				|

		52014DC0412

			Soovitus: NÕUKOGU SOOVITUS, milles käsitletakse Horvaatia 2014. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Horvaatia 2014. aasta lähenemisprogrammi kohta /* COM/2014/0412 final - 2014/ () */

Soovitus:
NÕUKOGU SOOVITUS,
milles käsitletakse Horvaatia 2014. aasta
riiklikku reformikava
ja esitatakse nõukogu arvamus Horvaatia 2014. aasta lähenemisprogrammi
kohta

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 121 lõiget 2 ja artikli 148
lõiget 4,
võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997.
aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning
majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta,[1] eriti selle
artikli 9 lõiget 2,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu
16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku
tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta,[2] eriti selle artikli 6
lõiget 1,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust[3],
võttes arvesse Euroopa Parlamendi
resolutsioone[4],
võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,
võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust,
võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee
arvamust,
võttes arvesse sotsiaalkaitsekomitee arvamust,
võttes arvesse majanduspoliitika komitee
arvamust
ning arvestades järgmist:
(1)
Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks
komisjoni ettepaneku käivitada uus tööhõive ja majanduskasvu strateegia
„Euroopa 2020”, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning
keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa
jätkusuutliku majanduskasvu potentsiaali ja konkurentsivõime suurendamiseks.
(2)
Nõukogu võttis 13. juulil 2010 komisjoni
ettepanekute põhjal vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste
kohta ajavahemikuks 2010–2014 ning 21. oktoobril 2010 otsuse liikmesriikide
tööhõivepoliitika suuniste kohta; mõlemat dokumenti koos nimetatakse
koondsuunisteks. Liikmesriike kutsuti üles võtma koondsuuniseid arvesse oma
majandus- ja tööhõivepoliitikas.
(3)
Riigipead ja valitsusjuhid võtsid 29. juunil
2012 vastu majanduskasvu ja töökohtade loomise kokkuleppe, millega nähakse ette
sidus raamistik meetmete võtmiseks liikmesriikide, ELi ja euroala tasandil ning
võimaldatakse kasutada kõiki võimalikke hoobasid, vahendeid ja poliitikaid. Nad
tegid otsuse liikmesriikide tasandil võetavate meetmete kohta, rõhutades
eelkõige kindlat kavatsust saavutada strateegia „Euroopa 2020” eesmärgid ja
rakendada riigipõhised soovitused.
(4)
Horvaatia osales 2013. aastal Euroopa poolaastas
mitteametlikult vabatahtlikkuse alusel, esitades majandusprogrammi;
riigipõhiseid soovitusi ei olnud. 21. juunil 2013 võttis nõukogu vastu
järeldused, milles avaldati heameelt Horvaatia majandusprogrammi üle,
rõhutades, et Horvaatialt eeldatakse liikumist stabiilsuse ja kasvu paktis
sätestatud nõuete täitmise suunas ja tal on vaja teha algust usaldusväärse
konsolideerimisega, pidades silmas majanduskasvu soodustavaid kulusid ja jättes
ruumi sissetulevate ELi vahendite kaasrahastamiseks.
(5)
13. novembril 2013 võttis komisjon vastu
iga-aastase majanduskasvu analüüsi,[5]
mis tähistab majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta (2014) algust.
Samal päeval võttis komisjon määruse (EL) nr 1176/2011 alusel vastu
häiremehhanismi aruande,[6]
milles nimetati Horvaatiat kui üht liikmesriiki, kelle kohta koostatakse
põhjalik analüüs.
(6)
Euroopa Ülemkogu kiitis 20. detsembril 2013
heaks finantsstabiilsuse tagamise ja eelarve konsolideerimise prioriteedid ning
majanduskasvu hoogustamise meetmed. Ülemkogu toonitas vajadust jätkata
diferentseeritud ja majanduskasvu soodustavat eelarve konsolideerimist,
taastada tavapärased majandusele laenuandmise tingimused, edendada
majanduskasvu ja konkurentsivõimet, tegeleda töötuse probleemiga ja
majanduskriisi sotsiaalsete tagajärgedega ning ajakohastada avalikku haldust.
(7)
Komisjon avaldas 5. märtsil 2014 määruse (EL)
nr 1176/2011 artikli 5 alusel Horvaatia suhtes läbi viidud põhjaliku analüüsi
tulemused[7].
Komisjoni analüüsi põhjal võib järeldada, et Horvaatias esineb ülemäärane
makromajanduslik tasakaalustamatus, mis nõuab erijärelevalvet ja otsustavaid
poliitikameetmeid. Eelkõige on vaja võtta poliitikameetmeid, pidades silmas
suurtest väliskohustustest, kahanevatest eksporditulemustest, ettevõtete
suurest finantsvõimendusest ja valitsemissektori kiiresti suurenevast võlast
tulenevat haavatavust oludes, kus majanduskasv on aeglane ja kohandamisvõime
kasin.
(8)
24. aprillil 2014 esitas Horvaatia nii oma
2014. aasta riikliku reformikava kui ka 2014. aasta
lähenemisprogrammi. Selleks et võtta arvesse kõnealuste dokumentide omavahelisi
seoseid, hinnati neid ühel ja samal ajal.
(9)
2014. aasta lähenemisprogrammis esitatud
eelarvestrateegia eesmärk on korrigeerida ülemäärane eelarvepuudujääk 2016.
aastaks, pöördudes samal ajal tagasi jätkusuutliku majanduskasvu teele. Selleks
on plaanis vähendada pidevalt eelarvepuudujääki 4,9 %-lt SKP-st 2013.
aastal alla 3 %-le SKP-st 2016. aastaks, mis on ülemäärase
eelarvepuudujäägi korrigeerimise tähtaeg. Programmi järgi jõuab valitsemissektori
võlg haripunkti (72 %-ni SKP-st) 2014. aastal, siis järgneval aastal
väheneb ja pärast seda stabiliseerub. Programmis eelarveprognooside aluseks
olev makromajanduslik stsenaarium on kogu programmiperioodi ulatuses
optimistlik. Programmistsenaariumi kohaselt SKP 2014. aastal stagneerub, samal
ajal kui 2015. aastaks prognoositakse väikest, 1,2 % kasvu erinevalt
komisjoni 2014. aasta kevadprognoosist, kus eeldatakse vastavalt 0,6 %
kahanemist ja 0,7 % kasvu. Programmi eelarveprognoosi näitajad ei vasta
Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi standarditele; see
tekitab ebaühtlust võrreldes varasemate andmete ja majandusstsenaariumiga ja
takistab nende asjakohast võrdlust komisjoni 2014. aasta kevadprognoosiga.
Pealegi ei ole programm 2015. ja 2016. aastal võetavate konsolideerimismeetmete
osas, eelkõige kulude poole pealt, piisavalt üksikasjalik. Komisjoni 2014.
aasta kevadprognoosi kohaselt ulatub valitsemissektori eelarvepuudujääk 2014.
ja 2015. aastal vastavalt 3,8 % ja 3,1 %-ni SKP-st. Olles teinud
vajalikud kohandused, et prognoose oleks võimalik võrrelda ülemäärase
eelarvepuudujäägi menetluse raames seatud eesmärkidega (s.t jättes välja teise
samba pensionivarade ülekande mõju), prognoosib komisjon 2014. aastal
puudujäägi suuruseks 4,6 % SKP-st ja 2015. aastal 3,8 % SKP-st. Kuna
lähenemisprogramm on esimene aruanne, milles käsitletakse meetmeid, mida
ametiasutused on võtnud pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse
alustamist 28. jaanuaril 2014, siis hindas komisjon Horvaatia võetud meetmeid
2. juunil 2014 avaldatud teatises. Peamine eesmärk saavutatakse kavandatu
kohaselt 2014. aastal, samal ajal kui puudujäägi osas 2015. aastal päris
eesmärgini ei jõuta. Valitsemissektori struktuurse eelarvepositsiooni
parandamisel jääb nii 2014. kui ka 2015. aastal nõutust veidi vajaka. Kuigi
kohandatud struktuurse eelarvepositsiooni muutus on soovitatust väiksem,
täidetakse eeldatavasti kaalutlusõiguse alusel võetavate meetmete kohaste
summade osas eesmärgid nii 2014. kui ka 2015. aastal. Selleks et vähendada
negatiivset mõju majanduskasvule ja parandada konsolideerimise
jätkusuutlikkust, tuleb pöörata rohkem tähelepanu meetmete kvaliteedile ja
üleminekule kulupõhistele meetmetele. Lähtudes nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97
kohasest programmile antud hinnangust ja komisjoni prognoosist, on nõukogu
seisukohal, et Horvaatia on küll võtnud 30. aprilli 2014. aasta seisuga
tõhusaid meetmeid, et korrigeerida oma ülemäärast eelarvepuudujääki vastavalt
soovitustele, kuid vaja on veelgi pingutada, et täita ülemäärase
eelarvepuudujäägi menetluse raames antud soovitus korrigeerida ülemäärane
eelarvepuudujääk 2016. aastaks ja tagada selle korrigeerimise usaldusväärsus.
(10)
Eelarve konsolideerimismeetmed peaksid olema
suunatud riigi rahanduse kvaliteedi parandamisele, et saavutada tõhusus
eelkõige palkade, sotsiaalkindlustuse ja toetuste osas ja pakkuda piisavat
eelarvepoliitilist manööverdamisruumi majanduskasvu soodustavate kulutuste ja
investeeringute tegemiseks, kaasa arvatud ELi rahastatud projektide jaoks.
Horvaatia on viimastel aastatel oma eelarveraamistiku oluliselt reforminud.
Nõrgad küljed on aga seotud eelarve planeerimisega, tõhusa kulude kontrolliga
ja eelarvepiirangute järjekindla kohaldamisega, mis mõjutab negatiivselt
eelarvepoliitika kujundamist. Kuigi eelarve-eeskirju muudeti just hiljuti,
tuleks nende ülesehitust veelgi parandada. Eelarveraamistiku tõhusust õõnestab
ennetusmehhanismide puudumine, võlareegli lõtv järgimine ja struktuurse
eelarvetasakaalu reegli ebamäärane sõnastus. Eelarvepoliitika komisjoni loomine
on teretulnud, kuid tema positsiooni tugevdamiseks eelarve planeerimisel ja
selle üle järelevalve tegemisel tuleb võtta lisameetmeid, eelkõige tema
sõltumatuse kindlustamiseks mis tahes eelarvepädevast institutsioonist.
(11)
Horvaatial tuleb leida lahendus, kuidas
konsolideerida eelarvet ilma kahjustamata konkurentsivõimet ja väljavaateid
majanduse elavdamiseks. Kõige selle taustal on riigi rahanduse tulude pool
piiratud maksubaasi kitsa määratlusega, mis tagab stabiilse maksutulu ja millel
ei ole suurt moonutavat mõju majanduskasvule. Riiklikus reformiprogrammis
teatatakse kavast kehtestada 2016. aastal perioodiline kinnisvaramaks, kuid
selle toimimise ülesehitust, sealhulgas maksubaasi oma, tuleb veel täpsustada.
Horvaatia on ka otsustanud võtta varimajanduse vähendamise teel meetmeid
maksukuulekuse parandamiseks. Selles suunas on astutud samme. Järgjärguliselt
on võetud kasutusele maksuameti IT-süsteemiga ühendatud elektroonilised
seadmed, mis on suurendanud maksutulu, sest tehingutest on parem ülevaade.
Maksuhalduse ümberkorraldamise tulemusena peaks maksude kogumine muutuma
tõhusamaks ja tulemuslikumaks, vähendades samal ajal maksumaksjate
maksukohustuse täitmisega seotud kulusid. Samas kui arvestada vajadust eelarve
konsolideerimise järele ja andmeid, mis viitavad kogumata maksude suurtele
summadele, näib, et maksude kogumist saaks veelgi tõhustada ja et jätkuvalt
tuleb pingutada maksukuulekuse suurendamise nimel, pakkudes maksumaksjatele
rohkem e-teenuseid.
(12)
Horvaatia on võtnud meetmeid pensionite jätkusuutlikkuse
ja piisavuse parandamiseks: alates 2010. aasta novembrist on järk-järgult tõstetud
seadusjärgset pensioniiga ja ennetähtaegselt pensionile jäämise iga ning
pikendatud naiste kvalifikatsiooniperioodi ning need peaks olema täies ulatuses
ühtlustatud 2030. aastaks. 2013. aasta detsembris vastu võetud
pensionikindlustusseaduse muudatustega tõsteti seadusjärgne pensioniiga 65
eluaastalt 67-le ja ennetähtaegselt pensionile jäämise iga 60 eluaastalt 62-le.
Kuid need muudatused jõustuvad alles 2031. aastal, mis ei ole demograafilist
suundumust arvestades piisavalt ambitsioonikas. Hoolimata viimastel aastatel
korraldatud reformidest on ennetähtaegselt pensionile jäämiseks veel mitmeid
muid võimalusi. Arvestades erandite ulatust, ei ole ennetähtaegselt pensionile
jäämise korral kohaldatav pensionivähendus või hilisema pensionile jäämise
pensionilisa piisavaks stiimuliks töötada seadusjärgse pensionieani, mõjutades
seeläbi negatiivselt tööjõupakkumist ja pensionisüsteemi jätkusuutlikkust.
2013. aastal võeti vastu seadus ühtse kohtuekspertiisi organi kohta, et aidata
piirata invaliidsuspensioni saajate juurdevoolu ja vähendada pettust,
ühtlustades puude hindamisi. Koos suurema kontrolliga vastab see selgele
vajadusele, kuid nende mõju kuludele sõltub sellest, kuidas meetmeid
rakendatakse ja kui suures ulatuses otsuseid täide viiakse. Teatavat künnist
ületavaid eriskeemi alla kuuluvaid pensione kärbiti, kuigi küll ajutiselt,
10 %, samal ajal kui nende indekseerimine seoti SKP kasvuga. Hoolimata
hiljutistest püüdlustest vähendada kulusid ja suurendada läbipaistvust, on
eriskeemi alla kuuluvate pensionite ühtlustamine üldskeemi omadega olnud
aeglane ja mitte piisavalt suure ulatusega ning edasiminek tervikuna on ikkagi
piiratud.
(13)
Tervishoiusektori tervisetulemused on olnud
küllaltki head ja teenused on mõningaste piirkondlike varieerumistega
kättesaadavad, kuid süsteem ise avaldab olulist survet riigi rahandusele.
Võimud on teinud haiglavõrgustikus kindlaks ebatõhusad kohad, mida annab
parandada. 2014. aasta märtsis esitatud üldkavas haiglaravi ümberkorraldamise
kohta on toodud meetmed, millega parandada kulutõhusust, nt haiglavõrgu
ratsionaliseerimine, haiglas viibimise keskmise kestuse vähendamine,
haiglavoodite parem jaotus, sealhulgas pikaajaliseks raviks, ja edasised
muutused haiglate rahastamises. Selleks et kava ellu viia, tuleb tagada tugev
järelevalve ja rakendussuutlikkus nii haiglates kui ka keskvalitsuses.
Pikaajalist ravi iseloomustab teenuste hajutatus tervishoiu- ja
sotsiaalhoolekandesüsteemide vahel, madal kulude hüvitamise määr ja vähe
ametlikke hooldusteenuseid, teenuste kõrge hind ja pikad järjekorrad.
(14)
Tööhõive ja tööjõus osalemise määr on üks
madalamaid ELis, näitajad on eriti madalad noorte ja eakate hulgas. Lisaks
tsüklilisele arengule on need tööturunäitajad osaliselt seotud riigi
institutsioonide ja poliitikaga. Horvaatia on alustanud tööturu paindlikkuse
suurendamiseks tööturureforme. Reformide esimene etapp, milles keskenduti
tähtajaliste töölepingute reguleerimisele, jõudis lõpule 2013. aastal. 2014.
aasta jaanuaris võttis valitsus vastu teise seadusandliku ettepaneku, milles
vähendati menetluste lühendamise ja lihtsustamise ning tööaja paindlikkuse
suurendamise kaudu vallandamiskulusid. Lisaks võetakse kasutusele paindlikumad
töötamisvormid, nagu töötamine osalise tööajaga töölepingu alusel. Need
muudatused asetaksid Horvaatia töökaitse indeksi seisukohast üldjoontes oma
konkurentidega võrdsesse olukorda. Kuigi nende reformide mõju tööhõivele
tervikuna on eeldatavasti positiivne, suurendavad need tööturu killustumise
riski, sealhulgas tähtajaliste töölepingute kasutamine. Samal ajal ei ole ette
nähtud muudatusi palgakujundamise institutsioonides ja seda hoolimata Horvaatia
iseärasusest, mida iseloomustab suhteliselt kõrge keskmise palga ja väga madala
tööhõivemäära koosesinemine. Hoolimata järjest kasvavast tööpuudusest on
selliste aktiivse tööturupoliitika meetmete kulud ja katvus, millega
parandatakse tööturule juurdepääsu ja pikendatakse seal püsimist, ikka alla
keskmise, eriti noorte, pikaajaliste töötute ja eakamate töötajate puhul.
Horvaatia riikliku tööturuasutuse haldussuutlikkus on suure surve all, ka
piirkondlikul tasandil. Üldist süsteemi, et seirata ja hinnata suundumusi
tööturul ja tööturuvajadusi, sealhulgas oskuste prognoosimine, ei ole, samuti
ei hinnata aktiivse tööturupoliitika meetmeid korrapäraselt. Deklareerimata
tasustatava töö osakaal on suur.
(15)
Olukord tööturul valmistab erilist muret noortele,
sest nende töötuse määr on kasvanud oluliselt, ulatudes 2013. aastal ligi
50 %-ni, samal ajal kui mittetöötavate ja mitteõppivate noorte osakaal
kasvab. Oluliseks ülesandeks on jõuda nende noorteni, kes on töötud ja on
jäänud formaalharidusest välja, kuid ei ole end töötuna arvele võtnud, ja
mobiliseerida erasektor, et pakkuda rohkem õpipoisiõpet kooskõlas
noortegarantii eesmärkidega. Horvaatial on vaja lahendada tõsised probleemid
hariduse vastavuses tööturu vajadustele ja kvaliteedis kõikides
haridusvaldkondades. Väljaõpe töökohal ja kutsenõustamine on kogu kesk- ja
kolmanda taseme hariduses puudu, samal ajal kui tööandjate kaasatus
