title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/36/EL, 5. aprill 2011 , milles käsitletakse inimkaubanduse tõkestamist ja sellevastast võitlust ning inimkaubanduse ohvrite kaitset ja millega asendatakse nõukogu raamotsus 2002/629/JSK

text:
               15.4.2011

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 101/1

         EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2011/36/EL,
   5. aprill 2011,
   milles käsitletakse inimkaubanduse tõkestamist ja sellevastast võitlust ning inimkaubanduse ohvrite kaitset ja millega asendatakse nõukogu raamotsus 2002/629/JSK
   EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 82 lõiget 2 ja artikli 83 lõiget 1,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
   olles konsulteerinud Regioonide Komiteega,
   olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
   toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Inimkaubandus on raske kuritegu, mis pannakse sageli toime organiseeritud kuritegevuse raames, ja põhiõiguste ränk rikkumine ning see on sõnaselgelt keelatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga. Inimkaubanduse tõkestamine ja sellevastane võitlus on liidu ja liikmesriikide prioriteet.

               (2)

               Käesolev direktiiv on osa inimkaubandusevastastest meetmetest, mille hulka kuuluvad kolmandaid riike hõlmavad meetmed, nagu on kindlaks määratud nõukogus 30. novembril 2009. aastal heaks kiidetud „Meetmedokumendis liidu välismõõtme tugevdamise kohta inimkaubandusevastaste meetmete alal; ELi ülemaailmsete inimkaubandusevastaste meetmete suunas”. Selles kontekstis tuleks kolmandates ohvrite lähte- ja üleviimisriikides tegutseda eesmärgiga tõsta teadlikkust, vähendada haavatavust, toetada ja abistada ohvreid, võidelda inimkaubanduse algpõhjuste vastu ja toetada neid kolmandaid riike asjakohaste inimkaubandusevastaste õigusaktide väljatöötamisel.

               (3)

               Käesolevas direktiivis tunnistatakse inimkaubanduse soospetsiifilisust ning asjaolu, et meeste ja naistega kaubitsetakse sageli eri eesmärkidel. Seepärast peaks abi ja toetusmeetmed olema samuti soospetsiifilised, kui see on asjakohane. Nn tõuke- ja tõmbetegurid võivad olla erinevad, sõltuvalt sektorist, nagu inimkaubandus seksitööstusesse või tööjõu ekspluateerimiseks näiteks ehitustöödel, põllumajandussektoris või majapidamistöödes.

               (4)

               Liit on võtnud endale ülesande tõkestada inimkaubandust ja selle vastu võidelda ning kaitsta inimkaubanduse ohvrite õigusi. Sel eesmärgil võeti vastu nõukogu 19. juuli 2002. aasta raamotsus 2002/629/JSK inimkaubanduse vastu võitlemise kohta (3) ning ELi kava inimkaubanduse tõkestamise ja sellevastase võitluse heade tavade, standardite ning korra kohta (4). Lisaks seab Euroopa Ülemkogus vastu võetud Stockholmi programm „Avatud ja turvaline Euroopa kodanike teenistuses ja nende kaitsel” (5) inimkaubandusevastase võitluse selgelt prioriteediks. Tuleks ette näha ka teisi meetmeid, nagu toetus inimkaubanduse ohvrite tuvastamise ühiste näitajate väljaarendamiseks liidus, mis väljendub parimate tavade vahetamises vastavate osalejate, eelkõige avalik-õiguslike ja eraõiguslike sotsiaalteenistuste vahel.

               (5)

               Liikmesriikide õiguskaitseasutused peaksid jätkama koostööd inimkaubandusevastase võitluse tugevdamiseks. Selles osas on esmatähtis tihe piiriülene koostöö, kaasa arvatud teabe ja parima tava jagamine, samuti avatud dialoog liikmesriikide politsei, kohtu- ja finantsasutuste vahel. Koostööd inimkaubandusega seotud süütegude uurimise ja kohtumenetluste vallas tuleks lihtsustada Europoli ja Eurojusti koostööga, moodustades ühised uurimisrühmad, samuti nõukogu 30. novembri 2009. aasta raamotsuse 2009/948/JSK (kohtualluvuskonflikti vältimise ja lahendamise kohta kriminaalmenetluses) (6) rakendamisega.

               (6)

               Liikmesriigid peaksid julgustama ja tegema tihedat koostööd kodanikuühiskonna organisatsioonidega, sealhulgas selle valdkonna tunnustatud ja aktiivsete valitsuseväliste organisatsioonidega, mis töötavad inimkaubanduse ohvritega, eeskätt poliitiliste algatuste koostamisel, teavitus- ja teadlikkuse suurendamise kampaaniates ning teadus- ja haridusprogrammides, koolituste korraldamisel ning inimkaubandusevastaste meetmete mõju järelevalvel ja hindamisel.

               (7)

               Käesolevas direktiivis võetakse vastu inimkaubandusvastast võitlust käsitlev ühtne, terviklik ja inimõigusi arvestav lähenemisviis ning direktiivi rakendamisel tuleks võtta arvesse nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/81/EÜ (elamisloa väljaandmise kohta pädevate asutustega koostööd tegevatele kolmandate riikide kodanikele, kes on inimkaubanduse ohvrid või kelle ebaseaduslikule sisserändele on kaasa aidatud) (7) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuni 2009. aasta direktiivi 2009/52/EÜ (millega sätestatakse ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tööandjatele kohaldatavate karistuste ja meetmete miinimumnõuded) (8). Inimkaubanduse senisest jõulisem tõkestamine, süüdistuste esitamine ja ohvrite õiguste kaitse on käesoleva direktiivi peamised eesmärgid. Käesolevas direktiivis võetakse kasutusele inimkaubanduse eri vormide mõistelised käsitlused ja seatakse eesmärgiks iga vormi tõkestamine kõige tõhusamate meetmete abil.

               (8)

               Lapsed on kaitsetumad kui täiskasvanud ja seepärast ähvardab neid suurem oht inimkaubanduse ohvriks langeda. Käesoleva direktiivi kohaldamisel tuleb esikohale seada lapse huvid, nagu see on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas ja 1989. aasta ÜRO lapse õiguste konventsioonis.

               (9)

               2000. aastal vastu võetud riikidevahelise organiseeritud kuritegevuse vastast ÜRO konventsiooni täiendav ÜRO protokoll inimestega, eelkõige naiste ja lastega, kauplemise takistamise, sellise kauplemise vastu võitlemise ja selle eest karistamise kohta ning 2005. aasta Euroopa Nõukogu inimkaubandusevastane konventsioon on olulised sammud inimkaubandusevastase võitluse alal tehtava koostöö parandamisel. Tuleks märkida, et Euroopa Nõukogu konventsioon sisaldab hindamismehhanismi, mis koosneb inimkaubandusevastase võitluse eksperdirühmast (GRETA) ja osaliste komiteest. Tuleks toetada koordineerimist inimkaubandusevastase võitlusega tegelevate rahvusvaheliste organisatsioonide vahel, et hoida ära jõupingutuste kattumist.

               (10)

               Käesolev direktiiv ei piira mittetagasisaatmise põhimõtte kohaldamist kooskõlas 1951. aastal vastu võetud pagulasseisundi konventsiooniga (Genfi konventsioon) ning on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 4 ja artikli 19 lõikega 2.

               (11)

               Selleks et seista vastu inimkaubanduse praegustele arengusuundadele, määratletakse käesoleva direktiiviga inimkaubanduse mõiste laiemalt, kui seda on tehtud raamotsuses 2002/629/JSK, ja seega lisatakse uusi ärakasutamise vorme. Käesoleva direktiivi raames tuleks sunniviisilist kerjamist käsitada sunniviisilise töö või teenusena, nagu see on määratletud Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni 1930. aasta sunniviisilise või kohustusliku töö konventsioonis nr 29. Seega kuulub kerjamine ärakasutamise vormina, sealhulgas inimkaubanduse ohvriks langenud sõltuva isiku ärakasutamine kerjamise otstarbel, inimkaubanduse määratluse alla ainult juhul, kui sellel on kõik sunniviisilise töö või teenuse tunnused. Asjaomast kohtupraktikat arvestades tuleks sellise töö või teenuse osutamiseks antud võimaliku nõusoleku kehtivust hinnata iga juhtumi puhul eraldi. Kui sellist teenust osutab laps, ei tohiks võimalikku nõusolekut ühelgi juhul kehtivaks pidada. Termini „ärakasutamine kuritegelikuks tegevuseks” all tuleks mõista isiku ärakasutamist muu hulgas tasku- ja poevarguste, uimastikaubanduse ning muu samalaadse tegevuse toimepanemiseks, mis on karistatav ja millega on seotud rahalise kasu saamine. Määratlus hõlmab ka inimkaubandust elundite eemaldamise eesmärgil, millega rikutakse rängalt inimväärikust ja füüsilist puutumatust, samuti muid tegusid, näiteks ebaseaduslikku adopteerimist või sundabielu, juhul kui nende puhul on olemas inimkaubanduse tunnused.

               (12)

               Käesolevas direktiivis sätestatud karistusmäärad vastavad liikmesriikide kasvavale murele inimkaubanduse kui nähtuse arengu pärast. Seepärast võetakse käesolevas direktiivis aluseks nõukogu 24. ja 25. aprilli 2002. aasta järeldused karistuste ühtlustamisel kohaldatava lähenemisviisi kohta (karistustasemed 3 ja 4). Kui süütegu pannakse toime teatavatel asjaoludel, näiteks eriti kaitsetu ohvri suhtes, tuleks määrata tavalisest karmim karistus. Käesoleva direktiivi raames tuleks eriti kaitsetute isikute hulka arvata vähemalt kõik lapsed. Muudeks teguriteks, mida võib eriti kaitsetute isikute kindlaksmääramisel arvesse võtta, on näiteks sugu, rasedus, tervislik seisund ja puue. Eriti raske süüteo korral, kui seati näiteks ohtu ohvri elu või kui kasutati rasket vägivalda nagu piinamine, sunniviisiline uimastite/ravimite manustamine, vägistamine või muu psühholoogiline, füüsiline või seksuaalne vägivald või põhjustati ohvrile muul viisil eriti raske kahju, sealhulgas meeste vägivald naiste vastu, tuleks vastavalt määrata karmim karistus. Kui käesolevas direktiivis viidatakse üleandmisele, tuleks sellist viidet tõlgendada vastavalt nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsusele 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (9). Karistuse täideviimisel tuleks arvesse võtta toimepandud süüteo raskust.

               (13)

               Inimkaubandusevastases võitluses tuleks täies ulatuses ära kasutada olemasolevaid vahendeid kriminaaltulu konfiskeerimiseks ja arestimiseks, nagu riikidevahelise organiseeritud kuritegevuse vastane ÜRO konventsioon ja selle protokollid, rahapesu ning kriminaaltulu avastamist, arestimist ja konfiskeerimist käsitlev Euroopa Nõukogu 1990. aasta konventsioon, nõukogu 26. juuni 2001. aasta raamotsus 2001/500/JSK, milles käsitletakse rahapesu ning kuriteovahendite ja kuritegelikul teel saadud tulu kindlakstegemist, uurimist, blokeerimist, arestimist ja konfiskeerimist, (10) ning nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsust 2005/212/JSK, mis käsitleb kuritegevusega seotud tulu, kuriteovahendite ja omandi konfiskeerimist (11). Tuleks julgustada käesolevas direktiivis viidatud arestitud ja konfiskeeritud kuriteovahendite ja kriminaaltulu kasutamist ohvrite toetamiseks ja kaitseks, sealhulgas hüvitise maksmiseks ohvritele ning inimkaubandusevastaseks liidu piiriüleseks õiguskaitseks.

               (14)

               Inimkaubanduse ohvrid peaksid asjaomaste liikmesriikide õigussüsteemide aluspõhimõtete kohaselt olema kaitstud süüdistuse esitamise või karistuse määramise eest nii sellise kuritegeliku tegevuse puhul nagu valedokumentide kasutamine kui ka prostitutsiooni ja sisserännet käsitlevates õigusaktides nimetatud süütegude puhul, mida nad on olnud sunnitud toime panema otseselt inimkaubanduse ohvriks langemise tõttu. Sellise kaitse eesmärk on tagada ohvritele inimõigused, hoida ära nende järjekordne ohvriks langemine ja julgustada neid esinema tunnistajatena kriminaalmenetluses nende suhtes toimepandud kuriteo täideviijate vastu. Selline kaitsemeede ei tohiks välistada süüdistuse esitamist ega karistuse määramist süütegude puhul, mille on isik tahtlikult toime pannud või milles vabatahtlikult osalenud.

               (15)

               Selleks et tagada inimkaubandusega seotud süütegude edukas uurimine ja nende eest süüdistuse esitamine, ei tohiks nende algatamine põhimõtteliselt sõltuda ohvripoolsest süüteost teatamisest ega süüdistuse esitamisest. Kui toimepandud süüteo olemus seda nõuab, peaks süüdistuse esitamine olema lubatud piisava aja jooksul pärast ohvri täisealiseks saamist. Sellise süüdistuse esitamiseks piisava aja pikkus tuleks kindlaks määrata kooskõlas vastavate riiklike õigusaktidega. Õiguskaitsetöötajad ja prokurörid peaksid olema asjakohaselt koolitatud eelkõige selleks, et tõhustada rahvusvahelist õiguskaitset ja õigusalast koostööd. Isikutele, kelle ülesandeks on uurida kõnealuseid süütegusid ja esitada nende eest süüdistus, peaksid olema kättesaadavad ka organiseeritud kuritegevuse või muude raskete kuritegude puhul kasutatavad uurimisvahendid. Nende vahendite hulka võivad kuuluda teabe pealtkuulamine või -vaatamine, varjatud jälgimine, sealhulgas elektrooniline jälgimine, ning pangakontode kontrollimine või muu finantsuurimine.

