title: Komisjoni direktiiv 2005/63/EÜ, 3. oktoober 2005, millega parandatakse direktiivi 2005/26/EÜ seoses direktiivi 2000/13/EÜ IIIa lisast ajutiselt välja jäetud toidu koostisosade ja ainete loeteluga   (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               4.10.2005

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 258/3

      KOMISJONI DIREKTIIV 2005/63/EÜ,
   3. oktoober 2005,
   millega parandatakse direktiivi 2005/26/EÜ seoses direktiivi 2000/13/EÜ IIIa lisast ajutiselt välja jäetud toidu koostisosade ja ainete loeteluga
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. märtsi 2000. aasta direktiivi 2000/13/EÜ (1) toiduainete märgistamist, esitlemist ja reklaami käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, eriti selle artikli 6 lõike 11,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Komisjoni direktiiviga 2005/26/EÜ (2) koostati pärast Euroopa Toiduohutusameti (EFSA) arvamust direktiivi 2000/13/EÜ IIIa lisast ajutiselt välja jäetud toidu koostisosade ja ainete loetelu.

               (2)

               Oma 2. detsembri 2004. aasta arvamuses kalaželatiini teatavate kasutusviiside kohta leiab EFTA, et selle toote kasutamine vitamiinide ja karotenoidide kandeainena ei põhjusta tõsist allergiat.

               (3)

               Karotenoidid jäeti ekslikult välja direktiivi 2005/26/EÜ lisas olevast nimekirjast ja seetõttu tuleks nad lisada sellesse nimekirja,

         ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE OTSUSE:
   Artikkel 1
   Direktiivi 2005/26/EÜ lisa teises veerus asendatakse seitsmes taane järgmise tekstiga:

               “—

               Kalaželatiin, mida kasutatakse vitamiinide või karotenoidide ning lõhna- ja maitseainete kandeainena.”

         Artikkel 2
   1.   Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 3. detsembriks 2005. Nad edastavad viivitamata komisjonile nende õigusnormide teksti ning kõnealuste õigusnormide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli.
   Liikmesriigid kohaldavad neid sätteid alates 25. novembrist 2005.
   Kui liikmesriigid võtavad need õigusnormid vastu, lisavad nad nendesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende vastuvõetud siseriiklike põhiliste õigusnormide teksti.
   Artikkel 3
   Käesolev määrus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 4
   Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 3. oktoober 2005

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Markos KYPRIANOU

      (1)  EÜT L 109, 6.5.2000, lk 29. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 2003/89/EÜ (ELT L 308, 25.11.2003, lk 15)

      (2)  ELT L 75, 22.3.2005, lk 33.


title: Kuues komisjoni direktiiv 95/32/EÜ, 7. juuli 1995, mis käsitleb kosmeetikatoodete koostise kontrolliks vajalikke analüüsimeetodeidEMPs kohaldatav tekst