kutsehariduse ja -koolituse pakkumisse ning kesk- ja kolmanda taseme haridusse
on väike. Äsja kooli lõpetanute tööhõive määr on võrreldes muu ELiga
märkimisväärselt madalam. Vananenud kutseharidus ja -koolituse süsteemi
reformitakse uute õppekavade katsetamise teel. Horvaatia
kvalifikatsiooniraamistiku ning haridus-, teadus- ja tehnoloogiaalase
strateegia elluviimine seisab, kuid see peaks parandama haridustulemusi ja
viima need vastavusse tööturuvajadustega.
(16)
Suur töötus ja väike tööjõuturul osalemine on
halvendanud Horvaatias sotsiaalset olukorda. Viimastel aastatel on kasvanud
nende osakaal, kes elavad vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse ohus ning see näitaja
on ELi keskmisest oluliselt suurem. Sotsiaaltoetussüsteem on ehitatud üles
selliselt, et õigustatud isikutel on võimalik saada kattuvaid rahalisi toetusi
mitmest kohast. Kui toetusesaaja asub tööle, kaotab ta osa nendest
sotsiaalsiiretest, see aga demotiveerib neid tööturule sisenemast.
Sotsiaalkindlussüsteemi on võimalik muuta tõhusamaks ja läbipaistvamaks: praegu
on eri sissetulekutoetuste määramine hajutatud mitme institutsiooni ja
valitsustasandi vahel, kriteeriume kohaldatakse ebaühtlaselt ja kohati esineb
kattumist. 2013. aasta sotsiaalhoolekandeseaduses kehtestati rangemad
majandusliku olukorra testid ja koondati üldise miinimumsissetuleku alla neli
rohkem kui 70-st riigi tasandi eri toetusest, sealhulgas mõned, mis on suunatud
konkreetsetele rühmadele. Kuni 2016. aastani rakendatakse järg-järgult riiklikku
ühtse kontaktpunkti süsteemi, mille kaudu hallatakse kõiki riigi tasandi
rahalisi toetusi. Kuid süstemaatiline järelevalve ja hindamine on keeruline,
sest kohaliku ja piirkondliku tasandi sissetulekutoetuse skeemid ja programmid
ning erinevad konkreetsetele elanikkonna kategooriatele suunatud majanduslikust
olukorrast sõltumatud rahalised toetused ei ole süsteemi integreeritud. Alates
2011. aastast on ellu viidud mitu seadusandlikku reformi, kuid sellest
hoolimata ei ole sellise ülesehitusega toimivate sotsiaaltoetuste süsteemidega
suudetud tagada toetuste suunamist neile, kes seda kõige rohkem vajavad.
(17)
Praegu Horvaatias kehtiv ettevõtlust reguleeriv
raamistik paneb ettevõtjatele suure koormuse, muu hulgas puudub õiguskindlus,
läbipaistvus otsuste tegemisel, eelkõige kohalikul tasandil, ja eksisteerivad
mitmed maksutaolised lõivud. Lisaks muudab majandustegevust käsitlevate otsuste
tegemise keeruliseks ja haldusmenetlused pikemaks avaliku halduse vastutuse
killustatus nii piirkondlikul kui ka kohalikul tasandil ja kesktasandil
pädevusvaldkondade keeruline jaotus ministeeriumite ja agentuuride vahel.
Keskvalitsus kasutab ettevõtlust takistavate aspektide kindlakstegemiseks
struktuurset lähenemisviisi, kuid halduskoormuse mõõtmiseks ei kasutata ühtset
metoodikat, mis vähendab juba võetud meetmete tõhusust. Olemasoleva ühtse
kontaktpunkti funktsioonid on piiratud. Vaja on ratsionaliseerida ja parandada
kontrolli riiklike toetuste ja tagatiste üle, keskregistri loomine toetatavate
äriühingute ja üksikisikute kohta oleks esimene samm selles suunas. Horvaatia
on alustanud avaliku halduse reformi, et suurendada oma haldussuutlikkust ja
parandada kodanikele ja ettevõtjatele suunatud avalike teenuste
kliendikesksust. Avaliku halduse kvaliteet on aga siiski endiselt madal ja seda
iseloomustab nõrk koordineeritus valitsuse eri tasandite vahel ning poliitika
kujundamisel ja hindamisel vähene või liialt formaalne toetumine tõenditele.
Avaliku halduse reformi strateegia vastuvõtmine on samm õiges suunas;
strateegiat tuleks täies ulatuses rakendada valitsuse kõigil tasanditel.
Ühinemiseelsete vahendite rakendamise kogemused viitavad puudustele
strateegilises planeerimises ja institutsionaalses suutlikkuses ja nõrkadele
külgedele projekti väljatöötamises ja järelevalves.
(18)
Riigi omanduses või riigi kontrolli all olevaid
äriühinguid mõjutab negatiivselt nõrk juhtimine, samal ajal kui avaliku sektori
varade ja ettevõtete haldamise uue strateegia rakendamine viibib. Praegu
valitakse nõukogu liikmed ja juhatus ilma konkurentsipõhise valikumenetluseta
ja nendesse organitesse nimetamisi ei avalikustata. Meetmeid on küll võetud
korruptsioonivastase raamistiku parandamiseks, kuid suuremaid jõupingutusi on
vaja korruptsiooni ennetamiseks ja seda valitsuse igal tasandil. Põhiliste elementide
hulgas, mis praegu korruptsioonivastases raamistikust puuduvad, on tõhus
kontrollimehhanism huvide konflikti kindlakstegemiseks ja riigiteenistujate
varade avalikustamine, samuti eritagatised riigi omandis ja riigi kontrolli all
olevate ettevõtjate jaoks. Komisjoni kontrollivolitused huvide konflikti
lahendamiseks põhinevad muude ametiasutuste pädevusel ja ennetaval tegevusel.
Hoolimata riigihankemenetluste läbipaistvuse suurendamiseks tehtud edusammudest
ei kasutata süstemaatiliselt riskihindamise vahendeid ja haavatavaid sektoreid
ei prioriseerita piisavalt. Riigihanke-eeskirjade tõhusa rakendamise jälgimist
tuleb parandada, pidades silmas ka ELi vahendite eraldamist tulevastel
aastatel.
(19)
Pankrotieelse menetluse laiaulatuslik kohaldamine
2013. aastal pälvis teatavat edu, et lahendada laenuteenindamise probleeme,
millega äriühingud puutusid kokku keeruliste, kallite ja pikkade
pankrotimenetluste raames. Kuid seda instrumenti saab oluliselt parandada,
kõrvaldades mitmed puudused, nagu riigi rolli ebamäärasus protsessis,
tugevdades kaubanduskohtute rolli nõuete ja tugevate restruktureerimiskavade
valideerimisel, laiendades menetluse reguleerimisala, et oleks võimalik läbi
viia tõhus restruktureerimine, enne kui võlgnik muutub maksejõuetuks, ja
kõrvaldades puudused seaduse rakendamisel. Hoolimata reformidest, mida on
tehtud õigusemõistmise tõhustamiseks, on kohtumenetlused nii tsiviil-,
kaubandus- kui ka haldusasjades õigustamatult pikad, eriti esimeses astmes.
Kuhjunud asjade arv 2013. aastal kasvas ja on väga suur, eriti tsiviil- ja
kaubandusmenetlustes. Nende küsimuste lahendamiseks on vaja jätkata
jõupingutusi, et luua ja kasutada õigeid stiimuleid, et viia menetlused lõpule
õigeaegselt ja edendada kohtuvälist vaidluste lahendamist, eriti väikeste kohtuvaidluste
korral, sest vastasel juhul takistavad need ettevõtlust ja vähendavad Horvaatia
atraktiivsust otseste välisinvesteeringute saamiseks.
(20)
Konservatiivne lähenemisviis, mida Horvaatia
keskpank kasutab makrotasandi usaldatavusnõuete kohase reguleerimise puhul,
eelkõige seoses omavahendite tasemega, tähendab, et pankadel on kujunenud
teatav vastupanuvõime, mis on osutanud kasulikuks, pidades silmas raskusi,
millega nad praegu nõrga majanduse tõttu silmitsi seisavad. Kuid juba kuuendat aastat järjest kahanev majandus ja viivislaenude
osakaalu kasv võivad mõjuda halvasti pankade varade kvaliteedile. On
tervitatav, et teatavatele portfellidele, mis kuuluvad neljale suurimale
pangale Horvaatias (mis põhinevad väliskapitalil), tehakse euroala uue ühtse
järelevalvemehhanismi raames varade kvaliteedi
läbivaatamine / stressitest. Kuid selle alt jäävad välja mõned
Horvaatia seisukohast olulised portfellid, sest portfellid valitakse nende
olulisuse alusel pangakontserni seisukohast. Lisaks ei hõlma see test keskmise
suurusega ja väiksemaid panku, mille kapital võib olla väiksem ja varade
kvaliteet mitte nii hea, kuid millel võib finantsstabiilsuse seisukohast olla
oluline koht. Täiendades ühtset järelevalvemehhanismi lisajärelevalvega, mis on
konkreetselt loodud Horvaatia finantssüsteemi jaoks (ja mis katab olulised
Horvaatia tütarettevõtjate portfellid, mis ei ole hõlmatud ühtse
järelevalvemehhanismiga, ja olulisemad keskmise suurusega ja väikesed pangad),
parandatakse ülevaadet pangalaenude kvalifitseerimisest ja laenukahjumi katteks
mõeldud eraldise summade adekvaatsusest.
(21)
Komisjon hindas Euroopa poolaasta raames
põhjalikult Horvaatia majanduspoliitikat. Ta on hinnanud lähenemisprogrammi ja
riiklikku reformikava. Hindamisel on võetud arvesse kõnealuste dokumentide asjakohasust
Horvaatia eelarve- ja sotsiaal-majanduspoliitika jätkusuutlikkuse seisukohast,
aga ka nende vastavust ELi eeskirjadele ja juhistele, pidades silmas vajadust
tugevdada liidu üldist majandusjuhtimist, lisades tulevastesse riiklikesse
otsustesse ELi tasandi panuse. Euroopa poolaasta raames koostatud komisjoni
soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 1–8.
(22)
Võttes arvesse kõnealust hindamist, on nõukogu
Horvaatia lähenemisprogrammiga tutvunud ja tema arvamus[8] selle kohta kajastub
eelkõige soovituses 1.
(23)
Nõukogu on komisjoni põhjalikust analüüsist ja
kõnealusest hindamisest lähtudes riikliku reformikava ja lähenemisprogrammi
läbi vaadanud. Määruse (EL) nr 1176/2011 artikli 6 alusel antud nõukogu
soovitused kajastuvad allpool esitatud soovitustes 1–8,
SOOVITAB Horvaatial võtta ajavahemikus
2014–2015 järgmisi meetmeid:
1.           Rakendada
täies ulatuses 2014. aastal vastu võetud eelarvemeetmeid. Tugevdada
eelarvestrateegiat, täpsustades veelgi 2015. ja 2016. aastaks kavandatud
meetmeid ja kaaludes täiendavaid püsivaid, majanduskasvu soodustavaid meetmeid,
et korrigeerida ülemäärane eelarvepuudujääk jätkusuutlikult 2016. aastaks.
Samal ajal tagada, et täidetakse ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse raames
täpsustatud nõukogu soovitus struktuurilise kohandamise kohta. Viia
programmiprognoosid vastavusse Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse
arvepidamise süsteemi standarditega ning stabiilsuse ja kasvu paktis
kehtestatud nõuetega. Võtta meetmeid kontrolli tugevdamiseks kulude üle. Teha
2015. aasta märtsiks kulude põhjalik analüüs. Parandada eelarve planeerimise
protsessi, eriti suurendades makromajanduse ja eelarveprognooside paikapidavust
ja muutes rangemaks aastaste ja keskpika perioodi kulude piirmäärade siduvuse,
ja parandada eelarve-eeskirjade ülesehitust. Põhistada 2014. aasta oktoobriks
seaduses äsja loodud eelarvepoliitika komisjon, suurendada tema sõltumatust
kõigist eelarveasutustest, laiendada tema mandaati, eelkõige järelevalve
tegemisel kõigi eelarve-eeskirjade ja prognooside eel- ja järelkontrolli
hindamise üle, ja tagada piisavad ressursid. Minna edasi riiklikus
reformiprogrammis nimetatud kavadega, esitada konkreetne strateegia
perioodilise kinnisvaramaksu reformimiseks. Alustada maksukulude
registreerimise ja läbivaatamise protsessi. Parandada maksukuulekust, eelkõige
tõhustades veelgi maksuhaldust, esitada sel eesmärgil 2014. aasta lõpuks
tegevuskava.
2.           Võtta 2015. aasta märtsiks
vastu seadus, et kiirendada naiste ja meeste seadusjärgse pensioniea kavandatud
ühtlustamist ja liikuda edasi seadusjärgse pensioniea kavandatud tõstmisega
67-le eluaastale. Vähendada ennetähtaegselt pensionile jäämise võimalusi.
Tagada rangem hindamine ja kontroll invaliidsuspensionit saama õigustatud
isikute üle ning kiirendada eriskeemi alla kuuluvate pensionite integreerimist
üldpensionisüsteemi. Tugevdada tervishoiusektori kulutasuvust, sealhulgas
haiglates.
3.           Rakendada tööjõuseaduse
reformi teine etapp 2015. aasta märtsiks pärast konsulteerimist
sotsiaalpartneritega, eelkõige vallandmistingimuste ja tööaja üle, et hoida ära
tööturu edasine killustumine, k.a noorte hulgas. Vaadata läbi palkade
kujundamise süsteem eesmärgiga viia see paremini kooskõlla suundumustega
tootlikkuses ja palgatingimustega. Esitada selle analüüsi järeldused 2014.
aasta lõpuks. Tõhustada aktiivse tööturupoliitika meetmeid ja laiendada nende
haaret, tugevdades riikliku tööturuasutuste haldussuutlikkust, k.a.
piirkondlikul tasandil, ja hõlmates rohkem noori, pikaajalisi töötuid ja eakaid
töötajaid. Seada esmatähtsale kohale jõuda noorteni, kes on töötud ja on jäänud
formaalharidusest välja, kuid ei ole end töötuna arvele võtnud, ja
mobiliseerida erasektor, et pakkuda rohkem õpipoisiõpet kooskõlas
noortegarantii eesmärkidega. Visandada 2014. aasta lõpuks kavad deklareerimata
töö probleemi lahendamiseks. Rakendada meetmeid, et parandada vastavust tööturu
vajadustele ja haridustulemuste kvaliteeti, ajakohastades
kvalifitseerimissüsteeme, seades sisse kvaliteeditagamise mehhanismid ja
hõlbustades koolist tööellu siirdumist, eelkõige kutsehariduse ja töökohal
väljaõppe tugevdamise kaudu.
4.           Vaadata 2014. aasta lõpuks
läbi maksu- ja toetuste süsteem ja esitada tegevuskava mitteaktiivsete inimeste
ja töötute tööellu tagasitoomiseks. Tugevdada sotsiaalkaitsesüsteemi tõhusust
ja läbipaistvust, koondades veelgi toetusi, ühtlustades valikukriteeriume ja
linkides kõigi asjakohaste tasandite ja valitsusüksuste andmed ühtsesse
kontaktpunkti. Parandada sotsiaalabitoetuste tõhusust ja vastavust nende parema
suunamise kaudu.
5.           Võtta ettevõtluskeskkonna
parandamiseks lisameetmeid. Seada eelkõige 2015. märtsiks eesmärk vähendada
oluliselt haldusnõudeid, sealhulgas maksutaolisi lõive. Lahendada suure
killustatuse ja vastutuste kattumisega seotud probleemid, lihtsustades
haldusmenetlusi ja selgitades otsustusprotsessi ja aruandluskohustuse
raamistikku valitsuse eri tasandite ja keskvalitsuse tasandi eri
ministeeriumite ja agentuuride vahel. Suurendada selliste üksuste
haldussuutlikkust ja strateegilist planeerimist, kelle hallata on usaldatud
Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondid, ning tagada neile piisav ja
stabiilne arv töötajaid.
6.           Esitada 2014. aasta
oktoobriks üksikasjalik kava avaliku omandi haldamiseks 2015. aastal. Tagada,
et riigi kontrolli all olevaid äriühinguid juhitakse läbipaistvalt ja
vastutustundlikult, eelkõige muuta rangemaks pädevusnõuded, mis kehtivad juhatuse
liikmetele ja nõukogu liikmetele, kelle nimetab riik, ja luua organitesse
nimetamiste riiklik register. Parandada korruptsiooni ennetust avalikus
halduses ja riigi omandis olevates ja riigi kontrolli all olevates ettevõtetes,
suurendades muu hulgas huvide konflikti komisjoni kontrollivolitusi. Parandada
riigihanke läbipaistvust ja tõhusust nii kesk- kui ka piirkondlikud tasandil ja
suutlikkust teha järelevalvet rakendamise üle ja avastada rikkumisi.
7.           Tugevdada 2014. aasta lõpuks
kaubanduskohtute rolli äriühingu pankrotieelse menetluse rakendamise
läbipaistvuse ja õiguspärasuse järelevalves. Vaadata läbi kohustuslik
maksejõuetuse/mittelikviidsuse test, et oleks võimalik kasutada pankrotieelset
vaidluste lahendamise menetlust ja ühtlustada maksejõuetuse menetlemist /
likvideerimismenetlust, et muuta see lühemaks. Parandada õigusemõistmise
kvaliteeti ja tõhusust, pakkudes stiimuleid, et lahendada vaidlused tsiviil-,
kaubandus- ja haldusasjades õigeaegselt ja kasutada kohtuvälist vaidluste
lahendamist, eriti väiksemate kohtuvaidluste korral.
8.           Täiendada 2014. aasta Euroopa
Keskpanga varade kvaliteedi läbivaatamist ja stressitesti, võtta ette
kõikehõlmav portfellide analüüsimine, mis on spetsiaalselt loodud Horvaatia
finantssektori jaoks ja milles keskendutakse olulistele portfellidele, mida
Euroopa Keskpanga läbivaatamine ei hõlma, k.a. peamised keskmise suurusega ja
väiksemad pangad.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
[1]               EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.
[2]               ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.
[3]               COM(2014) 412 (final).
[4]               P7_TA(2014)0128
ja P7_TA(2014)0129.
[5]               COM(2013) 800 (final).
[6]               COM(2013) 790 (final).
[7]               SWD(2014) 82 (final).
[8]               Vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 9
lõikele 2.


