Tähtis õiguslik teade

|

31987L0094

Komisjoni direktiiv, 8. detsember 1986, suure lämmastikusisaldusega ammooniumnitraat-lihtväetiste omaduste kontrolli menetlusi, piiranguid ja detonatsioonikindlust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

Euroopa Liidu Teataja L 038 , 07/02/1987 Lk 0001 - 0023 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 16 Lk 0112  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 16 Lk 0112  CS.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 243  - 265 ET.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 243  - 265 HU.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 243  - 265 LT.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 243  - 265 LV.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 243  - 265 MT.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 243  - 265 PL.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 243  - 265 SK.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 243  - 265 SL.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 243  - 265

		Komisjoni direktiiv,8. detsember 1986,suure lämmastikusisaldusega ammooniumnitraat-lihtväetiste omaduste kontrolli menetlusi, piiranguid ja detonatsioonikindlust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta(87/94/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 15. juuli 1980. aasta direktiivi 80/876/EMÜ suure lämmastikusisaldusega ammooniumnitraat-lihtväetisi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, [1] eriti selle artiklit 8,võttes arvesse nõukogu 18. detsembri 1975. aasta direktiivi 76/116/EMÜ väetisi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, [2] eriti selle artikli 9 lõiget 2,ning arvestades, et:direktiivis 80/876/EMÜ nähakse ette kõnesolevate väetiste iseloomustamine, piirangud nende suhtes ning nende detonatsioonikindluse katsetamine; selle direktiivi artiklis 8 nähakse ette, et kontrollimis-, analüüsi- ja katsemeetodid kehtestatakse direktiivi 76/116/EMÜ artiklis 11 sätestatud korras;direktiivis 76/116/EMÜ nähakse ette ühenduse väetiste ametlik kontrollimine selle kindlakstegemiseks, kas need vastavad ühenduse väetiste kvaliteeti ja koostist käsitlevate sätete kohaselt kehtestatud nõuetele;võttes arvesse suure lämmastikusisaldusega ammooniumnitraat-lihtväetiste eripära ja sellest tulenevaid nõudeid seoses avaliku julgeoleku ning töötajate tervise ja kaitsega, peetakse vajalikuks kehtestada täiendavad ühenduse eeskirjad nende väetiste kohta;ammooniumnitraat-lihtväetiste puhul võetakse ühenduse väetiste ametlikuks kontrollimiseks mõeldud proovid ja tehakse nende analüüsid meetodite kohaselt, mida on kirjeldatud komisjoni direktiivis 77/535/EMÜ [3]; muudetud direktiiviga 79/138/EMÜ [4];enne detonatsioonikindluse katsetamist proovidega tehtavate termotsüklite arv kehtestatakse samas korras direktiivi 80/876/EMÜ II lisa kohaselt ja raskmetallide sisalduse piirväärtused sama direktiivi I lisa kohaselt;loetakse, et kirjeldatud suletud termotsüklite meetodi abil saavutatakse tingimused, mis on piisavad selleks, et neid direktiivi 80/876/EMÜ kohaldusalas arvestada; selle meetodi abil ei pruugi tekkida kõiki tingimusi, mis kujunevad pakendamata väetise veol veeteed mööda;käesolevas direktiivis sätestatud meetmed on kooskõlas väetisekaubanduses tehniliste tõkete kõrvaldamist käsitlevate direktiivide tehnika arengule kohandamise komitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 11. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed selle tagamiseks, et direktiivis 80/876/EMÜ ettenähtud kõrge lämmastikusisaldusega ammooniumnitraat-lihtväetiste kontrollimise, analüüsi ja katsetamise meetodeid kasutataks käesoleva direktiivi II ja III lisas kirjeldatud meetodite kohaselt.2. I lisas kehtestatakse:- lubatud raskmetallisisaldus,- detonatsioonikatsetusteks esitatud proovide puhul nõutav termotsüklite arv.Artikkel 21. Liikmesriigid võtavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud meetmed hiljemalt 31. detsembriks 1987. Liikmesriigid teatavad neist viivitamata komisjonile.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 8. detsember 1986.Komisjoni nimelasepresidentCockfield[1] EÜT L 250, 23.9.1980, lk 7.[2] EÜT L 24, 30.1.1976, lk 21.[3] EÜT L 213, 22.8.1977, lk 1.[4] EÜT L 39, 14.2.1979, lk 3.--------------------------------------------------I LISA1. Nõukogu direktiivi 80/876/EMÜ I lisa punkti 6 kohased raskmetallide piirsisaldused1.1. Vasesisaldus ei tohi olla üle 10 mg/kg.1.2. Muude raskmetallide piirsisaldusi ei kehtestata.2. Nõukogu direktiivi 80/876/EMÜ II lisa kohaselt nõutav termotsüklite arvRakendatakse viit termotsüklit.--------------------------------------------------II LISANÕUKOGU DIREKTIIVI 80/876/EMÜ LISADES I JA II KINDLAKSMÄÄRATUD PIIRSISALDUSTELE VASTAVUSE KONTROLLIMISE MEETODID1. MEETOD. TERMOTSÜKLITE RAKENDAMISE MEETOD1. Eesmärk ja rakendusalaKäesolevas dokumendis määratletakse termotsüklite rakendamise protseduurid, mis tehakse suure lämmastikusisaldusega ammooniumnitraat-lihtväetistega enne õliretensiooni- ja detonatsioonikatset.2. Nõukogu direktiivi 80/876/EMÜ I lisas mainitud termotsüklid2.1. RakendusalaKäesolevat protseduuri rakendatakse termotsüklite puhul enne väetise õliretensiooni määramist.2.2. Põhimõte ja määratlusUuritavat proovi soojendatakse Erlenmeyeri kolvis välistemperatuurilt temperatuurini 50 ºC ja hoitakse 50 ºC juures kaks tundi (50 ºC-staadium). Seejärel jahutatakse proov temperatuurini 25 ºC ja hoitakse mainitud temperatuuril kaks tundi (25 ºC-staadium).Kaks järjestikust staadiumi 50 ºC ja 25 ºC juures koos kujutavad endast üht termotsüklit.Pärast kahe termotsükli läbimist hoitakse uuritavat proovi 20 ± 3 ºC juures õliretensiooniarvu määramiseks.2.3. SeadmedHarilik laboratooriumivarustus, eelkõige järgmised seadmed:- 25 ± 1 ja 50 ± 1 ºC juures termostateeritavad veevannid,- Erlenmeyeri kolvid mahutavusega à 150 ml.2.4. ProtseduurIga uuritav 70 ± 5 g proov pannakse Erlenmeyeri kolbi ja kolvid suletakse korkidega.Iga kahe tunni järel tõstetakse iga kolb 50 ºC-vannist 25 ºC-vanni ja ümberpöördult.Kummaski veevannis hoitakse vett püsival temperatuuril ja liikuvana, segades seda kiiresti ja jälgides, et vee tase ulatuks proovi tasemest kõrgemale. Korkide kaitseks kondensaadi eest kaetakse need vahtkummist kapslitega.3. Nõukogu direktiivi 80/876/EMÜ II lisa kohaselt kasutatavad termotsüklid3.1. RakendusalaKäesolevat protseduuri rakendatakse termotsüklite puhul enne detonatsioonikatset.3.2. Põhimõte ja määratlusVeekindlasse kapslisse asetatud proov soojendatakse tavatemperatuurilt temperatuurini 50 ºC ja hoitakse seda saavutatud temperatuuril üks tund (50 ºC-staadium). Seejärel jahutatakse proov temperatuurini 25 ºC ja hoitakse sellel temperatuuril üks tund (25 ºC-staadium). Kaks järjestikust staadiumi 50 ºC ja 25 ºC juures koos kujutavad endast üht termotsüklit. Pärast nõutava arvu tsüklite läbimist hoitakse proovi kuni detonatsioonikatse tegemiseni 20 ± 3 ºC juures.3.3. Seadmed- Temperatuurivahemikus 20–51 ºC termostateeritav veevann, mida saab soojendada ja jahutada kiirusega vähemalt 10 ºC/h, või kaks veevanni, millest üks on termostateeritav 20 ja teine 51 ºC juures. Vett veevanni(de)s segatakse pidevalt; veevanni mahutavus peab olema küllaldane selleks, et tagada vee tugev ringlemine.