siduval kujul vastu võetud, rakendatakse seda kollektiivlepingute alusel ja kohaldatakse kuni 2018. aastani.

               (10)

               Ette on võetud mõned reformid korruptsiooniga võitlemiseks. Viimaste saavutuste hulka kuuluvad reformid riigihangete professionaalsemaks muutmiseks kohalikul tasandil ja 2015. aasta detsembris vastu võetud erakondade rahastamise seadus. 2016. aastal võeti vastu põhiseaduse muudatus, mis võimaldab riigiametnikel vara deklareerida. Ent korruptsioonivastase võitluse koordineerimisasutusel ei ole piisavalt töötajaid ning puuduseid riigiteenistujate distsiplinaarkorras karistamises ei ole kõrvaldatud.

               (11)

               Küpros on võtnud meetmeid oma kohtusüsteemi tugevdamiseks, kuid selle tõhususe osas esineb jätkuvalt tõsiseid probleeme. Ebatõhusad kohtumenetlused ja piiratud suutlikkus põhjustavad märkimisväärseid viivitusi kohtuasjade menetlemisel. See omakorda kahjustab ettevõtluskeskkonda ning eeskätt uute sundtäitmise ja maksejõuetuse raamistike toimimist. Need raamistikud kehtestati selleks, et aidata vähendada jätkusuutmatuid võlgasid erasektoris, ning sellega on ette nähtud stiimulid pankadele ja võlgnikele võla restruktureerimise lahenduste leidmiseks. Nende vahendite tulemuslikku kasutamist takistavad aga sellised põhjused nagu juba eespool nimetatud ebatõhus kohtusüsteem, vähene haldussuutlikkus ja asjaolu, et võlgnikud ei ole menetlustest eriti teadlikud. Omandiõigust tõendavate dokumentide välja- ja üleandmisel esineb endiselt märkimisväärseid viivitusi ja kuhjumisi. Need tegurid töötavad vastu võlgade vähendamise pingutustele ja pidurdavad eluasemeturu elavnemist.

               (12)

               Viivislaenude hulk on vähenemas, kuid on endiselt väga suur ning takistab pangandussektori nõuetekohast toimimist ja mõjutab laenupakkumist reaalmajandusele. Pangad ei täida Küprose Keskpangaga kokku lepitud laenude restruktureerimise eesmärke, mis osutab vajadusele eesmärkide süsteemi laiendada ning muuta see tõhusamaks ja siduvamaks, eeskätt kehtestades julged viivislaenude vähendamise eesmärgid, mis on kooskõlas pankade viivislaenude vähendamise strateegiatega. Korduvate makseviivituste määr püsib kõrge, mis viitab sellele, et laenude restruktureerimise lahendustes võib olla puuduseid. Riskidevastase kaitse tase on tõusnud, kuid jääb allapoole euroala keskmist, mistõttu on veelgi olulisem tagada, et tagatiste hindamised on usaldusväärsed ja toetavad asjakohast kaitset riskide vastu. Laenude järelturu ja laenude väärtpaberistamise raamistiku puudumine piirab võimalusi finantsvõimenduse kiiremaks vähendamiseks ja viivislaenude eemaldamiseks pankade bilansist, mis tähendab, et vaja on täiendavaid regulatiivseid ja seadusandlikke meetmeid, et pankade bilansihalduse hõlbustamiseks oleksid olemas kõik vajalikud vahendid. Lisaks sellele on kindlustus- ja pensionifondide järelevalve juhtimine ja haldussuutlikkus jätkuvalt nõrgad, mis ohustab finantsstabiilsust.

               (13)

               Küprose majanduse elavnemine jätkub. Ent potentsiaalne majanduskasv jääb tagasihoidlikuks, sest seda hoiavad tagasi struktuurireformide ebapiisav rakendamine, kitsaskohad investeerimises ja puudujäägid ettevõtluskeskkonnas. Majanduskasvu tegevuskavas esitatud majanduskasvu soodustavaid algatusi rakendatakse ellu, kuigi üpris aeglaselt. Seadusandlik ettepanek strateegiliste investeeringute ligimeelitamiseks ja hõlbustamiseks ei ole jõudnud kaugemale eelnõu staadiumist. Valitsus töötab selle nimel, et parandada keskmise suurusega ja väikeste ettevõtjate juurdepääsu rahastamisele. Riiklikus reformikavas on märgitud, et selle kiireloomulise küsimuse lahendamiseks on käivitatud mõned uued algatused. Enamik nendest uutest rahastamisele juurdepääsu käsitlevatest algatustest on aga alles algstaadiumis. Erastamisele, mille eesmärk on meelitada ligi tootlikkust suurendavaid välisinvesteeringuid, on poliitiline vastuseis ja see edeneb aeglaselt. Energeetikasektori reform võib samuti olla oluline tegur konkurentsivõime suurendamisel, ent selle rakendamisel on esinenud viivitusi. Eeskätt on need seotud Küprose energiaameti omandisuhete eraldamisega ja uue elektrituru loomisega, mille eelduseks on põhivõrguettevõtja tegeliku sõltumatuse tagamine.

               (14)

               Töötuse tase on langemas, kuid püsib kõrge, eelkõige noorte ja pikaajaliste töötute hulgas. Plaane suurendada riiklikes tööturuasutustes nõustajate arvu ja parandada nende spetsialiseerumist ei ole veel ellu viidud. Lisaks sellele võetakse lisanõustajad tööle tõenäoliselt ajutiste lepingutega, mis ei lahenda probleemi struktuurselt. Selle tulemusena puudub endiselt piisav suutlikkus tööotsijate vajaduste rahuldamiseks, eriti selliste tööotsijate puhul, kellel on suuremaid raskusi tööturule integreerumisega, ja nende aktiveerimiseks vajalike teavitusmeetmete võtmiseks. Aktiivsete tööturuprogrammide ja sissetulekutoetuste kavade mõju vähendab jätkuvalt kvaliteedihindamise ja järelmeetmete puudulikkus.

               (15)

               Küprose kulutused haridusele on endiselt liidu keskmisest suuremad. Haridustulemused on siiski kehvad ja on eelmiste aastatega võrreldes isegi halvenenud. 2015. aastal olid Küprose tulemused rahvusvahelise õpilaste hindamise programmi (PISA) testides matemaatika, loodusteaduste ja lugemise põhioskustes liidu nõrgimate hulgas. Kuigi hiljuti võetud parandusmeetmed, nagu näiteks parem süsteem õpetajate töölemääramiseks ja koolide õppekavade nüüdisajastamine, on esimesed sammud õiges suunas, aitaks kavandatud reformide lõpuleviimiseks, sealhulgas õpetajate hindamise reformiks vajalike lisameetmete võtmine olukorda oluliselt parandada.

               (16)

               Olukorraga, kus inimeste oskused ei vasta tööturu vajadustele, ei tegeleta ja see mõjutab pika-ajalise jätkusuutliku majanduskasvu väljavaateid. Kutsekeskharidus ja -koolitus ei ole populaarsed ning kõrgharidus ei vasta eriti tööturu vajadustele, mille tulemusena töötab suur hulk kolmanda taseme haridusega inimesi töökohtadel, kus töötamiseks ei ole tingimata vaja kolmanda taseme haridust.

               (17)

               Küprose tervishoiusektoris puudub endiselt üldine tervisekindlustus ja selle toimimine on ebatõhus. See piirab juurdepääsu piisavatele ja tõhusatele tervishoiuteenustele. Selleks et tervishoiusektori suutlikkust ja kulutõhusust parandada, on äärmiselt oluline võtta vastu õigusakt, mille eesmärk on luua riiklik tervishoiusüsteem ja tagada riiklikele haiglatele suurem sõltumatus, kuid see seisab parlamendi taga.