               (16)

               Selleks et tagada tõhus süüdistuse esitamine rahvusvahelistele kuritegelikele ühendustele, kelle tegevus on koondunud liikmesriiki ja kes tegelevad inimkaubandusega kolmandates riikides, tuleks kehtestada jurisdiktsioon inimkaubanduse kui süüteo puhul juhuks, kui teo toimepanija on selle liikmesriigi kodanik või alaline elanik ja kui süütegu on toime pandud väljaspool selle liikmesriigi territooriumi. Samuti võiks kehtestada jurisdiktsiooni juhuks, kui teo toimepanija on liikmesriigi alaline elanik, ohvriks on liikmesriigi kodanik või alaline elanik või kui süütegu on toime pandud liikmesriigi territooriumil asutatud juriidilise isiku kasuks ja kui süütegu on toime pandud väljaspool selle liikmesriigi territooriumi.

               (17)

               Kui direktiiviga 2004/81/EÜ on nähtud ette elamisloa andmine kolmandate riikide kodanikest inimkaubanduse ohvritele ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiviga 2004/38/EÜ (mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil) (12) reguleeritud liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil, pakkudes sealhulgas kaitset väljasaatmise eest, siis käesoleva direktiiviga kehtestatakse konkreetsed kaitsemeetmed kõikide inimkaubanduse ohvrite jaoks. Seega ei käsitleta käesolevas direktiivis inimkaubanduse ohvritele elamisloa saamise tingimusi liikmesriikide territooriumil.

               (18)

               On vajalik, et inimkaubanduse ohvritel oleks võimalus oma õigusi tõhusalt kasutada. Seepärast tuleks ohvritele pakkuda abi ja toetust enne kriminaalmenetlust, selle ajal ning asjakohase aja jooksul pärast seda. Liikmesriigid peaksid eraldama vahendeid, et toetada ohvrite abistamist, toetamist ja kaitset. Pakutav abi ja toetus peaksid hõlmama vähemalt minimaalsel hulgal meetmeid, mis on vajalikud, et anda ohvrile võimalus taastuda ja inimkauplejate käest pääseda. Selliste meetmete praktilisel kohaldamisel tuleks lähtuvalt riiklike menetluste kohaselt korraldatud erihindamisest arvesse võtta asjaomase isiku olukorda, kultuurilist konteksti ja vajadusi. Isikutele tuleks abi ja toetust pakkuda kohe, kui on mõistlikku alust arvata, et ta võib olla inimkaubanduse ohver, ja hoolimata sellest, kas ta soovib esineda tunnistajana. Juhtudel, kui ohver ei ela seaduslikult asjaomases liikmesriigis, tuleks tingimusteta abi ja toetust osutada vähemalt järelemõtlemisaja jooksul. Kui pärast tuvastamismenetluse lõpuleviimist või järelemõtlemisaja möödumist ei tunnistata ohvrit liikmesriigi elamisloa saamise tingimustele vastavaks või tal ei ole muude tingimuste kohaselt riigis seaduslikku elukohta või kui ohver on selle liikmesriigi territooriumilt lahkunud, ei ole asjaomane liikmesriik kohustatud jätkama abi ja toetuse pakkumist sellele isikule käesoleva direktiivi alusel. Vajaduse korral tuleks abi ja toetuse pakkumist jätkata asjakohase aja jooksul pärast kriminaalmenetluse lõppu, näiteks juhul, kui kuriteo raskete füüsiliste või psüühiliste tagajärgede tõttu on käimas ravi või kui ohvri turvalisus on kriminaalmenetluse käigus ohvri antud ütluste tõttu ohus.

               (19)

               Nõukogu 15. märtsi 2001. aasta raamotsusega 2001/220/JSK (ohvrite seisundi kohta kriminaalmenetluses) (13) on sätestatud ohvrite õigused kriminaalmenetluses, sealhulgas õigus kaitsele ja hüvitisele. Lisaks tuleks inimkaubanduse ohvritele viivitamata pakkuda õigusnõustamist ja vastavalt ohvrite rollile asjaomases õigussüsteemis juriidilist esindamist, sealhulgas hüvitise taotlemise korral. Sellist õigusnõustamist ja esindamist võiksid pädevad asutused pakkuda ka hüvitise taotlemiseks riigilt. Õigusnõustamise eesmärk on anda ohvritele võimalus saada teavet ja nõu nende käsutuses olevate erinevate võimaluste kohta. Õigusnõustamist peaks andma isik, kes on saanud vastava õigusliku koolituse, kuid kes ei pea tingimata olema jurist. Õigusnõustamist ja esindamist vastavalt ohvri rollile asjaomases õigussüsteemis tuleks pakkuda vastavalt liikmesriikide endi menetlustele tasuta vähemalt juhul, kui ohvril ei ole piisavalt rahalisi vahendeid. Kuna selliseid vahendeid ei ole tõenäoliselt eelkõige lapsohvritel, pakutaks neile õigusnõustamist ja esindamist tegelikkuses tasuta. Lisaks peaksid ohvrid lähtuvalt riiklike menetluste kohaselt korraldatud riskihindamisest olema kaitstud kättemaksu, hirmutamise ja uuesti inimkaubanduse ohvriks langemise eest.

               (20)

               Inimkaubanduse ohvrid, kes on juba kannatanud inimkaubandusega üldiselt kaasneva kuritarvitamise ning alandava kohtlemise nagu seksuaalse ärakasutamise, seksuaalse kuritarvitamise, vägistamise, orjusega samalaadsete tingimuste või elundite eemaldamise all, peaksid kriminaalmenetluse ajal olema kaitstud uue ohvriks langemise ja lisatraumade eest. Vältida tuleks tarbetut küsitlemist uurimise, süüdistuse esitamise ja kohtuliku arutamise käigus, kasutades vajadusel menetluse jooksul selliste intervjuude videosalvestusi. Sel eesmärgil tuleks inimkaubanduse ohvreid kriminaaluurimise ja -menetluste ajal kohelda viisil, mis arvestab nende konkreetseid vajadusi. Konkreetsete vajaduste hindamisel tuleks arvesse võtta selliseid asjaolusid nagu ohvri vanus, kas ta on rase, tema tervislik seisund, tema võimalik puue ja muud temaga seotud asjaolud ning ohvri suhtes toimepandud kuriteo füüsilised ja psüühilised tagajärjed. Erikohtlemise ja selle viisi üle otsustatakse igal üksikjuhul eraldi vastavalt riigisisestes õigusaktides kindlaksmääratud tingimustele, kohtu kaalutlusõigusele, praktikale ja juhistele.

               (21)

               Abi- ja toetusmeetmeid tuleks ohvrile pakkuda teadlikult ja konsensuse alusel. Seetõttu tuleks ohvreid teavitada selliste meetmete olulistest aspektidest ning neid meetmeid ei tohiks ohvritele peale sundida. Kui ohver keeldub abist või toetusest, siis ei tohiks see liikmesriigi asjaomaste asutuste jaoks kaasa tuua kohustust pakkuda ohvrile alternatiivseid meetmeid.

               (22)

               Lisaks kõikidele inimkaubanduse ohvrite käsutuses olevatele meetmetele peaksid liikmesriigid tagama, et lapsohvritele pakutakse erilisi abi-, toetus- ja kaitsemeetmeid. Neid meetmeid tuleks võtta lapse huvidest lähtudes ja kooskõlas 1989. aastal vastuvõetud ÜRO lapse õiguste konventsiooniga. Kui inimkaubanduse ohvriks langenud isiku vanus ei ole teada ja on põhjust arvata, et isik on alla 18 aasta vana, tuleks seda isikut käsitada lapsena ning ta peaks saama viivitamata abi, toetust ja kaitset. Lapsohvritele suunatud abi- ja toetusmeetmed peaksid keskenduma ohvrite füüsilisele ja psüühilisele taastumisele ja asjaomase isiku olukorra püsivale lahendamisele. Ligipääs haridusele aitaks lastel taas ühiskonda integreeruda. Arvestades, et inimkaubanduse ohvriks langenud lapsed on eriti kaitsetud, tuleks tagada täiendavad kaitsemeetmed, et kaitsta neid kriminaaluurimise ja -menetluse osaks olevate vestluste ajal.

               (23)

               Erilist tähelepanu tuleks pöörata inimkaubanduse ohvriks langenud saatjata lastele, kuna nemad on eriti haavatavas olukorras ja vajavad erilist abi ja toetust. Alates hetkest, kui inimkaubanduse ohvriks langenud saatjata laps on tuvastatud, ning kuni püsiva lahenduse leidmiseni peaksid liikmesriigid kohaldama lapse vajadustele vastavaid vastuvõtumeetmeid ning kindlustama, et kohaldatakse asjakohaseid menetluslikke tagatisi. Tuleks võtta vajalikud meetmed, et alaealise huvide kaitsmiseks tagada talle vajadusel hooldaja ja/või esindaja määramine. Otsus iga inimkaubanduse ohvriks langenud saatjata lapse tuleviku kohta tuleks langetada võimalikult lühikese ajaga, et leida püsiv lahendus, mis põhineb konkreetse olukorra hindamisel, kusjuures eelkõige tuleks aluseks võtta lapse huvid. Püsivaks lahenduseks võib olla tagasipöördumine päritoluriiki või naasmisriiki ja seal taasintegreerimine, integreerimine vastuvõtvasse ühiskonda, rahvusvahelise kaitse saaja staatuse andmine või mõne muu staatuse andmine vastavalt liikmesriigi riigisisestele õigusaktidele.

               (24)

               Kui vastavalt käesolevale direktiivile tuleks lapsele määrata hooldaja ja/või esindaja, siis võib neid ülesandeid täita üks ja seesama isik või juriidiline isik, institutsioon või asutus.

               (25)

               Liikmesriigid peaksid välja töötama inimkaubandusvastase poliitika, sealhulgas meetmed kõigi ärakasutamise vormide aluseks oleva nõudluse ja inimkaubanduse ohvriks langemise riski vähendamiseks, ja/või neid tugevdama, kasutades selleks teadustegevuse, sealhulgas inimkaubanduse uusi vorme käsitlevate uurimistööde, teavitamise, teadlikkuse suurendamise ja hariduse pakutavaid vahendeid. Kõnealuste meetmete puhul peaksid liikmesriigid võtma arvesse soolisi aspekte ja lapse õigusi. Ametnikud, kes puutuvad tõenäoliselt kokku inimkaubanduse ohvrite või võimalike ohvritega, peaksid olema asjakohaselt koolitatud, et nad oskaksid tuvastada sellised ohvrid ja nendega tegeleda. Sellist koolituskohustust tuleks edendada järgmiste ametnikekategooriate puhul, kui nad võivad kokku puutuda ohvritega: politsei- ja piirivalveametnikud, migratsiooniteenistuste ametnikud, prokurörid, advokaadid, kohtunikud ja kohtute töötajad, tööinspektorid, sotsiaal-, lastekaitse- ja tervishoiutöötajad ning konsulaartöötajad, kuid kohalikest oludest lähtuvalt võiks see hõlmata ka muid avaliku võimu kandjate rühmi, kes oma töö raames puutuvad tõenäoliselt kokku inimkaubanduse ohvritega.

               (26)

               Direktiivis 2009/52/EÜ on sätestatud karistused ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tööandjatele, kes vaatamata sellele, et neile ei ole esitatud süüdistust ja neid ei ole mõistetud süüdi, kasutavad teadlikult inimkaubanduse ohvri tööd või teenuseid. Lisaks sellele peaksid liikmesriigid arvestama võimalusega kehtestada sanktsioonid teadlikult inimkaubanduse ohvri pakutavaid teenuseid kasutavate isikute suhtes. Nimetatud täiendav kriminaliseerimine võiks hõlmata nii seaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide ja liidu kodanike tööandjate tegevust kui ka inimkaubanduse ohvrite pakutavate seksuaalteenuste ostjaid, sõltumata nende kodakondsusest.

               (27)

               Liikmesriigid peaksid oma riigisisesest korraldusest lähtudes asjakohasel viisil ning arvesse võttes vajadust minimaalse struktuuri ja kindlaksmääratud ülesannete järele looma riiklikud järelevalvesüsteemid, näiteks määrama riiklikud raportöörid või samaväärsed mehhanismid, et hinnata inimkaubandusealaseid suundumusi, koguda statistilisi andmeid, mõõta inimkaubandusevastaste meetmete tulemuslikkust ja anda korrapäraselt aru. Nimetatud riiklikud raportöörid või samaväärsed mehhanismid on juba esindatud mitteametlikus liidu võrgustikus, mis loodi 4. juuni 2009. aasta nõukogu järelduste (inimkaubandust käsitlevate riiklike raportööride või samaväärsete mehhanismide mitteametliku ELi võrgustiku loomise kohta) alusel. Inimkaubandusevastase võitluse koordinaator osaleks kõnealuse võrgustiku töös, mida kasutatakse liidule ja liikmesriikidele objektiivse, usaldusväärse, võrreldava ja ajakohase strateegilise teabe andmiseks inimkaubanduse valdkonnas ning inimkaubanduse tõkestamise ja sellevastase võitluse alaste kogemuste ja parimate tavade vahetamiseks liidu tasandil. Euroopa Parlamendil peaks olema õigus osaleda riikide raportööride või samaväärsete mehhanismide ühistegevuses.