title: Nõukogu soovitus, 18. veebruar 2014 , mis käsitleb komisjoni tegevuse heakskiitmist seoses Euroopa Arengufondi (kaheksas EAF) meetmete rakendamisega eelarveaastal 2012

text:
               29.8.2014

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               C 289/1

         NÕUKOGU SOOVITUS,
   18. veebruar 2014,
   mis käsitleb komisjoni tegevuse heakskiitmist seoses Euroopa Arengufondi (kaheksas EAF) meetmete rakendamisega eelarveaastal 2012
   2014/C 289/01
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
   võttes arvesse neljandat AKV-EMÜ konventsiooni, millele kirjutati alla 15. detsembril 1989 Lomés (1) ja mida on muudetud 4. novembril 1995 Mauritiusel allkirjastatud lepinguga (2),
   võttes arvesse nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate sisekokkulepet neljanda AKV-EÜ konventsiooni teise finantsprotokolli kohase ühenduse abi finantseerimise ja haldamise kohta (3) (edaspidi „sisekokkulepe”), millega asutati muu hulgas kaheksas Euroopa Arengufond (kaheksas EAF), eriti selle artikli 33 lõiget 3,
   võttes arvesse 16. juuni 1998. aasta finantsmäärust, mida kohaldatakse finantskoostöö arendamiseks neljanda AKV-EÜ konventsiooni alusel (4), eriti selle artikleid 66–74,
   olles läbi vaadanud kaheksanda EAFi meetmete tulude ja kulude aruande, 2012. aasta 31. detsembri seisuga koostatud bilansi ning eelarveaastat 2012 käsitleva Euroopa Kontrollikoja aastaaruande kaheksandast, üheksandast ja kümnendast Euroopa Arengufondist (EAF) rahastatud tegevuste kohta (5) koos selles sisalduvate komisjoni vastustega,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Vastavalt sisekokkuleppe artikli 33 lõikele 3 annab Euroopa Parlament nõukogu soovitusel komisjonile heakskiidu kaheksanda EAFi finantshalduse kohta.