               (18)

               Komisjon on Euroopa poolaasta (2017) raames Küprose majanduspoliitikat põhjalikult analüüsinud ja avaldanud selle tulemused 2017. aasta riigiaruandes. Ta on hinnanud ka 2017. aasta stabiilsusprogrammi ja 2017. aasta riiklikku reformikava ning varasematel aastatel Küprosele esitatud soovituste järelmeetmeid. Arvesse ei ole võetud mitte üksnes nende asjakohasust Küprose eelarve- ja sotsiaalmajanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, vaid ka vastavust liidu õigusnormidele ja suunistele, pidades silmas vajadust anda riigi tulevastesse otsustesse liidu tasandi panus ja tugevdada nii liidu üldist majandusjuhtimist.

               (19)

               Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu 2017. aasta stabiilsusprogrammiga tutvunud ja tema arvamus (8) selle kohta kajastub eelkõige allpool esitatud soovituses 1.

               (20)

               Nõukogu on komisjoni põhjalikust analüüsist ja kõnealusest hindamisest lähtudes 2017. aasta riikliku reformikava ja 2017. aasta stabiilsusprogrammi läbi vaadanud. Määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 6 alusel antud nõukogu soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 1–4,

         SOOVITAB Küprosel võtta 2017.–2018. aastal järgmisi meetmeid.

               (1)

               Järgida oma eelarvepoliitikas stabiilsuse ja kasvu pakti ennetusliku osa nõudeid, mis eeldab, et 2018. aastal peetakse kinni keskpika perioodi eelarve-eesmärgist. Kasutada juhuslikke tulusid, et kiirendada valitsemissektori võla vähendamist. Võtta 2017. aasta lõpuks vastu olulised seadusandlikud reformid, mille eesmärk on suurendada avaliku sektori tõhusust ja mis käsitlevad eeskätt avaliku halduse toimimist, riigi omandis olevate üksuste juhtimist ja kohalikke omavalitsusi.

               (2)

               Suurendada kohtusüsteemi tõhusust, nüüdisajastades tsiviilkohtumenetlusi, rakendades asjakohaseid infosüsteeme ja parandades kohtute spetsialiseerumist. Võtta lisameetmeid, et kõrvaldada maksejõuetuse ja sundtäitmise raamistike täielikku rakendamist segavad takistused ning tagada omandiõigust tõendavate dokumentide väljaandmise ja kinnisvaraga seotud õiguste üleandmise usaldusväärsete ja kiirete süsteemide olemasolu.

               (3)

               Kiirendada viivislaenude vähendamist, seades pankadele selles valdkonnas kvantitatiivsed ja tähtajalised eesmärgid ning tagades tagatiste täpse hindamise riskivastase kaitse eesmärgil. Luua tingimused toimiva viivislaenude järelturu tekkeks. Integreerida ja tugevdada kindlustusandjate ja pensionifondide järelevalvet.

               (4)

               Kiirendada majanduskasvu tegevuskava rakendamist, keskendudes eeskätt strateegiliste investeeringute kiiremale menetlemisele ja rahastamisele juurdepääsu parandamisele ning asuda 2017. aasta lõpuks taas rakendama erastamiskava. Võtta otsustavaid meetmeid Küprose energiaameti omandisuhete eraldamiseks ning eelkõige viia 2017. aasta lõpuks läbi funktsionaalne ja raamatupidamise eraldamine.

               (5)

               Kiirendada reforme, mille eesmärk on riiklike tööturuasutuste suutlikkuse suurendamine ja aktiivse tööturupoliitika elluviimine kvaliteetsemal viisil. Viia lõpule haridussüsteemi reform, et muuta see paremini vastavaks tööturu vajadustele ja parandada tulemusi, sealhulgas õpetajate hindamisel. Võtta 2017. aasta lõpuks vastu haiglareformi ja üldist tervisekindlustust käsitlevad õigusaktid.

      Brüssel, 11. juuli 2017

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         T. TÕNISTE

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.

      (3)  ELT C 92, 24.3.2017, lk 1.

      (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrus (EL) nr 1174/2011 euroalal esineva ülemäärase makromajandusliku tasakaalustamatuse korrigeerimiseks võetavate täitemeetmete kohta (ELT L 306, 23.11.2011, lk 8).

      (5)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 320).

      (6)  Tsükliliselt kohandatud eelarvepositsioon, mille komisjon on arvutanud ümber ühiselt kokkulepitud metoodikat kasutades, pärast ühekordsete ja ajutiste meetmete arvessevõtmist.

      (7)  Valitsemissektori netokulud saadakse, kui valitsemissektori kogukuludest arvatakse maha intressikulud, liidu programmidele tehtavad kulutused, mis korvatakse täielikult liidu fondide tuludest, ja kaalutlusõigusevälised muudatused töötuskindlustushüvitise kuludes. Valitsemissektori rahastatud kapitali kogumahutused põhivarasse on jaotatud 4 aasta peale. Kaalutlusõigusel põhinevad tulumeetmed või õigusaktide kohane tulude suurendamine arvatakse sisse. Ühekordsed tulu- ja kulumeetmed arvatakse välja.

      (8)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikele 2.


title: Nõukogu soovitus, 12. veebruar 2008 , mis käsitleb komisjoni tegevuse heakskiitmist seoses Euroopa Arengufondi (kuues EAF) meetmete rakendamisega 2006. eelarveaastal

text:
               15.2.2008

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 41/21

      NÕUKOGU SOOVITUS,
   12. veebruar 2008,
   mis käsitleb komisjoni tegevuse heakskiitmist seoses Euroopa Arengufondi (kuues EAF) meetmete rakendamisega 2006. eelarveaastal
   (2008/115/EÜ)
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,
   võttes arvesse 8. detsembril 1984. aastal Lómes alla kirjutatud kolmandat AKV-EMÜ konventsiooni, (1)

   võttes arvesse sisekokkulepet 86/126/EMÜ ühenduse abi rahastamise ja haldamise kohta, (2) eriti selle artikli 29 lõiget 3,
   võttes arvesse kuuenda Euroopa Arengufondi (kuues EAF) suhtes kohaldatavat 11. novembri 1986. aasta finantsmäärust 86/548/EMÜ, (3) eriti selle artikleid 66 ja 73,
   olles läbi vaadanud kuuenda EAFi meetmete tulude ja kulude aruande ja 2006. aasta 31. detsembri seisuga koostatud bilansi ning kontrollikoja aruande 2006. eelarveaasta kohta koos komisjoni vastustega, (4)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Vastavalt sisekokkuleppe artikli 29 lõikele 3 annab Euroopa Parlament nõukogu soovitusel komisjonile heakskiidu kuuenda EAFi finantshalduse kohta.

               (2)

               2006. eelarveaastal on komisjon kuuenda EAFi meetmeid üldiselt rahuldavalt rakendanud,

         SOOVITAB KÄESOLEVAGA Euroopa Parlamendil kiita heaks komisjoni tegevus seoses kuuenda EAFi meetmete rakendamisega 2006. eelarveaastal.

      Brüssel, 12. veebruar 2008

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         A. BAJUK

      (1)  EÜT L 86, 31.3.1986, lk 3.

      (2)  EÜT L 86, 31.3.1986, lk 210. Lepingut on muudetud otsusega 86/281/EMÜ (EÜT L 178, 2.7.1986, lk 13).

      (3)  EÜT L 325, 20.11.1986, lk 42.