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31995L0032

Euroopa Liidu Teataja L 178 , 28/07/1995 Lk 0020 - 0035

		Kuues komisjoni direktiiv 95/32/EÜ,7. juuli 1995,mis käsitleb kosmeetikatoodete koostise kontrolliks vajalikke analüüsimeetodeid(EMPs kohaldatav tekst)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 27. juuli 1976. aasta direktiivi 76/768/EMÜ liikmesriikides kosmeetikatoodete kohta vastuvõetud õigusaktide ühtlustamise kohta, [1] viimati muudetud komisjoni direktiiviga 94/32/EÜ, [2] eriti selle artikli 8 lõiget 1,ning arvestades, et:direktiiviga 76/768/EMÜ on ette nähtud kosmeetikatoodete ametlik katsetamine, et tagada kosmeetikatoodete koostist käsitlevate ühenduse õigusnormidega ettenähtud tingimuste täitmine;kõik vajalikud analüüsimeetodid tuleks sätestada niipea kui võimalik; teatavad meetodid on juba vastu võetud komisjoni direktiiviga 80/1335/EMÜ [3] (muudetud direktiiviga 87/143/EMÜ [4]), direktiiviga 82/434/EMÜ [5] (muudetud direktiiviga 90/207/EMÜ [6]) ning direktiividega 83/514/EMÜ, [7] 85/490/EMÜ [8] ja 93/73/EMÜ; [9]kuuendaks sammuks on bensoehappe, 4-hüdroksübensoehappe, sorbhappe, salitsüülhappe ja propioonhappe identifitseerimine ja määramine kosmeetikatoodetes ning hüdrokinooni, hüdrokinoonmonometüüleetri, hüdrokinoonmonoetüüleetri ja hüdrokinoonmonobensüüleetri identifitseerimine ja määramine kosmeetikatoodetes;käesolevas direktiivis sätestatud meetmed on kooskõlas direktiivi 76/768/EMÜ kohandamist tehnika arenguga käsitleva komitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed tagamaks, et kosmeetikatoodete ametliku katsetamise käigus:- bensoehappe, 4-hüdroksübensoehappe, sorbhappe, salitsüülhappe ja propioonhappe identifitseerimine ja määramine,- hüdrokinooni, hüdrokinoonmonometüüleetri, hüdrokinoonmonoetüüleetri ja hüdrokinoonmonobensüüleetri identifitseerimine ja määramineviiakse läbi kooskõlas lisas kirjeldatud meetoditega.Artikkel 21. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 30. septembril 1996. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid kõnealused õigusaktid vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 3Käesolev direktiiv jõustub 20. päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas.Artikkel 4Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 7. juuli 1995Komisjoni nimelkomisjoni liigeEmma Bonino[1] EÜT L 262, 27.9.1976, lk 169.[2] EÜT L 181, 15.7.1994, lk 31.[3] EÜT L 383, 31.12.1980, lk 27.[4] EÜT L 57, 27.2.1987, lk 56.[5] EÜT L 185, 30.6.1982, lk 1.[6] EÜT L 108, 28.4.1990, lk 92.[7] EÜT L 291, 24.10.1983, lk 9.[8] EÜT L 295, 7.11.1985, lk 30.[9] EÜT L 231, 14.9.1993, lk 34.--------------------------------------------------LISAI. BENSOEHAPPE, 4-HÜDROKSÜBENSOEHAPPE, SORBHAPPE, SALITSÜÜLHAPPE JA PROPIOONHAPPE IDENTIFITSEERIMINE JA MÄÄRAMINE KOSMEETIKATOODETES1. Rakendatavus ja rakendusalaMeetodit kohaldatakse bensoehappe, 4-hüdroksübensoehappe, sorbhappe, salitsüülhappe ja propioonhappe identifitseerimisel ja määramisel kosmeetikatoodetes. Eraldi on kirjeldatud kõnealuste säilitusainete identifitseerimise, propioonhappe määramise ning 4-hüdroksübensoehappe, salitsüülhappe, sorbhappe ja bensoehappe määramise meetodeid.2. MääratlusKäesoleva meetodiga määratud bensoehappe, 4-hüdroksübensoehappe, salitsüülhappe, sorbhappe ja propioonhappe sisaldust väljendatakse vabade hapete massiprotsendina.A. IDENTIFITSEERIMINE1. PõhimõtePärast säilitusainete happelist/aluselist ekstraheerimist analüüsitakse ekstrakti õhekihikromatograafia (ÕKK) abil, kasutades on-plate derivatsiooni. Sõltuvalt tulemustest toimub täiendav identifitseerimine kõrgefektiivse vedelikkromatograafia (HPLC) või propioonhappe puhul gaasikromatograafia abil.2. Reaktiivid2.1. ÜldnõudedKõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad. Kasutada tuleb destilleeritud või vähemalt samaväärse puhtusastmega vett.2.2. Atsetoon2.3. Dietüüleeter2.4. Atsetonitriil2.5. Tolueen2.6. n-heksaan2.7. Vedel parafiin2.8. Soolhape, 4 M.2.9. Kaaliumhüdroksiidi vesilahus, 4 M2.10. Kaltsiumkloriid, CaCl2·2H2O2.11. Liitiumkarbonaat, Li2CO32.12. 2-bromo-2’-atsetonaftoon2.13. 4-hüdroksübensoehape2.14. Salitsüülhape2.15. Bensoehape2.16. Sorbhape2.17. Propioonhape2.18. VõrdluslahusedValmistatakse kõigi viie säilitusaine (2.13–2.17) 0,1(massi/mahu)protsendilised lahused (100 mg/100 ml) dietüüleetris.2.19. Derivatiseerimisreaktiiv2-bromo-2’-atsetonaftooni (2.12) 0,5(massi/mahu)protsendiline lahus atsetonitriilis (2.4) (50 mg/10 ml). Kõnealust lahust tuleb valmistada iga nädal uuesti ja säilitada külmikus.2.20. Katalüsaatori lahusLiitiumkarbonaadi (2.11) 0,3(massi/mahu)protsendiline vesilahus (300 mg/100 ml). Kõnealune lahus peab olema värskelt valmistatud.2.21. EluentTolueen (2.5)/atsetoon (2.2) (mahuvahekorras 20:0,5).2.22. Vedel parafiin (2.7)/n-heksaan (2.6) (mahuvahekorras 1:2).3. SeadmedTavalised laboriseadmed3.1. Veevann, võimalik säilitada temperatuuri 60 °C3.2. Kromatograafiakamber3.3. UV-valgusallikas, lainepikkusega 254 ja 366 nm3.4. ÕKK-plaadid, Kieselgel 60, fluorestsentsindikaatorita, 20 × 20 cm, kihi paksus 0,25 mm, kontsentreerimistsoon 2,5 × 20 cm (Merck 11845 või samaväärne)3.5. Mikrosüstal, 10 μl3.6. Mikrosüstal, 25 μl3.7. Kuivatusahi, võimalik säilitada temperatuuri kuni 105 °C3.8. 50 ml keeratavate korkidega katseklaasid3.9. Filterpaber, läbimõõt 90 mm, Schleicher and Schull, Weissband nr 5892 või samaväärne3.10. Universaalne pH-indikaatorpaber, pH 1–113.11. 5 ml klaaspudelid3.12. Filter-pöördaurusti (Rotavapor või samaväärne)3.13. Kuumutusplaat4. Analüüsi käik4.1. Proovi ettevalmistamineLigikaudu 1 g proovi kaalutakse 50 ml keeratava korgiga katseklaasi (3.8). Lisatakse neli tilka 4 M soolhapet (2.8) ja 40 ml atsetooni (2.2). Tugevalt aluseliste toodete, näiteks tualettseebi puhul tuleks lisada 20 tilka 4 M soolhapet (2.8). Kontrollitakse indikaatorpaberiga (3.10), et pH oleks ligikaudu 2. Suletakse katseklaas ja loksutatakse tugevasti üks minut.Kui on vaja hõlbustada säilitusainete ekstraheerimist atsetoonifaasiks, kuumutatakse segu kergelt kuni temperatuurini 60 °C, et vedelfaas sulaks.Lahus jahutatakse toatemperatuurini ja filtreeritakse läbi filterpaberi (3.9) koonilisse kolbi.20 ml filtraati viiakse 200 ml koonilisse kolbi, lisatakse 20 ml vett ja segatakse. Segu pH viiakse 4 M kaaliumhüdroksiidiga (2.9) umbes 10ni, kasutades pH mõõtmiseks indikaatorpaberit (3.10).Lisatakse 1 g kaltsiumkloriidi (2.10) ja loksutatakse tugevasti. Filtreeritakse läbi filterpaberi (3.9) 25 ml jaotuslehtrisse, milles on 75 ml dietüüleetrit (2.3) ja loksutatakse tugevasti üks minut. Lastakse kihistuda ja valatakse veekiht 250 ml koonilisse kolbi. Eetrikiht visatakse ära. Indikaatorpaberiga (3.10) viiakse vesilahuse pH 4 M soolhappega (2.8) umbes kaheni. Lisatakse 10 ml dietüüleetrit (2.3), suletakse kolb ja loksutatakse tugevasti üks minut. Lastakse kihistuda ja viiakse eetrikiht filter-pöördaurustisse (3.12). Veekiht visatakse ära.Eetrikiht aurutatakse peaaegu kuivaks ja jääk lahustatakse uuesti 1 ml dietüüleetris (2.3). Lahus viiakse klaaspudelisse (3.11).4.2. ÕhekihikromatograafiaIga kromatografeeritava võrdluslahuse ja proovi kohta kantakse ligikaudu 3 μl liitiumkarbonaadi lahust (2.20) süstlaga (3.5) võrdsete vahedega ÕKK-plaadi (3.4) kontsentratsioonitsooni stardijoonele ja kuivatatakse külma õhu joaga.ÕKK-plaat pannakse temperatuurini 40 °C soojendatud kuumutusplaadile (3.13), et hoida laigud võimalikult väiksed. Mikrosüstlaga (3.5) kantakse 10 μl kõiki võrdluslahuseid (2.18) ja proovilahust (4.1) plaadi stardijoonele täpselt samadele kohtadele, kuhu on kantud liitiumkarbonaadi lahust.Lõpuks kantakse ligikaudu 15 μl derivatiseerimisreaktiivi (2.19) (2-bromo-2’-atsetonaftooni lahus) samuti täpselt nendele kohtadele, kuhu on kantud võrdlus- ja proovilahuseid ning liitiumkarbonaadi lahust.ÕKK-plaati kuumutatakse kuivatusahjus (3.7) temperatuuril 80 °C 45 minutit. Pärast jahutamist elueeritakse kromatograafiakambris (3.2), mida on tasakaalustatud 15 minutit (ilma filterpabervooderdiseta), kasutades punktis 2.21 nimetatud eluenti (tolueen/atsetoon), kuni lahusti piir on tõusnud 15 cm kõrgusele (selleks võib kuluda ligikaudu 80 minutit).Plaat kuivatatakse külma õhu joas ja tekkinud laike vaadeldakse UV-valguses (3.3). Nõrkade laikude fluorestseerumise suurendamiseks võib ÕKK-plaadi kasta vedela parafiini ja n-heksaani segusse (2.22).5. IdentifitseerimineArvutatakse iga laigu Rf.Võrreldakse proovi ja võrdluslahuste puhul saadud Rf väärtusi ning nende laikude käitumist UV-valguses.Tehakse esialgne järeldus selle kohta, missuguseid säilitusaineid toode sisaldab. Tehakse B osaosas kirjeldatud vedelikkromatograafiline analüüs või kui ilmneb propioonhappe olemasolu, siis tehakse C osas kirjeldatud gaasikromatograafiline analüüs. Saadud retentsiooniaegu võrreldakse võrdluslahuste retentsiooniaegadega.Ühendatakse õhekihikromatografeerimise, kõrgefektiivse vedelikkromatografeerimise ja gaasikromatografeerimise tulemused ning koondtulemuste põhjal identifitseeritakse lõplikult proovis sisalduvad säilitusained.B. BENSOEHAPPE, 4-HÜDROKSÜBENSOEHAPPE, SORBHAPPE JA SALITSÜÜLHAPPE MÄÄRAMINE1. PõhimõtePärast hapestamist ekstraheeritakse proovi etanooli ja vee seguga. Pärast filtreerimist määratakse säilitusained kõrgefektiivse vedelikkromatograafia (HPLC) abil.2. Reaktiivid2.1. Kõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad ja vajaduse korral sobivad kõrgefektiivse vedelikkromatograafia jaoks. Kasutada tuleb destilleeritud või vähemalt samaväärse puhtusastmega vett.2.2. Absoluutne etanool2.3. 4-hüdroksübensoehape2.4. Salitsüülhape2.5. Bensoehape2.6. Sorbhape2.7. Naatriumatsetaat, CH3COONa·3H2O)2.8. Äädikhape (α)420 = 1,05 g/ml2.9. Atsetonitriil2.10. Väävelhape, 2 M2.11. Kaaliumhüdroksiidi vesilahus, 0,2 M2.12. 2-metoksübensoehape2.13. Etanooli ja vee seguSegatakse üheksa mahuosa etanooli (2.2) ja üks mahuosa vett (2:1).2.14. Sisestandardi lahusValmistatakse lahus, mis sisaldab ligikaudu 1 g 2-metoksübensoehapet (2.12) 500 milliliitris etanooli ja vee segus (2.13).2.15. HPLC liikuv faas2.15.1. Atsetaatpuhver: ühele liitrile veele lisatakse 6,35 g naatriumatsetaati (2.7) ja 20,0 ml äädikhapet (2.8) ning segatakse.2.15.2. Valmistatakse liikuv faas, segades üheksa mahuosa atsetaatpuhvrit (2.15.1) ja üks mahuosa atsetonitriili (2.9).2.16. Säilitusaine põhilahus50 ml mõõtekolbi kaalutakse hoolikalt ligikaudu 0,05 g 4-hüdroksübensoehapet (2.3), 0,2 g salitsüülhapet (2.4), 0,2 g bensoehapet (2.5) ja 0,05 g sorbhapet (2.6) ning täiendatakse märgini etanooli ja vee seguga (2.13). Kõnealust lahust säilitatakse külmikus. Lahus säilib üks nädal.2.17. Säilitusainete standardlahused20-ml mõõtekolbidesse viiakse vastavalt 8,00 ml, 4,00 ml, 2,00 ml, 1,00 ml ja 0,50 ml põhilahust (2.16). Igasse kolbi lisatakse 10,00 ml sisestandardi lahust (2.14) ja 0,5 ml 2 M väävelhapet (2.10). Täiendatakse märgini etanooli ja vee seguga (2.13). Kõnealused lahused peavad olema värskelt valmistatud.3. SeadmedMujal määratlemata tavapärased laboriseadmed ja järgmised seadmed:3.1. Veevann, reguleeritud temperatuurile 60 °C3.2. Kõrgefektiivne vedelikkromatograaf muudetava lainepikkusega UV-detektoriga ja 10 μl sissesüstimissilmusega.3.3. Analüütiline kolonnRoostevabast terasest, pikkus 12,5–25 cm, siseläbimõõt 4,6 mm, täidiseks Nucleosil 5C18 või samaväärne.3.4. Filterpaber, läbimõõt 90 mm, Schleicher and Schull, Weissband nr 5892 või samaväärne3.5. 