- Üleni veekindel roostevabast terasest kapsel, millel on keskel termopaar. Kapsli laius väljastpoolt on 45 ± 2 mm ja seinte paksus 1,5 mm (vt joonis 1); Kapsli kõrguse ja pikkuse võib valida vastavalt veevanni mõõtmetele, nt pikkus 600 mm, kõrgus 400 mm.3.4. ProtseduurKapslisse pannakse üheks detonatsiooniks küllaldane kogus väetist ja kaas suletakse. Kapsel asetatakse veevanni. Vesi soojendatakse temperatuurini 51 ºC ja mõõdetakse temperatuur väetiseproovi keskel. Ühe tunni möödumisel sellest, kui temperatuur proovi keskel on saavutanud 50 ºC, vesi jahutatakse. Ühe tunni möödumisel sellest, kui temperatuur proovi keskel on saavutanud 25 ºC, vesi soojendatakse ning alustatakse teist termotsüklit. Juhul kui kasutatakse kaht veevanni, asetatakse kapsel pärast iga soojendus/jahutustsüklit teise veevanni.+++++ TIFF +++++2. MEETOD. ÕLIRETENSIOONI MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaKäesolevas dokumendis määratletakse suure lämmastikusisaldusega ammooniumnitraat-lihtväetiste õliretensiooni määramise protseduur.See meetod on rakendatav nii piisksulatatud kui muul viisil granuleeritud väetiste puhul, mis ei sisalda õlis lahustuvaid aineid.2. MõisteVäetise õliretensioon: väetises talletuv massiprotsentides väljendatud õlikogus, mis määratakse töötingimustes.3. PõhimõteProovi kaalutis sukeldatakse kindlaksmääratud ajaks täielikult gaasiõlisse ning seejärel eemaldatakse kindlaksmääratud tingimustes õli liig. Mõõdetakse proovi kaalutise massi juurdekasv.4. ReaktiivGaasiõliSuurim viskoossus: 5 mPas, 40 ºCTihedus: 0,8–0,85 g/ml, 20 ºCVäävlisisaldus: ≤ 1,0 massiprotsentiTuhasus: ≤ 0,1 massiprotsenti5. SeadmedHarilik laboratooriumivarustus ja:5.1. Kaal, mis võimaldab kaaluda täpsusega 0,01 grammi.5.2. 500 ml keeduklaasid.5.3. Plastlehter, ülaosas eelistatavalt silindriliste seintega, läbimõõt ligikaudu 200 mm5.4. Lehtrisse (5.3) sobiv proovisõel, avade läbimõõt 0,5 mm.Märkus:Lehtri ja sõela mõõtmed peavad tagama, et ainult mõned graanulid satuvad ülestikku, nii et õli saab kergesti eemaldada.5.5. Kiirfilterpaber, kurdudega, pehme, 150 g/m2.5.6. Imipaber (laboratoorseks kasutamiseks).6. Protseduur6.0. Ühe ja sama uuritava proovi kahe eraldi kaalutisega tehakse kiiresti teineteise järel kaks eraldi määramist.6.1. Proovisõela (5.4) abil eemaldatakse osakesed, mille läbimõõt on alla 0,5 mm. 0,01 grammi täpsusega kaalutud 50 g proov pannakse keeduklaasi (5.2). Lisatakse piisavalt gaasiõli (punkt 4), nii et graanulid oleksid täielikult kaetud, ja segatakse hästi, et tagada kõigi graanulite pinna märgumine. Keeduklaas kaetakse uuriklaasiga ja jäetakse seisma üheks tunniks 25 ± 2 ºC juures.6.2. Kogu keeduklaasi sisu filtritakse läbi lehtri (5.3), milles on proovisõel (5.4). Sõelale jäänud osa jäetakse sinna üheks tunniks, selleks et suurem osa õli liiast ära valguks.6.3. Tasasele pinnale asetatakse ülestikku kaks filterpaberi (5.5) lehte (ligikaudu 500 × 500 mm); selleks et graanulid ei veereks maha, murtakse kummagi filterpaberi neli serva umbes 40 mm laiuselt üles. Filterpaberite keskele asetatakse kaks kihti imipaberit (5.6). Kogu sõela (5.4) sisu puistatakse imipaberitele ja graanulid jaotatakse pehme lameda harja abil ühtlaselt laiali. Kahe minuti pärast kergitatakse imipaberite ühte serva, graanulid kantakse üle alumisele filterpaberile ja jaotatakse harja abil ühtlaselt laiali. Proovile asetatakse veel üks filterpaberileht, mille servad on samuti üles keeratud, ja graanuleid veeretatakse filterpaberite vahel ringliigutuste abil, seejuures nendele kergelt surudes. Iga kaheksa ringi järel peatutakse, kergitatakse filterpaberite vastasservi ja asetatakse servadesse veerenud graanulid tagasi keskele. Jätkatakse järgmise protseduuriga: tehakse neli täisringi kõigepealt kellaosuti liikumise suunas ja seejärel vastassuunas. Seejärel veeretatakse graanulid tagasi keskele, nagu eespool kirjeldatud. Seda protseduuri korratakse kolm korda (24 ringi, kaks servade tõstmist). Alumise ja ülemise filterpaberilehe vahele asetatakse ettevaatlikult uus filterpaberileht ja ülemise lehe servi kergitades lastakse graanulitel veereda uuele lehele. Graanulid kaetakse uue filterpaberilehega ja korratakse eespool kirjeldatud protseduuri. Kohe pärast veeretamise lõpetamist puistatakse graanulid kaalutud anumasse ja kaalutakse uuesti proovi jäänud gaasiõli kaalu määramiseks.6.4. Veeretamise kordamine ja uus kaalumineKui leitakse, et uuritavasse prooviosasse jäänud gaasiõli kogus on suurem kui 2,00 grammi, asetatakse see prooviosa uutele filterpaberitele ja korratakse punkti 6.3 kohaselt veeretamist ning nurkade kergitamist (kaks korda kaheksa ringi, üks kergitamine). Seejärel kaalutakse prooviosa uuesti.7. Tulemuste väljendamine7.1. Arvutamismeetod ja valemÕliretensi oon =m− m× 100kus:m1 on sõelutud prooviosa (6.1) mass grammides;m2 on punkti 6.3 või 6.4 kohaselt viimase kaalumise abil leitud proovi mass grammides.Tulemuseks loetakse kahe eraldi määramise aritmeetilist keskmist.3. MEETOD. PÕLEVATE KOMPONENTIDE MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaKäesolevas dokumendis määratletakse suure lämmastikusisaldusega ammooniumnitraat-lihtväetistes põlevate komponentide sisalduse määramise protseduur.2. PõhimõteEelnevalt eemaldatakse happe abil anorgaanilistest täiteainetest eraldunud süsinikdioksiid. Orgaanilised ühendid oksüdeeritakse kroomhappe/väävelhappe segu abil. Moodustuv süsinikdioksiid absorbeeritakse baariumhüdroksiidi lahusesse. Sade lahustatakse vesinikkloriidhappe lahuses ja määratakse naatriumhüdroksiidi lahusega tagasitiitrimise abil.3. Reaktiivid3.1. Analüüsipuhas kroom(VI)trioksiid, CrO3.3.2. Väävelhape, lahjendatud 60 mahuprotsendini– üheliitrisesse keeduklaasi valatakse 360 ml vett ja lisatakse ettevaatlikult 640 ml väävelhapet (tihedus 1,83 g/ml, 20ºC).3.3. Hõbenitraat: 0,1 M lahus.3.4. Baariumhüdroksiid:kaalutakse 15 grammi baariumhüdroksiidi [Ba(OH)2 · 8H2O] ja lahustatakse täielikult kuumas vees. Lastakse jahtuda ja kantakse üle üheliitrisesse kolbi. Kolb täidetakse mahumärgini ja segatakse. Filtritakse läbi kurdfiltri.3.5. Vesinikkloriidhape: 0,1 M standardlahus.3.6. Naatriumhüdroksiid: 0,1 M standardlahus.3.7. Bromofenoolsinine: 0,4 grammi bromofenoolsinist lahustatakse ühes liitris vees.3.8. Fenoolftaleiin: 2 grammi fenoolftaleiini lahustatakse ühes liitris 60 mahuprotsendilises etanoolis.3.9. Naatronlubi: osakeste mõõtmed ligikaudu 1,0–1,5 mm.3.10. Demineraliseeritud vesi, värskelt keedetud süsinikdioksiidi eemaldamiseks.4. Seadmed4.1. Harilik laboratooriumivarustus, eelkõige järgmised seadmed:- klaasfiltertiigel, mahutavus 15 ml, filtri läbimõõt 20 mm, kogu kõrgus 50 mm, poorsus 4 (pooride läbimõõt 5–15 mm),- 600 ml keeduklaas.4.2. Surulämmastiku allikas.4.3. Seade, mis koosneb järgmistest võimaluse korral ümarlihvühenduste abil kokkupandud osadest (vt joonis 2):4.3.1. Ligikaudu 200 mm pikkune 30 mm diameetriga absorptsioonitoru A, täidetud naatronlubjaga (3.9), mida hoiavad kohal klaaskiudkorgid.4.3.2. 