               (2)

               Eelarveaastal 2012 on komisjon kaheksanda EAFi meetmeid üldiselt rahuldavalt rakendanud,

         SOOVITAB Euroopa Parlamendil kiita heaks komisjoni tegevus seoses kaheksanda EAFi meetmete rakendamisega eelarveaastal 2012.

      Brüssel, 18. veebruar 2014

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         G. STOURNARAS

      (1)  EÜT L 229, 17.8.1991, lk 3.

      (2)  EÜT L 156, 29.5.1998, lk 3.

      (3)  EÜT L 156, 29.5.1998, lk 108.

      (4)  EÜT L 191, 7.7.1998, lk 53.

      (5)  ELT C 331, 14.11.2013, lk 261.


|

52011DC0400

/* KOM/2011/0400 lõplik */  KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA ÜLEMKOGULE, NÕUKOGULE, MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE Majanduspoliitika koordineerimiseks kavandatud esimese Euroopa poolaasta lõpetamine: juhised liikmesriikide poliitika kujundamiseks ajavahemikul 2011–2012

	KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA ÜLEMKOGULE, NÕUKOGULE, MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELEMajanduspoliitika koordineerimiseks kavandatud esimese Euroopa poolaasta lõpetamine: juhised liikmesriikide poliitika kujundamiseks ajavahemikul 2011–2012MIDA TEHA, ET EL VÄLJUKS KRIISIST SENISEST TUGEVAMANA?EL otsib praegu väljapääsu keerukaimast majanduskriisist, mida ta oma asutamisest alates on kogenud. Liikmesriikide valitsused ja kodanikud on pidanud toime tulema enneolematu pingega ning väga lühikese aja jooksul on vastu võetud pöördelisi otsuseid – see on olnud kulukas ja valuline. Kriis ei alanud Euroopast ning teised arenenud majandusega riigid on pidanud taluma samalaadseid vapustusi. Euroopa Liidu sees on kriisi mõju olnud riigiti erinev: mõni liikmesriik on pärast esialgset langust kiiresti jalule tõusnud, mõned aga seisavad silmitsi ränkade probleemidega. Komisjoni prognoosid osutavad, et ELi majandus on taas elavnemas, kuid kasvutempo on ebaühtlane ja ootamatusteks tuleb valmis olla.Tagasipöördumine tuntud ja tavapärasele teele ei tule enam kõne alla: viimase kolme aasta katsumused on liikmesriikide ühiskondi pöördumatult muutnud, meie kasvupotentsiaal on kahanenud, riikide rahandus ja finantssüsteemid on sattunud löögi alla ja suur osa elanikkonnast, eriti just noored inimesed, on jäänud tööta. Paljud peavad arvestama, et lähiaastatel nende olukord ei parane, ja nii mõnedki peavad otsustama, mida ette võtta olukorras, kus majanduse taastumine ei too kaasa töökohtade hulga taastumist. Paljudes kohtades on reaktsiooniks olnud viha ja meelehärm.Kriis on selgesti näidanud, et meie riikide majandused on omavahel põimunud ja tulevik seotud. EL on ühine majandusruum, mitte 27 eri majandust – mis puudutab üht riiki, ei jäta puutumata ka teisi. See kehtib eriti nende 17 liikmesriigi kohta, kes on ühinenud euroalaga ja kasutavad ühisraha. Selleks et taastada ELi kasvupotentsiaal ning tagada, et liikmesriigid oma tegutsemises üksteist toetaksid, mitte ei takistaks, peame me jõudma selleni, et liikmesriigid arvestaksid enne poliitiliste otsuste tegemist ELi kollektiivset mõõdet. Vajadus tugevdada ELi-poolset poliitika koordineerimist ei tulene üksnes majanduskriisist: juba aastaid oli märgata makromajanduslikke tasakaalunihkeid ning kriisi puhkedes oli paljude liikmesriikide manööverdamisruum väike või puudus hoopis. Poliitika jõulisem koordineerimine on ka parim lahendus, mida EL saab pakkuda üleilmastumisega seotud probleemidele. Väljaspool ELi said kriisist vähem kannatada tärkava turumajandusega riigid ja nende puhul võib täheldada ka majanduse kiiret kasvu; see tähendab, et EL peab pidevalt pingutama tugevdamaks oma konkurentsivõimet üleilmsetel turgudel, et säilitada talle omane elatustase.Kriisikogemustest saime olulise teadmise, et kui keskenduda üksnes stabiilsuse ja kasvu paktis esitatud eelarvepuudujäägi kriteeriumidele ja vajakajäämistele rakendamise vallas, ei välista see raskete probleemide esilekerkimist muudes valdkondades. See tähendab, et olulisi probleeme teadvustati liiga hilja. Kui neid ka märgati, siis hoiduti konstruktiivsel viisil teiste asjadesse sekkumast, mistõttu ei tekkinud ka kollektiivset vastutust tulemuse eest. Liiga sageli juhindusime oma tegevuses turgudele avalduvast survest.Vahetu kokkupuude kriisiga püstitas ELi ette ülesande välja töötada ühine, terviklik ja ulatuslik lahendus – selline, mis hõlmaks elavdamiskavade koostamist, koordineeriks pankade päästmist ja ümberkorraldamist ning võimaldaks põhjalikult muuta finantsteenuste järelevalvet, pakuks makromajanduslikku abi teatavatele liikmesriikidele,[1] looks euroala finantsstabiilsuse kindlustamiseks uued tugisüsteemid ning oleks sihiteadlikult suunatud eesmärgile leida uus viis, kuidas saavutada Euroopa 2020. aasta strateegia[2] raames arukas, jätkusuutlik ja kaasav majanduskasv.Välja on kujunemas ELi uus majandusjuhtimissüsteem. Komisjoni õiguslike ettepanekute ja Euroopa Ülemkogu eesistuja juhatatud rakkerühma tegevuse eesmärk on ELi käsutuses olevad vahendid täielikult ümber kujundada, et ära hoida makromajanduse tasakaalunihked ning anda uus hoog stabiilsuse ja kasvu pakti rakendamisele. Käesoleva aasta kevadel leppisid euroala liikmed ja veel mitu liikmesriiki[3] kokku, et laiendatud euroala pakti raames astutakse täiendavaid samme toetamaks konkurentsivõimet, tööhõivet, riikide rahandussüsteemide jätkusuutlikkust ja finantsstabiilsust.EL rakendab uut töömeetodit, nn Euroopa poolaastat. Selle meetodiga tagatakse, et peamised prioriteedid arutatakse ELi tasandil läbi enne otsuste vastuvõtmist liikmesriikides, mitte pärast seda. Kõnealuste arutelude tulemused peavad selgesti kajastuma liikmesriikide otsustusprotsessis, eelkõige käib see riikide eelarvete ja struktuurireformide kohta, nii et liikmesriigid ja EL tegutseksid õiges järjestuses, mis võimaldab saavutada edu ja jälgida asjade edaspidist kulgu.Komisjon hindas liikmesriikide esitatud tegevuskavu ning koostas nende alusel igale riigile tema iseärasusi arvestava soovituse, samuti koostati soovitused euroala kohta. Nendes juhistes piirdutakse prioriteetidega, millele tuleks tähelepanu pöörata järgmise 12–18 kuu jooksul. Tegemist on teadliku valikuga koondada tähelepanu kõige pakilisematele ülesannetele ja sellele, mida on iga liikmesriigi konkreetset olukorda arvestades võimalik taolise ajavahemiku jooksul reaalselt saavutada. Liikmesriikidele, kes saavad finantsabi väljapoolt, otsustas komisjon soovitada vaid üht – et nad täidaksid neile pandud kohustused kavakohaselt. Üksikasjalikum analüüs esitatakse lisadokumentides, kus käsitletakse struktuurseid tegureid ja osutatakse keskpika perioodi prioriteetidele, eeskätt nendele, mis on seotud Euroopa 2020. aasta eesmärkidega. Kui nõukogu on juhised vastu võtnud, peaks iga liikmesriik neid arvesse võtma oma riigi otsustusprotsessis ja aastaeelarve koostamisel.1. raamtekst. Esimene Euroopa poolaastaEsimene Euroopa poolaasta algas 2011. aasta jaanuaris sellega, et komisjon esitas oma iga-aastase majanduskasvu analüüsi ja ühise tööhõivearuande[4]. Kevadisel Euroopa Ülemkogu istungil kinnitati majanduskasvu analüüsis esitatud juhised ja täiendati neid. Seda arvesse võttes nõuti liikmesriikidelt, et igaüks neist esitaks aprilli lõpuks stabiilsus- või lähenemisprogrammi, milles kirjeldatakse riigi rahanduse olukorda, ja riikliku reformikava, milles esitatakse põhilised poliitilised meetmed, mille abil soodustada majanduskasvu ja luua töökohti ning saavutada ELi 2020. aasta strateegia eesmärgid[5]. Lisaks sellele võttis enamik laiendatud euroala pakti liikmeid pakti raames konkreetseid kohustusi (vt allpool). Komisjon on hinnanud nii kõnealuseid kavasid kui ka kohustusi ning esitab nüüd riikide kaupa juhised, et juunikuus toimuval Euroopa Ülemkogu istungil saaks esimese poolaasta lõpetada. Teades, et reformide tulemusi ei maksa oodata kohe, on komisjon tähelepanu alla võtnud valdkonnad, kus tuleks meetmeid võtta just praegu.Arvestades esimesi saadud kogemusi, on komisjon seisukohal, et Euroopa poolaastast võiks kujuneda tõhus juhtimismeetod, mis toetab nii ELi kui ka liikmesriikide poliitika kujundamist integreeritult, läbipaistvalt ja õigeaegselt. Eelduseks on see, et liikmesriigid otsustavad ühiselt, millised on peamised poliitikasuunad, ja järgivad nõukogu soovitusi.– Kui stabiilsus- või lähenemisprogrammid ja riiklikud reformikavad esitatakse samal ajal, võimaldab see ELil hinnata liikmesriigi kasvunäitajaid ja fiskaalstrateegiat üheskoos, sealhulgas avastada võimalikke riske, tasakaalunihkeid või kompromisslahendusi, mis jääksid muidu kahe silma vahele. Seepärast esitab komisjon iga liikmesriigi kohta tervikliku soovituste kogumi, võttes seejuures arvesse, et riikide õigussüsteemid on erinevad. Nõukogult oodatakse, et ta saadaks igale liikmesriigile ühtse soovituste kogumi, mis sisaldab nõukogu arvamust riigi eelarveseisundi kohta.– ELi tasandi juhiste ja liikmesriikidele mõeldud juhiste ühendamine võimaldab riiklikke tegevuskavade arutamisel ja esitamisel silmas pidada ELi eesmärke. See tähendab, et ELi mõõdet saab liikmesriikide poliitika kujundamisel arvesse võtta enne otsuste tegemist. See võimaldab ELil ka hinnata liikmesriikide saavutusi ja otsustada, milliseid täiendavaid meetmeid tuleks võtta ELi tasandil, näiteks Euroopa 2020. aasta juhtalgatuste raames[6].– Lühiajaliste ja keskpika perioodi eesmärkide kombineerimine annab ELile ja liikmesriikidele vahendi, mille abil töötada välja reformide järjestus ning pikaajalises perspektiivis tugevamad ja paremini organiseeritud poliitikasuunad.KOMISJONI HINNANG JA SOOVITUSEDKomisjoni hinnangu võib üldjoontes kokku võtta nii, et liikmesriikide esitatud programmid on heaks stardijooneks, millelt alustada Euroopa majanduse elavdamist, finantssektori probleemidele lahenduse otsimist ja liikmesriikides varasemast kindlasuunalisemate reformide käivitamist. Üldiselt on liikmesriigid oma tegevuses arvesse võtnud iga-aastase majanduskasvu analüüsi alusel koostatud juhiseid. Riigi tasandil vastu võetud eesmärgid näitavad tihedat seotust Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärkidega [7].Komisjonile teeb siiski muret, et üheskoos võetuna ei võimalda need kohustused ELil saavutada 2020. aastaks oma peamisi eesmärke. Riigi tasandil võetud kohustuste põhjal püsib EL oma eesmärkide saavutamise ajakavas heitkoguste vähendamise, taastuvenergia ja haridussüsteemist varakult lahkumise ärahoidmise küsimustes. Rohkem tuleks tähelepanu pöörata sellistele teemadele nagu tööhõive, teadus- ja arendustegevus, energiatõhusus, kolmanda taseme haridus ja vaesus.Aastatel 2011–2012 on liikmesriikide ees tähtsad ülesanded, mis tuleb täita rangetes tingimustes. Finantsvaldkonnas on manööverdamisruumi väga vähe ja paljudes liikmesriikides muutub rahvas rahulolematuks, kui kriisi mõju tuntavamaks muutub. Toimunud sündmuste survel on nüüd siiski päevakorras või juba rakendamisel paljud muudatused, mida on vaja teha struktuursete puuduste kõrvaldamiseks ja mida on sageli aastaid edasi lükatud. Kõige selgemini ilmneb see liikmesriikide puhul, kes saavad abi ELilt, teistelt liikmesriikidelt ja IMFilt, kuid see paistab erinevas ulatuses silma kõigis riiklikes kavades.Komisjon tunnustab oma hinnangus liikmesriikides juba ellu viidud reformide ulatust ja nendib, et ei ole olemas kõigile ühtviisi sobivat lahendust ega ka imerohtu, mis võimaldaks kõik probleemid korraga lahendada. Arvestades aga olukorra keerukust ja meie majanduste vastastikust sõltuvust, soovitab komisjon liikmesriikide tasandil võtta meetmeid järgmistes valdkondades, mis on esile toodud iga-aastases majanduskasvu analüüsis:Majanduskasvu saavutamise eeltingimused-  Olukorras, kus 24 liikmesriigi suhtes kohaldatakse ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust ja kus valitsemissektori võlg on endiselt murettekitavalt suur, pingutab enamik liikmesriikide valitsusi selle nimel, et eelarve konsolideerida ja põhjalikult läbi vaadata oma riigi eelarve kulude ja tulude tase ja struktuur. Asjaolu, et mõnes liikmesriigis on vastu võetud karmistatud eelarveraamistik, mis hõlmab kulude ülemmäärade ja „võlapidurite” kasutuselevõttu, on suur samm positiivses suunas. Mitu liikmesriiki tegeleb ka oma haldus- ja sotsiaalkindlustussüsteemi reformimisega, et paremini kontrollida kulude taset. Komisjon on seisukohal, et väga tähtis on kinni pidada eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks seatud tähtaegadest ja konsolideerida eelarved kiiresti, et liikuda nõukogu poolt keskpika perioodi kohta seatud eelarve-eesmärkide saavutamise suunas. Komisjon rõhutab, et selle protsessi käigus tuleb hoolikalt jälgida avaliku sektori kulutuste ja maksustruktuuride kvaliteeti, et säilitada või tugevdada selliste majanduskasvu soodustavate eelarvepunktide mahtu nagu teadusuuringud, haridus ja energiatõhusus[8].-  Viimase kümnendi jooksul ilmnenud makromajanduslike tasakaalunihete kõrvaldamine ei ole mõnes liikmesriigis kuigi hästi edenenud – sellega on vaja põhjalikumalt tegelda. Struktuursete puuduste probleemiga peaksid eeskätt tegelema need liikmesriigid, kellel on suur jooksevkonto puudujääk, mis on seotud konkurentsivõime järkjärgulise vähenemisega ja varasemate soodsate laenurahastamistingimustega. Mõnel juhul võib see tähendada palgapoliitika läbivaatamist koostöös sotsiaalpartneritega, et palgad kindlasti toetaksid konkurentsivõimet ja kasvaksid kooskõlas tootlikkuse kasvuga. Mõnel juhul jälle peaks esimese sammuna ellu viima tootlikkust toetavad struktuurireformid, mis muu hulgas suunavad majandustegevuse suurema lisandväärtuse ja kauplemiskäibega sektoritesse. Jooksevkonto ülejäägiga liikmesriikides võib täheldada teatavate korvamismeetmete kohaldamist. Sisenõudluse suurendamiseks on võimalused olemas – peamiselt meetmete kaudu, mis aitaksid suurendada tööhõivet ning avada teenuse- ja võrguturud.-  See, kas pangandussektor suudab tõhusalt toetada majandust, on endiselt mureküsimus mitmes liikmesriigis. Uutele panga stressitestide tulemustele, mis peatselt avaldatakse, peavad kohe järgnema meetmed allesjäänud kitsaskohtade kõrvaldamiseks. ELi tasandil juba käimasolevatele regulatiivsetele ümberkorraldustele lisaks soovitab komisjon rakendada hulga süsteemseid reforme, mille eesmärk on moderniseerida teatavate riiklike süsteemide juhtimist ja toimimist. Mitu liikmesriiki peaks kaaluma ka hüpoteeke reguleeriva raamistiku parandamist, et ära hoida kinnisvaramulli tekkimist ja vähendada eraisikute ülemäärast laenukoormust.Tööturu elavdamine, tingimuste loomine töökohtade tekkeks-  Enamik liikmesriike tegeleb oma pensionisüsteemide reformimisega, üritades saada kontrolli alla tulevased kulud, mis on seotud elanikkonna vananemisega, ja püüab leida uusi stiimuleid inimeste tööelu pikendamiseks. Prioriteetseteks meetmeteks jäävad siinjuures ametliku pensioniea tõstmine ja selle seostamine prognoositava eluea pikenemisega; otsese või valemipõhise seose loomine pensioniea ja prognoositava eluea vahel võib osutuda tõhusaks vahendiks. Selle poliitilise lahenduse olulisteks osadeks on eelpensionile jäämise võimaluse kaotamine ja üle 50aastaste tööhõive soodustamine. Arvestades finantskriisi mõju erapensionifondidele, peaksid need liikmesriigid, kes toetuvad teise või kolmanda samba süsteemile, tagama iga sellise samba iseseisva elujõulisuse. Mitmes liikmesriigis on kujunenud või võib kujuneda probleemiks see, kas pensioni suurus on piisav, et tagada vanaduspõlves inimväärne elatustase.