               (28)

               Et hinnata inimkaubandusevastase tegevuse tulemusi, peaks liit võrreldavate statistiliste andmete saamiseks jätkama tööd metodoloogia ja andmete kogumise meetodite arendamisel.

               (29)

               Stockholmi programmi arvesse võttes ja liidu ühtse strateegia väljatöötamiseks inimkaubandusevastases võitluses, mille eesmärk on liidu ja liikmesriikide suurem pühendumine inimkaubanduse tõkestamisele ja sellevastasele võitlusele ning selleks jõupingutuste tegemisele, peaksid liikmesriigid hõlbustama liidu inimkaubandusevastase võitluse koordinaatori tööd, näiteks parandades liidu institutsioonide ja asutuste ning liikmesriikide ja rahvusvaheliste osalejate tegevuse koordineerimist ja ühtsust, vältides samas töö dubleerimist, aidates kaasa olemasolevate või uute liidu inimkaubandusevastast võitlust käsitlevate poliitikasuundade ja strateegiate väljatöötamisele või andes aru liidu institutsioonidele.

               (30)

               Käesoleva direktiivi eesmärk on muuta ja laiendada raamotsust 2002/629/JSK. Kuna tehtavad muudatused on arvukad ja sisulised, siis tuleks raamotsus selguse huvides täielikult asendada selles osas, mis käsitleb käesoleva direktiivi vastuvõtmises osalevaid liikmesriike.

               (31)

               Kooskõlas paremat õigusloomet käsitleva institutsioonidevahelise kokkuleppe (14) punktiga 34 julgustatakse liikmesriike koostama nende endi jaoks ja liidu huvides vastavustabeleid, kus on võimalikult suures ulatuses välja toodud vastavus käesoleva direktiivi ja ülevõtmismeetmete vahel, ning tegema need üldsusele kättesaadavaks.

               (32)

               Kuna käesoleva direktiivi eesmärki, nimelt võidelda inimkaubanduse vastu, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning selle ulatuse ja toime tõttu on seda parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.

               (33)

               Käesolevas direktiivis austatakse põhiõigusi ja järgitakse iseäranis Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid, eelkõige inimväärikust, orjuse, sunniviisilise töö ja inimkaubanduse keelustamist, piinamise ja ebainimliku või alandava kohtlemise või karistamise keeldu, lapse õigusi, õigust vabadusele ja turvalisusele, sõna- ja teabevabadust, isikuandmete kaitset, õigust tõhusale õiguskaitsele ja õiglasele kohtulikule arutamisele ning kuritegude ja karistuste seaduslikkuse ja proportsionaalsuse põhimõtet. Eelkõige on käesoleva direktiivi eesmärk tagada nimetatud õiguste täielik austamine ja sellest tuleb lähtuda ka direktiivi rakendamisel.

               (34)

               Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artikli 3 kohaselt on Iirimaa teatanud oma soovist osaleda käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ja kohaldamisel.

               (35)

               Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artiklite 1 ja 2 kohaselt ning ilma et see piiraks kõnealuse protokolli artikli 4 kohaldamist, ei osale Ühendkuningriik käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

               (36)

               Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Sisu
   Käesoleva direktiiviga kehtestatakse miinimumeeskirjad kuritegude ja sanktsioonide määratlemiseks inimkaubanduse puhul. Samuti kehtestatakse direktiiviga üldsätted, milles võetakse arvesse soolist aspekti, et tugevdada kõnealuste kuritegude tõkestamist ja nende kuritegude ohvrite kaitset.
   Artikkel 2
   Inimkaubandusega seotud süüteod
   1.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada järgmiste tahtlike tegude karistatavus:
   isiku värbamine, transportimine, üleviimine, varjamine või vastuvõtmine, sealhulgas kõnealuse isiku üle saavutatud kontrolli vahetamine või üleandmine, milleks kasutatakse ähvardusi, jõudu või muid sunnimeetodeid, inimröövi, kelmust, pettust, võimu või kaitsetu seisundi kuritarvitamist või teise isiku üle kontrolli omava isiku nõusoleku saavutamiseks raha või hüvitiste võtmist või andmist ärakasutamise eesmärgil.
   2.   Kaitsetu seisund tähendab olukorda, kui asjaomasel isikul puudub reaalne või vastuvõetav alternatiiv väärkohtlemisele allumisele.
   3.   Ärakasutamine hõlmab vähemalt isiku kasutamist prostituudina või muid seksuaalse ärakasutamise vorme, sunniviisilist tööd või pealesunnitud teenuseid, sealhulgas kerjamine, orjust või muid samalaadseid tingimusi, sunnitööd, ärakasutamist kuritegelikuks tegevuseks või elundite eemaldamist.
   4.   Inimkaubanduse ohvri nõusolek kavandatud või tegelikuks ärakasutamiseks ei ole tähtis, kui on kasutatud mõnd lõikes 1 nimetatud vahendit.
   5.   Kui lõikes 1 osutatud tegu on seotud lapsega, käsitatakse seda karistatava inimkaubandusena isegi juhul, kui ühtegi lõikes 1 nimetatud vahendit ei ole kasutatud.
   6.   Käesolevas direktiivis tähendab „laps” alla 18 aasta vanust isikut.
   Artikkel 3
   Süüteole õhutamine ja kaasaaitamine ning süüteokatse
   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklis 2 nimetatud süütegudele õhutamine ja kaasaaitamine ning selliste süütegude katse on karistatav.
   Artikkel 4
   Karistused
   1.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklis 2 osutatud süütegude eest määratakse karistus, mille maksimummäär on vähemalt viieaastane vangistus.
   2.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklis 2 osutatud süütegude eest määratakse karistus, mille maksimummäär on vähemalt kümneaastane vangistus, kui kõnealune süütegu:

               a)

               pandi toime isiku vastu, kes on eriti kaitsetu, mis tähendab käesolevas direktiivis vähemalt lapsohvrit;

               b)

               pandi toime kuritegeliku ühenduse raames nõukogu 24. oktoobri 2008. aasta raamotsuse 2008/841/JSK (organiseeritud kuritegevuse vastase võitluse kohta) (15) tähenduses;

               c)

               süüteoga seati tahtlikult või raske ettevaatamatuse tõttu ohtu ohvri elu või

               d)

               pandi toime rasket vägivalda kasutades või sellega põhjustati ohvrile eriti suur kahju.

         3.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et juhul kui artiklis 2 osutatud süüteo pani toime ametnik oma ametikohustuste täitmisel, on tegemist raskendava asjaoluga.
   4.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklis 3 osutatud süütegude eest määratakse tõhus, proportsionaalne ja hoiatav karistus, mis võib hõlmata teo toimepanija üleandmist.
   Artikkel 5
   Juriidilise isiku vastutus
   1.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et juriidilist isikut saab vastutusele võtta artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude eest, mille on tema kasuks toime pannud eraisikuna või juriidilise isiku organi liikmena tegutsenud isik, kes on juriidilise isiku juures juhtival kohal, ühel järgmistest alustest:

               a)

               õigus esindada juriidilist isikut;

               b)

               õigus teha otsuseid juriidilise isiku nimel või

               c)

               õigus kontrollida juriidilist isikut.

         2.   Liikmesriigid tagavad ka, et juriidilist isikut saab vastutusele võtta juhul, kui lõikes 1 osutatud isiku järelevalve või kontrolli puudumise tõttu on kõnealuse juriidilise isiku alluvuses oleval isikul osutunud võimalikuks tema kasuks toime panna mõni artiklites 2 ja 3 nimetatud süütegu.
   3.   Juriidilise isiku lõigete 1 ja 2 kohane vastutus ei välista kriminaalmenetlust füüsiliste isikute suhtes, kes on mõne artiklites 2 ja 3 nimetatud süüteo täideviijad või sellele kihutajad või kaasaaitajad.
   4.   Käesolevas direktiivis tähendab „juriidiline isik” üksust, millel on kohaldatava õiguse alusel juriidilise isiku staatus, välja arvatud riigid või avalik-õiguslikud asutused, kes teostavad riigivõimu, ning avalik-õiguslikud rahvusvahelised organisatsioonid.
   Artikkel 6
   Juriidilise isiku suhtes kohaldatavad sanktsioonid
   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artikli 5 lõigete 1 või 2 kohaselt vastutusele võetud juriidilise isiku suhtes kohaldatakse tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid sanktsioone, mille hulka kuuluvad kriminaalõiguslikud ja muud trahvid ning võivad kuuluda muud sanktsioonid, näiteks:

               a)

               riiklike hüvitiste või abi saamise õigusest ilmajätmine;

               b)

               ajutine või alaline ettevõtluskeeld;

               c)

               kohtuliku järelevalve alla võtmine;

               d)

               sundlõpetamine;

               e)

               süüteo toimepanekuks kasutatud üksuste ajutine või lõplik sulgemine.

         Artikkel 7
   Arestimine ja konfiskeerimine
   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et nende pädevatel asutustel on õigus arestida ja konfiskeerida artiklites 2 ja 3 osutatud süütegudeks kasutatud vahendid ja kuritegelikul teel saadud tulu.
   Artikkel 8
   Ohvrile süüdistuse esitamata jätmine või ohvri karistamata jätmine
   Liikmesriigid võtavad vastavalt oma õigussüsteemi aluspõhimõtetele vajalikud meetmed tagamaks, et pädevatel riiklikel asutustel on volitused jätta inimkaubanduse ohvrile süüdistus esitamata või karistus määramata kuritegelikus tegevuses sunnitud osalemise eest, kui see tulenes otseselt asjaolust, et tema suhtes oli toime pandud mõni artiklis 2 nimetatud tegu.
   Artikkel 9
   Uurimine ja süüdistuse esitamine
   1.   Liikmesriigid tagavad, et artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude uurimine ja nende eest süüdistuse esitamine ei sõltu ohvri antud tunnistusest ega süüdistusest ning et kriminaalmenetlust võib jätkata ka juhul, kui ohver on oma avalduse tagasi võtnud.
   2.   Juhul kui toimepandud süüteo olemus on selleks piisav, võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed, et piisava aja jooksul pärast ohvri täisealiseks saamist oleks võimalik esitada süüdistus mis tahes artiklites 2 ja 3 osutatud süüteo eest.
   3.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et isikud, üksused või asutused, kelle ülesandeks on artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude uurimine või nende eest süüdistuse esitamine, oleksid saanud nõuetekohase koolituse.
   4.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada organiseeritud kuritegevuse või muude raskete kuritegude puhul kasutatavate tõhusate uurimisvahendite kättesaadavus isikutele, üksustele või asutustele, kelle ülesandeks on artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude uurimine või nende eest süüdistuse esitamine.
   Artikkel 10
   Jurisdiktsioon
   1.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et kehtestada oma jurisdiktsioon artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude puhul, kui:

               a)

               süütegu on tervikuna või osaliselt toime pandud liikmesriigi territooriumil või

               b)

               teo toimepanija on selle liikmesriigi kodanik.

         2.   Liikmesriik teavitab komisjoni, kui ta otsustab kehtestada lisajurisdiktsiooni artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude üle, mis on toime pandud väljaspool tema territooriumi, muu hulgas näiteks kui:

               a)

               süütegu on toime pandud selle liikmesriigi kodaniku vastu või isiku vastu, kelle peamine elukoht asub selle liikmesriigi territooriumil;

               b)

               süütegu on toime pandud selle liikmesriigi territooriumil asutatud juriidilise isiku kasuks või

               c)

               süüteo toimepanija peamine elukoht asub selle liikmesriigi territooriumil.

         3.   Artiklites 2 ja 3 osutatud, väljaspool asjaomase liikmesriigi territooriumi toimepandud süütegude eest süüdistuse esitamisel võtab iga liikmesriik lõike 1 punktis b osutatud juhtudel (ja võib seda teha lõikes 2 osutatud juhtudel) vajalikud meetmed tagamaks, et tema jurisdiktsioon ei sõltu kummastki järgmisest tingimusest:

               a)

               sellist tegu käsitatakse teo toimepanemise kohas kuriteona või

               b)

               süüdistuse saab esitada ainult pärast ohvri avalduse esitamist süüteo toimepanemise kohas või pärast süüteost teatamist riigi poolt, kelle territooriumil süütegu toime pandi.