500 ml ümarapõhjaline külgharuga reaktsioonikolb B.4.3.3. Ligikaudu 150 mm pikkune Vigreux' rektifikatsioonikolonn C'.4.3.4. 200 mm pikkune kahepinnaline jahuti C.4.3.5. Drechseli pudel D, mida kasutatakse võimaliku üledestilleerunud happe liia püüdurina.4.3.6. Jäävann E Drechseli pudeli jahutamiseks.4.3.7. kaks 32–35 mm läbimõõduga absorptsioonianumat F1 ja F2, mille gaasipihusti kujutab endast 10 mm läbimõõduga väikese poorsusega klaasfiltrit.4.3.8. Imipump ja imemise regulaator G, mis kujutab endast voolukontuuri lülitatud klaasist T-toru, mille vaba haru on kruvinäpitsaga varustatud lühikese kummivooliku abil ühendatud peene kapillaartoruga.Ettevaatust:Kuna keeva kroomhappelahuse kasutamine seadmes vähendatud rõhu all on ohtlik, tuleb rakendada vajalikke ettevaatusabinõusid.5. Protseduur5.1. Proovi analüüsKaalutakse ligikaudu 10 grammi ammooniumnitraati 0,001 grammi täpsusega.5.2. Karbonaatide eemaldamineAnalüüsitav proov pannakse reaktsioonikolbi B. Lisatakse 100 ml H2SO4 (3.2). Graanulid lahustuvad tavatemperatuuril ligikaudu 10 minutiga. Koostatakse diagrammil kujutatud seade: absorptsioonitoru A üks ots ühendatakse 5–6 mm elavhõbedat sisaldava tagasivoolu blokeeriva seadme abil lämmastikuallikaga (4.2) ning teine ots reaktsioonikolbi siseneva toitetoruga. Paigaldatakse Vigreux' rektifikatsioonikolonn C' ja ühendatakse jahuti C jahutusveeallikaga. Lämmastikuvool läbi lahuse reguleeritakse keskmisele tugevusele, lahus kuumutatakse keemistemperatuurini ja kuumutatakse veel kaks minutit. Pärast seda ei tohi lahusest enam mulle eralduda; kui mullide eraldumine siiski jätkub, kuumutatakse veel 30 minutit. Seejärel lastakse lahusel jahtuda vähemalt 20 minutit, voolutades sellest läbi lämmastikku.Seadme lõplikuks diagrammi kohaseks koostamiseks ühendatakse jahuti toru Drechseli pudeliga D ning Drechseli pudel absorptsioonianumatega F1 ja F2. Koostamise kestel peab jätkuma lämmastiku vool läbi lahuse. Kummassegi absorptsioonianumasse F1 ja F2 lisatakse kiiresti 50 ml baariumhüdroksiidi lahust (3.4).Barboteeritakse läbi lämmastikku ligikaudu 10 minutit. Absorptsioonianumates olev lahus peab jääma selgeks. Kui lahus hägustub, tuleb karbonaadid eemaldada.5.3. Oksüdatsioon ja absorptsioonEemaldatakse lämmastikutoitetoru ja reaktsioonikolbi B lisatakse kiiresti külgharu kaudu 20 grammi kroomtrioksiidi (3.1) ja 6 milliliitrit hõbenitraadi lahust. Seade ühendatakse imipumbaga ja reguleeritakse lämmastikuvool selliseks, et läbi klaasfiltritega absorptsioonianumate liiguks statsionaarne gaasimullide vool.Vedelik reaktsioonikolvis B kuumutatakse keemiseni ja keedetakse poolteist tundi [1]. Võib olla vaja sättida imemist reguleerivat ventiili G, sest katse ajal sadestunud baariumkarbonaat võib ummistada klaasfiltrid. Seadme töö on rahuldav, kui baariumhüdroksiidi lahus absorptsioonianumas F2 jääb selgeks. Vastasel juhul katset korratakse. Kuumutamine lõpetatakse ja seade võetakse koost lahti. Mõlemat pihustit pestakse nii seest kui ka väljast baariumhüdroksiidi eemaldamiseks ja pesuvesi kogutakse vastavasse absorptsioonianumasse. Pihustid asetatakse teineteise järel 600 ml keeduklaasi, mida kasutatakse hiljem määramiseks.Kasutades klaasfiltertiiglit, filtritakse vaakumis kõigepealt absorptsioonianuma F2 ja seejärel absorptsioonianuma F1 sisu. Sade kogutakse, loputades absorptsioonianumaid veega (3.10), ning klaasfiltertiiglit pestakse 50 ml sama veega. Klaasfiltertiigel asetatakse 600 ml keeduklaasi ja lisatakse ligikaudu 100 ml keedetud vett (3.10). Kumbagi absorptsioonianumasse pannakse 50 ml keedetud vett ja juhitakse läbi pihustite viie minuti jooksul lämmastikku. Need veed ühendatakse keeduklaasis oleva veega. Seda operatsiooni korratakse üks kord, selleks et tagada pihustite täielik loputamine.5.4. Orgaanilisest ainest pärinevate karbonaatide mõõtmineKeeduklaasi sisule lisatakse viis tilka fenoolftaleiini (3.8). Lahus muutub punaseks. Lisatakse tilkhaaval vesinikkloriidhapet (3.5), kuni roosa värvus kaob. Lahust segatakse hoolikalt klaasfiltertiiglis, selleks et veenduda, et roosa värvus ei ilmu uuesti. Lisatakse viis tilka bromofenoolsinist ja tiitritakse vesinikkloriidhappega, kuni lahus muutub kollaseks. Lisatakse veel 10 ml soolhapet.Lahus kuumutatakse keemistemperatuurini ja keedetakse mitte üle ühe minuti. Kontrollitakse hoolikalt, et lahusesse ei oleks jäänud sadet.Lastakse jahtuda ja tiitritakse tagasi naatriumhüdroksiidi lahusega (3.6).6. PimekatsePimekatse tehakse sama protseduuri kohaselt, kasutades kõiki reaktiive samades kogustes.7. Tulemuste väljendamineC % = 0,06 ×V− V2Ekus:E = prooviosa mass grammides;V1 = pärast fenoolftaleiini värvi muutumist lisatud 0,1 M vesinikkloriidhappe kogu maht milliliitrites;V2 = tagasitiitrimiseks kasutatud 0,1 M naatriumhüdroksiidi lahuse maht milliliitrites.+++++ TIFF +++++4. MEETOD. pH VÄÄRTUSE MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaKäesolevas dokumendis määratletakse suure lämmastikusisaldusega ammooniumnitraat-lihtväetiste lahuste pH väärtuse määramise protseduur.2. PõhimõteAmmooniumnitraadi lahuse pH mõõdetakse pH-meetri abil.3. ReaktiividSüsihappegaasivaba destilleeritud või demineraliseeritud vesi.3.1. Puhverlahus, pH 6,88, 20 °C3,40 ± 0,01 grammi kaaliumdivesinikortofosfaati (KH2PO4) lahustatakse ligikaudu 400 ml vees. Seejärel lahustatakse 3,55 ± 0,01 grammi dinaatriumvesinikortofosfaati (Na2HPO4) ligikaudu 400 ml vees. Mõlemad lahused kantakse kadudeta 1000 ml mõõtekolbi, täiendatakse mahumärgini ja segatakse. Saadud lahust säilitatakse õhukindlas anumas.3.2. Puhverlahus, pH 4,00, 20 °C10,21 ± 0,01 grammi kaaliumvesinikftalaati (KHC8O4H4) lahustatakse vees, kantakse kadudeta 1000 ml mõõtekolbi, täiendatakse mahumärgini ja segatakse.Saadud lahust säilitatakse õhukindlas anumas.3.3. Võib kasutada ka müügilolevaid pH standardlahuseid.4. SeadmedKlaas- ja kalomel- või samaväärsete elektroodidega varustatud pH-meeter, tundlikkus 0,05 pH ühikut.5. Protseduur5.1. pH-meetri kaliibriminepH-meeter (4) kaliibritakse 20 ± 1 °C juures, kasutades puhverlahuseid (3.1), (3.2) või (3.3). Lahuse pinna kohale juhitakse kogu katse kestel aeglast lämmastikuvoolu.5.2. Määramine10 ± 0,01 grammile proovile 250 ml keeduklaasis lisatakse 100,0 milliliitrit vett. Lahustumatud komponendid eemaldatakse vedeliku filtrimise, dekanteerimise või tsentrifuugimise abil. Selge lahuse pH väärtus mõõdetakse 20 ± 1 °C juures sama protseduuri kohaselt nagu pH-meetri kaliibrimise korral.6. Tulemuste väljendamineTulemus väljendatakse pH-ühikutes 0,1 ühiku täpsusega, märkides ka kasutatud temperatuuri.5. MEETOD. OSAKESTE SUURUSE MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaKäesolevas dokumendis määratletakse suure lämmastikusisaldusega ammooniumnitraat-lihtväetiste sõelkatsetamise protseduur.2. PõhimõteUuritav proov sõelutakse läbi kolmekordse liitsõela kas käsitsi või mehaaniliste vahendite abil. Registreeritakse igale sõelale jäänud osakeste mass ja iga sõela läbinud väljaarvutatud materjali protsent.3. Seadmed3.1. 