50 ml keeratavate korkidega katseklaasid3.6. 5 ml klaaspudelid3.7. Karborundist keedukivikesed, suurusega 2–4 mm või samaväärsed4. Analüüsi käik4.1. Proovi ettevalmistamine4.1.1. Proovi ettevalmistamine ilma sisestandardit lisamata1 g proovi kaalutakse 50 ml keeratava korgiga katseklaasi (3.5). Katseklaasi pipeteeritakse 1,00 ml 2 M väävelhapet (2.10) ning 40,0 ml etanooli ja vee segu (2.13). Lisatakse ligikaudu 1 g keedukivikesi (3.7), suletakse katseklaas ja loksutatakse tugevasti vähemalt üks minut, kuni saadakse homogeenne suspensioon. Et hõlbustada säilitusainete ekstraheerimist etanoolifaasiks, asetatakse katseklaas täpselt viieks minutiks veevanni (3.1) temperatuurile 60 °C.Katseklaas jahutatakse kohe jooksvas külmas vees ja ekstrakti hoitakse üks tund temperatuuril 5 °C.Ekstrakt filtreeritakse läbi filterpaberi (3.4). Ligikaudu 2 ml ekstrakti viiakse klaaspudelisse (3.6). Ekstrakti säilitatakse temperatuuril 5 °C ja kõrgefektiivne vedelikkromatograafiline määramine viiakse läbi 24 tunni jooksul pärast valmistamist.4.1.2. Proovi ettevalmistamine sisestandardit lisadesKolme kümnendkoha täpsusega kaalutakse 1 ± 0,1 g (a grammi) proovi 50 ml keeratava korgiga katseklaasi (3.5). Pipeteerides lisatakse 1,00 ml 2 M väävelhapet (2.10) ning 30,0 ml etanooli ja vee segu (2.13). Lisatakse ligikaudu 1 g keedukivikesi (3.7) ja 10,00 ml sisestandardi lahust (2.14). Katseklaas suletakse ja loksutatakse tugevasti vähemalt üks minut, kuni saadakse homogeenne suspensioon. Et hõlbustada säilitusainete ekstraheerimist etanoolifaasiks, asetatakse katseklaas täpselt viieks minutiks veevanni (3.1) temperatuurile 60 °C.Katseklaas jahutatakse kohe jooksvas külmas vees ja ekstrakti hoitakse üks tund temperatuuril 5 °C.Ekstrakt filtreeritakse läbi filterpaberi (3.4). Ligikaudu 2 ml filtraati viiakse klaaspudelisse (3.6). Filtraati säilitatakse temperatuuril 5 °C ja kõrgefektiivne vedelikkromatograafiline määramine viiakse läbi 24 tunni jooksul pärast valmistamist.4.2. Kõrgefektiivne vedelikkromatograafiaLiikuv faas: atsetonitriil/atsetaatpuhver (2.15)Liikuva faasi voolukiiruseks kolonnis reguleeritakse 2,0 ± 0,5 ml/min. Detektor reguleeritakse lainepikkusele 240 nm.4.2.1. KalibreerimineVedelikkromatograafi (3.2) süstitakse 10 μl kõiki säilitusainete standardlahuseid (2.17). Iga lahuse kohta määratakse kromatogrammi järgi uuritavate säilitusainete piikide kõrguste ja sisestandardi piigi kõrguse suhe. Iga säilitusaine kohta joonestatakse graafik piikide kõrguste suhte ja iga standardlahuse kontsentratsiooni alusel.Veendutakse, et standardlahuste kohta saadud kalibreerimistulemus on lineaarne.4.2.2. MääramineVedelikkromatograafi (3.2) süstitakse 10 μl prooviekstrakti (4.1.1) ja registreeritakse kromatogramm. Süstitakse 10 μl säilitusainete standardlahust (2.17) ja registreeritakse kromatogramm. Võrreldakse saadud kromatogramme. Kui prooviekstrakti (4.1.1) kromatogrammil ei ole piike, mille retentsiooniaeg oleks ligilähedane 2-metoksübensoehappe (soovitatud sisestandard) retentsiooniajale, süstitakse vedelikkromatograafi 10 μl prooviekstrakti, millele on lisatud sisestandardit (4.1.2) ning registreeritakse kromatogramm.Kui prooviekstrakti (4.1.1) kromatogrammil täheldatakse segavat piiki, mille retentsiooniaeg on analoogne 2-metoksübensoehappe retentsiooniajaga, tuleks valida mõni muu sobiv sisestandard. Kui kromatogrammilt puudub mõni uuritav säilitusaine, võib sisestandardina kasutada kõnealust ainet.Veendutakse, kas standardlahuse ja proovilahuse kohta saadud kromatogrammid vastavad järgmistele nõuetele:- piikide eraldatus ei tohi kõige halvemini eraldatud paari puhul olla väiksem kui 0,90. (Piikide eraldatus on määratletud joonisel 1).+++++ TIFF +++++Joonis 1: Piikide eraldatusKui vajalik eraldatus puudub, tuleks kas kasutada tõhusamat kolonni või reguleerida liikuva faasi koostist, kuni nõue on täidetud.- Kõikide piikide asümmeetriategur As peaks jääma vahemikku 0,9–1,5. (Piikide asümmeetriategur on määratletud joonisel 2). Kromatogrammi registreerimisel asümmeetriateguri määramiseks on isekirjuti lindi soovitatav liikumiskiirus vähemalt 2 cm/min.+++++ TIFF +++++Joonis 2: Piikide asümmeetriategur- Lähtejoon peab olema püsiv.5. ArvutamineProovilahuse happeliste säilitusainete sisalduse arvutamiseks kasutatakse uuritavate säilitusainete piikide kõrguste ja 2-metoksübensoehappe piigi kõrguse suhet ning kalibreerimisgraafikut. Proovi bensoehappe-, 4-hüdroksübensoehappe-, sorbhappe- või salitsüülhappesisaldus massiprotsentides (xi) arvutatakse järgmise valemi alusel:x%=10· a=b500 · akus:a = katsekoguse (4.1.2) mass grammides,b = säilitusaine sisaldus (μg/ml) prooviekstraktis (4.1.2) vastavalt kalibreerimisgraafikule.6. Korratavus [1]Kui 4-hüdroksübensoehappe sisaldus on 0,40 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,035 %.Kui bensoehappe sisaldus on 0,50 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,050 %.Kui salitsüülhappe sisaldus on 0,50 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,045 %.Kui sorbhappe sisaldus on 0,60 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,035 %.7. Märkused7.1. Meetodi suhtes läbiviidud püsivustesti tulemused on näidanud, et proovist hapete ekstraheerimiseks lisatud väävelhappe kogus on oluline ja et töödeldava proovi koguse puhul tuleks järgida ettenähtud piirnorme.7.2. Soovi korral võib kasutada sobivat eelkolonni.C. PROPIOONHAPPE MÄÄRAMINE1. Rakendatavus ja rakendusalaKäesolev meetod sobib maksimaalselt 2massiprotsendilise propioonhappesisalduse määramiseks kosmeetikatoodetes.2. MääratlusKäesoleva meetodiga mõõdetud propioonhappesisaldust tootes väljendatakse massiprotsendina.3. PõhimõtePärast propioonhappe ekstraheerimist tootest määratakse see gaasikromatograafiliselt, kasutades sisestandardina 2-metüülpropioonhapet.4. ReaktiividKõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad; kasutama peab destilleeritud või samaväärse puhtusastmega vett.4.1. Etanool, 96mahuprotsendiline4.2. Propioonhape4.3. 2-metüülpropioonhape4.4. Ortofosforhape, 10(massi/mahu)protsendiline4.5. Propioonhappe lahus50 ml mõõtekolbi kaalutakse ligikaudu 1,00 g (p grammi) propioonhapet ja kolb täidetakse märgini etanooliga (4.1).4.6. Sisestandardi lahus50 ml mõõtekolbi kaalutakse ligikaudu 1,00 g (e grammi) 2-metüülpropioonhapet ja kolb täidetakse märgini etanooliga (4.1).5. Seadmed5.1. Tavalised laboriseadmed5.2. Leekionisatsioonidetektoriga gaasikromatograaf5.3. Keeratava korgiga katseklaas (20 × 150 mm)5.4. Veevann, temperatuuril 60 °C5.5. 10 ml klaassüstal membraanfiltriga (pooride läbimõõt: 0,45 μm).6. Analüüsi käik6.1. Proovi ettevalmistamine6.1.1. Proovi ettevalmistamine sisestandardit lisamataKatseklaasi (5.3) kaalutakse ligikaudu 1 g proovi. Lisatakse 0,5 ml fosforhapet (4.4) ja 9,5 ml etanooli (4.1).Katseklaas suletakse ja loksutatakse tugevasti. Vajaduse korral pannakse katseklaas viieks minutiks temperatuurini 60 °C kuumutatud veevanni (5.4), et lipiidfaas lahustuks täielikult. Jahutatakse kiiresti voolava vee all. Osa lahusest filtreeritakse läbi membraanfiltri (5.5). Filtraat kromatografeeritakse samal päeval.6.1.2. Proovi ettevalmistamine sisestandardit lisadesKolme kümnendkoha täpsusega kaalutakse 1 ± 0,1 g (a grammi) proovi katseklaasi (5.3). Lisatakse 0,5 ml fosforhapet (4.4), 0,50 ml sisestandardi lahust (4.6) ja 9 ml etanooli (4.1).Katseklaas suletakse ja loksutatakse tugevasti. Vajaduse korral pannakse katseklaas viieks minutiks temperatuurile 60 °C kuumutatud veevanni (5.4), et lipiidfaas lahustuks. Jahutatakse kiiresti voolava vee all. Osa lahusest filtreeritakse läbi membraanfiltri (5.5). Filtraat kromatografeeritakse samal päeval.6.2. Gaasikromatograafia tingimusedSoovitatakse järgmisi töötingimusi:KolonnTüüp | Roostevabast terasest |Pikkus | 2 m |Läbimõõt | 1/8'' |Kolonni täidis | 10 % SPTM 1000 (või samaväärne) + 1 % H3PO4Chromosorb WAW’l 100–120 mešši |TemperatuurAurusti | 200 °C |Kolonn | 120 °C |Detektor | 200 °C |Kandegaas | Lämmastik |Voolukiirus | 25 ml/min |6.3. Kromatograafia6.3.1. Kalibreerimine20-ml mõõtekolbidesse pipeteeritakse vastavalt 0,25 ml, 0,50 ml, 1,00 ml, 2,00 ml ja 4,00 ml propioonhappe lahust (4.5). Igasse mõõtekolbi pipeteeritakse 1,00 ml sisestandardi lahust (4.6); täiendatakse etanooliga (4.1) märgini ja segatakse. Sel viisil valmistatud lahused sisaldavad sisestandardina e mg/ml 2-metüülpropioonhapet (kui e = 1000, siis 1 mg/ml) ning p/4, p/2, p, 2p ja 4p mg/ml propioonhapet (kui p = 1000, siis 0,25 mg/ml, 0,50 mg/ml, 1,00 mg/ml, 2,00 mg/ml ja 4,00 mg/ml).Süstitakse 1 μl kõnealuseid lahuseid ja joonestatakse kalibreerimiskõver, kandes x-teljele propioonhappe ja 2-metüülpropioonhappe masside suhte ning y-teljele vastavate piikide pindalade suhte.Kõiki lahuseid süstitakse kolm korda ja arvutatakse keskmine piikide pindalade suhe.6.3.2. MääramineSüstitakse 1 μl proovi filtraati (6.1.1). Kromatogrammi võrreldakse standardlahuste (6.3.1) kromatogrammiga. Kui piigi retentsiooniaeg on ligilähedane 2-metüülpropioonhappe retentsiooniajaga, vahetatakse sisestandardit. Kui segavaid tegureid ei täheldata, süstitakse 1 μl proovi filtraati (6.1.2) ning mõõdetakse propioonhappe ja sisestandardi piikide pindalad.Kõiki lahuseid süstitakse kolm korda ja arvutatakse keskmine piikide pindalade suhe.7. Arvutamine7.1. Punkti 6.3.1 kohaselt saadud kalibreerimiskõveralt saadakse masside suhe (K), mis vastab punkti 6.3.2 kohaselt arvutatud piikide pindalade suhtele.7.2. Sel viisil saadud masside suhte alusel arvutatakse proovi propioonhappesisaldus (X) massiprotsentides järgmise valemi abil:x %= K= Keakus:K = punkti 7.1 kohaselt arvutatud suhe,e = punktis 4.6 kasutatud sisestandardi mass grammides,a = punktis 6.1.2 kasutatud proovi mass grammides.Tulemused ümardatakse esimese kümnendkohani.8. Korratavus [2]Kui propioonhappesisaldus on 2 massiprotsenti, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe ületada 0,12 %.II. HÜDROKINOONI, HÜDROKINOONMONOMETÜÜLEETRI, HÜDROKINOONMONOETÜÜLEETRI JA HÜDROKINOONMONOBENSÜÜLEETRI IDENTIFITSEERIMINE JA MÄÄRAMINE KOSMEETIKATOODETESA. IDENTIFITSEERIMINE1. Rakendatavus ja rakendusalaMeetod kirjeldab hüdrokinooni, hüdrokinoonmonometüüleetri, hüdrokinoonmonoetüüleetri ja hüdrokinoonmonobensüüleetri (monobensoon) kindlaksmääramist ja identifitseerimist naha pleegitamiseks ettenähtud kosmeetikatoodetes.2. PõhimõteHüdrokinoon ja selle eetrid identifitseeritakse õhekihikromatograafia (ÕKK) abil.3. ReaktiividKõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad.3.1. Etanool, 96mahuprotsendiline3.2. Kloroform3.3. Dietüüleeter3.4. Eluent:kloroform/dietüüleeter (mahuvahekorras 66:33)3.5. Ammoniaak, 25massiprotsendiline (d420 = 0,91 g/ml)3.6. Askorbiinhape3.7. Hüdrokinoon3.8. Hüdrokinoonmonometüüleeter3.9. Hüdrokinoonmonoetüüleeter3.10. Hüdrokinoonmonobensüüleeter (monobensoon)3.11. VõrdluslahusedJärgmised võrdluslahused peavad olema värskelt valmistatud ja säilivad muutumatuna ühe päeva.3.11.1. 0,05 g hüdrokinooni (3.7) kaalutakse 10 ml büretti. Lisatakse 0,250 g askorbiinhapet (3.6) ja 5 ml etanooli (3.1). Lisatakse ammoniaaki (3.5), kuni pH on 10 ja täiendatakse etanooliga (3.1) 10 milliliitrini.3.11.2. 