title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 98/44/EÜ, 6. juuli 1998, biotehnoloogialeiutiste õiguskaitse kohta

text:
Avis juridique important

|

31998L0044

Official Journal L 213 , 30/07/1998 P. 0013 - 0021

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 98/44/EÜ,6. juuli 1998,biotehnoloogialeiutiste õiguskaitse kohtaEUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100a,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,1võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust,2toimides asutamislepingu artiklis 189b sätestatud korras3ning arvestades, et:1) biotehnoloogia ja geenitehnika etendavad paljudes tööstusvaldkondades järjest tähtsamat osa ja biotehnoloogialeiutiste kaitse on ühenduse tööstuslikule arengule kindlasti elutähtis;2) eriti geenitehnika valdkonnas nõuab uurimis- ja arendustegevus arvestataval määral suure riskiteguriga investeeringuid, mille tasuvuse saab tagada ainult piisav õiguskaitse;3) tulemuslik ja ühtlustatud kaitse kõigis liikmesriikides on eriti oluline biotehnoloogia valdkonda tehtavate investeeringute soodustamiseks ja jätkuvuse tagamiseks;4) pärast seda, kui Euroopa Parlament lükkas tagasi lepituskomitee heakskiidetud biotehnoloogialeiutiste õiguskaitset käsitleva Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi ühisteksti,4 on Euroopa Parlament ja nõukogu tõdenud, et biotehnoloogialeiutiste õiguskaitse vajab selgitamist;5) biotehnoloogialeiutiste õiguskaitset pakkuvates eri liikmesriikide seadustes ja tavades on erinevusi; niisugused erinevused võivad põhjustada kaubandustõkkeid ja seega takistada siseturu nõuetekohast toimimist;6) niisugused erinevused võivad veelgi suureneda, kui liikmesriigid võtavad vastu uued ja teistsugused õigusaktid ja haldustavad või kui niisuguseid õigusakte tõlgendav siseriiklik kohtupraktika areneb eri suunas;7) biotehnoloogialeiutiste õiguskaitset käsitlevate siseriiklike õigusaktide kooskõlastamata areng ühenduses võib kaubandust veelgi enam pärssida, kahjustada niisuguste leiutiste tööstuslikku arendamist ja siseturu tõrgeteta toimimist;8) biotehnoloogialeiutiste õiguskaitse ei eelda omaette õigusnormide loomist siseriikliku patendiõiguse normide asemele; siseriikliku patendiõiguse normid jäävad biotehnoloogialeiutiste õiguskaitse peamiseks aluseks, ometi tuleb neid teatud punktides muuta või täiendada, et piisavalt arvesse võtta bioloogilise materjaliga seotud tehnoloogilist arengut, mis vastab ka patentsusenõuetele;9) teatavatel juhtudel, nagu taimesortide ja loomaliikide ning taime- ja loomakasvatuse olemuselt bioloogiliste protsesside patentsuse välistamise puhul, on teatavad rahvusvahelistel patendi- ja sordikaitsekonventsioonidel põhinevad siseriiklike õigusaktide mõisted põhjustanud ebakindlust seoses biotehnoloogia- ja teatavate mikrobioloogialeiutiste kaitsega; nimetatud ebakindluse kõrvaldamiseks on vajalik ühtlustamine;10) arvesse peaks võtma biotehnoloogia arengupotentsiaali keskkonna vallas, eriti selle tehnoloogia kasulikkust vähem saastavate ja pinnakasutuse osas majanduslikult otstarbekamate taimekasvatusmeetodite väljatöötamisel; niisuguste meetodite uurimise ja kohaldamise soodustamiseks tuleks kasutada patendisüsteemi;11) biotehnoloogia arendamine on arengumaadele oluline nii tervishoiu valdkonnas kui ka peamiste epideemiate ja endeemsete haiguste vastu võitlemisel, samuti nälja vastu võitlemisel maailmas; samamoodi tuleks patendisüsteemi kasutada uurimistöö soodustamiseks nendes valdkondades; tuleks edendada rahvusvahelisi menetlusi sellise tehnoloogia levitamiseks Kolmandas Maailmas ja asjaomaste rahvastikurühmade hüvanguks;12) Euroopa Ühenduse ja liikmesriikide allakirjutatud intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide leping (TRIPS)5 on jõustunud ja selles on sätestatud, et patendikaitse peab olema tagatud kõikide tehnoloogiavaldkondade toodetele ja meetoditele;13) ühenduse biotehnoloogialeiutiste kaitse õiguslik raamistik võib piirduda teatud põhimõtete sätestamisega, mis kehtivad bioloogilise materjali kui sellise patentsuse