200 mm läbimõõduga traadist punutud standardsõelad avade läbimõõduga 2,0, 1,0 ja 0,5 mm. Ühine kaas ja kogur nende sõelte jaoks.3.2. Kaal, mis võimaldab kaaluda täpsusega 0,1 grammi.3.3. Mehaaniline sõelavõnguti (olemasolu korral), mis võimaldab liigutada uuritavat proovi nii vertikaalselt kui ka horisontaalselt.4. Protseduur4.1. Proov jagatakse ligikaudu 100 grammisteks representatiivseteks osadeks.4.2. Üks osa kaalutakse täpsusega 0,1 grammi.4.3. Liitsõel reastatakse avade suurenemise järjekorras, kogur, 0,5, 1 ja 2 mm sõel, ning proovi kaalutis asetatakse ülemisele sõelale. Liitsõel kaetakse kaanega.4.4. Sõelu võngutatakse käsitsi või mehaaniliselt, liigutades nii vertikaalselt kui horisontaalselt ja käsitsitöö korral aeg-ajalt koputades. Võngutatakse 10 minutit või seni, kui igast sõelast ühes minutis läbipudenev kogus on alla 0,1 grammi.4.5. Sõelad võetakse üksteise järel välja ja kogutakse sõeltele jäänud materjal, pühkides tagumist külge vajaduse korral pehme harjaga.4.6. Igale sõelale jäänud ja kogurisse pudenenud materjal kaalutakse täpsusega 0,1 grammi.5. Tulemuste hindamine5.1. Massiosad arvutatakse ümber protsentideks massiosade summast (mitte algkogusest).Arvutatakse kogurisse sattunud materjali (< 0,5 mm) protsent: A %Arvutatakse 0,5 mm sõelale jäänud materjali protsent: B %Arvutatakse 1,0 mm sõela läbinud materjali protsent, s.o (A + B) %Massiosade summa peab olema algmassist 2 % piires.5.2. Tehakse vähemalt kaks eraldi analüüsi; määramistulemused ei tohi erineda A puhul üle 1 protsendipunkti ja B puhul üle 1,5 protsendipunkti. Kui see tingimus ei ole täidetud, katset korratakse.6. Tulemuste väljendamineNii A kui ka A + B puhul esitatakse kahe väärtuse keskmised.6. MEETOD. KLOORI (KLORIIDIOONIDE) SISALDUSE MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaKäesolevas dokumendis määratletakse suure lämmastikusisaldusega ammooniumnitraat-lihtväetistes kloori (kloriidioonide) sisalduse määramise protseduur.2. PõhimõteKloriidioonid lahustatakse vees ja määratakse happelises keskkonnas hõbenitraadiga potentsiomeetrilise tiitrimise abil.3. ReaktiividKloriidioonidevaba destilleeritud või demineraliseeritud vesi.3.1. Atsetoon, analüüsipuhas.3.2. Kontsentreeritud lämmastikhape (tihedus 1,40 g/ml, 20 °C)3.3. Hõbenitraat, 0,1 M standardlahus. Lahust säilitatakse tumedas klaaspudelis.3.4. Hõbenitraat, 0,004 M standardlahus – lahus valmistatakse värskelt enne kasutamist.3.5. Kaaliumkloriid, standardne 0,1 M võrdluslahus. Kaalutakse 0,1 milligrammi täpsusega 3,7276 grammi analüüsipuhast kaaliumkloriidi, mida on eelnevalt kuivatatud kuivatuskapis 130 °C juures ühe tunni jooksul ja jahutatud eksikaatoris tavatemperatuurini. Kaalutis lahustatakse väheses vees, lahus kantakse kadudeta 500 ml mõõtekolbi, lahjendatakse mahumärgini ja segatakse.3.6. Kaaliumkloriid, standardne 0,004 M võrdluslahus – lahus valmistatakse värskelt enne kasutamist.4. Seadmed4.1. Hõbeindikaatorelektroodi ja kalomelvõrdluselektroodiga potentsiomeeter, tundlikkus 2 mV, mõõtepiirkond – 500 kuni + 500 mV.4.2. Kalomelelektroodiga (4.1) ühendatud sild, milles on küllastatud kaaliumnitraadi lahus ning mille otstes on poorsed korgid.Märkus:Kui kasutatakse hõbe- ja elavhõbe(I)sulfaatelektroode, ei ole silda vaja.4.3. Teflonkattega segamispulgaga magnetsegur.4.4. Teravaotsaline mikrobürett, gradueeritud 0,01 ml jaotiste kaupa.5. Protseduur5.1. Hõbenitraadi lahuse standardimineKahte madalasse sobiva mahutavusega (nt 250 ml) keeduklaasi pannakse 5,00 ja 10,00 ml kaaliumkloriidi standardlahust (3.6). Kummagi keeduklaasi sisu tiitritakse järgmiselt.Keeduklaasi lisatakse 5 ml lämmastikhappe lahust (3.2), 120 ml atsetooni (3.1) ja piisavalt vett, nii et lahuse kogu maht oleks ligikaudu 150 ml. Lahusesse asetatakse segamispulk (4.3) ja käivitatakse magnetsegur. Lahusesse sukeldatakse hõbeelektrood (4.1) ja silla (4.2) vaba ots. Elektroodid ühendatakse potentsiomeetriga (4.1) ja pärast aparaadi nulli kontrollimist registreeritakse algpotentsiaali väärtus.Tiitritakse mikrobüreti (4.4) abil, kusjuures alguses lisatakse 4 või 9 ml hõbenitraadi lahust, vastavalt kasutatud standardse kaaliumkloriidi võrdluslahuse kogusele. Hõbenitraadi lisamist jätkatakse 0,1 ml haaval 0,004 M lahuse puhul ja 0,05 ml haaval 0,1 M lahuse puhul. Pärast iga portsjoni lisamist oodatakse potentsiaali stabiliseerumiseni.Tabeli esimeses kahes veerus registreeritakse lisatud lahuse mahud ja vastavad potentsiaali väärtused.Tabeli kolmandas veerus registreeritakse potentsiaali E järjestikused juurdekasvud Δ1E. Neljandas veerus registreeritakse potentsiaali juurdekasvude Δ1E positiivsed ja negatiivsed vahed Δ2E. Tiitrimise lõpp vastab hõbenitraadi selle 0,1 või 0,05 ml portsjoni (V1) lisamisele, mis annab suurima Δ1E väärtuse.Reaktsiooni lõpulejõudmisele vastava hõbenitraadi lahuse täpse mahu Veq arvutamiseks kasutatakse järgmist valemit:V= V+bBkus:V0 on lisatud hõbenitraadi lahuse kogu maht milliliitrites, mis vahetult eelnes suurima juurdekasvu Δ1E andnud mahule;V1 on viimase lisatud hõbenitraadi portsjoni maht (0,1 või 0,05 ml);b on viimane positiivne Δ2E väärtus;B on Δ2E viimase positiivse ja esimese negatiivse väärtuse absoluutväärtuste summa (vt näide tabelis 1).5.2. PimekatseTehakse pimekatse ja see võetakse arvesse lõpptulemuste arvutamisel.Pimekatse tulemus V4 milliliitrites reaktiivide mõju arvestamiseks väljendatakse järgmise valemiga:V= 2V− V2kus:V2 on 10 ml kaaliumkloriidi standardse võrdluslahuse tiitrimiseks kasutatud hõbenitraadi lahuse täpne maht Veq milliliitrites;V3 on 5 ml kaaliumkloriidi standardse võrdluslahuse tiitrimiseks kasutatud hõbenitraadi lahuse täpne maht Veq milliliitrites.5.3. KontrollkatsePimekatse abil võib samal ajal ka kontrollida, kas seade töötab rahuldavalt ja kas katseprotseduuri on rakendatud õigesti.5.4. MääramineProovist võetakse 10–20 grammine kaalutis täpsusega 0,01 grammi ja kantakse see kvantitatiivselt 250 ml keeduklaasi. Lisatakse 20 ml vett, 5 ml lämmastikhappe lahust (3.2), 120 ml atsetooni (3.1) ja piisavalt vett ligikaudu 150 ml kogumahuni.Keeduklaasi asetatakse magnetseguri pulk (4.3), keeduklaas asetatakse segurile ja segur käivitatakse. Lahusesse sukeldatakse hõbeelektrood (4.1) ja silla (4.2) vaba ots, elektroodid ühendatakse potentsiomeetriga (4.1) ja pärast aparaadi nulli kontrollimist registreeritakse algpotentsiaal.Tiitritakse hõbenitraadi lahusega, lisades mikrobüretist (4.4) lahust 0,1 ml haaval. Pärast iga portsjoni lisamist oodatakse potentsiaali stabiliseerumiseni.Tiitrimist jätkatakse punkti 5.1 kohaselt alates neljandast lõigust: "Tabeli esimeses kahes tulbas registreeritakse lisatud lahuse mahud ja vastavad potentsiaali väärtused…".6. Tulemuste väljendamineAnalüüsi tulemused väljendatakse analüüsiks saadud proovis sisalduva kloori protsentides.Cl % =0,03545 × T ×× 100kus:T on kasutatud hõbenitraadi lahuse molaarsus;V4 on pimekatse (5.2) tulemus milliliitrites;V5 on punkti 5.4 kohaselt määratud Veq väärtus milliliitrites;m on katsetatava prooviosa mass grammides.Tabel 1NÄIDEHõbenitraadi lahuse maht V | Potentsiaal E | Δ1E | Δ2E |ml | mV |4,80 | 176 || | 35 | |4,90 | 211 | | + 37 || | 72 | |5,00 | 283 | | – 49 || | 23 | |5,10 | 306 | | –10 || | 13 | |5,20 | 319 | | |Veq = 4,9 + 0,1 × 3737 + 49 = 4,943 |7. MEETOD. VASE MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaKäesolevas dokumendis määratletakse suure lämmastikusisaldusega ammooniumnitraat-lihtväetistes vase sisalduse määramise protseduur.2. PõhimõteProov lahustatakse lahjendatud vesinikkloriidhappes ja vasesisaldus määratakse aatomiabsorptsioonspektrofotomeetriliselt.3. Reaktiivid3.1. Vesinikkloriidhape, tihedus 1,18 g/ml, 20 °C3.2. Vesinikkloriidhape, 6 M lahus.3.3. Vesinikkloriidhape, 0,5 M lahus3.4. Ammooniumnitraat.3.5. Vesinikperoksiid, 30 %.3.6. Vase lahus [2] (emalahus): kaalutakse 1 gramm puhast vaske täpsusega 0,001 grammi, lahustatakse 25 milliliitris 6 M vesinikkloriidhappe lahuses (3.2), lisatakse portsjonide haaval 5 ml vesinikperoksiidi (3.5) ja lahjendatakse veega 1 liitrini. 