      (4)  ELT C 259, 31.10.2007, lk 1.


title: Nõukogu soovitus, 11. juuli 2017, milles käsitletakse Läti 2017. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Läti 2017. aasta stabiilsusprogrammi kohta

text:
               9.8.2017

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 261/58

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   11. juuli 2017,
   milles käsitletakse Läti 2017. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Läti 2017. aasta stabiilsusprogrammi kohta
   (2017/C 261/13)
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi resolutsioone,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,
   võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
   võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Komisjon võttis 16. novembril 2016 vastu iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis tähistab majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2017) algust. Euroopa Ülemkogu kiitis 9.–10. märtsil 2017 heaks iga-aastases majanduskasvu analüüsis esitatud prioriteedid. 16. novembril 2016 võttis komisjon Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1176/2011 (2) alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles Lätit ei nimetatud ühe liikmesriigina, kelle olukorda tuleb põhjalikult analüüsida. Samal kuupäeval võttis komisjon vastu ka soovituse euroala majanduspoliitikat käsitleva nõukogu soovituse kohta, mille Euroopa Ülemkogu kiitis heaks 9.–10. märtsil 2017. 21. märtsil 2017 võttis nõukogu vastu soovituse euroala majanduspoliitika kohta („euroala soovitus“) (3).

               (2)

               Kuna Läti rahaühik on euro ning majandus- ja rahaliidu riigid on üksteisega tihedalt seotud, peaks Läti tagama allpool esitatud soovitustes 1–2 kajastuva euroala soovituse täieliku ja õigeaegse täitmise.

               (3)

               2017. aasta aruanne Läti kohta avaldati 22. veebruaril 2017. Selles hinnati Läti edusamme nõukogu poolt 12. juulil 2016 vastu võetud riigipõhiste soovituste täitmisel, varasematel aastatel vastu võetud riigipõhiste soovituste järelmeetmete võtmisel ja strateegia „Euroopa 2020“ riiklike eesmärkide suunas liikumisel.

               (4)

               20. aprillil 2017 esitas Läti oma 2017. aasta riikliku reformikava ja 2017. aasta stabiilsusprogrammi. Selleks et võtta arvesse kõnealuste dokumentide omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.

               (5)

               Asjaomaseid riigipõhiseid soovitusi võeti arvesse Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide 2014.–2020. aasta programmide koostamisel. Nagu on nähtud ette Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013 (4) artikliga 23, võib komisjon juhul, kui on vaja toetada asjaomaste nõukogu soovituste rakendamist, nõuda, et liikmesriik vaataks läbi oma partnerluslepingu ja asjaomased programmid ning teeks nende muutmise ettepanekud. Suunistes, kuidas rakendada meetmeid Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide tõhususe sidumiseks usaldusväärse majandusjuhtimisega, esitas komisjon täiendavad üksikasjad selle kohta, kuidas ta kõnealust sätet kavatseb kasutada.

               (6)

               Läti suhtes kohaldatakse praegu stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku osa. Oma 2017. aasta stabiilsusprogrammis kavandab valitsus halvendada valitsemissektori nominaalset eelarvepositsiooni, viies selle 2016. aasta tasakaalult ulatusliku maksureformi tulemusena 2017. ja 2018. aastaks puudujääki vastavalt 0,8 % ja 1,6 % SKPst, millele järgneb 2020. aastal puudujäägi vähenemine 0,5 %-ni SKPst. 2017. aasta stabiilsusprogrammi hinnangu kohaselt halveneb struktuurne eelarvepositsioon 2016. aasta 0,2 %-lt SKPst 2018. aastaks -1,7 %-le SKPst ja paraneb 2020. aastaks -0,8 %-ni SKPst. See areng on kooskõlas keskpika perioodi eelarve-eesmärgiga, milleks on struktuurne eelarvepuudujääk 1 % SKPst, ja lubatud kõrvalekalletega, mis põhinevad pensionireformil ja tervishoiusektori struktuurireformi klauslil. Hinnangu kohaselt kasvab ümberarvutatud (5) struktuurne eelarvepositsioon 2017. aasta -1,9 %-lt SKPst 2018. aastaks -2,3 %-le SKPst ja langeb 2020. aastaks -0,2 %-ni SKPst. 2017. aasta stabiilsusprogrammi kohaselt peaks valitsemissektori võla suhe SKPsse püsima 2017. aastal ligikaudu 40 % juures SKPst. Programmi prognoosid SKP kasvu kohta on 2017. aastaks üldjoontes kooskõlas komisjoni prognoosiga, kuid paistavad 2018. aasta kohta märkimisväärselt optimistlikud.

               (7)

               12. juulil 2016 soovitas nõukogu Lätil tagada, et tema 2017. aasta kõrvalekaldumine keskpika perioodi eelarve-eesmärgist piirduks ulatusega, mis on lubatud seoses süsteemse pensionireformi ja tervishoiusektori ulatusliku struktuurireformiga. Võttes arvesse neid lubatud piire, lubataks struktuursel eelarvepositsioonil 2017. aastal halveneda maksimaalselt 1,0 % ulatuses SKPst. Komisjoni 2017. aasta kevadprognoosist lähtuvalt eeldatakse, et Läti täidab 2017. aastal selle nõude. 2018. aastal peaks Läti saavutama oma keskpika perioodi eelarve-eesmärgi, võttes arvesse talle lubatud kõrvalekaldeid, mis on seotud 2016. aastal süsteemse pensionireformi rakendamisega ja 2017. aastal struktuurireformiga, sest ajutisi kõrvalekaldeid võimaldatakse kolme aasta pikkuseks perioodiks. See tugineb komisjoni 2017. aasta kevadprognoosis aluseks võetud eeldusele, et valitsemissektori esmaste netokulude (6) nominaalne kasvumäär on 2018. aastal maksimaalselt 6,0 %, mis vastab struktuurse eelarvepositsiooni halvenemisele 0,3 % SKPst. Kui poliitikat ei muudeta, riskiks Läti kalduda sellest nõudest olulisel määral kõrvale. Üldiselt on nõukogu seisukohal, et 2018. aastal on vaja täiendavaid meetmeid, et täita stabiilsuse ja kasvu pakti nõuded.

               (8)

               Sissetulekud jaotuvad Lätis ebavõrdselt. Kõige rikkama 20 % ja kõige vaesema 20 % hulka kuuluvate leibkondade sissetulekute suhe oli 2015. aastal 6,5, mis oli üks liidu kõrgemaid, ehkki 2016. aastal vähenes see näitaja pisut. Erinevus sissetuleku ebavõrdsuses enne ja pärast maksude ja sotsiaalsiirete mahaarvamist on üks väiksemaid liidus. Läti maksusüsteem on vähem progressiivne kui teistes liikmesriikides, mis soodustab suurt ebavõrdsust ja palgavaesust. Madalapalgaliste maksukiil on endiselt üks liidu suuremaid, samas kui majanduskasvu vähem pärssivate maksude tulupotentsiaal on alakasutatud. Maksutulu vähene osa SKPs piirab avalike teenuste jätkusuutlikuks osutamiseks vajalikke ressursse. Ehkki maksudest kõrvalehoidumise vastases võitluses on tehtud mõningaid edusamme, on maksukuulekus endiselt tõsine probleem. 2017. aasta stabiilsusprogrammis kuulutati välja maksureform. Selle olulisemate meetmete hulgas on üksikisiku tulumaksumäära vähendamine 23 %-lt 20 %-le kuni 45 000 euro suuruse aastasissetuleku puhul, sissetuleku põhjal diferentseeritud tulumaksuvaba miinimumi suurendamine, äriühingu tulumaksu 0 % määra kehtestamine reinvesteeritud kasumile ja kapitalimaksu määrade ühtlustamine 20 % tasemel. Reform lähtub riigipõhistest soovitustest, kuivõrd sellega vähendatakse madalapalgaliste maksukiilu. Kuid ses osas, mis puudutab maksukoormuse nihutamist allikatele, mis ei pärsi nii tugevalt majanduskasvu, ja seatud poliitilist eesmärki suurendada maksutulu osa SKPs, jääb maksureform piiratuks.