         Artikkel 11
   Inimkaubanduse ohvri abistamine ja toetamine
   1.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et ohvrile pakutakse abi ja toetust enne kriminaalmenetlust, selle ajal ning asjakohase ajavahemiku jooksul pärast menetluse lõpetamist, et tal oleks võimalik kasutada raamotsuses 2001/220/JSK ja käesolevas direktiivis sätestatud õigusi.
   2.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et isikule pakutakse abi ja toetust kohe, kui pädevatel asutustel on põhjendatult alust arvata, et isiku suhtes võib olla toime pandud mõni artiklites 2 ja 3 osutatud süütegudest.
   3.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et ohvrile pakutav abi ja toetus ei sõltu sellest, kas ta soovib teha koostööd kriminaaluurimises, süüdistuse esitamisel või kohtumenetluses, ilma et see piiraks direktiivi 2004/81/EÜ või sarnaste riigisiseste eeskirjade kohaldamist.
   4.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et luua koostöös asjaomaste tugiorganisatsioonidega nõuetekohased mehhanismid ohvrite varajaseks tuvastamiseks, toetamiseks ja abistamiseks.
   5.   Lõigetes 1 ja 2 osutatud abi ja toetust pakutakse ohvri nõusolekul ja teadmisel ning sellega kindlustatakse vähemalt ohvri toimetulekut tagav elatustase, sealhulgas nõuetekohane ja turvaline majutus ning materiaalne abi, vajalik arstiabi, mis hõlmab ka psühholoogilist abi, nõustamine ja teavitamine ning vajaduse korral suulise ja kirjaliku tõlke teenused.
   6.   Lõikes 5 osutatud teavitamine hõlmab vajadusel teavet direktiiviga 2004/81/EÜ sätestatud järelemõtlemiseks ja taastumiseks ette nähtud aja kohta ning teavet võimaluse kohta pakkuda rahvusvahelist kaitset nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta, (16) ja nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiivi 2005/85/EÜ liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta (17) või muude rahvusvaheliste vahendite või muude sarnaste riigisiseste eeskirjade alusel.
   7.   Liikmesriigid hoolitsevad erivajadustega ohvri eest, eelkõige kui erivajaduse põhjuseks on isiku rasedus, tema tervislik seisund, puue, võimalik vaimne või psühholoogiline häire või kui nad on kannatanud jõhkra psühholoogilise, füüsilise või seksuaalse vägivalla all.
   Artikkel 12
   Inimkaubanduse ohvri kaitse kriminaaluurimises ja -menetluses
   1.   Käesolevas artiklis viidatud kaitsemeetmeid kohaldatakse lisaks raamotsuses 2001/220/JSK sätestatud õigustele.
   2.   Liikmesriigid tagavad, et inimkaubanduse ohvrile pakutakse viivitamata õigusnõustamist ja vastavalt ohvrite rollile asjaomases õigussüsteemis juriidilist esindamist, sealhulgas hüvitise taotlemise korral. Kui ohvril ei ole piisavalt rahalisi vahendeid, pakutakse õigusnõustamist ja esindamist tasuta.
   3.   Liikmesriigid tagavad, et inimkaubanduse ohver saab võimaluse korral lähtuvalt riskihindamisest ja kooskõlas riikliku õiguse või menetlustega asjakohast kaitset, muu hulgas võimaluse osaleda tunnistajakaitse programmides või muudes samalaadsetes meetmetes.
   4.   Piiramata kaitseõigust ja lähtuvalt pädevate asutuste teostatud ohvri isikliku olukorra hindamisest, tagavad liikmesriigid, et inimkaubanduse ohvrit koheldakse eriliselt, et takistada tema teistkordset ohvriks langemist, vältides nii palju kui võimalik ning kooskõlas riiklikus õiguses kindlaksmääratud tingimuste, kohtu kaalutlusõiguse, praktika ja juhistega järgmist:

               a)

               tarbetut küsitlemist uurimise, süüdistuse esitamise ja kohtuliku arutamise käigus;

               b)

               silmsidet ohvri ja süüdistatava vahel, sealhulgas tunnistuste andmisel, näiteks küsitlemise ja ristküsitluse ajal, kasutades selleks asjakohaseid vahendeid, sealhulgas asjakohast kommunikatsioonitehnoloogiat;

               c)

               tunnistuste andmist avalikul kohtuistungil ja

               d)

               tarbetuid küsimusi eraelu kohta.

         Artikkel 13
   Üldsätted inimkaubanduse lapsohvrile pakutavate abi-, toetus- ja kaitsemeetmete kohta
   1.   Inimkaubanduse lapsohvrile pakutakse abi, toetust ja kaitset. Käesoleva direktiivi kohaldamisel on esmatähtis lapse huvide kaitse.
   2.   Liikmesriigid tagavad, et kui inimkaubanduse ohvriks langenud isiku vanus ei ole teada ja on põhjust arvata, et isik on laps, käsitatakse isikut lapsena, et ta saaks kooskõlas artiklitega 14 ja 15 viivitamata abi, toetust ja kaitset.
   Artikkel 14
   Lapsohvri abistamine ja toetamine
   1.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et erimeetmed inimkaubanduse lapsohvri lühi- ja pikaajaliseks abistamiseks ja toetamiseks tema füüsilise ja psühhosotsiaalse taastumise raames võetakse pärast iga lapsohvri konkreetse olukorra hindamist, milles võetakse nõuetekohaselt arvesse lapse seisukohti, vajadusi ja huve, et leida lapse jaoks püsiv lahendus. Liikmesriigid tagavad lapsohvritele ja ohvrite lastele, kellele pakutakse abi ja toetust vastavalt artiklile 11, mõistliku aja jooksul juurdepääsu haridusele kooskõlas oma riigisiseste õigusaktidega.
   2.   Kui riiklike õigusaktide kohaselt vanemliku vastutuse kandjad ei saa tagada lapse huvide järgimist ja/või last esindada enda ja lapsohvri huvide konflikti tõttu, määravad liikmesriigid inimkaubanduse lapsohvrile hooldaja või seadusliku esindaja alates hetkest, mil riigiasutused on ohvri tuvastanud.
   3.   Liikmesriigid võtavad vajaduse ja võimaluse korral meetmed, et pakkuda abi ja toetust inimkaubanduse lapsohvri perekonnale, kui see asub liikmesriigi territooriumil. Eelkõige kohaldavad liikmesriigid vajaduse ja võimaluse korral perekonna suhtes raamotsuse 2001/220/JSK artiklit 4.
   4.   Käesoleva artikli kohaldamine ei piira artikli 11 kohaldamist.
   Artikkel 15
   Inimkaubanduse lapsohvri kaitse kriminaaluurimises ja -menetluses
   1.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et pädevad asutused määravad inimkaubanduse lapsohvrile vastavalt ohvri rollile asjaomases õigussüsteemis kriminaaluurimises ja -menetluses esindaja, kui riigisiseste õigusaktide kohaselt vanemliku vastutuse kandjad ei saa last esindada enda ja lapsohvri huvide konflikti tõttu.
   2.   Liikmesriigid tagavad, et lapsohvrile pakutakse vastavalt ohvri rollile asjaomases õigussüsteemis viivitamata õigusnõustamist ja esindamist, sealhulgas hüvitise taotlemise korral, välja arvatud juhul, kui ohvril on piisavalt rahalisi vahendeid.
   3.   Piiramata kaitseõigust, võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude kriminaaluurimises ja -menetluses:

               a)

               toimuvad vestlused lapsohvriga põhjendamatu viivituseta pärast asjaoludest teatamist pädevatele asutustele;

               b)

               toimuvad vestlused lapsohvriga vajaduse korral selleks loodud või kohandatud ruumides;

               c)

               juhib vajaduse korral vestlust lapsohvriga või viibib selle juures selleks koolitatud spetsialist;

               d)

               juhivad võimaluse ja vajaduse korral kõiki lapsohvriga peetavaid vestlusi samad isikud;

               e)

               peetakse võimalikult vähe vestlusi ja neid korraldatakse ainult äärmise vajaduse korral kriminaaluurimise ja -menetluse eesmärgil;

               f)

               võib lapsohvriga kaasas olla tema esindaja või vajaduse korral lapse valitud täiskasvanu, kui selle isiku suhtes ei ole tehtud vastupidist põhjendatud otsust.

         4.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2 ja 3 osutatud süütegude kriminaaluurimise raames võib filmida kõiki lapsohvriga või vajaduse korral lapstunnistajaga peetavaid vestlusi ning et selliseid filmitud vestlusi võib vastavalt riigisisestes õigusaktides sätestatud eeskirjadele kasutada kriminaalmenetluses tõendina.
   5.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2 ja 3 osutatud süütegudega seotud kriminaalmenetluses võib teha järgmise otsuse:

               a)

               ärakuulamine toimub kinnisel kohtuistungil ja

               b)

               lapsohver kuulatakse ära kohtusse toomata, kasutades selleks eelkõige asjakohast sidetehnoloogiat.

         6.   Käesoleva artikli kohaldamine ei piira artikli 12 kohaldamist.
   Artikkel 16
   Inimkaubanduse saatjata lapsohvrite abistamine, toetamine ja kaitse
   1.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artikli 14 lõikes 1 osutatud erimeetmete puhul inimkaubanduse lapsohvri abistamiseks ja toetamiseks võetakse nõuetekohaselt arvesse iga saatjata lapsohvri konkreetset olukorda.
   2.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et leida püsiv lahendus, mille aluseks on iga lapse huvide hindamine.
   3.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et vajaduse korral määratakse inimkaubanduse saatjata lapsohvrile hooldaja.
   4.   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et pädevad asutused määravad vastavalt ohvrite rollile asjaomases õigussüsteemis kriminaaluurimise ja kriminaalmenetluse ajal inimkaubanduse lapsohvrile esindaja, kui laps on saatjata või oma perekonnast lahutatud.
   5.   Käesoleva artikli kohaldamine ei piira artiklite 14 ja 15 kohaldamist.
   Artikkel 17
   Hüvitise maksmine ohvritele
   Liikmesriigid tagavad, et inimkaubanduse ohvritel on juurdepääs olemasolevatele tahtliku vägivaldse kuriteo ohvrite hüvitusskeemidele.
   Artikkel 18
   Ennetusmeetmed
   1.   Liikmesriigid võtavad asjakohased meetmed, näiteks haridus- ja koolitusmeetmed, et takistada ja vähendada kõikide inimkaubandusega seotud ärakasutamise vormide aluseks olevat nõudlust.
   2.   Liikmesriigid võtavad teadlikkuse suurendamise ja inimeste, eelkõige laste, inimkaubanduse ohvriks langemise ohu vähendamise eesmärgil asjakohaseid meetmeid, sealhulgas interneti vahendusel, nagu näiteks teavitus- ja teadlikkuse suurendamise kampaaniad ning teadus- ja haridusprogrammid, mida vajaduse korral korraldatakse koostöös asjaomaste kodanikuühiskonna organisatsioonidega ja teiste sidusrühmadega.
   3.   Liikmesriigid edendavad korrapäraste koolituste korraldamist inimkaubanduse ohvrite või võimalike ohvritega tõenäoliselt kokku puutuvatele ametnikele, sealhulgas politseiametnikele, et nad oskaksid tuvastada inimkaubanduse ohvreid ja nendega tegeleda.
   4.   Et tõhustada inimkaubanduse tõkestamist ja sellevastast võitlust nõudmise kahandamise teel, kaaluvad liikmesriigid meetmete võtmist selleks, et kriminaliseerida artiklis 2 osutatud ärakasutamisega seotud teenuste kasutamine juhul, kui ollakse teadlik, et teenust pakkuv isik on mõne artiklis 2 osutatud süüteo ohver.
   Artikkel 19
   Riiklik raportöör või samaväärne mehhanism
   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et määrata riiklikud raportöörid või luua muud samaväärsed mehhanismid. Kõnealuste mehhanismide ülesandeks on hinnata inimkaubandusealaseid suundumusi, mõõta inimkaubandusevastaste meetmete tulemuslikkust, sealhulgas koguda statistilisi andmeid tihedas koostöös selles valdkonnas tegutsevate asjakohaste kodanikeühiskonna organisatsioonidega, ja koostada aruandeid.
   Artikkel 20
   Liidu inimkaubandusevastase strateegia kooskõlastamine
   Et kaasa aidata inimkaubandusevastase ühtse ja kooskõlastatud liidu strateegia väljatöötamisele, hõlbustavad liikmesriigid ELi inimkaubandusevastase võitluse koordinaatori tööd. Eelkõige edastavad liikmesriigid inimkaubandusevastase võitluse koordinaatorile artiklis 19 osutatud teavet, mille põhjal koordinaator aitab komisjonil koostada aruande inimkaubandusevastases võitluses tehtud edusammude kohta, mis koostatakse iga kahe aasta tagant.
   Artikkel 21
   Raamotsuse 2002/629/JSK asendamine
   Raamotsus 2002/629/JSK (inimkaubanduse vastu võitlemise kohta) asendatakse käesoleva direktiivi vastuvõtmises osalevate liikmesriikide jaoks, ilma et see piiraks liikmesriikide kohustusi, mis on seotud raamotsuse ülevõtmise tähtaegadega.
   Käesoleva direktiivi vastuvõtmises osalevate liikmesriikide osas tõlgendatakse viiteid raamotsusele 2002/629/JSK viidetena käesolevale direktiivile.
   Artikkel 22
   Ülevõtmine
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 6. aprillil 2013.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile sätete teksti, millega võetakse riigisisestesse õigusaktidesse üle käesolevast direktiivist tulenevad kohustused.
   3.   Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   Artikkel 23
   Aruandlus
   1.   Komisjon esitab hiljemalt 6. aprillil 2015 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande, milles hinnatakse, millises ulatuses on liikmesriigid võtnud käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikke meetmeid, sealhulgas artikli 18 lõike 4 alusel kohaldatud meetmed, ning millele vajaduse korral lisatakse seadusandlikke ettepanekuid.
   2.   Komisjon esitab hiljemalt 6. aprillil 2016 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande, milles hinnatakse, millist mõju inimkaubanduse tõkestamisele on avaldanud inimkaubanduse ärakasutamisega seotud teenuste kasutamise eest kriminaalvastutusele võtmine vastavalt riigis kehtivatele õigusaktidele, ning lisab sellele vajaduse korral asjakohased ettepanekud.
   Artikkel 24
   Jõustumine
   Käesolev direktiiv jõustub selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.
   Artikkel 25
   Adressaadid
   Käesolev direktiiv on vastavalt aluslepingutele adresseeritud liikmesriikidele.