0,05 g hüdrokinoonmonometüüleetrit (3.8) kaalutakse 10 ml büretti. Lisatakse 0,250 g askorbiinhapet (3.6) ja 5 ml etanooli (3.1). Lisatakse ammoniaaki (3.5), kuni pH on 10 ja täiendatakse etanooliga (3.1) 10 milliliitrini.3.11.3. 0,05 g hüdrokinoonmonoetüüleetrit (3.9) kaalutakse 10 ml büretti. Lisatakse 0,250 g askorbiinhapet (3.6) ja 5 ml etanooli (3.1). Lisatakse ammoniaaki (3.5), kuni pH on 10 ja täiendatakse etanooliga (3.1) 10 milliliitrini.3.11.4. 0,05 g hüdrokinoonmonobensüüleetrit (3.10) kaalutakse 10 ml büretti. Lisatakse 0,250 g askorbiinhapet (3.6) ja 5 ml etanooli (3.1). Lisatakse ammoniaaki (3.5), kuni pH on 10 ja täiendatakse etanooliga (3.1) 10 milliliitrini.3.12. Hõbenitraat3.13. 12-molübdofosforhape3.14. Kaaliumraud(III)tsüaniidheksahüdraat3.15. Raud(III)kloriidheksahüdraat3.16. Ilmutamisreaktiivid3.16.1. 5(massi/mahu)protsendilisele hõbenitraadi vesilahusele (3.12) lisatakse ammoniaaki (3.5), kuni moodustunud sade lahustub.Hoiatus:lahus muutub seistes plahvatusohtlikuks ja tuleb pärast kasutamist ära visata.3.16.2. 12-molübdofosforhappe (3.13) 10-massi/mahu% lahus etanoolis (3.1).3.16.3. Valmistatakse kaalium(III)raudtsüaniidi (3.14) (3.14) 1(massi/mahu)protsendiline vesilahus ja raud(III)kloriidi (3.15) 2(massi/mahu)protsendiline vesilahus. Lahused segatakse võrdses koguses vahetult enne kasutamist.4. SeadmedTavalised laboriseadmed ja4.1. Tavalised ÕKK-seadmed4.2. ÕKK-plaadid, kasutusvalmis: silikageel GHR/UV254; 20 × 20 cm (Machery, Nagel või samaväärsed). Kihi paksus 0,25 mm.4.3. Ultrahelivann4.4. Tsentrifuug4.5. UV-lamp, 254 nm5. Analüüsi käik5.1. Proovi ettevalmistamine3,0 g proovi kaalutakse 10 ml büretti. Lisatakse 0,250 g askorbiinhapet (3.6) ja 5 ml etanooli (3.1). Lahuse pH viiakse ammoniaagiga (3.5) 10ni. Täiendatakse etanooliga (3.1) 10 milliliitrini. Bürett suletakse korgiga ja homogeniseeritakse ultrahelivannis 10 minutit. Filtreeritakse läbi filterpaberi või tsentrifuugitakse kiirusel 3000 pööret minutis.5.2. ÕKK5.2.1. Kromatograafiakamber küllastatakse eluendiga (3.4).5.2.2. Plaadile kantakse 2 μl vordluslahuseid (3.11) ja 2 μl proovilahust (5.1). Elueeritakse pimedas toatemperatuuril, kuni lahusti piir on tõusnud lähtejoonest 15 cm kõrgusele.5.2.3. Plaat võetakse kambrist välja ja lastakse kuivada toatemperatuuril.5.3. Määramine5.3.1. Plaati vaadeldakse UV-valguses lainepikkusel 254 nm ja tähistatakse laikude asukoht.5.3.2. Plaadile pihustatakse:- hõbenitraadi reaktiivi (3.16.1) või- 12-molübdofosforhappe reaktiivi (3.16.2); kuumutatakse temperatuurini umbes 120 °C, või- kaaliumraud(III)tsüaniidi lahust ja raud(III)kloriidi lahust (3.16.3).6. IdentifitseerimineArvutatakse iga laigu Rf väärtus.Võrreldakse proovilahuse ja võrdluslahuste kohta saadud laike, võttes arvesse järgmisi asjaolusid: Rf väärtused, laikude värvus UV-valguses ning laikude värvus pärast ilmutamisreaktiiviga ilmutamist.Tehakse järgmises osas (B) kirjeldatud kõrgefektiivne vedelikkromatograafiline (HPLC) analüüs ning võrreldakse proovilahuse ja võrdluslahuste piikide retentsiooniaegu.Hüdrokinooni ja/või selle eetrite olemasolu identifitseerimiseks ühendatakse ÕKK ja HPLC analüüsi tulemused.7. MärkusedKirjeldatud tingimustel on saadud järgmised Rf väärtused:hüdrokinoon: | 0,32 |hüdrokinoonmonometüüleeter: | 0,53 |hüdrokinoonmonoetüüleeter: | 0,55 |hüdrokinoonmonobensüüleeter: | 0,58 |B. MÄÄRAMINE1. Rakendatavus ja rakendusalaKäesolevas meetodis on määratletud hüdrokinooni, hüdrokinoonmonometüüleetri, hüdrokinoonmonoetüüleetri ja hüdrokinoonmonobensüüleetri määramise tingimused naha pleegitamiseks ettenähtud kosmeetikatoodetes.2. PõhimõteProov ekstraheeritakse vee ja metanooli seguga, kuumutades seda kergelt, et sulatada lipiidid. Saadud lahuses määratakse uuritavad ained pöördfaasilise vedelikkromatograafia abil, kasutades UV-detektorit.3. Reaktiivid3.1. Kõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad. Kasutada tuleb destilleeritud või vähemalt samaväärse puhtusastmega vett.3.2. Metanool3.3. Hüdrokinoon3.4. Hüdrokinoonmonometüüleeter3.5. Hüdrokinoonmonoetüüleeter3.6. Hüdrokinoonmonobensüüleeter (monobensoon)3.7. Tetrahüdrofuraan, puhas HPLC jaoks.3.8. Vee ja metanooli segu (mahuvahekorras 1:1). Segatakse üks mahuosa vett ja üks mahuosa metanooli (3.2).3.9. Liikuv faas: tetrahüdrofuraani ja vee segu (mahuvahekorras 45:55). Segatakse 45 mahuosa tetrahüdrofuraani (3.7) ja 55 mahuosa vett.3.10. Võrdluslahus50 ml mõõtekolbi kaalutakse 0,06 g hüdrokinooni (3.3), 0,08 g hüdrokinoonmonometüüleetrit (3.4), 0,10 g hüdrokinoonmonoetüüleetrit (3.5) ja 0,12 g hüdrokinoonmonobensüüleetrit (3.6). Lahustatakse ja täiendatakse märgini metanooliga (3.2). Valmistatakse võrdluslahus, lahjendades 10,00 ml kõnealust lahust 50,00 milliliitrini vee ja metanooli seguga (3.8). Kõnealused lahused peavad olema värskelt valmistatud.4. SeadmedTavalised laboriseadmed ja:4.1. Veevann, võimalik säilitada temperatuuri 60 °C.4.2. Kõrgefektiivne vedelikkromatograaf muudetava lainepikkusega UV-detektoriga ja 10 μl sissesustimissilmusega.4.3. Analüütiline kolonn:roostevabast terasest kromatograafiakolonn, pikkus 250 mm, siseläbimõõt 4,6 mm, täidiseks Zorbax fenüül (keemiliselt seotud fenetüülsilaan Zorbax SIL’l, deaktiveeritud trimetüülkloorsilaaniga), osakeste suurus 6 μm, või samaväärne. Eelkolonni ei kasutata, v.a fenüülkaitse või samaväärne.4.4. Filterpaber, läbimõõt 90 mm, Schleicher and Schull, Weissband nr 5892 või samaväärne.5. Analüüsi käik5.1. Proovi ettevalmistamineKolme kümnendkoha täpsusega kaalutakse 1 ± 0,1 g (a grammi) proovi 50 ml mõõtekolbi. Proov dispergeeritakse 25 milliliitris vee ja metanooli segus (3.8). Kolb suletakse ja seda loksutatakse tugevasti, kuni saadakse homogeenne suspensioon. Loksutatakse vähemalt üks minut. Kolb pannakse veevanni (4.1) temperatuurile 60 °C, et tõhustada ekstraheerimist. Kolb jahutatakse ja täidetakse märgini vee ja metanooli seguga (3.8). Ekstrakt filtreeritakse läbi filterpaberi (4.4). Kõrgefektiivne vedelikkromatograafiline analüüs tehakse 24 tunni jooksul pärast ekstrakti valmistamist.5.2. Kõrgefektiivne vedelikkromatograafia5.2.1. Liikuva faasi (3.9) voolukiiruseks reguleeritakse 1,0 ml/min ja detektori lainepikkuseks 295 nm.5.2.2. Süstitakse 10 μl punkti 5.1 kohaselt saadud proovilahust ja registreeritakse kromatogramm. Mõõdetakse piikide pindalad. Kalibreeritakse punktis 5.2.3 kirjeldatud viisil. Võrreldakse proovilahuse ja standardlahuste kohta saadud kromatogramme. Uuritavate ainete sisalduse arvutamisel proovilahuses kasutatakse piikide pindalasid ja punkti 5.2.3 kohaselt leitud kalibreerimistegureid (RF).5.2.3. KalibreerimineSüstitakse 10 μl võrdluslahust (3.10) ja registreeritakse kromatogramm. Süstitakse mitu korda, kuni saadakse püsiva pindalaga piik.Määratakse kalibreerimistegur RFi:RF=pcikus:pi = hüdrokinooni, hüdrokinoonmonometüüleetri, hüdrokinoonmonoetüüleetri või hüdrokinoonmonobensüüleetri piigi pindala,ci = hüdrokinooni, hüdrokinoonmonometüüleetri, hüdrokinoonmonoetüüleetri või hüdrokinoonmonobensüüleetri sisaldus (g/50 ml) võrkdluslahuses (3.10).Veendutakse, kas standardlahuse ja proovilahuse kohta saadud kromatogrammid vastavad järgmistele nõuetele:- piikide eraldatus ei tohi kõige halvemini eraldatud paari puhul olla väiksem kui 0,90. (Piikide eraldatus on määratletud joonisel 1).+++++ TIFF +++++Joonis 1: Piikide eraldatusKui vajalik eraldatus puudub, tuleks kas kasutada tõhusamat kolonni või reguleerida liikuva faasi koostist, kuni nõue on täidetud.- piikide asümmeetriategur AS peaks jääma vahemikku 0,9–1,5. (Piikide asümmeetriategur on määratletud joonisel 2). Kromatogrammi registreerimisel asümmeetriateguri määramiseks on isekirjuti lindi soovitatav liikumiskiirus vähemalt 2 cm/min.+++++ TIFF +++++Joonis 2: Piikide asümmeetriategur- Lähtejoon peab olema püsiv.6. ArvutamineAnalüüsitava(te) aine(te) sisalduse arvutamiseks proovis kasutatakse nimetatud aine või ainete piikide pindalasid. Analüüsitava aine sisaldus proovis massiprotsentides (xi) arvutatakse järgmise valemi alusel:x%=b· 100RF· akus:a = proovi mass grammides,bi = proovis analüüsitava aine piigi pindala.7. Korratavus [3]7.1. Kui hüdrokinoonisisaldus on 2,0 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,13 %.7.2. Kui hüdrokinoonmonometüüleetri sisaldus on 1,0 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,1 %.7.3. Kui hüdrokinoonmonoetüüleetri sisaldus on 1,0 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,11 %.7.4. Kui hüdrokinoonmonobensüüleetri sisaldus on 1,0 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,11 %.8. Reprodutseeritavus [4]8.1. Kui hüdrokinoonisisaldus on 2,0 %, ei tohiks ühest ja samast proovist eri tingimustel (eri laborid, eri analüüsijad, eri seadmed ja/või eri aeg) tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,37 %.8.2. Kui hüdrokinoonmonometüüleetri sisaldus on 1,0 %, ei tohiks ühest ja samast proovist eri tingimustel (eri laborid, eri analüüsijad, eri seadmed ja/või eri aeg) tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,21 %.8.3. Kui hüdrokinoonmonoetüüleetri sisaldus on 1,0 %, ei tohiks ühest ja samast proovist eri tingimustel (eri laborid, eri analüüsijad, eri seadmed ja/või eri aeg) tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,19 %.8.4. Kui hüdrokinoonmonobensüüleetri sisaldus on 1,0 %, ei tohiks ühest ja samast proovist eri tingimustel (eri laborid, eri analüüsijad, eri seadmed ja/või eri aeg) tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,11 %.9. Märkused9.1. Kui leitakse, et hüdrokinoonisisaldus on märgatavalt suurem kui 2 % ja sisaldus on vaja täpselt määrata, tuleb prooviekstrakti (5.1) lahjendada nii palju, et hüdrokinoonisisaldus vastaks 2protsendilise proovi sisaldusele ning määramist korrata.(Mõne seadme puhul võib detektori neelduvus jääda suure hüdrokinoonisisalduse korral väljapoole lineaarset ala.)9.2. Segavad teguridEespool kirjeldatud meetod võimaldab määrata hüdrokinooni ja selle eetreid ühe isokraatse analüüsiga. Fenüülkolonni kasutamine tagab hüdrokinooni piisava retentsiooni, mida ei ole võimalik tagada, kui kirjeldatud liikuva faasiga kasutatakse C18 kolonni.Kuid käesolev meetod on vastuvõtlik segavatele teguritele, mida võivad põhjustada mitmed parabeenid. Sellistel juhtudel tuleks korrata määramist teistsuguse liikuva/statsionaarse faasiga. Sobivaid meetodeid võib leida viidetest 1 ja 2, täpsemalt:Kolonn: Zorbax ODS, 4,6 mm × 25 mm, või samaväärne:temperatuur: 36 °C,voolukiirus: 1,5 ml/min,liikuv faas:hüdrokinooni puhul: metanool/vesi (mahuvahekorras 5:95),hüdrokinoonmonometüüleetri puhul: metanool/vesi (mahuvahekorras 30:70),hüdrokinoonmonobensüüleetri puhul: metanool/vesi (mahuvahekorras 80:20). [5]Kolonn: Spherisorb S5-ODS või samaväärne:liikuv faas: vesi/metanool (mahuvahekorras 90:10),voolukiirus: 1,5 ml/min.Kõnealused tingimused sobivad hüdrokinooni puhul. [6][1] Standard ISO 5725.[2] Standard ISO 5725.[3] Standard ISO 5725.[4] Standard ISO 5725.[5] M. Herpol-Borremans et M.-O. Masse, Identification et dosage de l’hydroquinone et de ses éthers méthylique et benzylique dans les produits cosmétiques pour blanchir la peau. Int. j. Cosmet. Sci. 8-203-214 (1986).[6] J. Firth and I. Rix, Determination of hydroquinone in skin toning creams, Analyst (1986), 111, p. 129.--------------------------------------------------