1 ml saadud lahust sisaldab 1000 μg vaske (Cu).3.6.1. Vase lahus (lahjendatud lahus): 10 ml emalahust (3.6) lahjendatakse veega 100 milliliitrini ja 10 ml saadud lahust lahjendatakse omakorda veega 100 milliliitrini; 1 ml lõpplahjenduses sisaldub 10 μg vaske (Cu).Lahus valmistatakse värskelt enne kasutamist.4. SeadmedVasklambiga (324,8 nm) aatomiabsorptsioonspektrofotomeeter.5. Protseduur5.1. Lahuse ettevalmistamine analüüsiksKaalutakse 25 grammi proovi täpsusega 0,001 grammi, pannakse see 400 ml keeduklaasi ja lisatakse ettevaatlikult 20 ml vesinikkloriidhapet (3.1) (süsinikdioksiidi moodustumise tõttu võib reaktsioon kulgeda tormiliselt). Vajaduse korral lisatakse veel vesinikkloriidhapet. Kui mullide eraldumine on lõppenud, aurutatakse lahus auruvannil kuivaks, aeg-ajalt klaaspulgaga segades. Lisatakse 15 ml 6 M vesinikkloriidhappe lahust (3.2) ja 120 ml vett. Segatakse klaaspulgaga, mis jäetakse keeduklaasi, ning keeduklaas kaetakse uuriklaasiga. Keedetakse tasa kuni täieliku lahustumiseni ja jahutatakse.Lahus kantakse kvantitatiivselt üle 250 ml mõõtekolbi, pestes keeduklaasi 5 ml 6 M vesinikkloriidhappega (3.2) ja kaks korda 5 ml keeva veega, lisatakse 0,5 M vesinikkloriidhapet (3.3) mahumärgini ja segatakse hoolikalt.Filtritakse läbi vasevaba filterpaberi [3], kusjuures esimesed 50 ml visatakse ära.5.2. PimelahusValmistatakse pimelahus, milles puudub üksnes proov, ja võetakse sellega saadud tulemus arvesse lõpptulemuse arvutamisel.5.3. Määramine5.3.1. Proovilahuse ja pimelahuse ettevalmistamineProovilahust (5.1) ja pimelahust (5.2) lahjendatakse 0,5 M vesinikkloriidhappe lahusega (3.3) nii, et vasesisaldus oleks spektrofotomeetri optimaalses mõõtepiirkonnas. Harilikult ei ole lahjendamist vaja.5.3.2. Kaliibrimislahuste valmistamineValmistatakse vähemalt viis spektrofotomeetri optimaalsele mõõtepiirkonnale (Cu sisaldus 0 kuni 5,0 mg/l) vastavat standardlahust, lahjendades emalahust (3.6.1) 0,5 M vesinikkloriidhappelahusega (3.3). Enne täiendamist mahumärgini lisatakse igale lahusele ammooniumnitraati (3.4), nii et selle lõppsisaldus oleks 100 mg/ml.5.4. MõõtmineSpektrofotomeeter (4) reguleeritakse lainepikkusele 324,8 nm. Kasutatakse oksüdeerivat õhk-atsetüleenleeki. Leeki pihustatakse kolmes korduses järjestikku kaliibrimislahust (5.3.2), proovilahust ja pimelahust (5.3.1), kusjuures pihustamiste vahel pestakse instrument läbi destilleeritud veega. Joonestatakse kaliibrimiskõver, kandes ordinaatteljele keskmise neelduvuse iga standardi puhul ja abstsissteljele vastava vasesisalduse (μg/ml).Kaliibrimiskõvera abil määratakse vasesisaldus proovi lõpplahuses ja pimelahuses.6. Tulemuste väljendamineProovi vasesisalduse arvutamisel võetakse arvesse uuritava proovi massi, analüüsil tehtud lahjendusi ja pimekatse tulemust. Tulemus väljendatakse vase (Cu) milligrammides kilogrammi kohta.[1] Hõbenitraatkatalüsaatori juuresolekul on pooleteisetunnine reaktsiooniaeg enamiku orgaaniliste ainete korral küllaldane.[2] Võib kasutada ka müügilolevaid vase standardlahuseid.[3] Whatman 541 või samaväärne filterpaber.--------------------------------------------------III LISADETONATSIOONIKINDLUSE MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaKäesolevas dokumendis määratletakse suure lämmastikusisaldusega ammooniumnitraat-lihtväetiste detonatsioonikindluse määramise protseduur.2. PõhimõteUuritav proov suletakse terastorusse ja proovile antakse võimenduslõhkelaengu abil detonatsiooniimpulss. Detonatsiooni levik määratakse katses rõhtsat toru kandvate pliisilindrite muljutuse määra järgi.3. Seadmed ja vahendid3.1. Plastne lõhkeaine, pentriidi sisaldus 83–86 %Tihedus 1500–1600 kg/m3Detonatsiooni kiirus 73 00–7700 m/sKaal: 500 ± 1 grammi3.2. Seitse painduvat mittemetall-mähiskestaga detoneernööriTäidise kaal: 11–13 g/mIga detoneernööri pikkus: 400 ± 2 mm3.3. Pressitud sekundaarlõhkeaine tablett, milles on pesa detonaatori jaoksLõhkeaine: heksogeen/vaha 95/5, tetrüül või samalaadne sekundaarlõhkeaine, grafiidilisandiga või grafiidilisanditaTihedus 1500–1600 kg/m3Läbimõõt: 19–21 mmKõrgus: 19–23 mmTsentraalne pesa detonaatori jaoks: läbimõõt 7–7,3 mm, sügavus 12 mm3.4. ISO 65–1981–Heavy Seriesspetsifikaadile vastav õmblusteta terastoru nominaalläbimõõduga DN 100 (4′′)Välisläbimõõt: 113,1–115,0 mmSeina paksus: 5,0–6,5 mmPikkus: 1005 ± 2 mm3.5. AlusplaatMaterjal: heakvaliteediline keevitatav terasMõõtmed: 160 × 160 mmPaksus 5–6 mm3.6. Kuus pliisilindritLäbimõõt 50 ± 1 mmKõrgus: 100–101 mmMaterjal: pehme plii, puhtus vähemalt 99,5 %3.7. TerasplokkPikkus: vähemalt 1000 mmLaius: vähemalt 150 mmKõrgus: vähemalt 150 mmKaal: vähemalt 300 kg, kui puudub kindel terasploki alus3.8. Plast- või pappsilinder võimenduslaengu jaoksSeina paksus: 1,5–2,5 mmLäbimõõt 92–96 mmKõrgus: 64–67 mm3.9. Detonaator (elektrodetonaator või mitteelektriline detonaator), initsiatsiooniimpulss 8–103.10. PuuketasLäbimõõt 92–96 mm. Puuketta läbimõõt peab sobima plast- või pappsilindri (3.4) siseläbimõõduga.Paksus: 20 mm3.11. Puupulk, mille mõõtmed on samad kui detonaatoril (3.9)3.12. Nööpnõelad (maksimaalpikkus 20 mm).4. Protseduur4.1. Võimenduslaengu ettevalmistamine terastorusse asetamiseksOlenevalt seadmete kättesaadavusest võib võimenduslaengus lõhkeaine initsieerimiseks kasutada kaht meetodit.4.1.1. Samaaegne initsieerimine seitsmes punktisKasutamiseks ettevalmistatud võimenduslaeng on näidatud joonisel 1.4.1.1.1. Läbi puuketta (3.10) keskme ja 55 mm läbimõõduga kontsentrilisel ringjoonel sümmeetriliselt jaotunud kuue punkti puuritakse teljega paralleelsed avad. Avade läbimõõt on 6–7 mm (vt joonis 1, lõige A–B), olenevalt kasutatava detoneernööri (3.2) läbimõõdust.4.1.1.2. Lõigatakse seitse 400 mm pikkust painduva detoneernööri (3.2) tükki, kusjuures lõiked tehakse siledad, nii et tükkide otstest ei läheks lõhkeainet kaduma, ja otsad kaetakse viivitamata kleepribaga. Kõik seitse detoneernööri pistetakse puuketta (3.10) seitsmesse avasse, nii et otsad eenduksid ketta teisest küljest mõne sentimeetri võrra. Seejärel torgatakse iga detoneernööri tekstiilkesta põiki 5–6 mm kaugusele otsast väike nööpnõel (3.12) ja ümber detoneernööri nööpnõela kõrvale mähitakse 2 cm laiune kleepriba. Seejärel tõmmatakse nööri pikemast otsast nööpnõel vastu puuketast.4.1.1.3. Plastsest lõhkeainest (3.1) vormitakse 92–96 mm läbimõõduga silinder, olenevalt silindri (3.8) läbimõõdust. Silinder (3.8) asetatakse püsti rõhtsale pinnale ja pannakse sisse vormitud lõhkeaine. Seejärel asetatakse silindri ülemisse otsa puuketas [1] seitsme detoneernööri tükiga ja surutakse see lõhkeaine vastu. Silindri kõrgus reguleeritakse selliseks (64–67 mm), et selle ülemine serv ei ulatuks puukettast kõrgemale. Seejärel kinnitatakse silinder kogu välispinna ulatuses näiteks klambrite või väikeste naeltega puuketta külge.4.1.1.4. Seitsme detoneernööri tüki vabad otsad seatakse ümber puupulga (3.11) nii, et nad kõik asuksid ühel puupulgaga ristuval tasandil. Otsad kinnitatakse puupulga ümber kimpu kleepriba abil. [2]4.1.2. Initsieerimine presstableti abil tsentristKasutamiseks ettevalmistatud võimenduslaeng on näidatud joonisel 2.4.1.2.1. Presstableti valmistamineRakendades vajalikke ettevaatusabinõusid, pannakse 10 grammi sekundaarset lõhkeainet (3.3) 19–21 mm siseläbimõõduga vormi ja pressitakse nõutava kuju ja tihedusega tabletiks.