      Strasbourg, 5. aprill 2011

            Euroopa Parlamendi nimel

            president

         J. BUZEK

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         GYŐRI E.

      (1)  21. oktoobri 2010. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).

      (2)  Euroopa Parlamendi 14. detsembri 2010. aasta seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 21. märtsi 2011. aasta otsus.

      (3)  EÜT L 203, 1.8.2002, lk 1.

      (4)  ELT C 311, 9.12.2005, lk 1.

      (5)  ELT C 115, 4.5.2010, lk 1.

      (6)  ELT L 328, 15.12.2009, lk 42.

      (7)  ELT L 261, 6.8.2004, lk 19.

      (8)  ELT L 168, 30.6.2009, lk 24.

      (9)  EÜT L 190, 18.7.2002, lk 1.

      (10)  EÜT L 182, 5.7.2001, lk 1.

      (11)  ELT L 68, 15.3.2005, lk 49.

      (12)  ELT L 158, 30.4.2004, lk 77.

      (13)  EÜT L 82, 22.3.2001, lk 1.

      (14)  ELT C 321, 31.12.2003, lk 1.

      (15)  ELT L 300, 11.11.2008, lk 42.

      (16)  ELT L 304, 30.9.2004, lk 12.

      (17)  ELT L 326, 13.12.2005, lk 13.


title: Euroopa Parlamendi Ja Nõukogu direktiiv 2001/17/EÜ, 19. märts 2001, kindlustusseltside saneerimise ja likvideerimise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