               (9)

               Elementaarsete sotsiaalsete turvavõrkude nõrkus soodustab ulatuslikku vaesust ja ebavõrdsust, sealhulgas puuetega inimeste ja eakate hulgas. Puuetega inimeste vaesuse määr on üks Euroopa suuremaid. Sotsiaalabi vähene piisavus, mis ei ole 2009. aastast saadik paranenud, ja pensionide vähene piisavus ei paku tõhusat kaitset vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse eest. Puuduv miinimumsissetulekutaseme reform, mis kuulutati küll 2014. aastal välja, kuid on endiselt rakendamata, avaldab negatiivset mõju kõige vaesematele leibkondadele, kuigi ettevalmistamisel on keskpika perioodi plaanid miinimumsissetuleku toetuse kohta.

               (10)

               Väheneva tööjõu tingimustes on tööhõive kasv olnud nõrk, samas kui töötus on üksnes üsna aeglaselt vähenenud. Töö saamise väljavaated on paremad majanduskeskustes ja kõrge kvalifikatsiooniga töötajate puhul, samas kui töötus on rohkem levinud madala kvalifikatsiooniga ja maapiirkondades elavate töötajate hulgas. Nendes tingimustes aitab probleeme lahendada tööjõu oskuste täiendamine. Ent ehkki kutsehariduse atraktiivsus on kasvanud, on õppekavade reform, millega taheti viia haridus vastavusse tänapäeva oskusvajadustega, üsna vähe edasi liikunud. Kehtestatud on töökohal toimuva väljaõppe õigusraamistik ning sotsiaalpartnerid ja äriühingud on lubanud selles aktiivselt osaleda. Peale selle osalevad töötud aktiivsetes tööturumeetmetes vähem kui enamikus teistes liikmesriikides, ent on võetud meetmeid, et seda olukorda parandada, ja need tasuvad end ära. Elukestvas õppes osalemine on endiselt vähene.

               (11)

               Kuigi Läti ametiasutused on edukalt algatanud asjakohased tervishoiusüsteemi reformid, piiravad tervishoiuteenuste kättesaadavust suured tasud, mida patsiendid ise peavad maksma, pikad ootejärjekorrad, avalike kulutuste madal tase ja teenuste ebatõhus jaotumine. Avalike kulutuste kvoodipõhisus põhjustab ravi hilinemist ja patsiendid peavad kas kaua ootama või tasuma teenuse eest ise, mistõttu osa elanikkonna tervishoiuvajadused jäävad täitmata. On astutud esimesi samme, et reformida kvaliteedi tagamise süsteemi, ja sellega tuleks edasi liikuda, et parandada tulemusi patsientide ja elanikkonna jaoks. Tervishoiusüsteemi tõhususe suurendamisel on saavutatud teatavat edu, kuid vaja on veel haiglasektori ulatuslikumat ratsionaliseerimist, paremat juurdepääsu ambulatoorsele ja esmatasandi arstiabile ning tõhusamat seost eelarve-eraldiste ning teenuse kvaliteedi ja kulude vahel.

               (12)

               Läti ametiasutustel on tavaks kasutada tervishoiusektoris tehtavate ostude jaoks regulaarselt hankemenetlusi, kuid tõhusust saab veelgi suurendada, kui kasutada regulaarselt e-hankeid ja tsentraliseeritud hankeid, mis muudab avalikud kulutused läbipaistvamaks ja tõhusamaks.

               (13)

               Reguleerimise kvaliteedi puudujäägid ning avaliku halduse vähene tõhusus ja tulemuslikkus avaldavad negatiivset mõju ettevõtluskeskkonnale. Aastal 2016 kuulutas valitsus välja ulatusliku reformikava õhema ja professionaalsema avaliku sektori saavutamiseks, püüdes parandada tõhusust töötajate arvu vähendamise ja tugifunktsioonide tsentraliseerimise teel, tugevdada töö tasustamist tulemuste järgi ja suurendada läbipaistvust. See kava piirdub aga üksnes keskvalitsustasandiga, samas kui tõhusust saab olulisel määral suurendada ka kohalike omavalitsuste tasandil.

               (14)

               Läti ettevõtluskeskkonda pärsib jätkuvalt korruptsioon ning huvide konfliktide ärahoidmise süsteem on endiselt jäik ja formalistlik ega näe ette piisavat kontrolli. Ehkki maksejõuetussüsteemi reform on suuremas osas lõpule viidud, tuleb selle sisulist rakendamist hoolega jälgida, et tegelda restruktureerimisjuhtumite vähesuse ja madala varade tagastamise määraga.

               (15)

               Viimasel kolmel aastal on võetud ette ulatuslikud reformid kõrghariduses ja avaliku sektori teadusuuringutes, et konsolideerida teadusasutusi ning parandada nende väljundite kvaliteeti ja asjakohasust. Läti avaliku sektori teadusuuringute rahastamise üldjuhtimine ja organisatsiooniline struktuur on siiski endiselt ebapiisavad ning rahastamisfunktsioonid on killustunud paljude eri asutuste vahel. Avaliku sektori teadusuuringute ebapiisav rahastamine toob kaasa väga madala teadusalase tulemuslikkuse, kvalifitseeritud töötajate puuduse nii avalikus kui ka erasektoris ja vähese koostöö avaliku ja erasektori vahel. Läti ettevõtete teadus- ja arendustegevuse intensiivsus on üks liidu madalamaid.

               (16)

               Komisjon on Euroopa poolaasta (2017) raames Läti majanduspoliitikat põhjalikult analüüsinud ja avaldanud selle tulemused 2017. aasta riigiaruandes. Ta on hinnanud ka 2017. aasta stabiilsusprogrammi ja 2017. aasta riiklikku reformikava ning varasematel aastatel Lätile esitatud soovituste järelmeetmeid. Arvesse ei ole võetud mitte üksnes nende asjakohasust Läti eelarve- ja sotsiaalmajanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, vaid ka vastavust liidu õigusnormidele ja suunistele, pidades silmas vajadust anda riigi tulevastesse otsustesse liidu tasandi panus ja tugevdada nii liidu üldist majandusjuhtimist.

               (17)

               Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu 2017. aasta stabiilsusprogrammiga tutvunud ja tema arvamus (7) selle kohta kajastub eelkõige allpool esitatud soovituses 1,

         SOOVITAB Lätil võtta 2017. ja 2018. aastal järgmisi meetmeid.

               1.

               Ajada eelarvepoliitikat, mis on kooskõlas stabiilsuse ja kasvu pakti ennetava osa nõuetega, mis tähendab keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamist 2018. aastal, võttes arvesse lubatud ajutisi kõrvalekaldeid, mis on seotud süsteemse pensionireformi rakendamise ja struktuurireformidega. Vähendada madalapalgaliste maksustamist, nihutades maksukoormuse muudele allikatele, mis ei pärsi nii tugevalt majanduskasvu, ja parandades maksukuulekust.

               2.

               Suurendada sotsiaalse turvavõrgu piisavust ja täiustada tööjõu oskusi, kiirendades kutsehariduse õppekavade reformi. Suurendada tervishoiu kulutõhusust ja kättesaadavust, sealhulgas vähendades patsientide endi makstavaid tasusid ja pikki ootejärjekordi.

               3.