(Tableti läbimõõdu ja kõrguse suhe peab olema ligikaudu 1:1.)Vormi põhja keskel on 12 mm kõrgune 7–7,3 mm läbimõõduga (olenevalt kasutatava detonaatori läbimõõdust) kärn, mis tekitab presstabletis silindrikujulise pesa, kuhu hiljem asetatakse detonaator.4.1.2.2. Võimenduslaengu ettevalmistamineRõhtsal pinnal püsti seisvasse silindrisse (3.8) pannakse plastne lõhkeaine (3.1) ja surutakse seda puutempliga, nii et lõhkeaine omandab tsentraalpesaga silindri kuju. Mainitud pessa asetatakse presstablett. Presstabletiga silindrikujuline lõhkeaine kaetakse puukettaga (3.10), milles on 7,0–7,3 mm läbimõõduga tsentraalava detonaatori sissepanemiseks. Puuketas ja silinder kinnitatakse kokku ristuvate kleepribadega. Puukettasse puuritud ava ja presstabletis oleva pesa ühistelgsuse tagamiseks torgatakse läbi ava puupulk (3.11).4.2. Terastoru ettevalmistamine detonatsioonikatseksTerastoru (3.4) ühest otsast 4 mm kaugusel puuritakse teineteise vastas risti läbi seina kaks 4 mm läbimõõduga ava.Toru teise otsa külge kinnitatakse põkk-keevituse abil alusplaat (3.5), kusjuures täisnurk alusplaadi ja toru seina vahel täidetakse kogu liite ulatuses keevismetalliga.4.3. Terastoru täitmine ja laadimine(Vt joonised 1 ja 2)4.3.1. Uuritavat proovi, terastoru ja võimenduslaengut konditsioneeritakse 20 ± 5ºC juures. Kahe detonatsioonikatse tegemiseks on vaja 16–18 kg uuritavat proovi.4.3.2. Terastoru pannakse püsti, nii et selle nelinurkne alusplaat toetuks kindlale tasasele, soovitatavalt betoonist alusele. Terastoru täidetakse ligikaudu ühe kolmandikuni tema kõrgusest uuritava prooviga ja lastakse tal viis korda kukkuda 10 cm kõrguselt vertikaalselt vastu põrandat, selleks et graanulid asetuksid torus nii tihedalt kui võimalik. Tihendamise kiirendamiseks põrutatakse toru, lüües teda kukkumiste vahel kokku 10 korda 750–1000 grammise haamriga.Laadimist korratakse teise uuritava proovi portsjoniga samal viisil. Viimane täitmine tehakse nii, et pärast toru tõstmist ja kukkuda laskmist kokku 10 korda ja 20 vahepealset haamrilööki täidaks proov toru 70 mm kauguseni tema suudmest.Terastorusse laaditud proovi tase reguleeritakse selliseks, et hiljem torusse pandav võimenduslaeng (4.1.1 või 4.1.2) puutuks kogu pinna ulatuses tihedalt kokku prooviga.4.3.3. Võimenduslaeng asetatakse torusse nii, et see puutuks kokku prooviga; puuketta ülemine pind peab asetsema 6 mm allpool toru suuet. Väikeste proovikoguste lisamise või eemaldamise abil saavutatakse oluline tihe kokkupuude lõhkeaine ja uuritava proovi vahel. Nagu joonistel 1 ja 2 näidatud, tuleb toru suudme lähedal olevatest avadest torgata läbi splindid ja painutada nende harud laiali vastu toru.4.4. Terastoru ja pliisilindrite asetus (vt joonis 3)4.4.1. Pliisilindrite (3.6) põhjad nummerdatakse ühest kuueni. Rõhtsal alusel oleva terasploki (3.7) keskjoonele tehakse kuus märki 150 mm vahemaadega, kusjuures esimene märk peab olema vähemalt 75 mm kaugusel ploki servast. Iga märgi kohale pannakse püsti pliisilinder nii, et iga silindri põhja keskpunkt asetseks märgil.4.4.2. Punkti 4.3 kohaselt ettevalmistatud terastoru asetatakse rõhtsalt pliisilindritele, nii et terastoru telg oleks terasploki keskjoonega paralleelne ja toru kinnikeevitatud ots ulatuks 50 mm üle pliisilindri nr 6. Selleks et toru ei veereks, pannakse pliisilindrite ülemiste otste ja toru seina vahele väikesed puukiilud (üks kiil kummalegi poole) või asetatakse toru ja terasploki vahele puust risttugi.Märkus:Tuleb kontrollida, et toru puudutaks kõiki kuut pliisilindrit; väikesi toru kõverusi võib kompenseerida, pöörates toru ümber tema pikitelje; kui mõni pliisilinder on liiga kõrge, antakse ettevaatlikult haamriga lüües talle nõutav kõrgus.4.5. Detonatsiooni ettevalmistamine4.5.1. Seade koostatakse punkti 4.4 kohaselt pommivarjendis või nõuetekohaselt ettevalmistatud maa-aluses rajatises (nt kaevandus või tunnel). Kontrollitakse, et terastoru oleks enne detonatsiooni hoitud 20 ± 5 ºC juures.Märkus:Kui kõnesolevaid initsieerimiseks sobivaid kohti ei ole, võib vajaduse korral tööks kasutada ka puitprussidega kaetud betoonvoodriga varjendit. Detonatsioon võib tekitada suure kineetilise energiaga lendavaid terasekilde, sellepärast peab laenguid initsieerima elumajadest ja liiklusteedest nõutaval kaugusel.4.5.2. Kui kasutatakse seitsme initsiatsioonipunktiga võimenduslaengut, tuleb kontrollida, et detoneernöörid oleksid punkti 4.1.1.4 kohaselt välja sirutatud ja asetseksid nii rõhtsalt kui võimalik.4.5.3. Puupulk eemaldatakse ja asemele asetatakse detonaator. Enne laengu initsieerimist evakueeritakse inimesed ohutsoonist ja katsepersonal varjub.4.5.4. Lõhkeaine detoneeritakse.4.6. Suitsul (gaasilised ning mõnikord mürgised laguproduktid nagu nitroosgaasid) lastakse piisava aja jooksul hajuda, seejärel korjatakse pliisilindrid kokku ja mõõdetakse nende kõrgused nooniusnihkkaliibri abil.Registreeritakse iga nummerdatud pliisilindri muljutuse määr, mis väljendatakse protsentides esialgsest 100 millimeetrisest kõrgusest. Kui silinder on muljutud kaldu, registreeritakse suurim ja väikseim väärtus ning arvutatakse keskmine.4.7. Võib kasutada ka detonatsioonikiiruse pidevmõõtmise sondi; sond asetatakse piki toru telge või seina.4.8. Iga prooviga tehakse kaks detonatsioonikatset.5. KatseprotokollIga detonatsioonikatse protokollis esitatakse järgmiste parameetrite väärtused:- tegeliku mõõtmise abil leitud terastoru välisläbimõõt ja seina paksus,- terastoru Brinelli kõvadus,- toru ja proovi temperatuur vahetult enne laengu initsieerimist,- torus oleva proovi pakketihedus (kg/m3),- iga pliisilindri kõrgus pärast laengu initsieerimist ja vastava silindri number,- võimenduslaengu initsieerimise meetod.5.1. Katsetulemuste hindamineKatse loetakse lõplikuks ja proov vastavaks direktiivi 80/876/EMÜ II lisa nõuetele, kui kummagi initsieerimise korral vähemalt ühe pliisilindri muljutuse määr on alla 5 %.+++++ TIFF +++++Seitsme initsiatsioonipunktiga võimenduslaeng+++++ TIFF +++++Tsentrist initsieeritav võimenduslaeng+++++ TIFF +++++Terastoru asetus initsieerimiskohas[1] Ketta läbimõõt peab vastama silindri siseläbimõõdule.[2] NB:Kui pärast koostamist on kuus välimist detoneernööri pingul, võib keskmine detoneernöör olla pisut lõdvem.--------------------------------------------------