32001L0017

Euroopa Liidu Teataja L 110 , 20/04/2001 Lk 0028 - 0039

		Euroopa Parlamendi Ja Nõukogu direktiiv 2001/17/EÜ,19. märts 2001,kindlustusseltside saneerimise ja likvideerimise kohtaEUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 47 lõiget 2 ja artiklit 55,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [2]tegutsedes asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras [3]ning arvestades järgmist:(1) 24. juuli 1973. aasta esimeses nõukogu direktiivis 73/239/EMÜ otsekindlustustegevuse, välja arvatud elukindlustustegevuse algatamise ja jätkamisega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, [4] täiendatud direktiiviga 92/49/EMÜ, [5] ja 5. märtsi 1979. aasta esimeses nõukogu direktiivis 79/267/EMÜ otsese elukindlustustegevuse algatamise ja jätkamisega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, [6] täiendatud direktiiviga 92/96/EMÜ, [7] on sätestatud, et kindlustusseltsil on päritoluliikmesriigi järelevalveasutuse üksainus tegevusluba. Kindlustusselts võib ühe tegevusloaga asutamise või teenuste vaba osutamise teel tegutseda ühenduses vastuvõtva liikmesriigi muu tegevusloata ja ainult päritoluliikmesriigi järelevalveasutuse teostatava usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalve all.(2) Kindlustusdirektiivides, kus on sätestatud ühendust hõlmava ühe tegevusloa andmine kindlustusseltsidele, puuduvad kooskõlastamise eeskirjad likvideerimismenetluse puhul. Kindlustusseltsid ja muud finantseerimisasutused on nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksujõuetusmenetluse kohta [8] rakendusalast sõnaselgelt välja arvatud. Kindlustusseltside likvideerimismenetluse kooskõlastatud eeskirjade kehtestamine ühenduse tasandil on siseturu nõuetekohase toimimise ja võlausaldajate kaitse huvides.(3) Kooskõlastamise eeskirjad tuleks kehtestada ka selleks, et tagada liikmesriigi pädeva asutuse võetud saneerimismeetmete (mille eesmärk on kindlustusseltsi majandusliku usaldatavuse säilitamine või taastamine ja likvideerimise vältimine) täielik mõju kogu ühenduses, nii palju, kui see on võimalik. Käesoleva direktiivi saneerimismeetmed mõjutavad muude osapoolte kui kindlustusseltside juba kehtivaid õigusi. Käesolev direktiiv peaks hõlmama direktiivi 73/239/EMÜ artiklis 20 ja direktiivi 79/267/EMÜ artiklis 24 sätestatud meetmeid, eeldusel et need vastavad saneerimismeetmete määratluses sisalduvatele tingimustele.(4) Käesoleva direktiivi rakendusala hõlmab kogu ühendust ning see mõjutab direktiivides 73/239/EMÜ ja 79/267/EMÜ määratletud kindlustusseltse, kelle peakontor on ühenduses, kindlustusseltside ühenduses asuvaid filiaale, kelle peakontor asub kolmandates riikides, ja ühenduses asuvaid võlausaldajaid. Käesolev direktiiv ei peaks reguleerima saneerimismeetmete ja likvideerimismenetluse mõju kolmandatele riikidele.(5) Käesolev direktiiv peaks käsitlema likvideerimismenetlusi, olenemata sellest, kas need põhinevad maksejõuetusel või mitte ja on vabatahtlikud või sunduslikud. Seda tuleks kohaldada kõikide võlausaldajaid puudutavate menetluste suhtes, mis on määratletud päritoluliikmesriikide õigusaktides kooskõlas artikliga 9 ja mis hõlmavad kindlustusseltsi varade realiseerimist ja tulude jaotamist. Käesoleva direktiivi rakendusalasse tuleks kaasata ka likvideerimismenetlused, mis ei põhine maksejõuetusel, kuid mille puhul on kindlustusnõuete väljamaksmiseks koostatud vastavalt artiklile 10 tähtsuse järjekord. Kindlustusseltsi töötajate töölepingutest ja töösuhetest tulenevate nõuete osas peaks olema võimalik nende üleminek riikliku palga tagatisskeemi alla; üleläinud taotlusi hüvitise saamiseks tuleks käsitleda vastavalt käesoleva direktiivi põhimõtetele päritoluliikmesriigi õiguses (lex concursus) määratletud tavale. Käesoleva direktiivi sätteid tuleks kohaldada eri likvideerimismenetluste suhtes nii, nagu see on asjakohane.(6) Saneerimismeetmete võtmine ei välista likvideerimismenetluse algatamist. Likvideerimismenetlust võib algatada nii saneerimismeetmete puudumisel kui pärast nende võtmist ja see võib lõppeda kompromissi tegemise või muude samalaadsete meetmetega, kaasa arvatud saneerimismeetmed.(7) Vastavalt olemasolevatele maksejõuetuse põhimõtetele peaks filiaali määratluse puhul arvestama sellega, et kindlustusselts on üks juriidiline isik. Päritoluliikmesriigi õiguses peaks olema kindlaks määratud, kuidas tuleks käsitleda kindlustusseltsi likvideerimisel varasid ja kohustusi, mis on isikute käes, kellel on alatine luba tegutseda kindlustusvahendajana.(8) Tuleks eristada saneerimismeetmete ja likvideerimismenetlustega seotud pädevaid asutusi ja kindlustusseltside järelevalveasutusi. Sõltuvalt liikmesriigi õigusest võivad pädevad asutused olla haldusasutused või kohtud. Käesoleva direktiivi eesmärk ei ole ühtlustada siseriiklikke õigusakte seoses pädevuse jagamisega nende asutuste vahel.(9) Käesoleva direktiivi eesmärk ei ole mitte ühtlustada siseriiklikke õigusakte, mis puudutavad saneerimismeetmeid ja likvideerimismenetlusi, vaid tagada liikmesriikide kindlustusseltside saneerimismeetmete ja likvideerimismenetluste vastastikune tunnustamine ning vajalik koostöö. Käesolevas direktiivis rakendatakse vastastikune tunnustamine ühtsuse, universaalsuse, kooskõlastamise, avalikkuse, võrdse kohtlemise ja kindlustusvõlausaldajate kaitse põhimõtete kaudu.(10) Volitused teha otsuseid kindlustusseltside likvideerimismenetluste kohta peaksid olema ainult päritoluliikmesriigi pädevatel asutustel (ühtsuse põhimõte). Menetlustel peavad olema tagajärjed kõikjal ühenduses ja kõik liikmesriigid peaksid neid tunnustama. Likvideerimismenetluses tuleks üldreeglina arvestada kõiki kindlustusseltsi varasid ja kohustusi (universaalsuse põhimõte).(11) Otsust kindlustusseltsi likvideerimise kohta, likvideerimismenetlust ja selle materiaal- ja menetlusõiguslikke tagajärgi asjaomastele isikutele ja õigussuhetele tuleks reguleerida siseriikliku õigusega, välja arvatud siis, kui käesolevas direktiivis on sätestatud teisiti. Seetõttu peaksid likvideerimismenetluse kõik algatamis-, läbiviimis- ja likvideerimistingimused olema üldiselt reguleeritud liikmesriigi õigusega. Direktiivi kohaldamise hõlbustamiseks peaks sellele olema lisatud mittetäielik nimekiri nendest aspektidest, mille suhtes tuleb eelkõige rakendada päritoluliikmesriigi õigust.(12) Päritoluliikmesriigi ja kõigi teiste liikmesriikide järelevalveasutusi tuleks likvideerimismenetluse algatamisest viivitamata teavitada (kooskõlastamise põhimõte).(13) On äärmiselt tähtis, et likvideerimismenetluses oleksid kaitstud kindlustatud, kindlustusvõtjad, soodustatud isikud ja mis tahes kahju kannatanud pooled, kellel on kindlustustegevusest tuleneva nõude alusel kindlustusseltsi vastu vahetu nõudeõigus. See kaitse ei peaks sisaldama nõudeid, mis ei tulene mitte kindlustuslepingutest ega kindlustustegevusest, vaid tsiviilvastutusest, mille on põhjustanud kindlustusvahendaja, pidades läbirääkimisi, mille puhul kooskõlas kindlustuslepingute või -tegevuse suhtes kohaldatava õigusega ei ole kindlustusvahendaja nende kindlustuslepingute või -tegevuste kohaselt ise vastutav. Selle eesmärgi saavutamiseks peaksid liikmesriigid tagama kindlustusvõlausaldajate võrdse kohtlemise. Liikmesriigid võivad valida, kas nad annavad kindlustusnõuetele täieliku ülimuslikkuse mis tahes teiste nõuete suhtes seotud vara ulatuses või nad annavad kindlustusnõuetele erijärgu, millest eespool võivad olla kindlustusseltsi kogu varade ulatuses ainult palga-, maksu- ja asjaõiguslikud sotsiaalkindlustusmaksetega seotud nõuded. Kumbki käesolevas direktiivis sätestatud meetodist ei takista liikmesriigil luua kindlustusnõuete eri kategooriatele järkusid.(14) Käesolev direktiiv peaks tagama liikmesriigi õigusaktidega kaitstud kindlustusvõlausaldajate õiguste ja teiste eelisõigustega võlausaldajate kohase tasakaalu ja mitte ühtlustama liikmesriikides olemasolevaid eelisõigustega võlausaldajate eri süsteeme.(15) Kahte võimalikku kindlustusnõuete käsitlemismeetodit loetakse olemuslikult samaväärseks. Esimese meetodiga tagatakse seotud vara suunamine kindlustusnõuete katteks, teise meetodiga tagatakse kindlustusnõuetele asukoht võlausaldajate järkudes ning see ei ole suunatud mitte ainult seotud varale, vaid kindlustusseltsi kogu varale.(16) Liikmesriigid, kes kindlustusvõlausaldajate kaitseks soovivad kasutada meetodit, mis annab kindlustusnõuetele täieliku ülimuse seotud vara ulatuses, peaksid nõudma oma kindlustusseltsidelt, et need looksid nende varade eriregistri ja uuendaksid seda pidevalt. Kõnealune register on nõuete rahuldamiseks suunatavate varade kindlaksmääramisel kasulik vahend.(17) Kindlustusnõuete käsitlemismeetodite võrdväärsuse suurendamiseks peaks käesolev direktiiv kohustama artikli 10 lõike 1 punktis b sätestatud meetodit kohaldavaid liikmesriike, et need nõuaksid alati ja olenemata võimalikust likvideerimisest igalt kindlustusseltsilt, et need kataksid nõuded, mis vastavalt sellele meetodile võivad olla kindlustusnõuetest ülimuslikud ja mis on registreeritud kindlustusseltsi arvetes, varaga, millega kehtivate kindlustusdirektiivide kohaselt lubatakse kindlustustehnilisi eraldisi katta.(18) Päritoluliikmesriik peaks suutma sätestada, et juhul, kui kindlustusvõlausaldajate õigused on üle läinud päritoluliikmesriigi moodustatud tagatisskeemile, ei saaks nende skeemide esitatud nõuete suhtes kohaldada kindlustusnõuete käsitlemist käesoleva direktiivi alusel.(19) Likvideerimismenetluse algatamisega peaks kaasnema kindlustusseltsile antud tegevusloa kehtetuks tunnistamine, kui seda ei ole varem tehtud.(20) Otsus likvideerimismenetluse algatamise kohta, millel võib olla vastavalt universaalsuse põhimõttele mõju kogu ühenduses, peaks olema ühenduses kohaselt avalikustatud. Huvitatud poolte kaitsmiseks tuleb otsus avaldada vastavalt päritoluliikmesriigi korrale ja Euroopa Ühenduste Teatajas ning mis tahes muul viisil, mille liikmesriikide järelevalveasutused on oma liikmesriigi territooriumil ette näinud. Lisaks otsuse avaldamisele tuleb ühenduses asuvaid teadaolevaid võlausaldajaid individuaalselt otsusest teavitada ning see teave peaks sisaldama vähemalt käesolevas direktiivis ettenähtud punkte. Likvideerijad peaksid võlausaldajaid pidevalt teavitama ka likvideerimismenetluse kulust.(21) Võlausaldajatel peaks likvideerimismenetluse käigus olema õigus esitada nõudeid või kirjalikke selgitusi nõuete kohta. Muus liikmesriigis kui päritoluliikmesriigis asuvate võlausaldajate nõudeid tuleks käsitleda samamoodi kui päritoluliikmesriigi samaväärseid nõudeid, diskrimineerimata kodakondsuse või elukoha alusel (võrdse kohtlemise põhimõte).(22) Liikmesriigi pädeva asutuse võetud saneerimismeetmete suhtes tuleks kohaldada põhimõtteid, mis on mutatis mutandis võrdväärsed likvideerimismenetluse põhimõtetega. Saneerimismeetmete avaldamine peaks piirduma juhtudega, mille korral päritoluliikmesriigis võib kaebuse esitada pool, kes ei ole kindlustusselts. Kui saneerimismeetmed mõjutavad ainult kindlustusseltsi aktsionäride, liikmete või töötajate kui selliste huve, peaksid pädevad asutused kindlaks määrama, kuidas mõjutatud osapooli tuleks vastavalt asjakohaste õigusaktidega teavitada.(23) Käesolevas direktiivis sätestatakse kindlustusseltside saneerimismeetmete ja likvideerimismenetluse suhtes kohaldatava õiguse kindlaksmääramiseks kooskõlastatud eeskirjad. Käesoleva direktiivi eesmärk ei ole kehtestada rahvusvahelise eraõiguse norme, millega määrataks kindlaks lepinguliste ja muude õigussuhete suhtes kohaldatav õigus. Eelkõige ei ole selle direktiivi eesmärk reguleerida eeskirju, mida kohaldatakse lepingu olemasolu, poolte õiguste ja kohustuste ning võlgade hindamise korral.(24) Käesoleva direktiivi üldreeglil, mille kohaselt saneerimismeetmeid ja likvideerimismenetlusi reguleeritakse päritoluliikmesriigi õigusega, peaks olema terve hulk erandeid, kaitsmaks õiguspäraseid ootusi ja teatavate tehingute kindlust liikmesriigis, mis ei ole päritoluliikmesriik. Ootused peaksid olema seotud saneerimismeetmete või likvideeri mismenetluste mõjudega teatavatele lepingutele ja õigustele, kolmandate isikute asjaõigusele, omandireservatsioonile, tasaarvestusele, reguleeritud turgudele, kahjustavatele tegudele, kolmanda poole ostjatele ja käimasolevatele kohtumenetlustele.(25) Ootused, mis on seotud artiklis 19 sätestatud saneerimismeetmete või likvideerimismenetluste mõjudega teatavatele lepingutele ja õigustele, peaksid piirduma seal kindlaksmääratud mõjudega ning need ei tohiks hõlmata muid saneerimismeetmete ja likvideerimismenetlusega seotud valdkondi, nagu selliste lepingute ja õigustega seotud nõuete esitamine, tõendamine, vastuvõtmine ja järjestamine, mida peaksid reguleerima päritoluliikmesriigi õigusaktid.(26) Erandina päritoluliikmesriigi õiguse kohaldamisest peaks saneerimismeetmete või likvideerimismenetluste mõjusid käimasolevale kohtumenetlusele reguleerima nende liikmesriikide õigusega, kus kohtumenetlust peetakse seoses kindlustusseltsilt võõrandatud varade või õigustega. Nende meetmete ja menetluste mõju kohtumenetlustest tulenevatele üksikutele täitemeetmetele tuleks käesoleva direktiivi mõttest tulenevalt reguleerida päritoluliikmesriigi õigusaktidega.(27) Kõigi isikute suhtes, kes peavad andma või saama teavet seoses käesolevas direktiivis sätestatud edastamiskorraga, tuleks kohaldada ametisaladuse hoidmise nõuet, nagu see on sätestatud direktiivi 92/49/EMÜ artiklis 16 ja direktiivi 92/96/EMÜ artiklis 15, välja arvatud kohtuvõimud, kelle suhtes kohaldatakse spetsiifilisi siseriiklikke õigusakte.(28) Ainult selleks, et kohaldada käesoleva direktiivi sätteid seoses saneerimismeetmete ja likvideerimismenetlustega ühenduses asuva kindlustusseltsi filiaali suhtes, mille peakontor asub kolmandas riigis, määratletakse päritoluliikmesriik liikmesriigina, kus asub filiaal, ja järelevalveasutusi ning pädevaid asutusi selle liikmesriigi asutustena.