               Suurendada tõhusust ja aruandekohustust avalikus sektoris, eelkõige lihtsustades haldusmenetlusi ja tugevdades huvide konfliktide ärahoidmise korda, muu hulgas ka pankrotihaldurite puhul.

      Brüssel, 11. juuli 2017

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         T. TÕNISTE

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrus (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta (ELT L 306, 23.11.2011, lk 25).

      (3)  ELT C 92, 24.3.2017, lk 1.

      (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 320).

      (5)  Tsükliliselt kohandatud eelarvepositsioon, arvestamata ühekordseid ja ajutisi meetmeid, arvutatuna komisjoni poolt ümber ühiselt kokkulepitud metoodikat kasutades.

      (6)  Valitsemissektori netokulud saadakse, kui valitsemissektori kogukuludest arvatakse maha intressikulud, liidu programmidele tehtavad kulutused, mis korvatakse täielikult liidu fondide tuludest, ja kaalutlusõigusevälised muudatused töötuskindlustushüvitise kuludes. Valitsemissektori rahastatud kapitali kogumahutused põhivarasse on jaotatud 4 aasta peale. Kaalutlusõigusel põhinevad tulumeetmed või õigusaktide kohane tulude suurendamine arvatakse sisse. Ühekordsed tulu- ja kulumeetmed arvatakse välja.

      (7)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikele 2.


title: Nõukogu soovitus, 10. juuli 2012 , milles käsitletakse Soome 2012. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Soome stabiilsusprogrammi (2012–2015) kohta

text:
               24.7.2012

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 219/28

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   10. juuli 2012,
   milles käsitletakse Soome 2012. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Soome stabiilsusprogrammi (2012–2015) kohta
   2012/C 219/08
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta, (2) eriti selle artikli 6 lõiget 1,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   olles konsulteerinud majandus- ja rahanduskomiteega
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks komisjoni ettepaneku käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia, s.o strateegia „Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks.

               (2)

               Nõukogu võttis 13. juulil 2010 vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril 2010 otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta, (3) mõlemat dokumenti koos nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitikas.

               (3)

               Nõukogu võttis 12. juulil 2011 vastu soovituse (4) Soome 2011. aasta riikliku reformikava kohta ja esitas arvamuse Soome ajakohastatud stabiilsusprogrammi (2011–2014) kohta.

               (4)

               Komisjon võttis 23. novembril 2011 vastu teise iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis vastavalt strateegiale „Euroopa 2020” tähistab majanduspoliitika integreeritud eelkoordineerimise teise Euroopa poolaasta algust. 14. veebruaril 2012 võttis komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles nimetati Soomet ühe liikmesriigina, kelle olukorda tuleb põhjalikult analüüsida.

               (5)

               Nõukogu võttis 1. detsembril 2011 vastu järeldused, milles kutsutakse sotsiaalkaitsekomiteed esitama koostöös tööhõivekomitee ja muude komiteedega oma seisukohad strateegia „Euroopa 2020” poliitikatsükli raames soovitatud meetmete kohta. Nimetatud seisukohad on osa tööhõivekomitee arvamusest.

               (6)

               Euroopa Parlament on kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1466/97 nõuetekohaselt kaasatud Euroopa poolaasta raames toimuvasse ning 15. veebruaril 2012 võttis ta vastu resolutsiooni tööhõive- ja sotsiaalsete aspektide kohta 2012. aasta majanduskasvu analüüsis ja resolutsiooni 2012. aasta majanduskasvu analüüsi täiendamise kohta.

               (7)

               2. märtsil 2012. kinnitas Euroopa Ülemkogu finantsstabiilsuse tagamise ja eelarve konsolideerimise prioriteedid ning majanduskasvu hoogustamise meetmed. Ülemkogu toonitas vajadust saavutada diferentseeritud ja majanduskasvu soodustav eelarve konsolideerimine, taastada tavapärased majandusele laenuandmise tingimused, edendada majanduskasvu ja konkurentsivõimet, tegelda töötuse probleemiga ja majanduskriisi sotsiaalsete tagajärgedega ning moderniseerida avalikku haldust.

               (8)

               Euroopa Ülemkogu kutsus laiendatud euroala paktiga ühinenud liikmesriike 2. märtsil 2012 üles esitama õigel ajal kohustused, mis lisatakse nende stabiilsus- või lähenemisprogrammi ja riiklikusse reformikavasse.

               (9)

               Soome esitas 19. aprillil 2012 oma stabiilsusprogrammi ajavahemikuks 2012–2015 ja oma riikliku reformikava 2012. aastaks. Selleks et võtta arvesse kõnealuse kahe dokumendi omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal. Samuti on komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 5 alusel põhjalikult analüüsinud, kas Soomet mõjutab negatiivselt makromajanduse tasakaalustamatus. Komisjon järeldas oma põhjalikus analüüsis, et Soomes on tasakaalustamatus, kuigi see ei ole ülemäärane.

               (10)

               Määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõike 1 kohasele stabiilsusprogrammi hindamisele tuginedes on nõukogu arvamusel, et kõnealuse programmi eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaariumi aastateks 2012-2013 on usaldusväärne, programmis ennustatav SKP kasv on kooskõlas komisjoni talituste 2012. aasta kevadprognoosiga. Prognoosid on realistlikud ka seoses aastatega 2014 ja 2015, kuna neis ennustatakse SKP kasvu, mis on oluliselt väiksem kui enne kriisi ning madalam kui aastatel 2010-2011, mil majandus elavnes.
               Stabiilsusprogrammi peamine eelarve-eesmärk on vähendada keskvalitsuse eelarvepuudujääki, piirates kulusid ja suurendades tulusid. Kuna valitsemissektori eelarve on keskvalitsuse eelarvepuudujäägi peamine allikas, siis aitab selle seisundi parandamine kaasa valitsemissektori eelarve tasakaalustamisele. Keskpika perioodi eelarve-eesmärk, milleks on struktuurne ülejääk suuruses 0,5 % SKPst, kajastab asjakohaselt stabiilsuse ja kasvu pakti nõudeid. Lähtudes (ümberarvutatud) struktuursest eelarvetasakaalust, (5) on Soome aastal 2011 keskpika perioodi eesmärgi täitnud, kuid kaldub sellest veidi kõrvale aastatel 2012–2015. Valitsemissektori kulude kasvumäär, arvestades kaalutlusõiguse raames võetud tulumeetmeid, on kooskõlas stabiilsuse ja kasvu pakti kulueesmärgiga kõigil aastatel peale aasta 2015. Stabiilsusprogrammis seatakse eesmärgiks tasakaalustada valitsemissektori eelarve aastaks 2015 ja jõuda ülejääki alates aastast 2016. Valitsemissektori võla suhe SKPsse jääb kaugele alla 60 % ja stabiilsusprogrammi kohaselt tipneb võlatase 2014. aastal ligi 52 % juures SKPst ning hakkab siis langema. Lõhe Soome riigi rahanduse jätkusuutlikkuses on endiselt märkimisväärne, see tuleneb peamiselt elanikkonna vananemisest tingitud kiiresti suurenevast vanadussõltuvusmäärast. Puudujääki riigi rahanduse jätkusuutlikkuses tuleb pidevalt jälgida ja sellele vastavalt meetmeid kohandada. Soome eelarveraamistik on seotud mitmeaastaste kulude ülemmääradega, kuid omavalitsussektori suhtes neid praegu ei kohaldata.