suhtes, kusjuures niisuguste põhimõtete eesmärk on eriti määratleda erinevus leiutiste ja avastuste vahel seoses teatavate inimpäritoluga elementide patentsusega; peale selle võib õiguslik raamistik piirduda biotehnoloogialeiutisele antud patendiga ettenähtud kaitse ulatusega, õigusega kasutada lisaks kirjalikele kirjeldustele ka tagatismehhanismi ja lõpuks võimalusega saada mitteainuõiguslikke sundlitsentse taimesortide ja leiutiste vastastikuse sõltuvuse puhul ja ümberpöördult;14) leiutise patent ei anna selle valdajale luba leiutist rakendada, vaid annab talle üksnes õiguse keelata kolmandatel isikutel leiutise kasutamise tööstuslikel ja kaubanduslikel eesmärkidel; seetõttu ei saa patendiõigus asendada või muuta ülearuseks siseriiklikke, Euroopa või rahvusvahelisi õigusakte, millega võidakse määrata piiranguid või keelde või mis käsitlevad uurimistöö ning selle tulemuste kasutamist või nendega kauplemist eelkõige rahva tervise, ohutuse, keskkonnakaitse, loomakaitse, geneetilise mitmekesisuse säilitamise ja teatavate eetikanormide järgimise osas;15) siseriiklikus või Euroopa patendiõiguses (Müncheni konventsioon) ei ole keeldu ega erandit, mis ette välistaks bioloogilise materjali patentsuse;16) patendiõigust tuleks kohaldada nii, et järgitaks isikuväärikust ja -puutumatust kaitsvaid põhimõtteid; oluline on maksma panna põhimõte, et inimorganismi selle ükskõik millises kujunemis- või arenguastmes, sealhulgas looterakke, samuti selle elemendi või produkti, kaasa arvatud inimgeeni nukleotiidjärjestuse või osalise nukleotiidjärjestuse lihtsat avastamist ei saa patentida; need põhimõtted on kooskõlas patendiõigusele omaste patentsuskriteeriumidega, mille kohaselt pelgalt avastust ei saa patentida;17) tänu inimorganismist eraldatud ja/või muul viisil toodetud elementidest saadud ravimite olemasolule on haiguste ravimisel juba tehtud olulisi edusamme; niisugused ravimid on toodetud tehniliste meetoditega, mille eesmärk on saada inimorganismis loomulikult olemasolevate elementide struktuurile sarnase struktuuriga elemente; seetõttu tuleks niisuguste ravimitootmisele väärtuslike elementide saamisele ja eraldamisele suunatud uurimistööd patendisüsteemi abil soodustada;18) et patendisüsteem ei erguta piisavalt harvaesinevate või vähest tähelepanu pälvivate haiguste vastu võitlemiseks vajalike biotehnoloogiliste ravimite uurimist ja tootmist, on ühendus ja liikmesriigid kohustatud sellele probleemile asjakohaselt reageerima;19) Euroopa Komisjoni biotehnoloogia eetika nõustajate töörühma arvamust nr 8 on arvesse võetud;20) seetõttu tuleks täpsustada, et inimorganismist eraldatud või muul viisil tehnilise meetodi abil toodetud elemendil põhinevat leiutist, mis võimaldaks tööstuslikku kasutust, ei jäeta patentsusest välja, isegi kui sellel elemendil on loodusliku elemendiga ühesugune struktuur; patendiga antud õigused ei laiene siiski inimorganismile ja selle elementidele nende loomulikus keskkonnas;21) niisugust inimorganismist eraldatud või muul viisil toodetud elementi ei jäeta patentsusest välja, sest see on näiteks saadud tema määratlemiseks, puhastamiseks, liigitamiseks ning väljaspool inimorganismi paljundamiseks kasutatud tehniliste meetodite abil, mida ainult inimene suudab rakendada, loodus aga mitte;22) arutelu geenide nukleotiidjärjestuse või osalise nukleotiidjärjestuse patentsuse üle tekitab lahkarvamusi; käesoleva direktiivi kohaselt tuleks niisuguseid nukleotiidjärjestusi või osalisi nukleotiidjärjestusi käsitlevatele leiutistele patendi andmisel arvesse võtta samu patentsuskriteeriume nagu kõigi teiste tehnoloogiavaldkondade puhul: uudsust, leiutustaset ja tööstuslikku kasutust; nukleotiidjärjestuse või osalise nukleotiidjärjestuse tööstuslikku kasutust tuleb esitatud patenditaotluses konkreetselt kirjeldada;23) pelgalt DNA nukleotiidjärjestus, mille puhul ülesannet ära ei näidata, ei sisalda mingit tehnilist teavet ega ole seetõttu patenditav leiutis;24) tööstusliku kasutuse kriteeriumile vastamiseks on juhtudel, kui geeni nukleotiidjärjestust või osalist