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/77/EL, 27. september 2011 , millega muudetakse direktiivi 2006/116/EÜ autoriõiguse ja teatavate sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja kohta

text:
               11.10.2011

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 265/1

         EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2011/77/EL,
   27. september 2011,
   millega muudetakse direktiivi 2006/116/EÜ autoriõiguse ja teatavate sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja kohta
   EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 53 lõiget 1, artikleid 62 ja 114,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
   toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2006/116/EÜ (3) on esitajate ja fonogrammitootjate õiguste kaitse tähtajaks sätestatud 50 aastat.

               (2)

               Esitajate puhul hakkab kõnealune tähtaeg kulgema esituse kuupäevast või juhul, kui esituse salvestus on õiguspäraselt avaldatud või õiguspäraselt üldsusele edastatud 50 aasta jooksul pärast esituse kuupäeva, esimese sellise avaldamise või esimese sellise üldsusele edastamise kuupäevast, olenevalt sellest, kumb kuupäev on varasem.

               (3)

               Fonogrammitootjate puhul hakkab tähtaeg kulgema fonogrammi salvestamise päevast või selle õiguspärase avaldamise päevast 50 aasta jooksul pärast salvestamist või juhul, kui fonogrammi selliselt ei avaldata, siis selle üldsusele õiguspärase edastamise päevast 50 aasta jooksul pärast salvestamist.

               (4)

               Esitajate loometöö ühiskondlikult tunnustatud tähtsust peaks kajastama kaitstuse tase, millega tunnustatakse nende kunstilist loometööd.

               (5)

               Esitajad alustavad karjääri enamasti noorelt ning praegune esituste salvestuste 50 aasta pikkune kaitse tähtaeg ei kaitse nende esitusi kogu esitaja elu vältel. Seetõttu mõnede esitajate sissetulekud elu lõpupoole kahanevad. Samuti ei saa esitajad sageli oma õigustest lähtuvalt vältida ega piirata oma esituste võimalikku taunitavat kasutamist oma eluajal.

               (6)

               Sissetulek, mille tagab reprodutseerimise ja üldsusele kättesaadavaks tegemise ainuõigus, mis on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiiviga 2001/29/EÜ (autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas), (4) samuti õiglane hüvitis isiklikuks tarbeks reprodutseerimise eest nimetatud direktiivi tähenduses, ning levitamise ja rentimise ainuõigus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/115/EÜ (rentimis- ja laenutamisõiguse ja teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kohta intellektuaalomandi vallas) (5) tähenduses tuleks esitajatele tagada vähemalt nende elu lõpuni.

               (7)

               Seetõttu tuleks esituste salvestuste ja fonogrammide kaitse tähtaega pikendada 70 aastale pärast vastavat sündmust.

               (8)

               Esitaja saab esituse salvestusega seotud õigused tagasi, kui fonogrammitootja ei paku teose esitaja, fonogrammitootja ja ringhäälinguorganisatsiooni kaitse rahvusvahelise konventsiooni tähenduses piisaval hulgal müügiks sellise fonogrammi koopiaid, mis juhul, kui kaitse tähtaega ei oleks pikendatud, oleks muutunud üldsusele kättesaadavaks, või ei tee sellist fonogrammi üldsusele kättesaadavaks. See võimalus peaks olema kättesaadav fonogrammitootjale mõlema kasutusviisi jaoks jäetud mõistliku tähtaja möödumisel. Fonogrammitootja õiguste kaitse tähtaeg peaks seetõttu lõppema, et ei tekiks olukorda, kus need õigused eksisteerivad samal ajal esitaja õigustega esituse salvestusele, kui neid enam ei loovutata ega anta üle fonogrammitootjale.

               (9)

               Astudes fonogrammitootjaga lepingulistesse suhetesse, peavad esitajad tavaliselt loovutama või andma üle oma esituste salvestuste reprodutseerimise, levitamise, rentimise ja kättesaadavaks tegemise ainuõiguse fonogrammitootjatele. Vastutasuks tehakse mõnedele esitajatele autoritasu arvelt ettemakse ning tasu hakkavad nad saama alles siis, kui fonogrammitootja on esmase ettemakse tasa teeninud ja teinud kõik lepingus kindlaks määratud mahaarvamised. Teised esitajad loobuvad oma ainuõigusest või annavad selle üle üksiktasu eest (ühekordne sissetulek). Seda teevad eelkõige esitajad, kes mängivad taustaks ning kelle nime salvestusega seoses ei mainita („kõrvalesitajad”), kuid mõnikord ka esitajad, kelle nime salvestusega seoses mainitakse („põhiesitajad”).

               (10)

               Tagamaks et esitajad, kes on oma ainuõigused loovutanud või üle andnud fonogrammitootjatele, saavad tähtaja pikendamisest kasu, tuleks võtta teatavad täiendavad meetmed.

               (11)

               Esimene täiendav meede peaks panema fonogrammitootjatele kohustuse vähemalt kord aastas paigutada fondi vähemalt 20 % tulust, mida teenitakse tänu fonogrammide levitamise, reprodutseerimise ja kättesaadavaks tegemise ainuõigusele. „Tulu” tähendab fonogrammitootja saadud tulu enne kulude mahaarvamist.

               (12)

               Nende summade maksmine tuleks suunata üksnes niisugustele esitajatele, kelle esitus on salvestatud fonogrammile ning kes on loovutanud või üle andnud oma õigused fonogrammitootjatele ühekordse summa eest. Kirjeldatud viisil fondi paigutatud summad tuleks vähemalt kord aastas jagada individuaalselt „kõrvalesitajatele”. Kõnealune jagamine tuleks usaldada kollektiivse esindamise organisatsioonidele ja mittejaotatava tulu suhtes võib kohaldada kehtivaid siseriiklikke sätteid. Selleks, et vältida kõnealuse tulu kogumise ja haldamisega seotud ebaproportsionaalse koormuse põhjustamist, peaks liikmesriikidel olema võimalik reguleerida, millises ulatuses on mikroettevõtted kohustatud osalema, kui nimetatud maksed ei näi tulu kogumise ja haldamisega seotud kuludega võrreldes mõistlikena.

               (13)

               Siiski, direktiivi 2006/115/EÜ artikliga 5 tagatakse esitajatele võõrandamatu õigus õiglasele tasule rentimise, sealhulgas fonogrammide rentimise eest. Samuti ei loovuta esitajad lepingulistes suhetes tavaliselt fonogrammitootjatele oma õigust saada direktiivi 2006/115/EÜ artikli 8 lõike 2 alusel ühekordset õiglast tasu üldsusele ülekandmise ja edastamise eest ega õigust saada direktiivi 2001/29/EÜ artikli 5 lõike 2 punkti b alusel õiglast hüvitist isiklikuks tarbeks tehtud reproduktsioonide eest. Seetõttu ei tuleks fonogrammitootja poolt esitajatele täiendava tuluna tasutava kogusumma arvestamisel arvesse võtta tulu, mida fonogrammitootja on teeninud fonogrammide rentimise eest, ühekordset õiglast tasu üldsusele ülekandmise ja edastamise eest ega õiglast hüvitist isiklikuks tarbeks tehtud reproduktsioonide eest.

               (14)

               Teine täiendav meede, mis on loodud selleks, et tasakaalustada lepinguid, mille alusel esitajad loobuvad oma ainuõigustest autoritasu põhjal fonogrammitootja kasuks, peaks olema „nullist alustamine” nendele esitajatele, kes on loobunud oma ülalnimetatud ainuõigusest fonogrammitootja kasuks autoritasu või tasu eest. Et esitajad saaksid kaitse tähtaja pikendamisest maksimaalset kasu, peaksid liikmesriigid tagama, et fonogrammitootjate ja esitajate vaheliste lepingute kohaselt makstakse autoritasu või tasu määra, mida ei ole koormatud ettemaksete või lepingus määratletud mahaarvamistega, esitajatele kaitse tähtaja pikendamise aja jooksul.