               (11)

               Avalike teenuste tõhusus on viimasel kümnendil vähenenud. Soome ametiasutused on juba rakendanud mitmeid reforme nimetatud probleemi lahendamiseks, kuid see tegevus on olnud aeglane, eelkõige kohalike omavalitsuste tasandil. Lisaks on pooleli üleriigiline munitsipaalreform ja keskvalitsuse töö tõhustamise kava. Täiendavat tõhususe suurendamist ja kulude kokkuhoidu on võimalik saavutada, edendades konkurentsi kaitstud era- ja avalike teenuste sektorites toodete ja tööturu reguleerituse täiendava vähendamise kaudu.

               (12)

               Viimase aasta jooksul on valitsus võtnud kasutusele uued meetmed, et vähendada noorte ja pikaajalist töötust. Need meetmed hõlmasid katseprogrammi pikaajalise töötuse vähendamiseks ja sotsiaalse garantii andmist noortele. Võetud meetmed on ambitsioonikad ja asjakohased, kuid neid tuleb nüüd rakendada, keskendudes selgelt sihtrühmade oskuste taseme ja tööturupositsiooni parandamisele. Võttes arvesse demograafilisi muutusi, on vanemate töötajate tööhõive suurendamine oluline riigi rahanduse jätkusuutlikkuse tagamiseks ja tööjõu nõudluse rahuldamiseks tulevikus. Eeldatava eluea tõus on olnud kiirem kui 2005. aasta pensionireformi ajal osati ette näha, mistõttu võib praegune seadusejärgne pensioniiga osutuda edaspidi liiga madalaks. Oma stabiilsusprogrammis võttis valitsus kohustuse tõsta tegelikku pensioniiga 2025. aastaks 62,4 aastani. 2012. aasta märtsis leppisid sotsiaalpartnerid kokku mitmes tööea pikendamise meetmes. Valitsus on võtnud kohustuse viia pensionireform ellu hiljemalt 1. jaanuariks 2017. Nüüd tuleks keskenduda kokkulepitud meetmete rakendamisele lühikeses perspektiivis.

               (13)

               Soome teenindussektori reguleerivad piirangud on ikka veel tõkestavad ja turu kontsentratsioon on suur mitte ainult jaekaubanduses, vaid ka tootmisvaldkondades. Toidukaupade jaeturul on Soomes turu kontsentratsioon suurim ja toiduainete hinnad Euroopa kõrgeimate seas. Konkurentsiõiguse rikkumise eest määratavad trahvid on Soomes tavapäraselt olnud madalad, mis tekitab kahtlusi nende hoiatava mõju suhtes. Konkurentsi valdkonnas on toimunud teatav poliitikaareng, millest annab tunnistust näiteks uus konkurentsiseadus ning uus seadus, mis käsitleb maakasutuse planeerimist ja ehitamist. Valitsus on võtnud ka kohustuse käivitada uus programm konkurentsivõime edendamiseks. Seda tuleks hakata viivitamata rakendama, et tugevdada veelgi toote- ja teenusteturgude konkurentsiraamistikku.

               (14)

               Tootlikkuse kasv Soomes on pidurdumas ja Soome ekspordiettevõtjate turuosa välisturgudel on viimastel aastatel kahanenud. Tööjõu ühikukulu on suurenenud, kuigi mitte tootmissektoris. Mõned praegu domineerivad tööstusharud, nagu elektroonika- ja paberitööstus, näivad olevat saavutanud oma arengu tipu ja üldiselt tootmise osakaal SKPs kahaneb. Soome ekspordib vahe- ja kapitalikaupasid peamiselt arenenud, aeglaselt kasvava majandusega riikidesse ja Soome toodetel on areneva majandusega riikides väike osakaal. Soome majandusel on vaja muutuda mitmekesisemaks nii ettevõtjate kui ka eksporditurgude osas, et tulevikus kujuneks välja mitu tugevat eksportijat. Vaatamata Soome minevikusaavutustele teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni valdkonnas, on Soome juhtpositsioon ELi innovatsiooniliidrina ohus, kui oluliselt ei suurene uuenduslike ja kiiresti arenevate ettevõtete hulk. Selleks on vaja hõlbustada innovatsiooni, muutes teadus- ja arendustegevuse tulemused turustatavateks toodeteks, ning julgustada sisenemist kiiresti kasvavatele eksporditurgudele. Lühikeses perspektiivis on oluline kasutada ja levitada laiaulatuslikku info- ja kommunikatsioonitehnoloogiaalast oskusteavet ka muudes Soome tööstusharudes, sealhulgas avalikus sektoris. Seoses palgakasvuga sillutab 2011. aastal sõlmitud kolmepoolne palgakokkulepe teed tagasihoidlikule palgakasvule aastatel 2012 ja 2013, mis peaks parandama Soome positsiooni peamiste kaubanduspartnerite suhtes.

               (15)

               Soome on võtnud mitmeid kohustusi laiendatud euroala pakti alusel. Kõnealused 2011. aastal võetud kohustused ja nende rakendamine on seotud konkurentsivõime, tööhõivemäära ja riigi rahanduse jätkusuutlikkuse suurendamisega, samuti finantsstabiilsuse tugevdamise ja maksude kooskõlastamise tagamisega. Komisjon on hinnanud laiendatud euroala pakti raames võetud kohustuste täitmist. Allpool esitatud soovitustes on arvesse võetud kõnealuse hindamise tulemusi.

               (16)

               Komisjon hindas Euroopa poolaasta raames põhjalikult Soome majanduspoliitikat. Hinnati stabiilsusprogrammi ja riiklikku reformikava ning esitati põhjalik analüüs. Hindamisel on arvesse võetud kõnealuste dokumentide asjakohasust Soome fiskaal- ja sotsiaalmajanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, aga ka nende vastavust ELi eeskirjadele ja juhistele, pidades silmas vajadust tugevdada liidu üldist majandusjuhtimist, lisades ELi tasandi panuse riigi tasandil tehtavatesse otsustesse. Euroopa poolaasta raames koostatud komisjoni soovitused kajastuvad allpool 1.–5. soovituses.

               (17)

               Võttes arvesse kõnealust hinnangut, on nõukogu läbi vaadanud stabiilsusprogrammi ning nõukogu arvamus (6) selle kohta on väljendatud eelkõige 1. soovituses.

               (18)

               Võttes arvesse komisjoni põhjaliku analüüsi ja kõnealuse hindamise tulemusi, on nõukogu läbi vaadanud riikliku reformikava ja stabiilsusprogrammi. Nõukogu soovitused, mis on esitatud määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 6 alusel, kajastuvad eeskätt 5. soovituses,

         SOOVITAB Soomel võtta ajavahemikus 2012–2013 järgmisi meetmeid:

               1.

               Säilitada aastal 2012 ja sellele järgnevatel aastatel stabiilne eelarvepositsioon, korrigeerides kõik kõrvalekaldumised keskpika perioodi eelarve-eesmärgist, mis tagab riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse. Aastal 2013 ja sellele järgnevatel aastatel tugevdada ja rangelt rakendada selleks eelarvestrateegiat, mida toetaksid piisavalt konkreetsed meetmed, sealhulgas täites kulueesmärgi. Jätkata jätkusuutlikkuses esineva elanikkonna vananemisega seotud lõhe suuruse iga-aastast hindamist ning kohandada riigi tulusid ja kulusid vastavalt pikaajalistele eesmärkidele ja vajadustele. Integreerida kohalike omavalitsuste sektor paremini mitmeaastase eelarveraamistiku süsteemi, sealhulgas kulude kontrollimise meetmete kaudu.

               2.

               Võtta täiendavaid meetmeid tootlikkuse suurendamiseks ja kulude kokkuhoiu saavutamiseks avalike teenuste pakkumisel, sealhulgas struktuurimuudatused ja kulutõhusust suurendavad territoriaalsed haldusreformid, et lahendada ka elanikkonna vananemisest tekkivaid probleeme.