nukleotiidjärjestust kasutatakse proteiini või proteiini osa tootmiseks, vaja täpsustada, missugust proteiini või proteiini osa toodetakse või missugust ülesannet see täidab;25) kui nukleotiidjärjestused kattuvad ainult nende osade puhul, mis leiutise seisukohast ei ole olulised, peetakse patendiga antud õiguste tõlgendamise eesmärgil patendiõiguse kohaselt iga nukleotiidjärjestust iseseisvaks nukleotiidjärjestuseks;26) kui leiutise alus on inimpäritoluga bioloogiline materjal või kui temas kasutatakse niisugust materjali, peab patenditaotluse esitamise korral olema isikul, kelle organismist materjal on võetud, olnud võimalus kooskõlas siseriikliku seadusega väljendada selleks oma vaba ja eelinformatsioonil põhinevat nõusolekut;27) kui leiutise alus on taimse või loomse päritoluga bioloogiline materjal või kui temas kasutatakse niisugust materjali, peaks patenditaotlus vajaduse korral sisaldama ka teavet niisuguse materjali geograafilise päritolu kohta, kui see on teada; see ei piira patenditaotluste läbitöötamist ega väljastatud patentidest tulenevate õiguste kehtivust;28) käesolev direktiiv ei mõjuta mingil viisil kehtiva patendiõiguse aluseid, mille kohaselt patendi võib anda patenditud toote igale uuele rakendusele;29) käesolev direktiiv ei piira taimesortide ja loomaliikide patentsusest väljajätmist; teiselt poolt on taimi või loomi käsitlevad leiutised patenditavad, kui leiutise rakendamine ei piirdu tehniliselt ühe taimesordi või loomaliigiga;30) mõiste "taimesort" on määratletud uusi sorte kaitsvates õigusaktides, mille kohaselt sordile on iseloomulik tema genoomi terviklikkus ja seetõttu on ta individuaalne ning selgesti teistest sortidest eristatav;31) taimerühm, mida iseloomustab mingi eriline geen (ja mitte terviklik genoom), ei kuulu uute sortide kaitse alla ja seetõttu ei jäeta seda patentsusest välja isegi juhul, kui sellesse kuulub uusi taimesorte;32) kui leiutise puhul on tegemist ainult teatava taimesordi geneetilise muutmisega ja kui aretatakse uus taimesort, jäetakse leiutis patentsusest välja isegi sel juhul, kui geneetiline muudatus ei ole olemuselt bioloogilise, vaid on biotehnoloogilise meetodi tulemus;33) käesoleva direktiivi kohaldamiseks on vaja kindlaks määrata, millal taimede ja loomade aretamise meetod on olemuselt bioloogiline;34) käesolev direktiiv ei piira siseriiklikus, Euroopa või rahvusvahelises patendiõiguses määratletud leiutise ja avastuse mõisteid;35) käesolev direktiiv ei piira siseriikliku patendiõiguse sätteid, mille kohaselt inim- või loomorganismi kirurgilised või teraapilised ravimeetodid ning inim- või loomorganismidel kasutatavad diagnostikameetodid ei ole patenditavad;36) TRIPS-leping sätestab võimaluse, et Maailma Kaubandusorganisatsiooni liikmed võivad patentsusest välja jätta leiutised, mille kaubanduslik kasutamine nende territooriumil on keelatud vajadusest kaitsta avalikku korda või moraali, sealhulgas kaitsta inimeste, loomade ja taimede elu ning tervist või vältida tõsiseid keskkonnakahjustusi, tingimusel et selline välistamine ei toimu ainuüksi seepärast, et niisugune välistamine on nende õigusega keelatud;37) käesolevas direktiivis tuleb rõhutada ka põhimõtet, mille kohaselt leiutised ei ole patenditavad, kui nende kaubanduslik kasutus rikub avalikku korda või moraali;38) käesoleva direktiivi regulatiivosa peaks sisaldama ka patentsusest välistatud leiutiste näidisloetelu, et anda siseriiklikele kohtutele ja patendiametitele üldine juhend avalikule korrale ja moraalile viitamise tõlgendamiseks; ilmselt ei saa eeldada, et see loetelu oleks ammendav; loomulikult ei ole patenditav ka inimväärikust rikkuvate meetodite kasutamine, nagu inimeste ja loomade loote- või totipotentsetest rakkudest kimääride tootmine;39) avalik kord ja moraal vastavad eelkõige liikmesriigis tunnustatud eetika- või moraalipõhimõtetele, mille järgimine on eriti oluline biotehnoloogia valdkonnas, silmas pidades selle valdkonna leiutiste ulatust ja neile omast seotust elusainega; niisugused eetika- või moraalipõhimõtted täiendavad patendiõiguse kohast