-  Paljudes liikmesriikides on kriisi tagajärjel tööpuudus hüppeliselt kasvanud, mõnikord koos tööhõivemäära järsu langusega, ning kõige rohkem on see mõjutanud kõige kaitsetumas olukorras inimesi. On inimesi, kelle puhul on oht, et nad langevad tegevusetusse või jäävad tõrjutuks, kui selle küsimusega ei tegelda võis kui sellist olukorda ei püüta ära hoida. Tõhusad toetusmeetmed ja tööhõiveteenused on seepärast üliolulised, et aidata töötutel inimestel tööd leida ja oma oskusi täiustada. Erilise tähelepanu alla tuleks võtta ka vaesed ja muud eriti kaitsetud ühiskonnakihid.-  Paljud liikmesriigid peaksid võtma proaktiivseid meetmeid haridustulemuste parandamiseks ja elukestva õppe pakkumiseks; see on tähtis nii töö saamise võimaluste seisukohast kui ka inimkapitali aktiviseerimist silmas pidades. Mõnes liikmesriigis on vaja astuda konkreetseid samme, et takistada varast lahkumist haridussüsteemist ning pakkuda tööpraktika võimalusi ja kutseõpet Sihipäraseid meetmeid soovitatakse võtta ka noorte hulgas valitseva suure tööpuudusega tegelemiseks. Paljudes liikmesriikides on probleemiks tööjõu kiire vananemine ning majanduskasvu hoogustumine võib seal kaasa tuua oskustööliste puuduse; seega on vaja lahendada küsimus, kuidas kokku sobitada tööturu vajadused ning haridus ja töökoolitus.-  Mitmes liikmesriigis killustavad endiselt tööturgu eri liiki lepingud. Need riigid peavad astuma otsustavaid samme, et saavutada senisest tõhusam ja õiglasem paindlikkuse ja turvalisuse kombinatsioon töökorralduses („turvaline paindlikkus”). Selleks peaksid nad muu hulgas kontrollima töösuhet kaitsvate õigusaktide tasakaalu, et stimuleerida töökohtade loomist, tööturul osalemist, sektoritevahelist liikuvust ja inimkapitali akumuleerimist.-  Tööjõu – eriti madalapalgaliste ja madala kvalifikatsiooniga tööliste maksustamise vähendamisele ei ole seni piisavalt tähelepanu pööratud. Eelarve konsolideerimine sunnib paljusid liikmesriike läbi vaatama oma eelarve maksuosa ja kulupoole. Üldiselt soovitatakse tööjõu asemel maksustada tarbimist ja/või toetada maksude kaudu keskkonnaga seotud eesmärke. Täiendavaid meetmeid tuleks võtta selleks, et kõrvaldada sotsiaalsed või maksualased tõkked, mis takistavad leibkonna teisel tuluteenijal tööd saada või töökohta säilitada. Selles valdkonnas on soovitatav prioriteetidena käsitleda maksu- ja toetussüsteemide läbivaatamist, paremaid lastehoiu võimalusi ja paindlikumaid tööhõivevorme.Majanduskasvu kiirendamine-  Mitme liikmesriigi puhul on märgitud, et nad ei ole suutnud rakendada teenuste direktiivi[9] ning see pidurdab teenuste sektori dünaamikat. Soovitatakse mitmeid konkreetseid samme, mis aitaksid suurendada ühtse turu potentsiaali majanduskasvu hoogustamiseks ja töökohtade loomiseks, eeskätt kõrvaldades ametitoimingutega tegelemisele või nendega tegelejate arvule seatud põhjendamatud piirangud, nt kvoodid ja suletud kutsealad, toetades suuremat konkurentsi võrgutööstuses ja kasutades strateegiliselt paremini ära riigihangete kaudu tehtud suuri investeeringuid.-  Eelarvete konsolideerimise strateegia raames peavad liikmesriigid kaaluma, kuidas prioriteetidena järjestada majanduskasvu toetamiseks vajalikele teadusuuringutele ja haridusele ning põhitaristutele mõeldud kulutused, püüdes samal ajal saavutada kulutuste kõrge kvaliteedi ja teenuste tõhususe.-  Uuenduslikele ettevõtjatele tuleb tagada paremad rahastamisvõimalused, eelkõige puudutab see VKEde riskikapitali. VKEdel tuleks ka aidata keskenduda starditingimustele, näiteks lihtsustades litsentside ja lubade saamise korda, lühendades nende kättesaamise aega ja vähendades nende maksumust ning parandades investorite kaitset.-  Eriti tuleb rõhutada seika, et paljud liikmesriigid peavad edendama energiatõhusust. See ei ole oluline üksnes energiajulgeoleku tagamise ja kliimamuutuste vastu võitlemise seisukohast, vaid aitab ka levitada uuenduslikku tehnoloogiat ja hoogustab töökohtade loomist .-  Paljud liikmesriigid peavad astuma samme, et vähendada ettevõtete halduskoormust ning tõhustada riigi haldus- ja kohtusüsteemi toimimist. Mitmel puhul on vaja kiiresti tegutseda, et bürokraatia vähendamise ja riigihangete parema läbipaistvuse kaudu ajakohastada ettevõtluskeskkonda. Mitmel liikmesriigil soovitatakse tõhustada ELi rahaliste vahendite kasutamist.2. raamtekst. Laiendatud euroala pakt: esimeste kohustuste täitmineLaiendatud euroala pakt lepiti kokku 2011. aasta märtsis euroala riigipeade ja valitsusjuhtide vahel ning sellega liitusid Bulgaaria, Taani, Läti, Leedu, Poola ja Rumeenia. Pakti eesmärk on tugevdada rahaliidu majandussammast, et jõuda majanduspoliitika koordineerimises uue kvaliteedini ja parandada konkurentsivõimet ning saavutada seeläbi suurem lähenemine. Pakti keskmes on peamiselt valdkonnad, mis kuuluvad liikmesriikide pädevusse ning on konkurentsivõime suurendamise ja kahjulike tasakaalunihete ärahoidmise seisukohast olulise tähtsusega. Pakti eesmärk on pakkuda konkreetset lisaväärtust, sest see sisaldab konkreetseid kohustusi ja meetmeid, mis lähevad kaugemale ELi raamistikus kokkulepitust; kohustuste juurde kuulub rakendamise ajakava. Kõnealused täiendavad kohustused lisatakse riiklikesse reformikavadesse ja stabiilsus- või lähenemisprogrammidesse ning nende suhtes rakendatakse ELi tavapärast järelevalvemenetlust.Enamik 23 osalisest on esitanud oma kohustused – kokku üle 100 eri meetme. Peaaegu kõik keskenduvad paktis käsitletud neljale valdkonnale: suurendada konkurentsivõimet, toetada tööhõivet, aidata kaasa riigi rahanduse jätkusuutlikkusele ja tugevdada finantsstabiilsust.Võetud kohustused erinevad siiski ambitsioonikuse ja täpsuse taseme poolest.– Viis pakti osalist ei ole veel oma kohustusi edastanud[10].– Kohustustes keskendutakse enamasti majanduskasvu soodustavate reformide kiirendamisele, et parandada näiteks võrgutööstuse ja teenindussektori konkurentsivõimet. Paljud kohustused on seotud tööhõivemeetmetega, keskendudes haridustulemuste ja oskuste parandamisele. Käsitletud on ka eelarve konsolideerimise meetmeid, näiteks rangema finantsdistsipliini sätestamist riigi õigusaktides. Vähem on kohustustes tähelepanu pööratud finantsstabiilsuse tugevdamisele, eriti puudutab see finantstegurite järelevalve tugevdamist riigi tasandil. Tulevikus tasuks rohkem tähelepanu pöörata maksupoliitika praktilisele koordineerimisele heade tavade vahetamise kaudu, kahjustavast tegevusest hoidumisele ning pettuse ja maksudest kõrvalehoidumise ärahoidmisele.– Mõned osalised on esitanud mõõdetavate andmetega algatusi, nt on võtnud kohustuse rakendada konkreetne õigusakt või kava, osutades ka selle rahalisele mahule, teised on aga esitanud üldsõnalisemaid kohustusi, nagu vähendada tööpuudust madala kvalifikatsiooniga töötajate seas, hoida maksukoormus madalal, parandada ettevõtluskeskkonda bürokraatia vähendamise kaudu või rakendada ELi direktiive.– Isegi konkreetset laadi kohustused olid enamasti seotud juba käimasolevate õigusloomeprojektidega, mitte paktist tulenevate tulevikku suunatud reformikavadega. Seni ei ole üheski kohustuses kajastunud paktis sisalduv soovitus pöörata tähelepanu heade tavade vahetusele ja parimate eeskujude järgimisele nii Euroopa mastaabis kui ka muid strateegilisi partnereid silmas pidades.Komisjon hinnang võetud kohustustele kajastub tema soovitustes. Mitmel juhul esitatakse konkreetne soovitus valdkonnas, mida on pakti raames võetud kohustuses kirjeldatud üldsõnalisemalt, näiteks pensionireformi, tööjõu maksustamise ja oskuste parandamise vallas.JÄRGMISED SAMMUDKomisjon taotleb Euroopa Ülemkogult oma soovituste heakskiitu 2011. aasta juunikuu istungil, s.t enne seda, kui nõukogu need ametlikult vastu võtab.ELi tasandil jätkatakse Euroopa poolaasta järelmeetmetega:-  Seadusandja peaks vastu võtma uue õigusloomepaketi, milles käsitletakse tasakaalunihete ärahoidmist ja korrigeerimist ning stabiilsuse ja kasvu pakti jõustamist. See annab suurema jõu meie kollektiivsetele vahenditele, mille abil on võimalik hinnata olukorda ja tagada asjakohased järelmeetmed.-  Riigipõhiste soovituste suhtes peaksid nõukogu eri koosseisud läbi vaatama riikide tegevuspõhimõtted ja majandusnäitajad oma valdkonnas, jälgima meetmete rakendamist ning koostama konkreetseid teemavaldkondi käsitlevaid eksperdihinnanguid, et soodustada üksteiselt kasulike tavade õppimist.-  Euroala riikide rühm peaks oma liikmetele adresseeritud konkreetsete soovituste järelmeetmena tõhustama poliitika koordineerimist; eelkõige tuleks keskenduda tasakaalunihete väljaselgitamisele ja ärahoidmisele. Kontrollida tuleks ka soovituste rakendamist.-  Nii nagu on sätestatud laiendatud euroala paktis, teostavad osalevate liikmesriikide riigipead või valitsusjuhid poliitilist järelevalvet oma riigi kohustuste täitmise üle. Komisjoni hinnangus, mis käsitleb esimesi paktiga seotud kogemusi, on öeldud, et paktis osalevad liikmesriigid peaksid oma järgmiste kohustuste sõnastamisel silmas pidama, et need oleksid konkreetsemad, mõõdetavad ja ajaliselt piiritletud, nii et oleks võimalik jälgida tulemusi. Riikliku reformikava ning stabiilsus- või lähenemisprogrammi koostamisel ja rakendamisel tuleks juhinduda nendest kohustustest.-  Euroopa Parlamendile tuleks anda võimalus põhjalikult tutvuda Euroopa 2020. aasta strateegia põhitegurite suhtes saavutatud tulemustega ning esitada oma seisukohad komisjoni järgmises iga-aastases majanduskasvu analüüsis. Sealjuures on oma roll täita ka Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteel ning Regioonide Komiteel.-  Komisjon teeb kokkuvõtte riigipõhiste soovituste rakendamise tulemustest, kõigepealt 2012. aasta jaanuaris oma järgmises iga-aastases majanduskasvu analüüsis, ning seejärel iga liikmesriigi kohta tema järgmise aasta juhistes. Komisjon toetab ELi tasandi meetmete kaudu, muu hulgas ühtse turu akti kaudu, jätkuvalt liikmesriikide püüdlusi, mis on seotud Euroopa 2020. aasta strateegia juhtalgatuste rakendamisega, ning suurendab oma jõupingutusi, et tõhustada ühtse turu potentsiaali avamist.Esimese Euroopa poolaasta lõpp tähendab sisuliselt nn liikmesriigi poolaasta algust: käesoleva aasta teisel poolel peavad liikmesriigid arutama Euroopa tasandil esitatud juhiseid, inkorporeerima need oma 2012. aasta eelarvesse ning neid arvesse võtma riigisiseses otsustusprotsessis, muu hulgas silmas pidades järgmiste riiklike kavade koostamist, mis on kavandatud 2012. aasta kevadeks.Arvestades praegusi raskeid aegu, on mõned liikmesriigid võib-olla esimesel aastal otsustanud tagasihoidlike eesmärkide ja meetmete kasuks, ent järgmistel aastatel tuleb rohkem tähelepanu pöörata sellele, et EL kindlasti investeeriks piisaval määral aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegiasse. Liikmesriigid peavad senisest enam pingutama selle nimel, et kaitsta teadusuuringute, hariduse ja põhitaristute jaoks ettenähtud kulutusi. Teenuste sektori raames tuleks rohkem võimalusi pakkuda, muu hulgas kõrvaldada töökohtade loomist ja konkurentsi takistavad tõkked peamistest võrgutööstuse harudest ning teha kiiresti otsused ühtse turu aktis soovitatud meetmete suhtes. Enamik liikmesriike võiks senisest enam samme astuda oma ettevõtluskeskkonna parandamiseks; seda saaks teha parema õigusloome, tarbetute täiustuste vältimise ning VKEde rahastamisvõimaluste parandamise kaudu. Tuleks toetada meetmeid, mis aitavad rakendada turvalist paindlikkust ning viia töötajate oskused kooskõlla tööturu vajadustega.Eelarve konsolideerimise ja struktuurireformide elluviimise eesmärgi poole püüeldes peavad liikmesriigid leidma viisi, kuidas leevendada praegu tehtavate muudatuste sotsiaalset mõju. Euroopa 2020. aasta strateegias on EL püstitanud sotsiaalse kaasatuse eesmärgi, mis kätkeb endas sihti aidata 2020. aastaks vaesusest ja tõrjutu seisundist välja 20 miljonit inimest. Nii mitmeski liikmesriigis võib täheldada tendentsi, et oht vaesuda või ühiskonnaelust kõrvale jääda suureneb, kui selle vastu aktiivselt meetmeid ei võeta. Riiklikes kavades kirjeldatud meetmeid aluseks võttes peaksid liikmesriigid sellele eesmärgile rohkem tähelepanu pöörama.Selleks et muuta ELi uus majanduslik juhtimine õiguslikult tugevamaks ja tõhusamaks, peaksid liikmesriigid leidma parima viisi, kuidas kaasata kavade väljatöötamisse ja hilisematesse järelmeetmetesse oma riigi parlament, kohalikud omavalitsusasutused ja teised huvirühmad. Komisjon on valmis ELi uue ja tugevama majandusliku juhtimise raames abistama riigi tasandi arutelude korraldamist ning ka neis osalema.Me peame kasutama kriisist tulenevat võimalust muutusi teha ning aitama ELil saada tugevamaks ja vastupidavamaks, et edukalt ja kindlalt konkureerida rahvusvahelistel turgudel. Esimene Euroopa poolaasta on oluline samm Euroopa 2020. aasta eesmärkide saavutamise suunas. See märgib kvalitatiivset muutust ELi majanduspoliitika koordineerimises ja juhtimises. Hoogustades riigi tasandi meetmeid ja tehes koostööd ELi tasandil, oleme paremini suutelised saavutama jätkusuutlikku majanduskasvu ja täitma oma kodanike tulevikulootusi.[1] Kreeka, Iirimaa, Läti, Portugal ja Rumeenia.[2] Kõnealune strateegia hõlmab viit peamist eesmärki, mis EL peaks 2020. aastaks saavutama: suurendada tööhõive määra 70%ni; tõsta teadus- ja arendustegevuse investeeringute mahtu 3%ni SKPst; täita kliimamuutuste ja energiaga seotud eesmärgid; suurendada kolmanda taseme haridusega elanike osakaalu vähemalt 40%ni elanikkonnast ja tagada, et haridussüsteemist varakult lahkujaid oleks alla 10%; edendada sotsiaalset kaasamist, aidates vaesusest ja tõrjutusest välja tuua vähemalt 20 miljonit inimest.[3] Bulgaaria, Taani, Läti, Leedu, Poola ja Rumeenia.[4] „Iga-aastane majanduskasvu analüüs 2011: Euroopa Liit võtab igakülgseid kriisimeetmeid” – KOM(2011) 11, 12.1.2011, sealhulgas tööhõivearuande kavand.[5] Portugal ja Kreeka ei ole stabiilsusprogrammi ametlikult esitanud. Nende tegevusprioriteete arutatakse regulaarselt abiprogrammide järelmeetmete raames.[6] Komisjon on esitanud mitu ELi tasandi algatust (Euroopa 2020. aasta strateegia juhtalgatused), et toetada Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärkide saavutamist: „Digitaalarengu tegevuskava”, „Innovatiivne liit”, „Uus tööstuspoliitika”, „Noorte liikuvus”, „Uute töökohtade jaoks uued oskused”, „Vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemise Euroopa tegevusprogramm”, „Ressursitõhusus”. Komisjon on ka võtnud mitu olulist meedet ühtse turu akti raames, et aidata paremini ära kasutada Euroopa ühtse turu potentsiaali.[7] Eranditeks on Ühendkuningriik, kes esitas kvalitatiivsed eesmärgid mitme valdkonna kohta, ja Luksemburg, kes tühistas hiljuti oma vaesust käsitleva eesmärgi.[8] See hõlmab ka keskkonnale kahjulike toetuste kaotamist.[9] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, 12.detsember 2006, teenuste kohta siseturul.[10] Soome, Kreeka, Läti, Portugal ja Sloveenia.