(29) Kui kindlustusseltsil, mille peakontor ei asu ühenduses, on filiaalid mitmes liikmesriigis, käsitletakse käesoleva direktiivi kohaldamisel iga filiaali eraldi. Sellisel juhul püüavad pädevad asutused, järelevalveasutused, haldurid ja likvideerijad oma tegevust kooskõlastada,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:I JAOTISREGULEERIMISALA JA MÕISTEDArtikkel 1Reguleerimisala1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse kindlustusseltside saneerimismeetmete ja likvideerimismenetluste suhtes.2. Käesolevat direktiivi kohaldatakse ka artiklis 30 sätestatud ulatuses ühenduse territooriumil asuvate kindlustusseltside filiaalide, mille peakontor on väljaspool ühendust, saneerimismeetmete ja likvideerimismenetluste suhtes.Artikkel 2MõistedKäesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:kindlustusselts –  ettevõtja, kes on saanud ametliku tegevusloa vastavalt direktiivi 73/239/EMÜ artiklile 6 või direktiivi 79/267/EMÜ artiklile 6;filiaal –  muu liikmesriigi kui päritoluliikmesriigi territooriumil asuv kindlustusseltsi mis tahes alaline kohalolek kindlustustegevusega tegelemiseks;saneerimismeetmed –  meetmed, mis hõlmavad haldus- või kohtuorganite sekkumist kindlustusseltsi finantsolukorra säilitamiseks või taastamiseks ja mis mõjutavad muude poolte kui kindlustusseltsi olemasolevaid õigusi, kaasa arvatud ja mitte ainult meetmed, millega võib kaasneda maksete peatamine, täitemeetmete peatamine või nõuete vähendamine;likvideerimismenetlus –  kõiki võlausaldajaid puudutav menetlus, mis hõlmab kindlustusseltsi varade realiseerimist ja tulude jaotamist võlausaldajate, aktsionäride või liikmete vahel, nagu see on asjakohane, ning kindlasti kaasneb sellega liikmesriigi haldus- või kohtuorganite sekkumine, kaasa arvatud juhud, kui kõiki võlausaldajaid puudutav menetlus lõpetatakse kompromissi tegemise või muude samalaadsete meetmetega, olenemata sellest, kas menetlus põhineb maksejõuetusel või mitte ja on vabatahtlik või kohustuslik;päritoluliikmesriik –  liikmesriik, kus kindlustusselts on saanud ametliku tegevusloa vastavalt direktiivi 73/239/EMÜ artiklile 6 või direktiivi 79/267/EMÜ artiklile 6;vastuvõttev liikmesriik –  muu liikmesriik kui päritoluliikmesriik, kus asub kindlustusseltsi filiaal;pädevad asutused–  liikmesriikide haldus- või kohtuorganid, mis on pädevad seoses saneerimismeetmete ja likvideerimismenetlustega;järelevalveasutused –  pädevad asutused direktiivi 92/49/EMÜ artikli 1 lõikes k ja direktiivi 92/96/EMÜ artikli 1 lõikes 1 määratletud tähenduses;haldur –  saneerimismeetmete haldamiseks pädevate asutuste määratud mis tahes isik või asutus;likvideerija–  likvideerimismenetluste haldamiseks pädevate asutuste või kindlustusseltsi juhtivate organite määratud mis tahes isik või asutus;kindlustusnõuded –  mis tahes summa, mille osas kindlustatutel, kindlustusvõtjatel, soodustatud isikutel ja mis tahes kahjustatud pooltel on kindlustuslepingust või direktiivi 79/267/EMÜ artikli 1 lõigetes 2 ja 3 sätestatud otsekindlustustegevusest tulenev vahetu nõudeõigus kindlustusseltsi vastu, kaasa arvatud eespool nimetatud isikute jaoks eraldatud summad, kui kõik koostisosad ei ole veel teada. Kindlustusnõueteks loetakse ka ettemakstud kindlustusmakseid, mida kindlustusselts ei ole tagasi maksnud sõlmimata jäänud või tühistatud kindlustuslepingute ja tegevuste korral, mis on vastavuses nende lepingute ja tegevuste suhtes enne likvideerimismenetluse alustamist kohaldatud õigusnormidega.II JAOTISSANEERIMISMEETMEDArtikkel 3ReguleerimisalaKäesolevat jaotist kohaldatakse artikli 2 lõikes c osutatud saneerimismeetmete suhtes.Artikkel 4Saneerimismeetmete võtmisel kohaldatav õigus1. Ainult päritoluliikmesriigi pädevatel asutustel on õigus teha otsus kindlustusseltsi ja selle teistes liikmesriikides asuvate filiaalide saneerimismeetmete kohta. Saneerimismeetmete võtmine ei välista likvideerimismenetluse algatamist päritoluliikmesriigi poolt.2. Saneerimismeetmeid reguleerivad päritoluliikmesriigi õigusnormid ning menetlused, kui artiklites 19–26 ei ole sätestatud teisiti.3. Saneerimismeetmed kehtivad ühenduse kõigis osades vastavalt päritoluliikmesriigi õigusaktidele ja ilma lisaformaalsusteta, sealhulgas ka kolmandate poolte suhtes teistes liikmesriikides, isegi kui teiste liikmesriikide õigusaktides ei ole sellised saneerimismeetmed sätestatud või kui nende rakendamine on seotud tingimustega, mis ei ole täidetud.4. Saneerimismeetmed kehtivad ühenduse kõigis osades, kui need on jõustunud liikmesriigis, kes need võttis.Artikkel 5Järelevalveasutuste teavitaminePäritoluliikmesriigi pädevad asutused teatavad viivitamata oma otsusest mis tahes saneerimismeetme kohta päritoluliikmesriigi järelevalveasutustele, võimaluse korral teevad nad seda enne meetme võtmist ja kui see ei ole võimalik, siis kohe pärast meetme võtmist. Päritoluliikmesriigi järelevalveasutused teatavad viivitamata kõigi teiste liikmesriikide järelevalveasutustele oma otsusest võtta saneerimismeetmeid ja nende meetmete võimalikest praktilistest mõjudest.Artikkel 6Avaldamine1. Kui päritoluliikmesriigis on võimalik saneerimismeetme kohta esitada kaebus, avaldab päritoluliikmesriigi pädev asutus, haldur või päritoluliikmesriigis selleks volitusi omav mis tahes isik oma otsuse saneerimismeetme kohta vastavalt päritoluliikmesriigis sätestatud avaldamiskorrale ning lisaks sellele avaldab ta esimesel võimalusel väljavõtte saneerimismeedet võtvast dokumendist Euroopa Ühenduste Teatajas. Kõigi teiste liikmesriikide järelevalveasutused, kes on saanud artikli 5 alusel teate saneerimismeetme otsuse kohta, võivad tagada otsuse avaldamise oma territooriumil viisil, mida nad loevad kohaseks.2. Lõikes 1 sätestatud avalduses on osutatud ka päritoluliikmesriigi pädevale asutusele, artikli 4 lõikes 2 sätestatud kohaldatavale õigusele ja haldurile, kui see on määratud. Seda tehakse selle liikmesriigi ametlikus keeles või ühes ametlikest keeltest, kus teave avaldatakse.3. Saneerimismeetmeid kohaldatakse, vaatamata lõigetes 1 ja 2 kehtestatud avaldamissätetele, ja need on võlausaldajate suhtes täielikult kehtivad, kui päritoluliikmesriigi pädevate asutuste poolt või selle riigi õiguses ei ole sätestatud teisiti.4. Kui saneerimismeetmed mõjutavad ainult kindlustusseltsi aktsionäride, liikmete või töötajate vastavast seisundist tulenevaid huve, ei kohaldata seda artiklit, kui saneerimismeetmete suhtes kohaldatavas õiguses ei ole sätestatud teisiti. Pädevad asutused määravad kindlaks viisi, kuidas teavitada saneerimismeetmete poolt mõjutatud huvitatud pooli kooskõlas asjakohaste õigusaktidega.Artikkel 7Teadaolevate võlausaldajate teavitamine ja nõuete esitamise õigus1. Kui päritoluliikmesriigi õigusaktides nõutakse nõuete tunnustamiseks nende esitamist või neis on sätestatud saneerimismeetme kohta kohustuslik teabe esitamine võlausaldajatele, kelle alaline elu- või asukoht või peakontor on selles riigis, teavitavad päritoluliikmesriigi pädevad asutused või haldur vastavalt artiklis 15 ja artikli 17 lõikes 1 sätestatud korras ka teadaolevaid võlausaldajaid, kelle alaline elu- või asukoht või peakontor on teises liikmesriigis.2. Kui päritoluliikmesriigi õigusaktides on sätestatud, et võlausaldajatel, kelle alaline elu- või asukoht või peakontor on selles riigis, on õigus esitada nõudeid või märkusi seoses nende nõuetega, on artiklis 16 ja artikli 17 lõikes 2 sätestatud korras ka nendel võlausaldajatel, kelle alaline elu- või asukoht või peakontor on teises liikmesriigis, samasugune õigus esitada nõudeid või selgitusi nõuete kohta.III JAOTISLIKVIDEERIMISMENETLUSEDArtikkel 8Likvideerimismenetluse algatamine ja järelevalveasutuste teavitamine1. Kindlustusseltsi ja selle teistes liikmesriikides asuvate filiaalide likvideerimismenetluse algatamise kohta on õigus teha otsus ainult päritoluliikmesriigi pädevatel asutustel. Selle otsuse võib teha saneerimismeetmete puudumisel või pärast nende võtmist.2. Päritoluliikmesriigi õigusaktide kohaselt võetud otsust kindlustusseltsi ja selle teistes liikmesriikides asuvate filiaalide likvideerimismenetluse algatamise kohta tunnustatakse lisaformaalsusteta kõigi teiste liikmesriikide territooriumil ning see hakkab kehtima kohe pärast otsuse jõustumist liikmesriigis, kus menetlust algatatakse.3. Päritoluliikmesriigi järelevalveasutustele teatatakse viivitamata likvideerimismenetluse algatamise otsusest, võimaluse korral enne menetluse algatamist ja kui see ei ole võimalik, siis kohe pärast algatamist. Päritoluliikmesriigi järelevalveasutused teatavad oma otsusest algatada likvideerimismenetlus ja selle võimalikest praktilistest mõjudest viivitamata kõigi teiste liikmesriikide järelevalveasutustele.Artikkel 9Kohaldatav õigus1. Kindlustusseltsi likvideerimismenetluse algatamisotsuseid, likvideerimismenetlusi ja nende mõjusid reguleeritakse päritoluliikmesriigi õigusnormidega, kui artiklites 19–26 ei ole sätestatud teisiti.2. Eelkõige määratakse päritoluliikmesriigi õigusega kindlaks:a) millised varad moodustavad koguvara, ja nende varade käsitlemine, mida kindlustusselts on omandanud või mis on tema valdusse läinud pärast likvideerimismenetluse algatamist;b) kindlustusseltsi ja likvideerija vastavad volitused;c) tasaarvestuse tingimused;d) likvideerimismenetluse mõju kindlustusseltsi olemasolevatele lepingutele;e) likvideerimismenetluse mõju üksikvõlausaldajate algatatud menetlustele, välja arvatud artiklis 26 sätestatud käimasolevad kohtumenetlused;f) nõuded, mida esitatakse kindlustusseltsi varadele, ja pärast likvideerimismenetluse algatamist tekkivate nõuete käsitlemine;g) nõuete esitamise, tõendamise ja vastuvõtmise eeskirjad;h) varade realiseerimisest saadud tulu jaotamise ja nõuete järjestamiseeskirjad ning võlausaldajate õigused, kelle nõuded on asjaõiguse või tasaarvestuse alusel pärast likvideerimismenetluse algatamist osaliselt rahuldatud;i) eelkõige kompromissi teel likvideerimismenetluse lõpetamise tingimused ja selle mõju;j) võlausaldajate õigused pärast likvideerimismenetluse lõpetamist;k) kes kannab likvideerimismenetluse käigus tekkinud kulud ja kulutused;l) kõiki võlausaldajaid kahjustavate õigustoimingute tühisuse tunnustamise eeskirjad.Artikkel 10Kindlustusnõuete käsitlemine1. Liikmesriigid tagavad kindlustusnõuete ülimuslikkuse kindlustusseltsile esitatavate muude nõuete suhtes vastavalt ühele või mõlemale järgmistest meetoditest:a) kindlustusnõuded seotud vara osas on ülimuslikud kindlustusseltsile esitatavate mis tahes muude nõuete suhtes;b) kindlustusnõuded kindlustusseltsi kogu vara osas on ülimuslikud kindlustusseltsile esitatavate mis tahes muude nõuete suhtes, välja arvatud üksnes:i) töölepingutest ja töösuhetest tulenevad töötajate nõuded,ii) riigiasutuste maksunõuded,iii) sotsiaalkindlustussüsteemide nõuded,iv) nõuded varale asjaõiguse alusel.2. Olenemata lõikest 1, võivad liikmesriigid sätestada likvideerimismenetlusest tulenevate kõigi või osa kulutuste, nagu need on määratletud nende siseriiklikes õigusaktides, ülimuslikkuse kindlustusnõuete suhtes.3. Liikmesriigid, kes on valinud lõike 1 punktis a sätestatud meetodi, nõuavad oma kindlustusseltsidelt eriregistri loomist ja uuendamist kooskõlas lisa sätetega.Artikkel 11Nõuete üleminek tagatisskeemilePäritoluliikmesriik võib sätestada, et juhul kui kindlustusvõlausaldajate õigused on üle läinud selles liikmesriigi moodustatud tagatisskeemile, ei saa skeemi esitatud nõuete rahuldamisel kasutada artikli 10 lõike 1 sätteid.Artikkel 12Eelisnõuete kattevaradErandina direktiivi 73/239/EMÜ artiklist 18 ja direktiivi 79/267/EMÜ artiklist 21 nõuavad liikmesriigid, kes kohaldavad käesoleva direktiivi artikli 10 lõike 1 punktis b sätestatud meetodit, alati ja sõltumatult võimalikust likvideerimisest igalt kindlustusseltsilt nende nõuete, mis vastavalt sellele meetodile võivad olla artikli 10 lõike 1 punkti b alusel kindlustusnõuetest ülimuslikud ja mis on registreeritud kindlustusseltsi arvetes, katmist direktiivi 92/49/EMÜ artiklis 21 ja direktiivi 92/96/EMÜ artiklis 21 osutatud varaga.Artikkel 13Tegevusloa kehtetuks tunnistamine1. Kui on otsustatud algatada kindlustusseltsi likvideerimismenetlus ja kui tegevusluba ei ole varem kehtetuks tunnistatud, tunnistatakse kehtetuks kindlustusseltsi tegevusluba direktiivi 73/239/EMÜ artiklis 22 ja direktiivi 79/267/EMÜ artiklis 26 sätestatud korras, välja arvatud vajalikus ulatuses lõike 2 kohaldamisel.2. Lõike 1 alusel likvideerimismenetluse algatamisega ei ole välistatud, et likvideerija või mis tahes teine pädevate asutuste volitatud isik tegeleb kindlustusseltsi mõne tegevusega selles ulatuses, mis on seoses likvideerimisega vajalik või kohane. Liikmesriigid võivad need tegevused ette näha päritoluliikmesriigi järelevalveasutuse nõusolekul ja järelevalve all.Artikkel 14Avaldamine1. Pädev asutus, likvideerija või sel eesmärgil pädeva asutuse määratud mis tahes isik avaldab otsuse likvideerimismenetluse algatamise kohta vastavalt päritoluliikmesriigis sätestatud avaldamiskorrale ja avaldab lõpetamisotsusest väljavõtte Euroopa Ühenduste Teatajas. Kõigi teiste liikmesriikide järelevalveasutused, kes on saanud artikli 8 lõike 3 alusel teate likvideerimismenetluse algatamisotsuse kohta, võivad tagada otsuse avaldamise oma territooriumil viisil, mida nad loevad kohaseks.2. Lõikes 1 sätestatud likvideerimismenetluse algatamisotsuse avalduses on osutatud ka päritoluliikmesriigi pädevale asutusele, kohaldatavale õigusele ja määratud likvideerijale. See on selle liikmesriigi ametlikus keeles või ühes ametlikest keeltest, kus teave avaldatakse.Artikkel 15Teadaolevate võlausaldajate teavitamine1. Kui likvideerimismenetlust on algatatud, saadab päritoluliikmesriigi pädev asutus, likvideerija või sel eesmärgil pädevate asutuste määratud mis tahes isik viivitamata eraldi kirjaliku teatise igale teadaolevale võlausaldajale, kelle alaline elu- või asukoht või peakontor on teises liikmesriigis.2. Lõikes 1 osutatud teatises peavad eelkõige olema tähtajad, nende tähtaegade osas sätestatud sanktsioonid, organ või asutus, kes on volitatud võtma vastu esitatavaid nõudeid või selgitusi nõuete kohta, ja muud võetud meetmed. Teatises peab olema märgitud ka see, kas võlausaldajad, kellel on eelisnõuded või kelle nõuded on kaitstud asjaõigusega, peavad esitama need nõuded. Kindlustusnõuete puhul tuleb teatises ära näidata likvideerimismenetluse üldmõjud kindlustuslepingutele, eelkõige see, millisel kuupäeval kindlustuslepingud või -tegevused lõppevad, ning kindlustatute lepingust või tegevusest tulenevad õigused ja kohustused.Artikkel 16Nõuete esitamise õigus1. Igal võlausaldajal, kelle alaline elu- või asukoht või peakontor on muus liikmesriigis kui päritoluliikmesriigis, sealhulgas ka liikmesriikide riigiasutustel, on õigus esitada nõudeid või kirjalikke selgitusi nõuete kohta.2. Kõigi võlausaldajate nõudeid, kelle alaline elu- või asukoht või peakontor on muus liikmesriigis kui päritoluliikmesriigis, sealhulgas eespool nimetatud asutusi, koheldakse võrdselt ja neile antakse sama järk kui samaväärse olemusega nõuetele, mille võivad esitada võlausaldajad, kelle alaline elu- või asukoht või peakontor on päritoluliikmesriigis.3. Välja arvatud juhtudel, kui