               3.

               Rakendada olemasolevaid meetmeid noorte ja pikaajaliste töötute tööturupositsiooni parandamiseks, keskendudes eriti oskuste arendamisele. Võtta täiendavaid meetmeid eakamate töötajate tööhõivemäära suurendamiseks, sealhulgas vähendades ennetähtaegselt pensionile jäämise võimalusi. Võtta meetmeid tegeliku pensioniea tõstmiseks, võttes arvesse kõrgemat keskmist eeldatavat eluiga.

               4.

               Jätkata konkurentsi suurendamist toote- ja teenusteturgudel, eelkõige jaemüügisektoris, tagades uue konkurentsiseaduse ja elutervet konkurentsi edendava uue programmi tõhusa rakendamise. Jätkata meetmete võtmist, et suurendada munitsipaalteenuste osutamise tõhusust, sealhulgas suurendades vastavalt vajadusele selliste teenuste osakaalu, mis on avatud konkureerivale pakkumisele, ja tagada konkurentsi erapooletus era- ja avaliku sektori ettevõtjate vahel. Võtta täiendavaid meetmeid, et tagada konkurentsiõiguse rikkumise eest määratavate trahvide hoiatav mõju.

               5.

               Selleks et tugevdada tootlikkuse kasvu ja välist konkurentsivõimet, tuleb jätkata jõupingutusi ettevõtlusstruktuuri mitmekesistamiseks, eelkõige kiirendades innovatsioonibaasi laiendamiseks kavandatud meetmete kasutuselevõttu, jätkates samal ajal palga ja tootlikkuse suundumuste vastavusseviimist, austades täiel määral sotsiaalpartnerite rolli ja järgides liikmesriigi tava.

      Brüssel, 10. juuli 2012

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         V. SHIARLY

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.

      (3)  Kehtivad 2012. aastal vastavalt nõukogu 26. aprilli 2012. aasta otsusele 2012/238/EL liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (ELT L 119, 4.5.2012, lk 47).

      (4)  ELT C 216, 22.7.2011, lk 3.

      (5)  Tsükliliselt kohandatud eelarveseisund pärast ühekordsete ja ajutiste meetmete arvessevõtmist, arvutatuna komisjoni talituste poolt ümber programmis esitatud teabe põhjal ja ühiselt kokku lepitud metoodikat kasutades.

      (6)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikele 2.


title: Nõukogu soovitus, 10. juuli 2012 , milles käsitletakse Luksemburgi 2012. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Luksemburgi stabiilsusprogrammi (2012–2015) kohta

text:
               24.7.2012

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 219/58

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   10. juuli 2012,
   milles käsitletakse Luksemburgi 2012. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Luksemburgi stabiilsusprogrammi (2012–2015) kohta
   2012/C 219/17
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148 lõiget 4,
   võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, (1) eriti selle artikli 5 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
   võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
   võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
   pärast konsulteerimist majandus- ja rahanduskomiteega
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks Komisjoni ettepaneku käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia, s.o strateegia „Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks.

               (2)

               Nõukogu võttis 13. juulil 2010 vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril 2010 otsuse liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta; (2) mõlemat dokumenti koos nimetatakse koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid arvesse oma majandus- ja tööhõivepoliitikas.

               (3)

               Nõukogu võttis 12. juulil 2011 vastu soovituse (3) Luksemburgi 2011. aasta riikliku reformikava kohta ja esitas arvamuse Luksemburgi ajakohastatud stabiilsusprogrammi (2011–2014) kohta.

               (4)

               Komisjon võttis 23. novembril 2011 vastu teise iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis vastavalt strateegiale „Euroopa 2020” tähistab majanduspoliitika integreeritud eelkoordineerimise teise Euroopa poolaasta algust. 14. veebruaril 2012 võttis komisjon Euroopa parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määruse (EL) nr 1176/2011 (makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta) (4) alusel vastu häiremehhanismi aruande, milles ei nimetatud Luksemburgi ühe liikmesriigina, kelle olukorda tuleb põhjalikult analüüsida.

               (5)

               Nõukogu võttis 1. detsembril 2011 vastu järeldused, milles kutsutakse sotsiaalkaitsekomiteed esitama koostöös tööhõivekomitee ja muude komiteedega oma seisukohad strateegia „Euroopa 2020” poliitikatsükli raames soovitatud meetmete kohta. Nimetatud seisukohad on osa tööhõivekomitee arvamusest.

               (6)

               Euroopa Parlament on kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1466/97 nõuetekohaselt kaasatud Euroopa poolaasta raames toimuvasse ning 15. veebruaril 2012 võttis ta vastu resolutsiooni tööhõive- ja sotsiaalsete aspektide kohta 2012. aasta majanduskasvu analüüsis ja resolutsiooni 2012. aasta majanduskasvu analüüsi täiendamise kohta.

               (7)

               Euroopa Ülemkogu kiitis 2. märtsil 2012 heaks finantsstabiilsuse tagamise ja eelarve konsolideerimise prioriteedid ning majanduskasvu hoogustamise meetmed. Ülemkogu rõhutas vajadust konsolideerida eelarvet diferentseeritult ja majanduskasvu soodustavalt, et taastada tavapärased majandusele laenuandmise tingimused, edendada majanduskasvu ja konkurentsivõimet, võidelda töötusega ja kriisi sotsiaalsete tagajärgedega ning moderniseerida avalikku haldust.

               (8)

               Euroopa Ülemkogu kutsus laiendatud euroala paktiga ühinenud liikmesriike 2. märtsil 2012 üles esitama õigeaegselt kohustused, mis tuleb lisada nende stabiilsus- või lähenemisprogrammidesse ja riiklikesse reformikavadesse.

               (9)

               Luksemburg esitas 27. aprillil 2012 oma stabiilsusprogrammi ajavahemikuks 2012–2015 ja oma riikliku reformikava 2012. aastaks. Selleks et võtta arvesse kõnealuse kahe dokumendi omavahelisi seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.

               (10)

               Tuginedes määruse (EÜ) nr 1466/97 kohasele stabiliseerimisprogrammi hindamisele, on nõukogu seisukohal, et stabiilsusprogrammi eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on realistlik. Eelkõige on stabiilsusprogrammi stsenaarium aastateks 2012 ja 2013 väga sarnane komisjoni talituste 2012. aasta kevadprognoosiga. Keskpika perioodi puudujäägi prognooside tegemisel lähtuti veidi optimistlikust majanduskasvu stsenaariumist, mille puhul majanduskasv oli potentsiaalsest majanduskasvust suurem, kuid jäi siiski selgelt allapoole ajaloolisi keskmisi kasvumäärasid. Stabiilsusprogrammis visandatud eelarvestrateegia eesmärk on vähendada 2012. aasta 1,5 % puudujääk 2014. aastaks 0,9 protsendini konsolideerimismeetmete abil, mis moodustavad umbes 1,2 % SKPst, ja saavutada suurem mänguruum negatiivsete vapustuste puhuks. Stabiilsusprogrammiga kinnitatakse varasemat keskpika perioodi eelarve-eesmärki (KPEE), milleks on 0,5 % struktuurne ülejääk. Siiski ei saa keskpika perioodi eesmärki pidada asjakohaseks stabiilsuse ja kasvu pakti sätete kohaselt, sest kuigi võlg on asutamislepingus sätestatud kontrollväärtusest väiksem, ei võeta praeguse poliitika ja prognooside põhjal nimetatud eesmärgi puhul piisavalt arvesse vananemisega seotud kaudseid kulusid. Lisaks kaldub Luksemburg alates aastast 2012 nii komisjoni talituste 2012. aasta kevadprognoosi, kui ka stabiilsusprogrammi kohase (ümberarvutatud) struktuurse eelarveseisundi põhjal oma keskpika perioodi eesmärgist märkimisväärselt kõrvale. Valitsemissektori kulude kasvumäär pärast kaalutlusõiguse raames võetud tulumeetmete arvessevõtmist ületab prognooside kohaselt oluliselt stabiilsuse ja kasvu paktis määratletud võrdlusaluse. Valitsemissektori koguvõlg, mis on 20 % SKPst, jääb allapoole aluslepingus sätestatud kontrollväärtust.