title: Kooskõlastatud poliitika väljatöötamine seoses režiimidega, mille suhtes kohaldatakse ELi piiravaid meetmeid Euroopa Parlamendi 2. veebruari 2012 . aasta soovitus nõukogule kooskõlastatud poliitika väljatöötamise kohta seoses režiimidega, mille juhtide isiklike ja majandushuvidega seotud ELis toimuva tegevuse suhtes kohaldatakse ELi piiravaid meetmeid (2011/2187(INI))

text:
               20.8.2013

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               CE 239/11

         Neljapäev, 2. veebruar 2012Kooskõlastatud poliitika väljatöötamine seoses režiimidega, mille suhtes kohaldatakse ELi piiravaid meetmeid
   P7_TA(2012)0018
   Euroopa Parlamendi 2. veebruari 2012. aasta soovitus nõukogule kooskõlastatud poliitika väljatöötamise kohta seoses režiimidega, mille juhtide isiklike ja majandushuvidega seotud ELis toimuva tegevuse suhtes kohaldatakse ELi piiravaid meetmeid (2011/2187(INI))
   2013/C 239 E/02

      Euroopa Parlament,

               —

               võttes arvesse Graham Watsoni ALDE fraktsiooni nimel esitatud ettepanekut võtta vastu soovitus nõukogule kooskõlastatud poliitika väljatöötamise kohta seoses autoritaarsete režiimidega, mille juhtide isiklike ja majandushuvidega seotud ELis toimuva tegevuse suhtes kohaldatakse ELi piiravaid meetmeid (B7-0235/2011),

               —

               võttes arvesse ÜRO põhikirja ja eriti selle artikleid 1 ja 25 ning VII peatüki artikleid 39 ja 41,

               —

               võttes arvesse ÜRO inimõiguste konventsioone ja nende fakultatiivprotokolle,

               —

               võttes arvesse kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelist pakti ja selle kahte fakultatiivprotokolli,

               —

               võttes arvesse Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (Euroopa inimõiguste konventsioon),