title: Komisjoni direktiiv 2009/6/EÜ, 4. veebruar 2009 , millega muudetakse kosmeetikatooteid käsitlevat nõukogu direktiivi 76/768/EMÜ selle II ja III lisa kohandamiseks tehnika arenguga (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               5.2.2009

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 36/15

      KOMISJONI DIREKTIIV 2009/6/EÜ,
   4. veebruar 2009,
   millega muudetakse kosmeetikatooteid käsitlevat nõukogu direktiivi 76/768/EMÜ selle II ja III lisa kohandamiseks tehnika arenguga
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,
   võttes arvesse nõukogu 27. juuli 1976. aasta direktiivi 76/768/EMÜ liikmesriikides kosmeetikatoodete kohta vastuvõetud õigusaktide ühtlustamise kohta, (1) eriti selle artikli 8 lõiget 2,
   olles konsulteerinud tarbekaupade teaduskomiteega,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Kui üks liikmesriik oli võtnud direktiivi 76/768/EMÜ artikli 12 alusel piiravaid meetmeid dietüleenglükooli kasutamise suhtes kosmeetikatoodetes, konsulteeriti tarbekaupade teaduskomiteega. Arvestades, et nimetatud teaduskomitee on seisukohal, et dietüleenglükooli ei tohiks kasutada kosmeetikatoodete koostisainena, kuid dietüleenglükooli sisaldust valmis kosmeetikatoodetes võõrlisandina kontsentratsioonis kuni 0,1 % võib pidada ohutuks, tuleks selle aine kasutamine kosmeetikatoodetes keelata ja selle jääkide piirnormiks kinnitada 0,1 %.

               (2)

               Kui üks liikmesriik oli võtnud direktiivi 76/768/EMÜ artikli 12 alusel piiravaid meetmeid fütonadiooni kasutamise suhtes kosmeetikatoodetes, konsulteeriti tarbekaupade teaduskomiteega. Teaduskomitee on seisukohal, et fütonadiooni kasutamine kosmeetikatoodetes ei ole ohutu, sest see võib põhjustada nahaallergiat, ning isikud, kellel see on niisugust allergiat põhjustanud, võivad jääda ilma olulisest raviainest. Seetõttu tuleks see aine keelata.

               (3)

               Direktiiviga 76/768/EMÜ keelatakse kasutada kosmeetikatoodetes aineid, mida liigitatakse vastavalt nõukogu 27. juuni 1967. aasta direktiivi 67/548/EMÜ (ohtlike ainete liigitamist, pakendamist ja märgistamist käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta) (2) I lisale 1., 2., ja 3. kategooria kantserogeenseteks, mutageenseteks või reproduktiivtoksilisteks aineteks. Direktiivis 67/548/EMÜ 3. kategooriasse liigitatud ainete kasutamist võib siiski lubada tingimusel, et neid on hinnatud tarbekaupade teaduskomitees ja komitee on need ained heaks kiitnud.

               (4)

               Tarbekaupade teaduskomitee on seisukohal, et tolueen, mis on direktiivi 67/548/EMÜ I lisa alusel klassifitseeritud 3. kategooria kantserogeensete, mutageensete ja reproduktiivtoksiliste ainete hulka, on üldisest toksikoloogilisest seisukohast ohutu, kui seda on küünehooldustoodetes kuni 25 %; siiski tuleks jälgida, et lapsed seda ainet sisse ei hinga.

               (5)

               Kui üks liikmesriik oli võtnud direktiivi 76/768/EMÜ artikli 12 alusel piiravaid meetmeid dietüleenglükoolmonobutüüleetri ja etüleenglükoolmonobutüüleetri kasutamise suhtes kosmeetikatoodetes, konsulteeriti tarbekaupade teaduskomiteega. Nimetatud teaduskomitee on seisukohal, et dietüleenglükoolmonobutüüleetri kasutamine lahustina juuksevärvides kontsentratsioonis kuni 9,0 % ei ohusta tarbijate tervist. Peale selle on komitee seisukohal, et etüleenglükoolmonobutüüleetri kasutamine lahustina oksüdatiivsetes juuksevärvides kontsentratsioonis kuni 4,0 % ja mitteoksüdatiivsetes juuksevärvides kontsentratsioonis kuni 2,0 % ei ohusta tarbijate tervist. Siiski ei pidanud tarbekaupade teaduskomitee nende ainete kasutamist ohutuks, kui toode on aerosooli kujul või pihustatav; seega tuleks niisugune võimalik kasutamine keelata.

               (6)

               Seepärast tuleks direktiivi 76/768/EMÜ vastavalt muuta.

               (7)

               Käesoleva direktiiviga ette nähtud meetmed on kooskõlas alalise kosmeetikatoodete komitee arvamusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 76/768/EMÜ II ja III lisa muudetakse vastavalt käesoleva direktiivi lisale.
   Artikkel 2
   1.   Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 5. augustiks 2009. Nad edastavad kõnealuste normide teksti viivitamata komisjonile.
   Liikmesriigid kohaldavad neid norme alates 5. novembrist 2009.
   Lisa punktis 2 viitenumbriga 185 märgitud ainet nimega tolueen käsitlevaid norme kohaldavad nad siiski alates 5. veebruarist 2010.
   Kui liikmesriigid esimeses lõigus osutatud normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastu võetud põhiliste õigusnormide teksti.
   Artikkel 3
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 4
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 4. veebruar 2009

            Komisjoni nimel

            asepresident

         Günter VERHEUGEN

      (1)  EÜT L 262, 27.9.1976, lk 169.

      (2)  EÜT 196, 16.8.1967, lk 1.

      LISA
      Direktiivi 76/768/EMÜ muudetakse järgmiselt.

                  1)

                  II lisasse lisatakse järgmised viitenumbrid:

                              Viitenumber

                              Keemiline nimetus

                              CASi nr
                              EÜ nr

                              „1370

                              Diethylene glycol – jääktasemeid vt III lisast
                              2,2’-oksüdietanool

                              CASi nr 111-46-6
                              EÜ nr 203-872-2

                              1371

                              Phytonadione [INCI], phytomenadione [INN]

                              CASi nr 84-80-0/81818-54-4;
                              EÜ nr 201-564-2”

                  2)

                  III lisa 1. osasse lisatakse järgmised viitenumbrid 185 kuni 188:

                              Viitenumber

                              Aine

                              Piirangud

                              Märgistusele trükitavad kasutustingimused ja hoiatused

                              Rakendus- ja/või kasutusala

                              Suurim lubatud sisaldus valmis kosmeetikatootes

                              Muud piirangud ja nõuded

                              a

                              b

                              c

                              d

                              e

                              f

                              „185

                              Toluene
                              CASi nr 108-88-3
                              EÜ nr 203-625-9

                              Küünehooldustooted

                              25 %

                              Hoida lastele kättesaamatus kohas
                              Kasutamiseks üksnes täiskasvanutele

                              186

                              Diethylene glycol
                              CASi nr 111-46-6
                              EÜ nr 203-872-2
                              2,2’-oksüdietanool

                              Jäägid koostisainetes

                              0,1 %

                              187

                              Butoxydiglycol
                              CASi nr 112-34-5
                              EÜ nr 203-961-6
                              dietüleenglükoolmonobutüüleeter

                              Lahusti juuksevärvides

                              9 %

                              Mitte kasutada aerosooli-balloonides (pihustites)

                              188

                              Butoxyethanol
                              CASi nr 111-76-2
                              EÜ nr 203-905-0
                              etüleenglükoolmonobutüüleeter

                              Lahusti oksüdatiivsetes juuksevärvides

                              4,0 %

                              Mitte kasutada aerosooli-balloonides (pihustites)

                              Lahusti mitteoksüdatiivsetes juuksevärvides

                              2,0 %

                              Mitte kasutada aerosooli-balloonides (pihustites)”


title: Komisjoni direktiiv 1999/39/EÜ, 6. mai 1999, millega muudetakse direktiivi 96/5/EÜ imikutele ja väikelastele mõeldud teraviljapõhiste töödeldud toitude ja muude imikutoitude kohtaEMPs kohaldatav tekst.