               (15)

               Õiguskindluse huvides tuleks sätestada, et kui lepingus ei ole selgelt osutatud teisiti, peaks esituse salvestusega seotud õiguste loovutamine või üleandmine lepingu alusel, mis on sõlmitud enne kuupäeva, mil liikmesriigid peavad käesoleva direktiivi rakendamise meetmed vastu võtma, jõusse jääma ka pikendatud kaitse tähtajal.

               (16)

               Liikmesriigid peaksid suutma tagada, et esitajatel on võimalik pidada uusi läbirääkimisi teatavate tingimuste üle neis lepingutes, mis näevad ette korrapärast tasu. Liikmesriigid peaksid tagama menetluste olemasolu juhuks, kui läbirääkimised ebaõnnestuvad.

               (17)

               Käesolev direktiiv ei tohiks mõjutada siseriiklikke eeskirju ja lepinguid, mis on direktiivi sätetega kooskõlas, näiteks esitajaid esindavate organisatsioonide ja tootjaid esindavate organisatsioonide vahel sõlmitud kollektiivlepinguid liikmesriikides.

               (18)

               Osades liikmesriikides kohaldatakse sõnalist osa hõlmavate muusikateoste suhtes ühtset kaitse tähtaega, mida arvutatakse alates viimase autori surmast, samal ajal kui teistes liikmesriikides kohaldatakse sõnade ja muusika suhtes erinevaid kaitse tähtaegu. Sõnalist osa hõlmavad muusikateosed on enamasti valminud koostööna. Näiteks ooperi autoriteks on sageli libretist ja helilooja. Selliste muusikastiilide puhul nagu džäss-, rokk- ja popmuusika, eeldab loomeprotsess sageli koostööd.

               (19)

               Sõnalist osa hõlmavate muusikateoste (mille sõnad ja muusika on loodud koos esitamiseks) kaitse tähtaegade erinevus takistab kaupade ja teenuste, sh piiriülese kollektiivse haldusteenuse vaba liikumist. Selleks et tagada selliste takistuste kõrvaldamine, tuleks kõigis liikmesriikides kohaldada samasugust ühtlustatud kaitse tähtaega kõigi kaitsealuste teoste suhtes alates liikmesriikide poolt käesoleva direktiivi ülevõtmise kuupäevast.

               (20)

               Seetõttu tuleks direktiivi 2006/116/EÜ vastavalt muuta.

               (21)

               Kuna täiendavate meetmete eesmärke ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada, sest siseriiklikud meetmed selles valdkonnas põhjustaksid konkurentsi moonutamist või mõjutaks liidu õigusaktides määratletud fonogrammitootjate ainuõiguste kehtivusala, ning seetõttu on seda parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale.

               (22)

               Kooskõlas paremat õigusloomet käsitleva institutsioonidevahelise kokkuleppe (6) punktiga 34 julgustatakse liikmesriike koostama nende endi jaoks ja liidu huvides vastavustabeleid, kus on võimalikult suures ulatuses välja toodud vastavus käesoleva direktiivi ja ülevõtmismeetmete vahel, ning tegema need üldsusele kättesaadavaks,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 2006/116/EÜ muudatused
   Direktiivi 2006/116/EÜ muudetakse järgmiselt.

               1)

               Artiklile 1 lisatakse järgmine lõige:
               „7.   Sõnalist osa hõlmava muusikateose kaitse tähtaeg lõpeb 70 aastat pärast järgmistest isikutest viimasena elus olnud isiku surma, olenemata sellest, kas kõnealused isikud on määratud kaasautoriks või mitte: sõnade autor ja muusika autor, tingimusel et nii sõnad kui ka muusika on loodud spetsiaalselt vastava sõnalist osa hõlmava muusikateose jaoks.”

               2)

               Artiklit 3 muudetakse järgmiselt:

                           a)

                           lõike 1 teine lause asendatakse järgmisega:
                           „Siiski,

                                       —

                                       kui esituse muul viisil kui fonogrammil jäädvustatud salvestus on õiguspäraselt avaldatud või kõnealuse ajavahemiku jooksul õiguspäraselt üldsusele edastatud, aeguvad õigused 50 aastat pärast esimese sellise avaldamise või esimese sellise üldsusele edastamise kuupäeva olenevalt sellest, kumb kuupäev on varasem;

                                       —

                                       kui esituse fonogrammil jäädvustatud salvestus on õiguspäraselt avaldatud või kõnealuse ajavahemiku jooksul õiguspäraselt üldsusele edastatud, aeguvad õigused 70 aastat pärast esimese sellise avaldamise või esimese sellise üldsusele edastamise kuupäeva olenevalt sellest, kumb kuupäev on varasem.”;

                           b)

                           lõike 2 teises ja kolmandas lauses asendatakse arv „50” arvuga „70”;

                           c)

                           lisatakse järgmised lõiked:
                           „2a.   Kui 50 aastat pärast fonogrammi õiguspärast avaldamist või kui sellist avaldamist ei toimu, 50 aastat pärast selle õiguspärast edastamist üldsusele ei paku fonogrammitootja piisaval hulgal fonogrammi koopiaid müügiks ega tee fonogrammi üldsusele kättesaadavaks kaabliga või kaablita vahendite kaudu sellisel viisil, et isikul on võimalik neile ligi pääseda enda valitud kohas ja enda valitud ajal, võib esitaja lõpetada lepingu, millega ta loovutas või andis fonogrammitootjale üle oma esituse salvestamise õigused (edaspidi „loovutamise või üleandmise leping”). Loovutamise või üleandmise lepingu lõpetamise õigust võib kasutada, kui tootja ei kasuta kumbagi eelmises lauses osutatud kasutusviisi ühe aasta jooksul pärast esitaja teadet oma kavatsuse kohta lõpetada loovutamise või üleandmise leping kooskõlas kõnealuse lausega. Esitaja ei saa loovutamise või üleandmise lepingu lõpetamise õigusest loobuda. Kui fonogramm sisaldab mitme esitaja esituste salvestust, võivad esitajad loovutamise või üleandmise lepingud lõpetada vastavalt kohaldamisele kuuluvale siseriiklikule õigusele. Kui loovutamise või üleandmise leping on vastavalt käesolevale lõikele lõpetatud, siis fonogrammitootja õigused nimetatud fonogrammile aeguvad.
                           2b.   Kui loovutamise või üleandmise lepinguga antakse esitajale õigus nõuda ühekordset tasu, on esitajal õigus saada fonogrammitootjalt iga-aastast täiendavat tasu iga täisaasta eest vahetult pärast 50 aasta möödumist fonogrammi õiguspärasest avaldamisest või kui sellist avaldamist ei toimu, pärast 50 aasta möödumist selle õiguspärasest edastamisest üldsusele. Esitaja ei saa loobuda õigusest saada iga-aastast täiendavat tasu.
                           2c.   Kogusumma, mille fonogrammitootja eraldab lõikes 2b osutatud iga-aastase täiendava tasu maksmiseks, peab moodustama 20 % tulust, mida fonogrammitootja on nimetatud tasu maksmisele eelnenud aastal teeninud niisuguste fonogrammide reprodutseerimise, levitamise ja kättesaadavaks tegemise eest, pärast 50 aasta möödumist fonogrammi õiguspärasest avaldamisest või kui sellist avaldamist ei toimu, pärast 50 aasta möödumist selle õiguspärasest edastamisest üldsusele.
                           Liikmesriigid tagavad, et fonogrammitootjad on kohustatud andma esitajatele, kellel on õigus saada lõikes 2b osutatud täiendavat tasu, nõudmisel mis tahes teavet, mis võib olla vajalik kõnealuse tasu maksmise kindlustamiseks.
                           2d.   Liikmesriigid tagavad, et lõikes 2b osutatud täiendava tasu saamise õigusi haldavad kollektiivse esindamise organisatsioonid.
                           2e.   Kui esitajal on õigus saada korrapärast tasu, ei arvata sellest tasust maha ettemakseid ega lepinguga määratud mahaarvamisi pärast 50 aasta möödumist fonogrammi õiguspärasest avaldamisest või kui sellist avaldamist ei toimu, pärast 50 aasta möödumist selle õiguspärasest edastamisest üldsusele.”

               3)

               Artiklisse 10 lisatakse järgmised lõiked:
               „5.   Artikli 3 lõikeid 1 kuni 2e 31. oktoobrini 2011 kehtinud versioonis kohaldatakse esituste salvestuste ja fonogrammide suhtes, mille puhul esitaja ja fonogrammitootja õigused on nende sätete 30. oktoobril 2011 kehtinud versiooni kohaselt 1. novembril 2013 endiselt kaitstud, ning esituste salvestuste ja fonogrammide suhtes, mis tehakse pärast nimetatud kuupäeva.
               6.   Artikli 1 lõiget 7 kohaldatakse sõnalist osa hõlmavate muusikateoste suhtes, mille puhul vähemalt muusika või sõnad on kaitstud vähemalt ühes liikmesriigis 1. novembril 2013, ja sõnalist osa hõlmavate muusikateoste suhtes, mis on loodud pärast seda kuupäeva.
               Käesoleva lõike esimene lõik ei piira enne 1. novembrit 2013 toimunud kasutusviise. Liikmesriigid võtavad vastu vajalikud sätted, et kaitsta eelkõige kolmandate isikute omandatud õigusi.”

               4)

               Direktiivi lisatakse järgmine artikkel:
               „Artikkel 10a
               Üleminekumeetmed
               1.   Kui lepingus ei ole selgelt sätestatud teisiti, jääb enne 1. novembrit 2013 sõlmitud loovutamise või üleandmise leping jõusse ka pärast seda, kui artikli 3 lõike 1 30. oktoobril 2011 kehtinud versiooni kohaselt ei olnuks esitaja õigused enam kaitstud.
               2.   Liikmesriigid võivad sätestada, et loovutamise või üleandmise lepinguid, mille alusel esitajal on õigus saada korrapärast sissetulekut ja mis on sõlmitud enne 1. novembrit 2013, võib muuta pärast 50 aasta möödumist fonogrammi õiguspärasest avaldamisest või kui sellist avaldamist ei toimu, pärast 50 aasta möödumist selle õiguspärasest edastamisest üldsusele.”

         Artikkel 2
   Ülevõtmine
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 1. novembriks 2013. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.
   Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastu võetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 3
   Aruandlus
   1.   Komisjon esitab Euroopa Parlamendile, nõukogule ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele hiljemalt 1. novembriks 2016 aruande käesoleva direktiivi kohaldamise kohta digitaalse turu arengu valguses, lisades aruandele vajaduse korral ettepaneku direktiivi 2006/116/EÜ täiendavaks muutmiseks.
   2.   Komisjon esitab Euroopa Parlamendile, nõukogule ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele hiljemalt 1. jaanuariks 2012 aruande, milles hinnatakse vajadust pikendada audiovisuaalsektori esitajate ja tootjate õiguste kaitse tähtaega. Vajaduse korral esitab komisjon ettepaneku direktiivi 2006/116/EÜ täiendavaks muutmiseks.
   Artikkel 4
   Jõustumine
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 5
   Adressaadid
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Strasbourg, 27. september 2011

            Euroopa Parlamendi nimel

            president

         J. BUZEK

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         M. DOWGIELEWICZ

      (1)  ELT C 182, 4.8.2009, lk 36.

      (2)  Euroopa Parlamendi 23. aprilli 2009. aasta seisukoht (ELT C 184 E, 8.7.2010, lk 331) ja nõukogu 12. septembri 2011. aasta otsus.

      (3)  ELT L 372, 27.12.2006, lk 12.

      (4)  EÜT L 167, 22.6.2001, lk 10.

      (5)  ELT L 376, 27.12.2006, lk 28.

      (6)  ELT C 321, 31.12.2003, lk 1.


title: Euroopa Parlamendi Ja Nõukogu direktiiv 2002/14/EÜ, 11. märts 2002, millega kehtestatakse töötajate teavitamise ja nõustamise üldraamistik Euroopa Ühenduses