               —

               võttes arvesse ÜRO Julgeolekunõukogu 28. aprilli 2006. aasta resolutsiooni 1674, milles kinnitatakse uuesti 2005. aasta ülemaailmse tippkohtumise dokumendi sätteid, mis käsitlevad kohustust kaitsta elanikkonda genotsiidi, sõjakuritegude, etnilise puhastuse ja inimsusevastaste kuritegude eest,

               —

               võttes arvesse Euroopa Liidu põhiõiguste hartat,

               —

               võttes arvesse Euroopa Ülemkogul 12. detsembril 2003. aastal vastu võetud Euroopa julgeolekustrateegiat „Turvaline Euroopa paremas maailmas”,

               —

               võttes arvesse ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1267(1999) olukorra kohta Afganistanis ja resolutsiooni 1371(2001) olukorra kohta endises Jugoslaavia Makedoonia Vabariigis,

               —

               võttes arvesse Euroopa Liidu lepingu artikli 21 lõiget 2 ning artikleid 22 ja 36,

               —

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 215,

               —

               võttes arvesse nõukogu 22. juuli 2003. aasta raamotsust 2003/577/JSK vara või tõendite arestimise otsuste täitmise kohta Euroopa Liidus (1),

               —

               võttes arvesse nõukogu 22. jaanuari 2004. aasta dokumenti „Välissuhete volinike töörühma sanktsioonide üksuse loomine (RELEX/Sanktsioonid)” (5603/2004),

               —

               võttes arvesse nõukogu 7. juuni 2004. aasta dokumenti „Piiravate meetmete (sanktsioonide) kasutamise aluspõhimõtted” (10198/1/2004),

               —

               võttes arvesse Euroopa Kohtu otsust kohtuasjas Yusuf and Al Barakaat International Foundation vs. nõukogu ja komisjon (EKL 11-3533 (2005)),

               —

               võttes arvesse nõukogu 6. oktoobri 2006. aasta raamotsust 2006/783/JSK konfiskeerimisotsuste suhtes vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta (2),

               —

               võttes arvesse nõukogu 9. juuli 2007. aasta dokumenti „Piiravate meetmete tõhusa rakendamise parimad tavad ELis”(11679/2007),

               —

               võttes arvesse nõukogu 21. juuli 2007. aasta dokumenti „Ühise seisukoha 2001/931/ÜVJP rakendamine” (10826/1/2007),

               —

               võttes arvesse nõukogu 24. aprilli 2008. aasta dokumenti „Piiravate meetmete rakendamise parimate tavade hetkeseisust ELis” (08666/1/2008),

               —

               võttes arvesse nõukogu 26. jaanuari 2009. aasta ühist seisukohta 2009/67/ÜVJP, millega ajakohastatakse terrorismivastaste erimeetmete rakendamist käsitlevat ühist seisukohta 2001/931/ÜVJP ja tunnistatakse kehtetuks ühine seisukoht 2008/586/ÜVJP (3),

               —

               võttes arvesse nõukogu dokumenti „Euroopa Liidu ühise välis- ja julgeolekupoliitika raames kasutatavate piiravate meetmete (sanktsioonide) rakendamise ja hindamise suunised”, mis on viimati läbi vaadatud 15. detsembril 2009 (17464/2009),

               —

               võttes arvesse oma 4. septembri 2008. aasta resolutsiooni hinnangu andmise kohta ELi sanktsioonidele osana ELi tegevusest ja poliitikast inimõiguste valdkonnas (4),

               —

               võttes arvesse direktiivi 2005/60/EÜ rahandussüsteemi rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta (5),

               —

               võttes arvesse liikmesriikide välipoliitika ressursse,

               —

               võttes arvesse kodukorra artikli 121 lõiget 3,

               —

               võttes arvesse väliskomisjoni raportit (A7-0007/2012),

         Üldised tähelepanekud ELi lähenemisviisi kohta autoritaarsetele juhtidele

               A.

               arvestades, et ELi lepingu artiklis 21, mis viidi sisse Lissaboni lepingu artikli 1 lõikega 24, kinnitatakse, et liit juhindub kogu tegevuses järgmisest: „demokraatia, õigusriik, inimõiguste ja põhivabaduste universaalsus ning jagamatus, inimväärikuse, võrdsuse ja solidaarsuse ning Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja põhimõtete ja rahvusvahelise õiguse austamine”;

               B.

               arvestades, et sanktsioone kohaldatakse, pidades silmas Euroopa Liidu lepingu artiklis 21 sätestatud ÜVJP eesmärke, mis hõlmavad rahu ja rahvusvahelise julgeoleku tugevdamist, inimõiguste ja põhivabaduste ning õigusriigi põhimõtete järgimist ja heade valitsemistavade edendamist;

               C.

               arvestades, et ÜVJP raames käsitletakse sanktsioone ja piiravaid meetmeid kergete sunnimeetmetena, näiteks relvaembargod, kaubandussanktsioonid, finants- ja majandussanktsioonid, varade külmutamine, lennukeeld, sissesõidupiirangud, diplomaatilised sanktsioonid, spordi- ja kultuuriürituste boikott ja kolmanda riigiga koostöö katkestamine;

               D.

               arvestades, et sanktsioonide ja piiravate meetmete kohaldamine on tulemuslik vaid siis, kui see on osa ELi ja selle liikmesriikide ühtsest ja üldisest strateegiast inimõiguste vallas;

               E.

               arvestades, et nn suunatud sanktsioonid võivad esineda mitmes vormis – isikuliste sanktsioonide, valikuliste majanduslike meetmete ja diplomaatiliste meetmetena, mille hulka kuuluvad viisakeeld, varade külmutamine, ekspordi- või impordikeeld teatavatele kaupadele, lennukeeld, investeerimiskeeld või ametlike suhete piiramine;

               F.

               arvestades, et liikmesriikide lahkarvamused põhjustavad sageli piiravate meetmete ebaühtlast kohaldamist, mis vähendab ELi usaldusväärsust ja meetmete tõhusust;

               G.

               arvestades, et EL on oma sanktsioonipoliitikat sageli kohaldanud ebajärjekindlalt – kolmandaid riike, kelle käitumine inimõiguste ja demokraatia küsimustes on ühesugune, on koheldud erinevalt – ning et ta on seetõttu pälvinud kriitikat topeltstandardite kohaldamise eest;

               H.

               arvestades, et infotehnoloogia arenguga seoses muutuvad riigipiirid üha vähem oluliseks ning see vähendab üleilmastuvas maailmas suutlikkust isoleerida mõni riik või selle ladvik;

               I.

               arvestades, et enamik riike, kelle suhtes sanktsioone kohaldatakse, kuuluvad ühtlasi kõige rohkem rahvusvahelisest süsteemist isoleeritud riikide hulka ja nimelt nende riikide ühiskond saaks muutusi soodustavast suuremast rahvusvahelisest avatusest kõige enam kasu; arvestades, et mõningatel juhtudel võib teatavate üksikisikute vastu suunatud piiravatel meetmetel olla hoiatav ja psühholoogiline mõju;

               J.

               arvestades, et otsus ELi sanktsioonide kohaldamise kohta tuleks vastu võtta alles pärast seda, kui on põhjalikult hinnatud, missugune moodus on konkreetses riigis demokraatlike muutuste teostamiseks kõige tõhusam; arvestades, et otsusele tuleks alati lisada sellekohane põhjendus;

               K.

               arvestades, et Euroopa Liit köidab paljusid autoritaarseid juhte ja nendega seotud isikuid investeeringute, varahalduse ja panganduse ning tervishoiuteenustega ning kui koht, kus saab vabalt reisida ja vabalt kulutada varasid, mille nad sageli on omandanud kahtlasel viisil;

               L.

               arvestades, et võimalus kasutada võimu oma rikkuse suurendamiseks, muu hulgas sageli riigivara omastades või seda oma isikliku kontrolli all hoides, on autoritaarsetele juhtidele stiimul ja suurendab nende väljavaateid võimu haarata ja seal püsida; arvestades, et on vaja täiendavaid uuringuid, et vähendada igasugust seost välismaise arenguabi või muu abi ning autoritaarsete juhtide ja nende lähikondsete rikastumise vahel;

               M.

               arvestades, et ilma kooskõlastatud meetmeteta on raske saada täpseid andmeid autoritaarsete juhtide ELis asuvate varade kohta ja EL peab visalt jätkama nende hankimist;

               N.

               arvestades, et sanktsioonid mõjutavad juhte juhul, kui avaldatakse survet neile isiklikult nii, et see piirab nende võimalusi raha liigutada, investeerida ja juurdepääsu finantsvaradele, kitsendab reisimisvõimalusi ning juurdepääsu teatavatele kaupadele ja teenustele või diplomaatilisele esindatusele;

               O.

               arvestades, et rahvusvaheliste ja piirkondlike toimijate paljususe tõttu on vaja, et nende vahel toimuks dialoog ning oleksid olemas nende omavahelise konsulteerimise ametlikud ja mitteametlikud mehhanismid;

               P.

               arvestades, et autoritaarsete režiimide suhtes teostatava tõhusa poliitika oluline osa on tasakaal selget sõnumit ning konstruktiivseid, jõu kasutamist vältivaid lahendusi edastava survediplomaatia (sealhulgas piiravad meetmed) ning ELi ja liikmesriikide välispoliitika vahendite vahel, milles eelistataks kriitilist ja progressiivset dialoogi isolatsioonile;

               Q.

               arvestades, et teistmismenetlus, millega sanktsioone saab laiendada, pehmendada või lõpetada vastavalt nende juhtide tegevuse muutumisele, kelle vastu sanktsioonid on suunatud, on väga tähtis selleks, et piiravad meetmed oleksid tulemuslikud, ning see menetlus tuleb läbi viia rangelt ja strateegiliselt;

               R.

               arvestades, et piiravad meetmed peavad olema kooskõlas inimõiguste, rahvusvahelise humanitaarõiguse, nõuetekohase menetluse, proportsionaalsuse ja tõhusa õiguskaitse õiguse põhimõtetega ega tohi mingil juhul tabada sanktsioonide all olevate riikide kõige kaitsetumaid elanikerühmi;

               1.

               edastab nõukogule järgmised soovitused:

                     Selgemate määratluste sõnastamine

                           a)

                           töötada Euroopa Parlamendiga konsulteerides välja selged ja mõõdetavad kriteeriumid, millal piiravaid meetmeid kohaldada, selliste meetmete eesmärgid, kohaldatavate sanktsioonide vorm, nende perioodilise hindamise suunised ja järgitav teistmismenetlus; koostada kriteeriumid selliselt, et paraneks ELi sanktsioonide järjepidevus ja usaldusväärsus, kuid säiliks piisav paindlikkus operatiivtasandil, mis võimaldaks liidul kasutada sanktsioone välistegevuse mõjusa vahendina;

                           b)

                           määrata selgelt ja otseselt kindlaks, kelle suhtes kohaldada sanktsioone, kui tegemist on mittetoimiva riigi või valitsusvälise osalejaga – kuigi on hästi teada, et need struktuurid on sageli läbipaistmatud;

                           c)

                           vaadelda sanktsioone laiemas poliitilises kontekstis, määrates kindlaks püsiva demokratiseerimisprotsessi konkreetsed lühi- ja pikaajalised eesmärgid;

                           d)

                           tunnistada, et sanktsioonid ei ole omaette eesmärk, ning nende kohaldamise kõrval ette näha selged ja saavutatavad võrdlusalused sanktsioonide lõpetamiseks;

                           e)

                           toetada järjepidevalt Rahvusvahelise Kriminaalkohtu tööd, tagades kohtumenetluste ja otsuste nõuetekohase arvessevõtmise ELi sanktsioonide poliitikas;

                           f)

                           nõuda, et ELi liikmesriigid rakendaksid karistamatuse ja inimsusevastaste kuritegude vastu võideldes üldkehtiva jurisdiktsiooni põhimõtet, et parandada rahvusvahelist kriminaalõigussüsteemi;

                     Tõhusa sanktsioonide poliitika kujundamine

                           g)

                           kohustada ELi 27 liikmesriiki tegema üksteisega võimalikult tihedat koostööd ja saavutama võimalikult suure koostoime, kutsuda neid üles autoritaarseid režiime ühtselt ja järjekindlalt hukka mõistma ning järgima sealjuures ELi ühtset ja terviklikku lähenemisviisi;

                           h)

                           tunnistada, et rahvusvaheliselt kooskõlastamata sanktsioonid võivad hakata töötama seatud eesmärkide vastu, kahjustada Euroopa sanktsioonipoliitika läbipaistvust, usaldusväärsust ja järjekindlust ning tugevdada neist mõjutatud režiime või vähendada ELi ja liikmesriikide usaldatavust ja suhtelist vabadust pidada läbirääkimisi asjaomaste riikidega; tagada selgete menetluste abil liikmesriikide vahel parem kooskõlastatus ja teabevahetus;

                           i)