päritoluliikmesriigi õigusega on lubatud teisiti, saadab võlausaldaja olemasolu korral tõendavate dokumentide koopiad ja näitab ära nõude olemuse, selle tekkimise kuupäeva ja suuruse, kas ta nõue tuleb väidetavalt rahuldada eelisjärjekorras, on see tagatud asjaõigusega või omandireservatsiooniga ja millised varad on tema tagatisega kaetud. Artikliga 10 kindlustusnõuetele antavat ülimuslikkust ei ole vaja ära märkida.Artikkel 17Keeled ja vormid1. Artiklis 15 osutatud teatises esitatav teave on päritoluliikmesriigi ametlikus keeles või ühes ametlikest keeltest. Selleks kasutatakse Euroopa Liidu kõigis ametlikes keeltes vormi, mille pealkiri on "Kutse nõude esitamiseks ja tähtaeg" või kui päritoluliikmesriigis õiguses on sätestatud nõuetega seotud märkuste esitamine, siis "Kutse selgituste esitamiseks nõude kohta ja tähtaeg".Kui kindlustusnõuet omab teadaolev võlausaldaja, esitatakse artiklis 15 osutatud teatise teave selle liikmesriigi ametlikus keeles või ühes ametlikest keeltest, kus on võlausaldaja alaline elu- või asukoht või peakontor.2. Iga võlausaldaja, kelle alaline elu- või asukoht või peakontor on muus liikmesriigis kui päritoluliikmesriigis, võib esitada oma nõude või selgitused nõude kohta selle teise liikmesriigi ametlikus keeles või ühes ametlikest keeltest. Sel juhul on päritoluliikmesriigi ametlikus keeles või ühes ametlikest keeltest esitatud nõudel või märkustel nõude kohta vastav pealkiri "Nõude esitamine" või "Selgituste esitamine nõude kohta".Artikkel 18Võlausaldajate korrapärane teavitamine1. Likvideerijad teavitavad võlausaldajaid korrapäraselt ja kohasel viisil, eelkõige likvideerimismenetluse kulust.2. Liikmesriikide järelevalveasutused võivad nõuda päritoluliikmesriigi järelevalveasutustelt teavet likvideerimismenetluse kulu kohta.IV JAOTISSANEERIMISMEETMETE JA LIKVIDEERIMISMENETLUSTE ÜHISSÄTTEDArtikkel 19Mõjud teatavatele lepingutele ja õigusteleErandina artiklitest 4 ja 9 reguleeritakse saneerimismeetmete või likvideerimismenetluste algatamise mõju allpool määratletud lepingutele ja õigustele järgmiste eeskirjadega:a) töölepinguid ja töösuhteid reguleeritakse ainult liikmesriigi töölepingute ja töösuhete suhtes kohaldatava õigusega;b) lepingut, mis annab õiguse kinnisasja kasutamiseks või omandamiseks, reguleeritakse ainult selle liikmesriigi õigusega, kelle territooriumil kinnisasi asub;c) kindlustusseltsi õigusi seoses kinnisasja, laeva või õhusõidukiga, mis kuulub registreerimisele avalikus registris, reguleeritakse selle liikmesriigi õigusega, kes vastutab registri pidamise eest.Artikkel 20Kolmandate isikute asjaõigused1. Saneerimismeetmete või likvideerimismenetluste algatamine ei mõjuta võlausaldajate või kolmandate isikute asjaõigusi, mis on seotud nende meetmete või menetluste algatamise ajal teise liikmesriigi territooriumil asuva ja kindlustusseltsile kuuluva materiaalse või immateriaalse põhivaraga, vallas- või kinnisasjaga, seda nii konkreetsete varade kui aeg-ajalt muutuva määratlemata varaga tema kogumis.2. Lõikes 1 osutatud õigused on eelkõige:a) õigus varasid käsutada või neid käsutada lasta ning saada osa nendelt varadelt teenitud tuludest, eelkõige kinnipidamisõiguse või hüpoteegi teel;b) ainuõigus nõude rahuldamiseks, eelkõige siis, kui nõue on pandiga tagatud või tagatisena loovutatud;c) õigus nõuda varad välja ja/või nõuda nende tagastamist sellelt, kes on võtnud need enda valdusse või ei kasuta neid selleks õigusi omava poole soovidele vastavalt;d) asjaõigusest tulenev õigus saada varadelt kasu.3. Avalikku registrisse kantud ja kolmandate isikute suhtes täitmisele pööratavat õigust, mille alusel võib saada lõike 1 tähenduses asjaõiguse, loetakse asjaõiguseks.4. Lõikega 1 ei välistata artikli 9 lõike 2 punktis 1 osutatud õigustoimingute tühisuse tunnustamist.Artikkel 21Omandireservatsioon1. Saneerimismeetmete või likvideerimismenetluste algatamine kindlustusseltsi suhtes, kes ostab vara, ei mõjuta müüja omandireservatsioonil põhinevaid õigusi, kui nende meetmete või menetluste algatamise ajal asub vara muu liikmesriigi kui selle liikmesriigi territooriumil, kus need meetmed või menetlused algatati.2. Saneerimismeetmete või likvideerimismenetluste algatamine kindlustusseltsi suhtes, kes müüb vara, ei anna pärast vara üleandmist põhjust müügi tühistamiseks või lõpetamiseks ning ei takista ostjal omandireservatsiooni saamast, kui nende meetmete või menetluste algatamise ajal asub müüdud vara muu liikmesriigi kui selle liikmesriigi territooriumil, kus neid meetmeid või menetlusi algatati.3. Lõigetega 1 ja 2 ei välistata artikli 9 lõike 2 punktis 1 osutatud õigustoimingute tühisuse tunnustamist.Artikkel 22Tasaarvestus1. Saneerimismeetmete või likvideerimismenetluste algatamine ei mõjuta võlausaldajate õigust nõuda nende nõuete ja kindlustusseltsi nõuete tasaarvestust, kui selline tasaarvestus on lubatud kindlustusseltsi nõude suhtes kohaldatava õigusega.2. Lõikega 1 ei välistata artikli 9 lõike 2 punktis 1 osutatud õigustoimingute tühisuse tunnustamist.Artikkel 23Reguleeritud turud1. Olenemata artiklist 20, reguleeritakse saneerimismeetmete või likvideerimismenetluste algatamise mõju reguleeritud turu osapoolte õigustele ja kohustustele ainult selle turu suhtes kohaldatava õigusega.2. Lõikega 1 ei välistata artikli 9 lõike 2 punktis 1 osutatud õigustoimingute tühisuse tunnustamist, et tühistada selle turu suhtes kohaldatava õiguse alusel tehtavaid makseid või tehinguid.Artikkel 24Kahjustavad õigusaktidArtikli 9 lõike 2 punkti 1 ei kohaldata, kui isik, kes on saanud kasu kõiki võlausaldajaid kahjustavast õigusaktist, tõendab, et:a) kõnealuse õigusakti suhtes kohaldatakse muu liikmesriigi kui päritoluliikmesriigi õigust, jab) selle õiguse alusel ei ole antud juhul võimalik seoses nimetatud õigusaktiga nõudeid esitada.Artikkel 25Kolmandate isikute kaitseKui kindlustusselts sõlmib pärast saneerimismeetme võtmist või likvideerimismenetluse algatamist võõrandamistehingu, mis käsitleba) kinnisasja,b) avalikus registris registreeritava laeva või õhusõidukit võic) vabalt kaubeldavaid või muid väärtpabereid, mille olemasolu või üleminek eeldab seadusega sätestatud sissekannet registrisse või kontole või mis asuvad liikmesriigi õigusega reguleeritud keskdepositooriumis,reguleeritakse selle tehingu kehtivust selle liikmesriigi õigusega, kelle territooriumil kinnisasi asub või kes vastutab registri, konto või depositooriumi eest.Artikkel 26Käimasolevad kohtumenetlusedSaneerimismeetmete või likvideerimismenetluste mõju kindlustusseltsilt võõrandatud varasid või õigusi käsitlevale käimasolevale kohtumenetlusele reguleeritakse ainult selle liikmesriigi õigusega, kelle territooriumil kohtumenetlust peetakse.Artikkel 27Haldurid ja likvideerijad1. Halduri või likvideerija määramist tõendab teda ametisse määrava originaalotsuse tõestatud koopia või mis tahes muu tõend, mille on välja andnud päritoluliikmesriigi pädevad asutused.Nõuda võib selle tõlget selle liikmesriigi ametlikku keelde või ühte ametlikest keeltest, mille territooriumil haldur või likvideerija soovib tegutseda. Legaliseerimine ja muud sellised formaalsused ei ole nõutavad.2. Halduritel ja likvideerijatel on õigus teostada kõigi liikmesriikide territooriumil neid volitusi, mis neil on päritoluliikmesriigi territooriumil. Saneerimismeetmete või likvideerimismenetluse käigus võib vastavalt päritoluliikmesriigi õigusaktidele määrata halduritele ja likvideerijatele abisid ja esindajaid, kui see on kohane, seda eelkõige vastuvõtvates liikmesriikides, ja konkreetselt selleks, et aidata vastuvõtva liikmesriigi võlausaldajatel üle saada kõigist raskustest.3. Teostades oma volitusi vastavalt päritoluliikmesriigi õigusaktidele, täidab haldur või likvideerija nende liikmesriikide seadusi, kelle territooriumil nad soovivad meetmeid võtta, eelkõige seoses varade realiseerimiskorraga ja töötajate teavitamisega. Nende volituste hulka ei kuulu sunnimeetmete võtmine ega õigus lahendada juriidilisi vaidlusi või eriarvamusi.Artikkel 28Registreerimine avalikus registris1. Haldur, likvideerija või päritoluliikmesriigis volitusi omav mis tahes muu asutus või isik võib nõuda, et saneerimismeede või otsus likvideerimismenetluse algatamise kohta registreeritaks kinnitusraamatus, äriregistris ja mis tahes muudes avalikes registrites, mida peetakse teistes liikmesriikides.Kui liikmesriik näeb ette kohustusliku registreerimise, võtab lõigus 1 osutatud asutus või isik registreerimise tagamiseks kõik vajalikud meetmed.2. Registreerimiskulusid loetakse menetlusega seotud kuludeks.Artikkel 29AmetisaladusKõik isikud, kes peavad andma või saama teavet seoses artiklites 5, 8 ja 30 sätestatud edastamiskorraga, peavad täitma ametisaladuse hoidmise nõuet, nagu see on sätestatud direktiivi 92/49/EMÜ artiklis 16 ja direktiivi 92/96/EMÜ artiklis 15, välja arvatud kohtuvõimud, kelle suhtes kohaldatakse olemasolevaid siseriiklikke õigusakte.Artikkel 30Kolmandate riikide kindlustusseltside filiaalid1. Olenemata artikli 2 punktides e, f ja g sätestatud mõistetest ning käesoleva direktiivi sätete kohaldamiseks saneerimismeetmete ja likvideerimismenetluste suhtes, mis on seotud liikmesriigis asuva kindlustusseltsi filiaaliga, mille peakontor asub väljaspool ühendust, tähendab:a) "päritoluliikmesriik" liikmesriiki, kus on antud filiaalile tegevusluba vastavalt direktiivi 73/239/EMÜ artiklile 23 või direktiivi 79/267/EMÜ artiklile 27, jab) "järelevalveasutused" ja "pädevad asutused" vastavaid asutusi liikmesriigis, kus on antud filiaalile tegevusluba.2. Kui kindlustusseltsil, kelle peakontor ei asu ühenduses, on filiaalid mitmes liikmesriigis, käsitletakse käesoleva direktiivi kohaldamisega seoses iga filiaali eraldi. Nende liikmesriikide pädevad asutused ja järelevalveasutused püüavad oma tegevusi koordineerida. Samuti püüavad oma tegevusi koordineerida kõik haldurid ja likvideerijad.Artikkel 31Direktiivi rakendamine1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi sätete täitmiseks vajalikud õigusnormid enne 20. aprilli 2003. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need meetmed võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende meetmete ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.2. Käesoleva direktiivi kohaldamiseks vastuvõetud siseriiklikke sätteid kohaldatakse ainult nende saneerimismeetmete või likvideerimismenetluste suhtes, mis on võetud või mida on algatatud pärast lõikes 1 osutatud kuupäeva. Saneerimismeetmeid või likvideerimismenetlusi, mis on võetud või mida on algatatud enne seda kuupäeva, reguleeritakse õigusaktidega, mis olid nende suhtes kohaldatavad võtmise või algatamise ajal.3. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 32JõustumineDirektiiv jõustub Euroopa Ühenduste Teatajas avaldamise päeval.Artikkel 33AdressaadidKäesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 19. märts 2001Euroopa Parlamendi nimelpresidentN. FontaineNõukogu nimeleesistujaA. Lindh[1] EÜT C 71, 19.3.1987, lk 5 ja EÜT C 253, 6.10.1989, lk 3.[2] EÜT C 319, 30.11.1987, lk 10.[3] Euroopa Parlamendi 15. märtsi 1989. aasta arvamus (EÜT C 96, 17.4.1989, lk 99), kinnitatud 27. oktoobril 1999, nõukogu 9. oktoobri 2000. aasta ühine seisukoht (EÜT C 344, 1.12.2000, lk 23) ja Euroopa Parlamendi 15. veebruari 2001. aasta otsus.[4] EÜT L 228, 16.8.1973, lk 3. Direktiivi on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 95/26/EÜ (EÜT L 168, 18.7.1995, lk 7).[5] Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiv 92/49/EMÜ otsekindlustustegevusega, välja arvatud elukindlustustegevusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, millega muudetakse direktiive 73/239/EMÜ ja 88/357/EMÜ (kolmas kahjukindlustuse direktiiv) (EÜT L 228, 11.8.1992, lk 1).[6] EÜT L 63, 13.3.1979, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 95/26/EÜ.[7] Nõukogu 10. novembri 1992. aasta direktiiv 92/96/EMÜ otsese elukindlustusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, millega muudetakse direktiive 79/267/EMÜ ja 90/619/EMÜ (kolmas elukindlustuse direktiiv) (EÜT L 360, 9.12.1992, lk 1).[8] EÜT L 160, 30.6.2000, lk 1.--------------------------------------------------LISAARTIKLI 10 LÕIKES 3 OSUTATUD ERIREGISTER1. Iga kindlustusselts peab pidama oma peakontoris päritoluliikmesriigi eeskirjade kohaselt arvutatud ja investeeritud seotud varade registrit.2. Kui kindlustusselts tegeleb nii kahju- kui elukindlustusega, peab ta pidama oma peakontoris eraldi registreid mõlema kindlustusliigi tarvis. Kuid kui liikmesriik lubab kindlustusseltsil katta elukindlustusriskid ja direktiivi 73/239/EMÜ A lisa punktides 1 ja 2 loetletud riskid, võib ta sätestada, et kindlustusseltsid peavad pidama kõigi oma tegevuste ühtset registrit.3. Registrisse kantud varade koguväärtus, mis on hinnatud vastavalt päritoluliikmesriigis kohaldatavatele eekirjadele, ei tohi kunagi olla väiksem kindlustustehniliste eraldiste väärtusest.4. Kui registrisse kantud vara suhtes kohaldatakse võlausaldaja või kolmanda poole asjaõigust, mille tulemusel osa vara väärtusest ei ole kohustuste katmiseks kasutatav, kantakse see fakt registrisse ja mittekasutatav väärtus ei sisaldu punktis 3 osutatud koguväärtuses.5. Kui seotud varade suhtes kohaldatakse võlausaldaja või kolmanda isiku asjaõigust, täitmata punkti 4 tingimusi, või kui selle vara suhtes kohaldatakse võlausaldaja või kolmanda isiku omandireservatsiooni või kui võlausaldajal on õigus nõuda oma nõude ja kindlustusseltsi nõude tasaarvestust, määratakse seoses artikli 10 lõike 1 punktis a sätestatud meetodiga kindlustusseltsi likvideerimismenetluse korral selle vara käsitlemine päritoluliikmesriigi õigusega, välja arvatud siis, kui vara suhtes kohaldatakse artikleid 20, 21 või 22.6. Likvideerimismenetluse algatamise ajal vastavalt punktidele 1–5 registrisse kantud varade koostist ei tohi pärast algatamist muuta ning pädeva asutuse loata tohib registrites parandada üksnes tehnilisi vigu.7. Olenemata punktist 6, peab likvideerija lisama nimetatud varadele nendelt saadava tulu ja saadud kindlustusmaksete puhasväärtuse, mida on saadud seoses kõnealuse tegevusliigiga likvideerimismenetluse algatamise ja kindlustusnõuete väljamaksmise või kindlustusportfelli ülemineku vahelisel ajal.8. Kui varade realiseerimisel saadakse varade registritesse kantud hinnangväärtusest vähem raha, peavad likvideerijad seda päritoluliikmesriigi pädevatele asutustele põhjendama.9. Liikmesriikide järelevalveasutused peavad võtma kohaseid meetmeid, et tagada lisa sätete täielik kohaldamine kindlustusseltside poolt.--------------------------------------------------