text:
Tähtis õiguslik teade

|

32002L0014

Euroopa Liidu Teataja L 080 , 23/03/2002 Lk 0029 - 0034

		Euroopa Parlamendi Ja Nõukogu direktiiv 2002/14/EÜ,11. märts 2002,millega kehtestatakse töötajate teavitamise ja nõustamise üldraamistik Euroopa ÜhendusesEUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 137 lõiget 2,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [2]võttes arvesse regioonide komitee arvamust, [3]toimides asutamislepingu artiklis 251 nimetatud menetluse kohaselt [4] vastavalt lepituskomisjonis 23. jaanuaril 2002 heakskiidetud ühistekstilening arvestades järgmist:(1) Vastavalt asutamislepingu artiklile 136 on ühenduse ja liikmesriikide üks olulisi eesmärke edendada sotsiaalset dialoogi tööturu osapoolte vahel.(2) Ühenduse töötajate sotsiaalsete põhiõiguste harta punkt 17 sätestab muu hulgas, et töötajate teavitamist, nõustamist ja osalust peab arendama asjakohasel viisil, arvestades eri liikmesriikides valitsevaid tavasid.(3) Komisjon konsulteeris ühenduse tasandil tööturu osapooltega töötajate teavitamise ja nõustamisega seotud ühenduse tegevuse võimaliku suunitluse üle ühenduse ettevõtetes.(4) Pärast nimetatud konsulteerimist leidis komisjon, et ühenduse tegevus on soovitav, ja konsulteeris taas tööturu osapooltega kavandatava ettepaneku sisu küsimuses; tööturu osapooled on esitanud komisjonile oma arvamused.(5) Pärast konsulteerimise teist etappi ei ole tööturu osapooled teatanud komisjonile oma soovist algatada menetlust, mis võiks viia kokkuleppe sõlmimiseni.(6) See, et siseriiklikul ja ühenduse tasandil on olemas õigusraamistik, mille eesmärk on tagada töötajate osalemine ettevõtte asjades ja neid mõjutavate otsuste vastuvõtmises, ei ole alati ära hoidnud seda, et töötajaid tõsiselt mõjutavate otsuste tegemisel ja avaldamisel ei rakendata eelnevalt asjakohast töötajate teavitamis- ja nõustamiskorda.(7) Ettevõtetes on vaja tugevdada dialoogi ja edendada vastastikust usaldust, et ennetada ohte, muuta töökorraldust paindlikumaks ja lihtsustada töötajate osalemist ettevõttesiseses koolituses, säilitades samal ajal kindla töösuhte, teha töötajaile selgeks kohandamisvajadused, parandada töötajate võimalusi võtta meetmeid, mis tugevdavad nende tööalast konkurentsivõimet, edendada töötajate kaasamist ettevõtte käitamisse ja tulevikuplaanidesse ning tõsta tema konkurentsivõimet.(8) Eelkõige on vaja edendada ja tõhustada teavitamist ja nõustamist ettevõtte tööhõive olukorra ja arvatavate arengute ning kui tööandja hinnangust ilmneb, et ettevõtte töökohad võivad olla ohus, võimalike ennetusmeetmete asjus, eriti mis puutub töötajate koolitusse ja kutseoskuste arendamisse, et korvata negatiivseid arenguid või nende tagajärgi ning tugevdada nende töötajate tööalast konkurentsi- ja kohanemisvõimet, keda olukord tõenäoliselt mõjutab.(9) Õigeaegne teavitamine ja nõustamine on ettevõtete eduka ümberkorraldamise ja majanduse globaliseerumisest tingitud uute tingimustega kohanemise eeltingimus, seda eelkõige töökorralduse uute vormide arendamise kaudu.(10) Ühendus on koostanud ja rakendanud tööhõivestrateegia, mille aluseks on mõisted "prognoosimine", "ärahoidmine" ja "tööalane konkurentsivõime", mis tuleks põhielementidena lisada tööhõivet edendavasse riiklikku poliitikasse, kaasa arvatud üksikute ettevõtete poliitika, tugevdades sotsiaalset dialoogi, et edendada muutusi, mis on vastavuses tööhõive esmaeesmärgiga.(11) Siseturu edasine areng peab olema asjakohaselt tasakaalustatud, et säiliksid meie ühiskonna aluseks olevad põhiväärtused ja oleks tagatud kõikide kodanike kasusaamine majanduse arengust.(12) Majandus- ja rahaliidu kolmandasse etappi jõudmine on laiendanud ja kiirendanud konkurentsisurvet Euroopa tasandil. See tähendab, et siseriiklikul tasandil on vaja võtta rohkem toetusmeetmeid.(13) Olemasolevad töötajate teavitamise ja nõustamise õigusraamistikud ühenduse ja siseriiklikul tasandil kalduvad võtma muutuste protsessi suhtes seisukohta tagantjärele, jätma tähelepanuta tehtud otsuste majanduslikud küljed ega toeta ettevõttesiseseid tegelikke tööhõiveprognoose või ohtude ärahoidmist.(14) Kõik need poliitilised, majanduslikud, sotsiaalsed ja õiguslikud arengud nõuavad olemasoleva õigusraamistiku muutmist nii, et nähtaks ette sellised õiguslikud ja praktilised vahendid, mis võimaldavad kasutada õigust olla teavitatud ja ära kuulatud.(15) Käesolev direktiiv ei piira selle õiguse praktilist kasutamist käsitlevate siseriiklike süsteemide kohaldamist, kui sellise õigusega isikutelt nõutakse oma soovide teatamist kollektiivselt.(16) Käesolev direktiiv ei piira selliste süsteemide kohaldamist, mis näevad ette töötajate otsese kaasamise, tingimusel et töötajail on igal juhul õigus olla teavitatud ja ära kuulatud oma usaldusisikute kaudu.(17) Kuna eespool kirjeldatud kavandatavate meetmete eesmärke ei saa piisaval määral saavutada liikmesriigid, sest eesmärk on kehtestada töötajate teavitamise ja nõustamise raamistik, mis vastaks eespool kirjeldatud uuele olukorrale Euroopas, ja seetõttu on nimetatud eesmärk kavandatud meetmete ulatuslikkuse ning mõju tõttu paremini saavutatav ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Nimetatud artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv kaugemale sellest, mis on vajalik nimetatud eesmärkide saavutamiseks.(18) Kõnealuse üldraamistiku eesmärk on kehtestada kogu ühenduses kohaldatavad miinimumnõuded, takistamata liikmesriike sätestamast töötajaile soodsamaid tingimusi.(19) Samuti on nimetatud üldraamistiku eesmärk vältida halduslikku, rahalist või õiguslikku laadi pingeid, mis võiksid takistada väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete loomist ja arengut. Seepärast peaks käesoleva direktiivi kohaldamisel vastavalt liikmesriikide valikule piirduma ettevõtetega, kus on vähemalt 50 töötajat, või üksustega, kus on vähemalt 20 töötajat.(20) Siinjuures võetakse arvesse muid siseriiklikke meetmeid ja tavasid, mis on suunatud sotsiaalse dialoogi edendamisele äriühingutes, mis ei kuulu käesoleva direktiivi kohaldamisalasse, ja riiklikes haldusorganites, piiramata osutatud meetmete ja tavade kohaldamist.(21) Neile liikmesriikidele, kus ei ole kohustuslikku töötajate või töötajate usaldusisikute teavitamise ja nõustamise süsteemi, peaks jääma võimalus direktiivi kohaldamisala töötajate arvu osas veelgi piirata.(22) Ühenduse töötajate teavitamise ja nõustamise raamistik peaks hoidma võimalikult väiksena ettevõtete või üksuste koormuse, tagades antud õiguste tulemusliku kasutamise.(23) Käesoleva direktiivi eesmärk tuleb saavutada sellise üldraamistiku kehtestamise teel, mis hõlmab teavitamise ja nõustamise põhimõtteid, määratlusi ja korda, mida liikmesriigid peavad täitma ja kohandama vastavalt oma siseriiklikule olukorrale, tagades vajaduse korral, et tööturu osapooltel oleks juhtiv osa, mis võimaldab neil kokkuleppe teel vabalt kindlaks määrata töötajate teavitamis- ja nõustamiskorra, mida nad peavad oma vajadustele ja soovidele sobivaimaks.(24) Tuleks hoolt kanda, et ei mõjutataks mõnede siseriiklike õigusaktidega kehtestatud teatavaid töötajate teavitamise ja nõustamise erieeskirju, mis on suunatud sellistele ettevõtetele või üksustele, mis tegelevad poliitiliste, erialakorralduslike, usuliste, heategevuslike, hariduslike, teaduslike või kunstiliste eesmärkide saavutamisega, samuti eesmärkidega, mis on seotud teavitamise ja arvamuste avaldamisega.(25) Ettevõtteid ja üksusi tuleks kaitsta teatava eriti tundliku teabe avalikustamise eest.(26) Tööandjal peaks olema õigus jätta teavitamine ja nõustamine korraldamata, kui see ettevõtet või üksust tõsiselt kahjustaks või kui tööandja peab viivitamata täitma korraldust, mille on andnud regulatiiv- või järelevalveorgan.(27) Teavitamine ja nõustamine tähendavad tööturu osapooltele ettevõtte või üksuse tasandil nii õigusi kui kohustusi.(28) Kui käesoleval direktiivil põhinevaid kohustusi rikutakse, tuleks kohaldada haldus- või kohtumenetlust, samuti rikkumise raskusele vastavaid tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid karistusi.(29) Käesolev direktiiv ei tohiks mõjutada nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiivi 98/59/EÜ (kollektiivseid koondamisi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) [5] ja nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ (ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) [6] üksikasjalikumate sätete kohaldamist.(30) Käesolev direktiiv ei tohiks mõjutada muid teavitamist ja nõustamist käsitlevaid õigusi, sealhulgas nõukogu 22. septembri 1994. aasta direktiivist 94/45/EMÜ (Euroopa töönõukogu asutamise või töötajate teavitamis- ja nõustamiskorra sisseseadmise kohta liikmesriigiülestes ettevõtetes või kontsernides) [7] tulenevaid õigusi.(31) Käesoleva direktiivi rakendamine ei ole piisav põhjus töötajate üldise kaitsetaseme alandamiseks direktiivi kohaldamisalas,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Eesmärk ja põhimõtted1. Käesoleva direktiivi eesmärk on luua üldine raamistik, mis sätestab miinimumnõuded ühenduse ettevõtete ja üksuste töötajate õigusele teavitamisele ja nõustamisele.2. Teavitamise ja nõustamise viis määratakse kindlaks ja rakendatakse vastavalt iga liikmesriigi siseriiklikele õigusaktidele ja tööturu osapoolte vahelise suhtlemise tavadele nii, et oleks tagatud selle tõhus toimimine.3. Teavitamise ja nõustamise viisi kindlaksmääramisel ja rakendamisel tegutsevad tööandja ja töötajate usaldusisikud koostöö vaimus, võtavad nõuetekohaselt arvesse vastastikuseid õigusi ja kohustusi ning arvestavad nii ettevõtte või üksuse kui ka töötajate huve.Artikkel 2MõistedKäesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:a) ettevõte — avalik-õiguslik või eraettevõte, kes kasusaamise eesmärgil või mitte on hõivatud majandustegevusega ja asub liikmesriikide territooriumil;b) üksus — siseriikliku õiguse ja tava kohaselt määratletud ettevõtlusüksus, mis asub liikmesriigi territooriumil ja kus toimub pidev majandustegevus inim- ja materiaalsete ressursside abil;c) tööandja — füüsiline või juriidiline isik, kes on töölepingu või töötajatega sõlmitud töösuhte osapool vastavalt siseriiklikule õigusele ja tavale;d) töötaja — isik, kes on asjaomases liikmesriigis töötajana kaitstud siseriikliku tööõiguse ja tava alusel;e) töötajate usaldusisikud — siseriikliku õiguse ja/või tavaga ettenähtud töötajate usaldusisikud;f) teavitamine — tööandjapoolne andmete edastamine töötajate usaldusisikutele, et need saaksid asjaomase teemaga tutvuda ja seda uurida;g) nõustamine — arvamuste vahetamine ning dialoogi arendamine töötajate usaldusisikute ja tööandja vahel.Artikkel 3Kohaldamisala1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse vastavalt liikmesriikide valikule:a) ettevõtete suhtes, mis annavad tööd vähemalt 50 töötajale ükskõik millises liikmesriigis, võib) üksuste suhtes, mis annavad tööd vähemalt 20 töötajale ükskõik millises liikmesriigis.Liikmesriigid määravad kindlaks meetodi, mille alusel arvutatakse töötavate töötajate arvu künnis.2. Liikmesriigid võivad kooskõlas käesoleva direktiivi põhimõtete ja eesmärkidega kehtestada konkreetsed sätted, mida kohaldatakse ettevõtete või üksuste suhtes, kes tegelevad otseselt ja peamiselt poliitiliste, erialakorralduslike, usuliste, heategevuslike, hariduslike, teaduslike või kunstiliste eesmärkide, samuti teabe ja arvamuste avaldamisega seotud eesmärkide saavutamisega, tingimusel et käesoleva direktiivi jõustumise kuupäeval on seda laadi sätted juba siseriiklikus õiguses olemas.3. Liikmesriigid võivad teha erandi käesolevast direktiivist, kohaldades erisätteid avamerel sõitvate laevade meeskondade suhtes.Artikkel 4Teavitamise ja nõustamise viis1. Kooskõlas artiklis 1 sätestatud põhimõtetega ja piiramata töötajate suhtes kehtivate soodsamate sätete ja/või tavade kohaldamist, määravad liikmesriigid vastavalt käesolevale artiklile kindlaks viisi, kuidas kasutada teavitamise ja nõustamise õigust asjaomasel tasandil.2. Teavitamine ja nõustamine sisaldavad järgmist:a) teave ettevõtte või üksuse tegevuse ja majandusliku olukorra hiljutise ja tõenäolise arengu kohta;b) teavitamine ja nõustamine seoses ettevõtte või üksuse tööhõive olukorraga, struktuuri ja eeldatava arenguga ning kavandatud ennetusmeetmetega eelkõige juhtudel, kui tööhõive on ohus;c) teavitamine ja nõustamine selliste otsuste asjus, mis võivad põhjustada olulisi muutusi töökorralduses või lepingusuhetes, kaasa arvatud need, mida käsitletakse artikli 9 lõikes 1 nimetatud ühenduse sätetes.3. Teavet antakse sellisel ajal, viisil ja niisuguse sisuga nagu on vaja selleks, et eelkõige töötajate usaldusisikutel oleks võimalik korraldada piisav uuring ja vajaduse korral nõustamiseks ette valmistada.4. Nõustamine leiab aset:a) kui on tagatud, et selle aeg, toimumise viis ja sisu on asjakohased;b) asjakohasel juhtimis- ja esindustasandil, olenevalt arutatavast küsimusest;c) teabe põhjal, mille tööandja on esitanud vastavalt artikli 2 lõikele f, ning arvamuse alusel, mida töötajate usaldusisikutel on õigus sõnastada;d) selliselt, et töötajate usaldusisikutel on võimalik kohtuda tööandjaga ning saada vastus ja selle vastuse põhjendused mis tahes arvamusele, mida nad võivad sõnastada;e) eesmärgiga jõuda kokkuleppele otsuste suhtes, mis kuuluvad artikli 2 lõikes c nimetatud tööandja volituste reguleerimisalasse.Artikkel 5Kokkuleppest tulenev teavitamine ja nõustamineLiikmesriigid võivad asjakohase tasandi, sealhulgas ettevõtte või üksuse tasandi tööturu osapooltele anda õiguse vabalt ja mis tahes ajal läbirääkimiste teel saavutatud kokkuleppe alusel kindlaks määrata töötajate teavitamise ja nõustamise viisi. Kõnealuste kokkulepetega ja artiklis 11 sätestatud kuupäeval kehtivate kokkulepetega, samuti nende kokkulepete hilisemate uuendustega võib artiklis 1 sätestatud põhimõtteid täites ja liikmesriikide seatud tingimuste ja piirangute kohaselt kehtestada artiklis 4 nimetatud sätetest erinevad sätted.Artikkel 6Konfidentsiaalne teave1. Liikmesriigid näevad ette, et siseriiklikes õigusaktides sätestatud tingimuste ja piirangute kohaselt ei ole töötajate usaldusisikutel ja neid abistavatel ekspertidel õigust avaldada töötajatele ega kolmandatele isikutele mingit teavet, mis on ettevõtte või üksuse huvides neile antud konfidentsiaalsena. Nimetatud kohustus kehtib kõnealuste usaldusisikute ja ekspertide suhtes olenemata nende asukohast ja ka pärast nende ametiaja lõppemist. Liikmesriik võib siiski anda töötajate usaldusisikutele või nende mis tahes abilistele loa edastada konfidentsiaalset teavet töötajatele ja kolmandatele isikutele, kes on seotud konfidentsiaalsuskohustusega.2. Liikmesriigid näevad erijuhtudel ja siseriiklike õigusaktidega sätestatud tingimustel ning piires ette, et nende territooriumil asuv tööandja ei ole kohustatud edastama sellist teavet või konsulteerima niisugustes küsimustes, mis objektiivsete kriteeriumide järgi võiks ettevõtte või üksuse tegutsemist tõsiselt kahjustada või ettevõtet ohustada.3. Ilma et see piiraks kehtiva siseriikliku menetluse kohaldamist, näevad liikmesriigid ette haldusliku või kohtuliku läbivaatamise korra juhuks, kui tööandja nõuab konfidentsiaalsust või ei teavita vastavalt lõigetele 1 ja 2. Nad võivad ette näha ka kõnealuse teabe konfidentsiaalsuse kaitsmise korra.Artikkel 7Töötajate usaldusisikute kaitseLiikmesriigid tagavad, et töötajate usaldusisikutel oleks nende ülesannete täitmisel piisav kaitse ja tagatised, mis võimaldavad nõuetekohaselt täita neile pandud kohustusi.Artikkel 8Õiguste kaitse1. Liikmesriigid näevad ette asjakohased meetmed juhuks, kui tööandja või töötajate usaldusisikud käesolevat direktiivi ei täida. Eelkõige tagavad nad piisavate haldus- ja kohtumenetluste kättesaadavuse, mis võimaldaks käesolevast direktiivist tulenevate kohustuste täitmise.2. Liikmesriigid näevad ette piisavad sanktsioonid, mida kohaldada juhul, kui tööandja või töötajate usaldusisikud käesolevat direktiivi rikuvad. Need sanktsioonid peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.Artikkel 9Seos käesoleva direktiivi ja muude ühenduse ja siseriiklike sätete vahel1. Käesolev direktiiv ei piira direktiivi 98/59/EÜ artiklis 2 ja direktiivi 2001/23/EÜ artiklis 7 sätestatud teavitamise ja nõustamise erikorra kohaldamist.2. Käesolev direktiiv ei piira direktiivide 94/45/EÜ ja 97/74/EÜ kohaselt võetud sätete kohaldamist.3. Käesolev direktiiv ei piira muude siseriiklike õigusaktidega kehtestatud teavitamise, nõustamise ja osalemisega seotud õiguste kohaldamist.4. Käesoleva direktiivi rakendamine ei ole piisav põhjus liikmesriigis valitseva olukorra halvendamiseks või töötajate üldise kaitsetaseme alandamiseks valdkondades, mille suhtes direktiivi kohaldatakse.Artikkel 10ÜleminekusättedOlenemata artiklist 3 võivad liikmesriigid, kus käesoleva direktiivi jõustumise kuupäeval ei ole mingit üldist, alalist ja kohustuslikku töötajate teavitamise ja nõustamise süsteemi ega töökohal üldist, alalist ja kohustuslikku töötajate esindamise süsteemi, mis võimaldaks sel eesmärgil töötajaid esindada, piirduda käesoleva direktiivi rakendamiseks võetud siseriiklike sätete kohaldamisel:a) kuni 23. märtsini 2007 ettevõtetega, mis annavad tööd vähemalt 150 töötajale, või üksustega, mis annavad tööd vähemalt 100 töötajale, jab) punktis a nimetatud kuupäevale järgneval aastal ettevõtetega, mis annavad tööd vähemalt 100 töötajale, või üksustega, mis annavad tööd vähemalt 50 töötajale.Artikkel 11Õigusaktide ülevõtmine1. Liikmesriigid võtavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid vastu hiljemalt 23. märtsiks 2005 või tagavad, et tööturu osapooled rakendavad nõutavaid sätteid vastastikusel kokkuleppel, kusjuures liikmesriigid on kohustatud astuma samme, mis võimaldaksid neil igal ajal tagada käesoleva direktiiviga nõutud tulemused. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.2. Kui liikmesriigid need õigusnormid vastu võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise vormi kehtestavad liikmesriigid.Artikkel 12Komisjonipoolne läbivaatamineOlles konsulteerinud liikmesriikide ja ühenduse tasandi sotsiaalpartneritega, vaatab komisjon hiljemalt 23. märtsil 2007 läbi käesoleva direktiivi kohaldamise, et esitada vajalikud muudatusettepanekud.Artikkel 13JõustumineDirektiiv jõustub Euroopa Ühenduste Teatajas avaldamise päeval.Artikkel 14AdresseerimineKäesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 11. märts 2002Euroopa Parlamendi nimelpresidentP. CoxNõukogu nimeleesistujaJ. Piqué I Camps[1] EÜT C 2, 5.1.1999, lk 3.[2] EÜT C 258, 10.9.1999, lk 24.[3] EÜT C 144, 16.5.2001, lk 58.[4] Euroopa Parlamendi 14. aprilli 1999. aasta arvamus (EÜT C 219, 30.7.1999, lk 223), kinnitatud 16. septembril 1999 (EÜT C 54, 25.2.2000, lk 55), nõukogu 27. juuli 2001. aasta ühisseisukoht (EÜT C 307, 31.10.2001, lk 16) ja Euroopa Parlamendi 23. oktoobri 2001. aasta otsus (EÜTs seni avaldamata). Euroopa Parlamendi 5. veebruari 2002. aasta otsus ja nõukogu 18. veebruari 2002. aasta otsus.[5] EÜT L 225, 12.8.1998, lk 16.[6] EÜT L 82, 22.3.2001, lk 16.[7] EÜT L 254, 30.9.1994, lk 64. Direktiivi on muudetud direktiiviga 97/74/EÜ (EÜT L 10, 16.1.1998, lk 22).--------------------------------------------------