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31999L0039

Euroopa Liidu Teataja L 124 , 18/05/1999 Lk 0008 - 0010

		Komisjoni direktiiv 1999/39/EÜ,6. mai 1999,millega muudetakse direktiivi 96/5/EÜ imikutele ja väikelastele mõeldud teraviljapõhiste töödeldud toitude ja muude imikutoitude kohta(EMPs kohaldatav tekst)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 3. mai 1989. aasta direktiivi 89/398/EMÜ eritoiduks ettenähtud toiduaineid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, [1] muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 96/84/EÜ, [2] eriti selle artikli 4 lõiget 1,olles konsulteerinud toidu teaduskomiteeganing arvestades, et:(1) komisjoni direktiivi 96/5/EÜ [3] (muudetud direktiiviga 98/36/EÜ [4]) artiklis 6 nähakse ette, et teraviljapõhised töödeldud toidud ja imikutoidud ei või sisaldada mingeid aineid niisuguses koguses, mis võib ohustada imikute või väikelaste tervist, ning et viivitamata tuleks kehtestada selliste ainete maksimummäärad;(2) teraviljapõhistes töödeldud toitudes ja imikutoitudes sisalduvate taimekaitsevahendite jääkide maksimummäära käsitlevad erinevad määrused põhjustavad liikmeriikidevahelisi kaubandustõkkeid;(3) nõukogu 23. novembri 1976. aasta direktiiviga 76/895/EMÜ, mis käsitleb puu- ja köögiviljas sisalduvate pestitsiidijääkide maksimummäärasid [5] (viimati muudetud direktiiviga 97/41/EÜ [6]), nõukogu 24. juuli 1986. aasta direktiiviga 86/362/EMÜ teraviljal esinevate ja teraviljas sisalduvate pestitsiidijääkide maksimummäärade kehtestamise kohta [7] (viimati muudetud direktiiviga 98/82/EÜ [8]), nõukogu 24. juuli 1986. aasta direktiiviga 86/363/EMÜ loomse päritoluga toiduainetes ja nende pinnal sisalduvate pestitsiidijääkide maksimummäärade kehtestamise kohta [9] (viimati muudetud direktiiviga 98/82/EÜ) ja nõukogu 27. novembri 1990. aasta direktiiviga 90/642/EMÜ teatavates taimse päritoluga toodetes, sealhulgas puu- ja köögiviljas sisalduvate pestitsiidijääkide maksimummäärade kehtestamise kohta [10] (viimati muudetud direktiiviga 98/82/EÜ) kehtestatud pestitsiidijääkide maksimummäärasid kohaldatakse, ilma et see piiraks teraviljapõhiste töödeldud toitude ja imiku- ja väikelapsetoitude suhtes kehtivate erisätete kohaldamist;(4) ühenduse rahvusvahelisi kohustusi silmas pidades lubab ettevaatusprintsiip sellistel juhtudel, kui vastavad teaduslikud tõendid on ebapiisavad, ühendusel asjakohase teabe alusel vastu võtta ajutisi meetmeid kuni täiendava riskihinnanguni ja need meetmed mõistliku aja jooksul läbi vaadata;(5) toidu teaduskomitee 19. septembri 1997. aasta ja 4. juuni 1998. aasta otsuste alusel on käesoleval ajal kahtlusi, kas olemasolev aktsepteeritav päevaratsioon (ADI) on piisav imikute ja väikelaste tervise kaitsmiseks; need kahtlused ei puuduta mitte ainult pestitsiide ja pestitsiidijääke, vaid ka ohtlikke keemilisi aineid, ning seetõttu uurib komisjon võimalusi, kuidas võimalikult kiiresti kehtestada imiku- ja väikelastetoidu raskemetallisisalduse maksimummäärad;(6) seetõttu on asjakohane imiku- ja väikelastetoiduks mõeldud eritoitude suhtes kehtestada väga madal ühine piirmäär kõikide taimekaitsevahendite suhtes kuni ajani, mil neid aineid on üksikjuhtumite kaupa teaduslikult uuritud ja hinnatud;(7) selleks väga madalaks ühiseks piirmääraks tuleks kehtestada 0,01 mg/kg, mis on tegelikult väikseim tuvastatav määr;(8) komisjon püüab koostöös huvitatud osapooltega kontrollimise kiiresti lõpule viia ning kehtestada asjakohased ja teaduslikult põhjendatud lubatud määrad, mis esitatakse uues, VII lisas;(9) tuleks nõuda pestitsiidijääkide ranget piiramist; et teraviljapõhised töödeldud toidud ja imikutoidud läbivad valmistamise ajal põhjaliku töötluse, siis on hoolikalt valitud toorainest võimalik valmistada tooteid, milles sisalduv pestitsiidijääkide määr on väga väike;(10) siiski on väike arv pestitsiide, mille puhul on võimalik, et isegi nii väikese määra puhul ületatakse halvimate manustamistingimuste korral nende pestitsiidide aktsepteeritav päevaratsioon; seetõttu ei tohiks teraviljapõhised töödeldud toidud ja imikutoidud niisuguseid pestitsiide sisaldada ja kõnealuseid toiduaineid tuleks toota selliseid pestitsiide kasutamata;(11) aktsepteeritav päevaratsioon saadakse pestitsiidide teaduslikul hindamisel, mis toimub vastavalt nõukogu direktiivile 91/414/EMÜ, [11] viimati muudetud komisjoni direktiiviga 1999/1/EÜ, [12] ja teraviljapõhistes töödeldud toitudes ja imikutoitudes sisalduvate jääkide maksimummäärade kehtestamise aluseks on see aktsepteeritav päevaratsioon, mille suhtes vajaduse korral kohaldatakse direktiivides 86/362/EMÜ, 86/363/EMÜ ja 90/642/EMÜ järgitud lähenemisviisi;(12) käesolev direktiiv peegeldab olemasolevaid teadmisi nende ainete kohta; teaduse ja tehnika arengul põhinevad mis tahes muudatused otsustatakse direktiivi 89/398/EMÜ artiklis 13 sätestatud korras;(13) direktiivi 96/5/EÜ tuleks vastavalt muuta;(14) käesolevas direktiivis sätestatud meetmed on kooskõlas alalise toiduainekomitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 96/5/EÜ muudetakse järgmiselt.1. Artikli 1 lõikele 4 lisatakse järgmine taane:"— "pestitsiidijääkide" all mõistetakse teraviljapõhistes töödeldud toitudes ja imikutoitudes sisalduvaid pestitsiidijääke, mis on määratletud nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ [13] artikli 2 punktis 1, kaasa arvatud nende ainevahetuse saadused ja pestitsiidijääkide lagunemisel või reageerimisel tekkinud produktid,"2. Artikkel 6 asendatakse järgmisega:"Artikkel 61. Teraviljapõhised töödeldud toidud ja imikutoidud ei tohi sisaldada ühtki ainet sellises koguses, mis võiks ohustada imikute või väikelaste tervist. Vajalikud maksimummäärad kehtestatakse viivitamata.2. Teraviljapõhistes töödeldud toitudes ja imikutoitudes sisalduvate üksikute pestitsiidijääkide määr ei tohi ületada 0,01 mg/kg, välja arvatud nende ainete puhul, mille kohta on VII lisas kehtestatud erimäärad, millisel juhul kohaldatakse nimetatud erimäärasid.Eespool nimetatud määrasid kohaldatakse teraviljapõhiste töödeldud toitude ja imikutoitude suhtes, mis on sellisel kujul tarbimiseks ette nähtud või mis tuleb kasutusvalmiks teha vastavalt tootja juhistele.Pestitsiidijääkide sisalduse määramise analüüsimeetodina kasutatakse üldiselt heakskiidetud standardmeetodeid.3. VIII lisas loetletud pestitsiide ei tohi kasutada põllumajandustoodete puhul, mis on mõeldud teraviljapõhiste töödeldud toitude ja imikutoitude valmistamiseks.4. Vajaduse korral kehtestatakse mikrobioloogilised nõuded;".3. Lisatakse VII ja VIII lisa järgmiselt:"VII LISATeraviljapõhistes töödeldud toitudes ja imikutoitudes sisalduvate pestitsiidijääkide erimaksimummäärad+++++ TIFF +++++VIII LISAPestitsiidid, mida ei tohi kasutada põllumajandustoodete puhul, mis on mõeldud teraviljapõhiste töödeldud toitude ja imikutoitude valmistamiseks.Aine keemiline nimetus"Artikkel 2Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 30. juunil 2000. Nad teatavad sellest viivitamata komisjonile.Neid õigus- ja haldusnorme kohaldatakse sellisel viisil, et need:a) lubavad käesolevale direktiivile vastavate toodetega kauplemist hiljemalt alates 30. juunist 2000;b) keelavad käesolevale direktiivile mittevastavate toodetega kauplemise alates 1. juulist 2002.Kui liikmesriigid kõnealused normid vastu võtavad, viidatakse nendes käesolevale direktiivile või lisatakse neile selline viide ametliku avaldamise korral. Sellise viitamise viisi sätestavad liikmesriigid.Artikkel 3Käesolev direktiiv jõustub 20. päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas.Artikkel 4Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 6. mai 1999Komisjoni nimelkomisjoni liigeMartin Bangemann[1] EÜT L 186, 30.6.1989, lk 27.[2] EÜT L 48, 19.2.1997, lk 20.[3] EÜT L 49, 28.2.1996, lk 17.[4] EÜT L 167, 12.6.1998, lk 23.[5] EÜT L 340, 9.12.1976, lk 26.[6] EÜT L 184, 12.7.1997, lk 33.[7] EÜT L 221, 7.8.1986, lk 37.[8] EÜT L 290, 29.10.1998, lk 25.[9] EÜT L 221, 7.8.1986, lk 43.[10] EÜT L 350, 14.12.1990, lk 71.[11] EÜT L 230, 19.8.1991, lk 1.[12] EÜT L 21, 28.1.1999, lk 21.[13] EÜT L 230, 19.8.1991, lk 1.--------------------------------------------------