                           rakendada kehtivat sanktsioonide süsteemi karmilt ja järjepidevalt, püüdes vältida topeltstandardite kohaldamist ning laiendades nende kohaldamisala nii, et see hõlmaks põhiõiguste, eriti usu- ja sõnavabaduse rikkumisi; tagada, et Euroopa Majanduspiirkonda kuuluvad riigid ja Euroopa Liiduga ühinemist taotlevad riigid rakendaksid samuti piiravaid meetmeid ning vahetaksid asjasse puutuvat teavet ELiga;

                           j)

                           võtta kasutusele sanktsioone või piiravaid meetmeid, mis on eesmärgipärased ja sellega proportsionaalsed ning millega püütakse mõjutada üksnes repressiiv- või kuritegelike režiimide vastutavat ladvikut ja mittetoimivate riikide vastutust kandvaid valitsusväliseid osalejaid ning vähendada võimaluse korral nende negatiivset mõju tsiviilelanikele ja eriti neist kõige haavatavamatele;

                           k)

                           tagada, et arenguks või muudeks eesmärkideks ette nähtud välisabi ei muutuks lõpuks autoritaarsete juhtide ja nende siseringi rikastumise ajendiks;

                           l)

                           tagada võimaluse korral, et sanktsioonide poliitikaga kaasneks asjaomase riigi kodanikuühiskonna toetamine; parandada olukorra hindamise etapi kvaliteeti ja läbipaistvust, nii et saaks täpselt määrata antava abi suurust ja paikapidavalt hinnata selle tegelikku panust kodanikuühiskonna vajaduste rahuldamisesse;

                           m)

                           tagada, et piiravate meetmete või sanktsioonide üle otsustamisel ei kasutata topeltstandardeid ning et meetmeid või sanktsioone kohaldataks sõltumata poliitilistest, majandus- ja julgeolekuhuvidest;

                           n)

                           tagada, et piiravad meetmed, mis kitsendavad Euroopa äriühingute turustustegevust riikides, kellele sanktsioonid on kehtestatud, ei tuleks kasuks kolmandate riikide konkurentidele;

                           o)

                           tagada, et liikmesriigid, nagu ka ELi esinduste ja delegatsioonide juhid oleksid tihedalt seotud piiravate meetmete ja nende tagajärgede kavandamise, rakendamise, järelevalve ja hindamise protsessiga kohapeal, andes omapoolse panuse mõjuhinnangusse, mis muudab ELi kohaloleku oluliseks; tagada, et vajalik teave edastatakse viivitamata Euroopa Parlamendile;

                           p)

                           tagada, et riikides, mille suhtes on piiravad meetmed kehtestatud, kaasatakse peamised demokraatia ja inimõiguste eest võitlejad piiravate meetmete kavandamise, rakendamise ja hindamise protsessi;

                           q)

                           teha Euroopa välisteenistuse ja komisjoni asjaomastele struktuuridele ülesandeks koostada enne ja pärast sanktsioonide võtmist põhjalikke analüüse asjaomase riigi majandus- ja sotsiaalstruktuuri olukorra kohta, uurides nii kõigi erimeetmete otsest ja kaudset mõju antud ühiskonna poliitilistele ja sotsiaalmajanduslikele valdkondadele, samuti arvestada kaasnevat mõju ärieliidile, kodanikuühiskonna rühmadele, poliitilisele opositsioonile ning isegi reformimeelsetele jõududele valitsuses;

                           r)

                           teha RELEX/Sanktsioonide üksusele ülesandeks täita volitust viia läbi sanktsioonide võtmist käsitlev teadusuuring, hinnata olemasolevaid sanktsioone, töötada välja piiravate meetmete kohaldamise ja rakendamise parimad tavad ning anda tulemustest nõukogule ja Euroopa Parlamendile korrapäraselt aru;

                           s)

                           teha ELi õigus- ja muudele vastavatele teenistustele ülesandeks anda nõukogule soovitusi vajalike ettevaatusabinõude võtmiseks, et hoida ära asjaomaste isikute sanktsioonidest kõrvalehoidumist;

                           t)

                           teha Euroopa välisteenistusele ja komisjonile ülesandeks töötada välja terviklikum lähenemisviis, milles võetakse arvesse sanktsioonide väljatöötamise, rakendamise ja läbivaatamisega seotud erioskuste ja teadmiste jagamist;

                           u)

                           teha nõukogule ja komisjonile ülesandeks eraldada piisavalt aega ja vahendeid, värvata vastavate riikide asjatundlikke eksperte ja inimõigustele spetsialiseeruvaid töötajaid sanktsioonide kavandamisele eelnevateks analüüsideks ning sanktsioonide tõhususe hindamiseks;

                           v)

                           teha komisjonile ja liikmesriikidele ülesandeks kooskõlastada liikmesriikide pädevusse kuuluvat relvaembargode rakendamist;

                           w)

                           teha komisjonile ja liikmesriikidele ülesandeks anda igal aastal aru, kuidas sanktsioonide rakendamine on läinud ja kui tõhusaks need on osutunud;

                           x)

                           kutsuda Prantsusmaad ja Ühendkuningriiki ning kõiki ELi liikmesriike, kes on ÜRO Julgeolekunõukogu mittealalised liikmed, üles kasutama piisavalt veenmisjõudu, et tagada ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonide täpne ja põhjalik rakendamine;

                           y)

                           kaaluda, kas vajaduse korral kasutada kahepoolsetes kaubanduslepingutes sätestatud oluliste tingimuste klausleid, mis lubavad ELil kehtestada sanktsioone inimõiguste ja demokraatlike põhimõtete rikkumise pärast, ning ellu viia ühtset Euroopa välispoliitikat, et toetada autoritaarsete režiimide vastu suunatud meetmeid;

                     Sidusa poliitika järgimine ELi piires

                           z)

                           teha ELi liikmesriikidele ülesandeks avaldada, kui sanktsioonide loetellu kuuluvatel isikutel on ainelist ja finantsvara nende riigi piires ning selle vara ligikaudne väärtus ja asukoht; kutsuda ELi liikmesriike üles tegema koostööd asjakohase teabe vahetamisel, kasutades selleks näiteks olemasolevaid kriminaaltulu jälitamise talitusi ja kriminaaltulu jälitamisega tegelevate asutuste vahelist Camdeni võrgustikku (CARIN); tõhustada ELi liikmesriikide koostööd selliste varade kindlakstegemisel ja konfiskeerimisel;

                           aa)

                           teha kõigile ELi liikmesriikidele ülesandeks tagada järgmiste suunatud finantsalaste sanktsioonide või piiravate meetmete kohaldamine:

                                       —

                                       direktiivi 2005/60/EÜ (rahandussüsteemi rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta) kohustuslikus korras kohaldamine sanktsioone kandvate diktaatorite või nendega seotud füüsiliste ja juriidiliste isikute kõigi katsete suhtes avada kontosid või hoiustada raha, sest see raha on saadud kuritegelikul teel, varguse ja pettuse abil; võimaluste uurimine ennetusmehhanismi loomiseks, mille abil saaks piirata ebaseaduslike riiklike vahendite või varade sissevoolu ELi finantseerimisasutustesse;

                                       —

                                       laenu andmisest keeldumine, meetmete karmistamine laenude tagasimaksmiseks ja hoiuste külmutamine, et kindlustada ka tegelikult, et meetmed võtavad asjaomastelt isikutelt ja üksustelt igasuguse juurdepääsu kõigile finantsteenustele kogu ELi jurisdiktsioonis;

                           ab)

                           tagada, et piiravaid majandus- ja finantsmeetmeid, sh suunatud finantssanktsioone, kohaldavad kõik liidus tegutsevad isikud ja üksused, k.a kolmandate riikide kodanikud, samuti liidu kodanikud või majandusüksused, kes tegutsevad väljaspool ELi piire, kuid on registreeritud või asutatud ELi liikmesriigi õiguse alusel;

                           ac)

                           tagada, et sanktsioone kandvatel juhtidel ning nendega selgelt seotud füüsilistel ja juriidilistel isikutel keelatakse karmilt omada vara ja kinnisvara ELi territooriumil;

                           ad)

                           teha ELi liikmesriikidele ülesandeks keelata koolidel ja kõrgkoolidel, mõttekodadel ja muudel akadeemilistel asutustel võtta vastu rahastamist, stipendiume ja annetusi sanktsioone kandvatelt juhtidelt ning nendega seotud füüsilistelt ja juriidilistelt isikutelt ning kehtestada erarahastamist käsitlevad läbipaistvuseeskirjad;

                           ae)

                           teha ELi liikmesriikidele ülesandeks keelata spordiühingutel (sh jalgpalliklubidel) ja heategevusorganisatsioonidel võtta vastu rahastamist, stipendiume ja annetusi sanktsioone kandvatelt juhtidelt ning nendega seotud füüsilistelt ja juriidilistelt isikutelt;

                           af)

                           teha liidule ja ELi liikmesriikidele ülesandeks järgida rangelt sanktsioone kandvate isikute muudel kui humanitaarpõhjustel reisimise keeldu ELis;

                           ag)

                           teha ELi liikmesriikidele ülesandeks viia aktiivselt läbi uurimistoiminguid ja vajaduse korral vastutusele võtta ELi kodanikud või juriidilised isikud, kes on aidanud sanktsioone kandvatel juhtidel ja nendega seotud isikutel kõrvale hiilida või hoiduda sanktsioonidest, mis on nende suhtes seaduslikult kehtestatud;

                     Tegevus kolmandates riikides

                           ah)

                           teha ELile ülesandeks koguda rahvusvahelist toetust oma poliitikale ja luua koalitsioone, eelkõige asjaomaste piirkondade mõjukate osaliste ja rahvusvaheliste organisatsioonide hulgas, ning täielikult kaasata Euroopa Parlament sellesse protsessi;

                           ai)

                           teha ELile ülesandeks suurendada legitiimsust ning tagada laialdane avalik ja poliitiline toetus oma poliitikale, sealhulgas piiravatele meetmetele ja sanktsioonidele, seda nii ELis kui ka rahvusvaheliselt, eeskätt sanktsioone kandvate režiimidega maades, ning kaasata Euroopa Parlament täielikult sellesse protsessi;

                           aj)

                           nõuda, et juhul, kui ÜRO Julgeolekunõukogu ei ole kehtestanud sanktsioone või piiravaid meetmeid, teeks EL koostööd sanktsioone rakendavate riikidega teabe jagamise ja meetmete kooskõlastamise eesmärgil, et tagada võimalikult suur mõju rahvusvahelisel tasandil ja maksimeerida ELi sanktsioonide rakendamise tõhusust;

                           ak)

                           teha asepresidendile ja kõrgele esindajale, esinduste juhtidele ja Euroopa välisteenistusele ülesandeks anda sanktsioone kandvatele isikutele selgelt teada, mida neilt nõutakse, ning seada selleks täpsed ja saavutatavad eesmärgid, et motiveerida positiivseid muutusi ja pakkuda asjakohast tehnilist abi;

                           al)

                           teha liikmesriikidele ülesandeks jagada muude riikide, ELi asjaomaste asutuste ja rahvusvaheliste organisatsioonidega teavet asjaomaste isikute kohta, kuivõrd see on seadusega lubatud;

                           am)

                           teha liikmesriikidele ülesandeks tagada, et mõistlikul määral oleks üldsusele kättesaadav teave siseriiklike meetmete kohta seoses kohaldatavate piiravate meetmetega;

                           an)

                           teha nõukogule ülesandeks põhjalikult konsulteerida Euroopa Parlamendiga sanktsioonide läbivaatamise protsessis ning paluda Euroopa Parlamendil anda oma panus poliitikajuhiste ja ELi sanktsioonide alase üldisema poliitika kujundamisse;

                           ao)

                           tuletab meelde, et survediplomaatiaga peavad kaasas käima ka positiivsed meetmed, nagu arenguabi, jätkusuutlik majanduskoostöö ja kodanikuühiskonna toetamine;

                           ap)

                           lisada sanktsioonidele ja nende hindamisele meetmed, mis rajanevad koostööl ja dialoogil kodanikuühiskonna organisatsioonidega ja sihtriikide inimestega ning mille eesmärk on tugevdada või arendada kõnealuses riigis demokraatia ja inimõiguste austamist;

                           aq)

                           püüda vabastada külmutatud ja konfiskeeritud varad, et need võimalikult ruttu tagasi anda asjaomastele riikidele nende elanike hüvanguks;

                     *
               * *

               2.

               teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev soovitus nõukogule ning teavitamise eesmärgil komisjonile ja Euroopa välisteenistusele.

      (1)  ELT L 196, 2.8.2003, lk 45.

      (2)  ELT L 328, 24.11.2006, lk 59.

      (3)  ELT L 23, 27.1.2009, lk 37.

      (4)  ELT C 295 E, 4.12.2009, lk 49.

      (5)  ELT L 309, 25.11.2005, lk 15.