title: NÕukogu direktiiv, 12. juuni 1986, keskkonna ja eelkõige pinnase kaitsmise kohta reoveesetete kasutamisel põllumajanduses

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31986L0278

Euroopa Liidu Teataja L 181 , 04/07/1986 Lk 0006 - 0012 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 15 Köide 7 Lk 0127  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 15 Köide 7 Lk 0127

		Nõukogu direktiiv,12. juuni 1986,keskkonna ja eelkõige pinnase kaitsmise kohta reoveesetete kasutamisel põllumajanduses(86/278/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 100 ja 235,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:käesoleva direktiivi eesmärk on reguleerida reoveesetete kasutamist põllumajanduses nii, et vältida kahjulikku mõju pinnasele, taimedele, loomadele ja inimestele ning soodustada selle nõuetekohast kasutamist;erinevus liikmesriikide sätetes, millega reguleeritakse reoveesetete kasutamist põllumajanduses, võib mõjutada ühisturu toimimist; seetõttu tuleks õigusaktid selles valdkonnas asutamislepingu artikli 100 alusel ühtlustada;nõukogu 15. juuli 1975. aasta direktiiv 75/442/EMÜ [4] jäätmete kohta ei hõlma põllumajanduses kasutatavaid reoveesetteid;nõukogu 20. märtsi 1978. aasta direktiivis 78/319/EMÜ (mürgiste ja ohtlike jäätmete kohta) [5] sätestatud meetmeid kohaldatakse ka reoveesetete suhtes, mis sisaldavad kõnealuse direktiivi lisas loetletud aineid või materjale, mille laad, kogused või kontsentratsioonid on ohtlikud inimeste tervisele või keskkonnale, või on niisuguste ainete või materjalidega saastunud;tuleks ette näha erikord, mis tagab inimeste, loomade, taimede ja keskkonna kaitsmise reoveesetete kontrollimatust kasutamisest tuleneva kahjuliku toime eest;käesoleva direktiivi eesmärk on ette näha ka teatavad pinnasekaitset käsitlevad esialgsed ühenduse meetmed;reoveesetetel võib olla põllumajanduslikult väärtuslikke omadusi ning seetõttu on õige soodustada nende nõuetekohast kasutamist põllumajanduses; reoveesetete kasutamine ei tohi halvendada pinnase ega põllumajandustoodete kvaliteeti;teatavad raskmetallid võivad olla mürgised taimedele ning põllukultuurides esinedes ka inimestele; on vaja sätestada kohustuslikud piirnormid, et reguleerida kõnealuste elementide sisaldust pinnases;reoveesetete kasutamine tuleks ära keelata, kui kõnealuste metallide sisaldus pinnases ületab kõnealused piirnormid;peale selle on vaja vältida kõnealuste piirnormide ületamist reoveesetete kasutamise tõttu; selleks on tarvis piirata haritavale pinnasele lisatavat raskmetallide kogust kas reoveesetete aastaste maksimaalsete koguste kehtestamise abil ning seejuures tagades, et kasutatavates reoveesetetes ei ületata raskmetallide sisalduse piirnorme, või püüdes tagada, et ei ületata piirnorme, mis on kehtestatud seoses raskmetallide kogustega, mis on lubatud kümne aasta keskmise põhjal mullale lisada;reoveesetteid tuleb enne põllumajanduses kasutamist töödelda; liikmesriigid võivad teatavate tingimuste korral siiski lubada töötlemata reoveesetete kasutamist, kui see ei ohusta inimeste või loomade tervist ning kui need pritsitakse või töödeldakse pinnasesse;reoveesetete kasutamisele peab järgnema teatav ajavahemik enne kariloomade karjatamist või söödakultuuride või selliste põllukultuuride koristamist, mis puutuvad vahetult kokku pinnasega ning mida tavapäraselt tarvitatakse toorelt; reoveesetete kasutamine puuvilja- jajuurviljakultuuride (välja arvatud viljapuukultuuride) kasvuperioodil peab olema keelatud;reoveesetteid tuleks kasutada tingimuste kohaselt, mis tagavad pinnase ning pinna- ja põhjavee kaitse vastavalt direktiividele 75/440/EMÜ [6] ja 80/68/EMÜ [7];selleks tuleb kontrollida reoveesetete ja nendega töödeldud pinnase kvaliteeti, teha analüüsid ja edastada teatavad tulemused kasutajatele;parema teavitatuse tagamiseks reoveesetete kasutamisest põllumajanduses tuleks registreerida teatavad andmed ning edastada need perioodiliste aruannetena komisjonile; kõnealuste aruannete põhjal koostab komisjon vajaduse korral ettepanekud, mis tagavad pinnase ja keskkonna suurema kaitstuse;reoveesetted reoveepuhastitest, milles töödeldakse esmajoones olmereovett, on inimeste, loomade ja taimede tervisele ning keskkonnale vähe ohtlikud ning seetõttu tuleks nende suhtes teha erand seoses teabe edastamise ja analüüsimise kohustustega;liikmesriikidel peaks olema võimalik vastu võtta rangemaid sätteid, kui on ette nähtud käesoleva direktiiviga; sellistest sätetest tuleks teatada komisjonile;teaduse ja tehnika arengust võib tuleneda vajadus teatavaid käesoleva direktiiviga sätestatud nõudeid kiiresti kohandada; et hõlbustada vajalike meetmete kehtestamist, tuleks ette näha kord, mis võimaldab tihedat koostööd liikmesriikide ja komisjoni vahel; koostöö peaks toimuma teaduse ja tehnika arenguga kohandamise komitee raames,kui artikkel 235 kõrvale jätta, ei ole asutamislepingus selleks vajalikke volitusi ette nähtud,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Käesoleva direktiivi eesmärk on reguleerida reoveesetete kasutamist põllumajanduses nii, et vältida kahjulikku mõju pinnasele, taimedele, loomadele ja inimestele ning soodustada reoveesetete nõuetekohast kasutamist.Artikkel 2Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:a) reoveesettedi) reoveesetted reoveepuhastitest, mis töötlevad olme- või asulareovett ning muudest olme- ja asulareoveega koostiselt samalaadset heitvett töötlevatest reoveepuhastitest;ii) reoveesetted septikutest ja muudest samalaadsetest reovett töötlevatest seadeldistest;iii) jääksetted muudest reoveepuhastitest peale punktides i ja ii nimetatute;b) töödeldud reoveesettedreoveesetted, mida on töödeldud bioloogiliselt, keemiliselt või termiliselt, pikaajalise ladustamise või muu asjakohase protsessi abil, mis on märkimisväärselt vähendanud setete käärimisvõimet ning nende kasutamisest tulenevat ohtu tervisele;c) põllumajanduskõigi kultuurtaimeliikide kasvatamine kaubanduslikul eesmärgil, sealhulgas loomakasvatuse tarbeks;d) kasutaminereoveesetete laotamine pinnasele või kasutamine muu viisil pinnasel ja pinnases.Artikkel 31. Artikli 2 punkti a alapunktis i nimetatud reoveesetteid tohib kasutada ainult põllumajanduses käesoleva direktiivi kohaselt.2. Ilma et see piiraks direktiivide 75/442/EMÜ ja 78/319/EMÜ kohaldamist:- võib artikli 2 punkti a alapunktis ii nimetatud reoveesetteid põllumajanduses kasutada juhul, kui ei ole ette nähtud teisiti mis tahes tingimustega, mis asjaomane liikmesriik võib inimeste tervise ja keskkonnakaitsega seoses vajalikuks pidada,- võib artikli 2 punkti a alapunktis iii nimetatud reoveesetteid põllumajanduses kasutada ainult juhul, kui nende kasutamist reguleeritakse asjaomase liikmesriigi õigusaktidega.Artikkel 4Raskmetallide kontsentratsioonid reoveesetetega töödeldud pinnases, raskmetallide kontsentratsioonidreoveesetetes ning selliste raskmetallide maksimaalsed aastased kogused, mida on lubatud viia põllumajanduslikul eesmärgil kasutatavasse pinnasesse, on esitatud I A, I B ja I C lisas.Artikkel 5Ilma et see piiraks artikli 12 kohaldamist:1. keelavad liikmesriigid reoveesetete kasutamise, kui ühe või mitme raskmetalli kontsentratsioon pinnases on suurem piirnormidest, mille nad on kehtestanud I A lisa kohaselt, ning võtavad tarvitusele vajalikud abinõud tagamaks, et reoveesetete kasutamise tulemusena ei ületataks neid piirnorme;2. reguleerivad liikmesriigid reoveesetete kasutamist nii, et raskmetallide akumulatsioon pinnases ei põhjustaks lõikes 1 nimetatud piirnormide ületamist. Selleks kohaldavad nad ühte või mitut punktides a ja b ettenähtud menetlustest:a) liikmesriigid sätestavad reoveesetete kuivaine tonnides väljendatud maksimumkogused, mida võib kasutada pinnases ühe pindalaühiku kohta aastas, kusjuures peetakse kinni nendest raskmetalli kontsentratsiooni piirnormidest reoveesetetes, mille liikmesriigid sätestavad I B lisas ettenähtud korras; võib) liikmesriigid tagavad, et peetakse kinni metallikoguste piirnormidest, mis viiakse pinnasesse ühe pindalaühiku kohta ajaühiku jooksul, nagu on sätestatud I C lisas.Artikkel 6Ilma et see piiraks artikli 7 kohaldamist:a) enne reoveesetete kasutamist põllumajanduses tuleb neid töödelda. Liikmesriigid võivad sellest hoolimata enda kehtestatud tingimuste kohaselt anda loa töötlemata reoveesetete kasutamiseks, kui need pritsitakse või töödeldakse pinnasesse;b) reoveesetete töötlejad edastavad kasutajatele korrapäraselt kogu II A lisas nimetatud teabe.Artikkel 7Liikmesriigid keelavad reoveesetete kasutamise või tarnimise kasutamiseks:a) rohumaal või söödataimede kasvatamisel, kui rohumaad kavatsetakse kasutada karjamaana või saak kavatsetakse koristada enne teatava ajavahemiku lõppemist. Kõnesolev ajavahemik, mille kehtestavad liikmesriigid oma geograafilist asukohta ja kliimatingimusi arvestades, ei tohi ühelgi juhul olla lühem kui kolm nädalat;b) pinnasel, milles kasvatatakse puu- ja juurvilju, välja arvatud viljapuid;c) saagikoristusele eelneva 10 kuu jooksul ja saagikoristuse ajal pinnasel, mis on mõeldud puu- ja juurviljade kasvatamiseks, mis tavapäraselt puutuvad pinnasega vahetult kokku ja mida tarvitatakse toorelt.Artikkel 8Reoveesetete kasutamisel täidetakse järgmisi eeskirju:- reoveesetteid kasutatakse olenevalt taimede vajadusest toitainete järele ja nii, et pinnase ning pinna- ja põhjavee kvaliteet ei halveneks,- reoveesetete kasutamisel pinnases, mille pH on väiksem kui 6, võtavad liikmesriigid arvesse raskmetallide suurenenud liikuvust ja taimedele kättesaadavust ning alandavad vajaduse korral I A lisa kohaselt kehtestatud piirnorme.Artikkel 9Reoveesetteid ja nendega töödeldud pinnast analüüsitakse II A ja II B lisas kirjeldatu kohaselt.Proovivõtu ja analüüsi standardmeetodid on esitatud II C lisas.Artikkel 101. Liikmesriigid tagavad, et on olemas dokumendid, milles on registreeritud:a) reoveesetete toodetud kogused ja põllumajanduslikuks kasutamiseks tarnitud kogused;b) reoveesetete koostise ja omaduste vastavus II A lisas nimetatud näitajatele;c) artikli 2 punktis b määratletud töötlemisliik;d) reoveesetete saajate nimed ja aadressid ning koht, kus reoveesetteid hakatakse kasutama.2. Dokumendid on kättesaadavad pädevatele asutustele ning nende põhjal koostatakse artiklis 17 nimetatud koondaruanne.3. Pädevatele asutustele tehakse taotluse korral kättesaadavaks teave töötlemismeetodite ja analüüside tulemuste kohta.Artikkel 11Liikmesriigid võivad teha erandi artikli 6 punktist b ning artikli 10 lõike 1 punktidest b, c ja d ja lõikest 2 seoses reoveesetetega reoveepuhastitest, mille töötlemisvõimsus on alla 300 kg BHT5 päevas, vastates 5000 isikule, ning mis on projekteeritud eelkõige olmereovee töötlemiseks.Artikkel 12Olenevalt olukorrast võivad liikmesriigid võtta rangemaid meetmeid, kui on ette nähtud käesoleva direktiiviga.Kõigist seda laadi otsustest teatatakse komisjonile olemasolevate kokkulepetega ettenähtud korras.Artikkel 13Kohandamine teaduse ja tehnika arenguga artiklis 15 nimetatud menetluse kohaselt hõlmab direktiivi lisade sätteid, välja arvatud I A, I B ja I C lisas loetletud näitajad ja normid, ning kõiki tegureid, mis võivad mõjutada normide hindamist ning II A ja II B lisas nimetatud analüüsiparameetreid.Artikkel 141. Käesolevaga luuakse käesoleva direktiivi tehnika ja teaduse arenguga kohandamise komitee (edaspidi "komitee"). Komitee koosneb liikmesriikide esindajatest, komitee eesistujaks on komisjoni esindaja.2. Komitee võtab vastu oma töökorra.Artikkel 151. Kui tuleb täita käesolevas artiklis sätestatud korda, suunab komitee eesistuja omal algatusel või liikmesriigi esindaja taotlusel kõnealuse küsimuse komiteele.2. Võetavate meetmete eelnõu esitab komiteele komisjoni esindaja. Tähtaja jooksul, mille määrab eesistuja lähtuvalt küsimuse kiireloomulisusest, esitab komitee eelnõu kohta oma arvamuse. Otsus langetatakse 54häälelise häälteenamusega; liikmesriikide esindajate hääli komitees arvestatakse asutamislepingu artikli 148 lõikes 2 sätestatud korras. Eesistuja ei hääleta.3. a) Kui kavandatavad meetmed on komitee arvamusega kooskõlas, võtab komisjon need vastu.b) Kui kavandatavad meetmed ei ole komitee arvamusega kooskõlas või kui komitee ei esita oma arvamust, esitab komisjon vastuvõetavate meetmete kohta viivitamata ettepaneku nõukogule. Nõukogu teeb otsuse kvalifitseeritud häälteenamusega.c) Kui nõukogu ei ole otsust teinud kolme kuu jooksul alates nõukogu poole pöördumisest, võtab komisjon ettepandud meetmed vastu.Artikkel 161. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid kolme aasta jooksul alates direktiivi teatavakstegemisest.Liikmesriigid teatavad neist viivitamata komisjonile.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 17Liikmesriigid koostavad viis aastat pärast käesoleva direktiivi teatavakstegemist ning sellest alates iga nelja aasta järel koondaruande reoveesetete kasutamise kohta põllumajanduses, milles esitatakse kasutatud kogused, täidetud kriteeriumid ja ettetulnud raskused; nad edastavad aruande komisjonile, kes avaldab aruandes sisalduva teabe. Komisjon esitab vajaduse korral aruande põhjal asjakohased ettepanekud pinnase- ja keskkonnakaitse tugevdamiseks.Artikkel 18Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Luxembourg, 12. juuni 1986Nõukogu nimeleesistujaP. Winsemius[1] EÜT C 264, 8.10.1982, lk 3 ja EÜT C 154, 14.6.1984, lk 6.[2] EÜT C 77, 19.3.1984, lk 136.[3] EÜT C 90, 5.4.1983, lk 27.[4] EÜT L 194, 25.7.1975, lk 39.[5] EÜT L 84, 31.3.1978, lk 43.[6] EÜT L 194, 25.7.1975, lk 26.[7] EÜT L 20, 26.1.1980, lk 43.--------------------------------------------------I A LISARASKMETALLIDE KONTSENTRATSIOONIDE PIIRNORMID PINNASES(mg kuivaine kilogrammi kohta pinnase representatiivses proovis (pH 6–7), nagu on määratletud II C lisas)Näitajad | Piirnormid |Kaadmium | 1–3 |Vask | 50–140 |Nikkel | 30–75 |Plii | 50–300 |Tsink | 150–300 |Elavhõbe | 1–1,5 |Kroom | — |--------------------------------------------------I B LISARASKMETALLIDE KONTSENTRATSIOONIDE PIIRNORMID PÕLLUMAJANDUSLIKUKS KASUTAMISEKS MÕELDUD REOVEESETETES(milligrammides kuivaine kilogrammi kohta)Näitajad | Piirnormid |Kaadmium | 20–40 |Vask | 1000–1750 |Nikkel | 300–400 |Plii | 750–1200 |Tsink | 2500–4000 |Elavhõbe | 16–25 |Kroom | — |--------------------------------------------------I C LISAPÕLLUMAJANDUSMAANA KASUTATAVALE PINNASELE LISATAVATE RASKMETALLIKOGUSTE AASTASED PIIRNORMID 10 AASTA KESKMISE PÕHJAL(kg/ha/a)Näitajad | Piirnormid |Kaadmium | 0,15 |Vask | 12 |Nikkel | 3 |Plii | 15 |Tsink | 30 |Elavhõbe | 0,1 |Kroom | — |--------------------------------------------------II A LISAREOVEESETETE ANALÜÜSIMINE1. Üldjuhul analüüsitakse reoveesetteid vähemalt iga kuue kuu järel. Kui töödeldava reovee näitajates esineb muutusi, tuleb analüüse teha sagedamini. Kui analüüside tulemused ei erine märkimisväärselt aasta jooksul, analüüsitakse reoveesetteid vähemalt iga 12 kuu järel.2. Artiklis 11 osutatud puhastusseadmetest pärit reoveesetete puhul, kui reoveesetteid ei ole analüüsitud 12 kuu jooksul enne käesoleva direktiivi rakendamist igas liikmesriigis, tuleb analüüs teostada 12 kuu jooksul pärast kõnealust rakendamist või vajaduse korral kuue kuu jooksul pärast otsust, mille alusel on sellise puhastusseadme reoveesetteid lubatud põllumajanduses kasutada. Liikmesriigid määravad edasiste analüüside sageduse, võttes aluseks esialgse analüüsi tulemused, mis tahes muutused töödeldud reovee laadis ning kõik muud asjakohased tegurid.3. Kui lõikes 4 ei ole sätestatud teisiti, hõlmavad analüüsid järgmisi näitajaid:- kuivaine, orgaaniline aine,- pH,- lämmastik ja fosfor,- kaadmium, vask, nikkel, plii, tsink, elavhõbe, kroom.4. Vase, tsingi ja kroomi analüüsimissageduse määravad kindlaks liikmesriigid, kui asjaomase liikmesriigi pädevale asutusele on veenvalt tõestatud, et puhastusseadme töödeldavas reovees kõnealuseid raskmetalle ei sisaldu või neid sisaldub tühises koguses.--------------------------------------------------II B LISAPINNASE ANALÜÜSIMINE1. Kui kasutatakse muid kui artiklis 11 osutatud puhastusseadmetest pärinevaid reoveesetteid, peavad liikmesriigid esmalt tagama, et pinnase raskmetallisisaldus ei ületa I A lisa kohaselt sätestatud piirnorme. Liikmesriigid otsustavad, milliseid analüüse selleks teha, võttes arvesse olemasolevaid teaduslikke andmeid pinnase karakteristikute ja homogeensuse kohta.2. Liikmesriigid määravad edasiste analüüside sageduse, arvestades pinnase metallisisaldust enne reoveesetete kasutamist, reoveesetete kogust ja koostist ning kõiki muid asjakohaseid tegureid.3. Analüüs peaks hõlmama järgmisi näitajaid:- pH,- kaadmium, vask, nikkel, plii, tsink, elavhõbe ja kroom.--------------------------------------------------II C LISAPROOVIDE VÕTMINE JA ANALÜÜSIMEETODID1. Pinnaseproovi võtmineAnalüüsimiseks võetavad pinnase representatiivse proovi saamiseks segatakse tavaliselt kokku 25 eri proovi, mis on võetud kuni 5 hektari suuruselt maa-alalt, mida kasutatakse ühel ja samal eesmärgil.Proovid tuleb võtta 25 cm sügavuselt, kui pealmise pinnasekihi sügavus ei ole kõnealusest väärtusest väiksem; sel juhul peab proovivõtu sügavus olema siiski vähemalt 10 cm.2. Reoveesetteproovi võtmineReoveesetteproov võetakse pärast töötlemist, kuid enne kasutajale tarnimist, ning see peab esindama reoveesetete toodangut.3. AnalüüsimeetodidRaskmetallide sisaldust tuleb analüüsida pärast tugevat märgtuhastamist. Standardmeetodina tuleb kasutada aatomabsorptsioonspektromeetriat ning iga metalli puhul võib avastamispiir olla kuni 10 % asjakohasest piirnormist.--------------------------------------------------