               (11)

               20. jaanuaril 2012 võttis valitsus vastu seaduseelnõu, millega reformitakse pensionisüsteemi nii era- kui ka avalikus sektoris. Reformiga lisatakse teatavad parandusmehhanismid penisoniskeemi finantsolukorra halvenemise tarbeks ja kohandatakse väga soodsat hüvitiste arvutamise meetodit. Siiski võetakse uus arvutusmeetod kasutusele järk-järgult väga pika 40aastase ajavahemiku jooksul. Lisaks jäävad laias laastus samaks ennetähtaegselt pensionile jäämise võimalused ja seadusega ette nähtud pensioniea oodatavast elueast sõltuvusse seadmiseks meetmeid ei kavandata. Kokkuvõttes teeb Luksemburg samme õiges suunas, kuid kavandatav reform ei paista piisavalt tagavat riigi rahanduse pikaajalist jätkusuutlikkust.

               (12)

               Jaanuaris 2012 võttis parlament vastu aastatel 2012–2014 palkade automaatse indekseerimise kohaldamist piirava seaduse, et suurendada Luksemburgi majanduse konkurentsivõimet. Lisaks võimalikule võrdlusindeksi muutmisele ei ole valitsus siiski teatanud palkade kujundamise süsteemi püsiva läbivaatamise kavast. Kuigi Luksemburgi tootlikkus on praegu väga kõrge, jääb üha vähem võimalusi selle suurendamiseks. Selleks et säilitada Luksemburgi majanduse konkurentsivõime pikas perspektiivis, on vaja sotsiaalpartneritega konsulteerides ja oma riigi tavasid järgides vaadata palkade kujundamise süsteemi pidevalt läbi.

               (13)

               Luksemburg on teinud mõnesid asjakohaseid ja usutavaid samme suhteliselt suure noorte tööpuuduse vähendamiseks. Siiski on noorte tööturule integreerimise lihtsustamiseks vajalik ühtne strateegia, et muu hulgas tugevdada omavalitsuste vahelist koostööd ja parandada tööturuasutuste tõhusust. Noortel, eelkõige madalama haridustasemega tööotsijatel oleks kasu ka suurematest investeeringutest koolitus- ja haridusvaldkonnas.

               (14)

               Luksemburgil on ootuste kohaselt raskusi 2020. aastaks seatud kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamise eesmärgi täitmisel. Hiljutiste, olemasolevatel meetmetel põhinevate 2020. aasta prognooside kohaselt suurenevad Luksemburgi ELi heitkogustega kauplemise süsteemi mittekuuluvate sektorite heitkogused aastatel 2005–2020 6 %, eesmärk oli aga vähendada neid 20 %. Maanteetranspordi sektor on kõige märkimisväärsem heitkoguste allikas ja selles sektoris on palju võimalusi heitkoguste vähendamiseks. Transpordis kasutatava kütuse hind on Luksemburgis ELi madalamaid, põhjustades nn „kütuseturismi” ja negatiivseid välismõjusid, st reostust ja ummikuid. Kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamiseks on tarvis täiendavaid poliitikameetmeid või kulukaid paindlikkusmehhanisme.

               (15)

               Luksemburg on võtnud mitmeid kohustusi laiendatud euroala pakti alusel. Kõnealused kohustused ja 2011. aastal võetud kohustuste täitmine on seotud konkurentsivõime suurendamise, tööhõive parandamise ja finantsstabiilsuse tugevdamisega. Komisjon on hinnanud laiendatud euroala pakti raames võetud kohustuste täitmist. Soovitustes on arvesse võetud kõnealuse hindamise tulemusi.

               (16)

               Komisjon hindas Euroopa poolaasta raames põhjalikult Luksemburgi majanduspoliitikat. Komisjon hindas stabiilsusprogrammi ja riiklikku reformikava. Hindamisel on arvesse võetud kõnealuste dokumentide asjakohasust Luksemburgi fiskaal- ja sotsiaalmajanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast, aga ka nende vastavust ELi eeskirjadele ja juhistele, pidades silmas vajadust tugevdada liidu üldist majandusjuhtimist, lisades ELi tasandi panuse riigi tasandil tehtavatesse otsustesse. Euroopa poolaasta raames koostatud komisjoni soovitused kajastuvad 1.–5. soovituses.

               (17)

               Võttes arvesse kõnealust hinnangut, on nõukogu läbi vaadanud stabiilsusprogrammi ja tema arvamus (5) selle kohta on väljendatud eelkõige 1. soovituses,

         SOOVITAB Luksemburgil võtta 2012.–2013. aastal järgmisi meetmeid:

               1.

               Säilitada stabiilne eelarvepositsioon, korrigeerides kõik kõrvalekaldumised KPEEst, mis tagab riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse, võttes eelkõige arvesse vananemisega seotud kaudseid kohustusi. Aastal 2013 ja sellele järgnevatel aastatel tugevdada ja rangelt rakendada selleks eelarvestrateegiat, mida toetaksid piisavalt konkreetsed meetmed, sealhulgas täita kulueesmärk.

               2.

               Tugevdada kavandatavat pensionireformi, võttes täiendavaid meetmeid eakamate töötajate osalemise suurendamiseks tööturul, eelkõige takistades enneaegset pensionile jäämist ning võttes täiendavaid meetmeid tegeliku pensioniea tõstmiseks, sealhulgas sidudes ametliku pensioniea keskmise eeldatava elueaga, et tagada pensionisüsteemi pikaajaline jätkusuutlikkus.

               3.

               Selleks et säilitada Luksemburgi majanduse konkurentsivõime pikas perspektiivis, võtta sotsiaalpartneritega konsulteerides ja oma riigi tavasid järgides täiendavaid meetmeid palgaläbirääkimiste ja palkade indekseerimise süsteemi reformimiseks, säilitades sealjuures esimese sammuna kehtiva üheaastase indekseerimisintervalli pärast aastat 2014 ning vähendades energia ja muude volatiilsete tegurite mõju võrdlusindeksile.

               4.

               Jätkata jõupingutusi noorte tööpuuduse vähendamiseks, suurendades sidusrühmade kaasatust ning tugevdades eelkõige madala haridustasemega isikutele suunatud haridus- ja koolitusmeetmeid, et viia noorte oskused ja kvalifikatsioon paremini kooskõlla tööjõu nõudlusega.

               5.

               Tagada, et kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamise eesmärke ELi heitkogustega kauplemise süsteemi mittekuuluvate sektorite puhul täidetakse, eelkõige energiatoodete maksustamise suurendamise kaudu.

      Brüssel, 10. juuli 2012

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         V. SHIARLY

      (1)  EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

      (2)  Kehtivad 2012. aastal vastavalt 26. aprilli 2012. aasta nõukogu otsusele 2012/238/EL liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (ELT L 119, 4.5.2012, lk 47).

      (3)  ELT C 210, 16.7.2011, lk 5.

      (4)  ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.

      (5)  Vastavalt määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikele 2.