standardset õiguslikku kontrolli, hoolimata sellest, missugusesse tehnilisse valdkonda leiutis kuulub;40) ühenduses ollakse üht meelt selles, et inimloote arengusse sekkumine ja inimeste kloonimine rikuvad avalikku korda ja moraali; seetõttu on oluline patentsusest selgesõnaliselt välja jätta inimloote geneetilise samasuse muutmise ja inimeste kloonimise meetodid;41) inimese kloonimise meetodit võib määratleda kui mis tahes meetodit, embrüo osadeks jaotamine kaasa arvatud, mille eesmärk on luua inimene, kel on samasugune rakutuuma geeniteave, nagu mõnel teisel elaval või surnud inimesel;42) peale selle tuleb patentsusest välja jätta inimese embrüote kasutamine tööstuslikel või kaubanduslikel eesmärkidel; igal juhul ei mõjuta niisugune väljajätmine terapeutilise või diagnostilise eesmärgiga leiutisi, mida kohaldatakse inimese embrüo puhul ja mis on sellele kasulikud;43) vastavalt Euroopa Liidu lepingu artikli F lõikele 2 austab liit põhiõigusi kui ühenduse õiguse üldpõhimõtteid, nagu need on tagatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooniga, mis on alla kirjutatud Roomas 4. novembril 1950, ning nagu need tulenevad liikmesriikide ühesugustest riigiõiguslikest tavadest;44) kõikidele biotehnoloogia eetikaaspektidele annab hinnangu komisjoni teaduse ja uute tehnoloogiate eetika Euroopa töörühm; sellega seoses tuleks rõhutada, et rühmaga võib konsulteerida, kaasa arvatud patendiõiguse osas, ainult juhul, kui biotehnoloogiat tuleb hinnata eetika aluspõhimõtete tasandil;45) loomade geneetilist samasust muutvad ja neile tõenäoliselt kannatusi põhjustavad meetodid, millest ei ole ei inimesele ega loomale mingit olulist meditsiinilist kasu ei uurimistöö, ennetamise, diagnoosi ega teraapia valdkonnas, samuti niisuguste meetodite abil saadud loomad ei ole patenditavad;46) pidades silmas, et patendi ülesanne on tähtajalise ainuõiguse andmise teel hüvitada leiutajale tema loovad pingutused ja sellega soodustada leiutustegevust, peaks patendi valdajal olema õigus keelata patenditud isepaljuneva materjali kasutamist olukordades, mis on samalaadsed olukordadega, mille puhul lubataks keelata muude kui isepaljunevate patenditud produktide kasutamine, st patenditud produkti enda valmistamine;47) on vaja sätestada esimene erand patendi valdaja õigustest, kui patendi valdaja müüb või tema nõusolekul müüakse patendiga kaitstud leiutist sisaldav paljundusmaterjal talumajapidamise tarbeks talupidajale; see esialgne erand peab lubama talupidajal kasutada talumajapidamises oma saagi toodet edasiseks generatiivseks või vegetatiivseks paljundamiseks; selle erandi määr ja tingimused peavad olema piiratud vastavalt ühenduse taimesordiõigusi käsitlevas nõukogu 27. juuli 1994. aasta määruses (EÜ) nr 2100/946 sätestatud määrale ja tingimustele;48) talupidajalt võidakse ühenduse taimesordiõigustest erandi tegemise tingimusena nõuda ainult ühenduse taimesordiõigusi käsitlevatest õigusaktidest tulenevat tasu;49) patendi valdaja võib siiski oma õigusi kaitsta erandit kuritarvitava talupidaja või patendiga kaitstud leiutist sisaldava taimesordi aretanud sordiaretaja suhtes, kui viimane ei täida oma kohustusi;50) teine erand patendi valdaja õigustest peab lubama talupidajal kasutada patendiga kaitstud karja põllumajanduslikel eesmärkidel;51) kõnealuse teise erandi määr ja tingimused peavad olema kindlaks määratud siseriiklike õigusaktide ja tavadega, sest loomaliigikaitset käsitlevad ühenduse õigusaktid puuduvad;52) geenitehnika abil saadud uute taimeomaduste kasutamisele tuleb tasu eest tagada juurdepääs kohustusliku litsentsiga, kui kõnealuse perekonna või liigi osas esindab taimesort märkimisväärset tehnilist arengut, millest seoses patenditaotluses osutatud leiutisega johtub oluline majanduslik huvi;53) uutest taimesortidest tulenevate uute taimeomaduste kasutamisele geenitehnikas tuleb tasu eest tagada juurdepääs kohustusliku litsentsiga, kui leiutis esindab märkimisväärset tehnilist arengut, millest johtub oluline majanduslik huvi;54) TRIPS-lepingu artikkel 34 sisaldab üksikasjalikke sätteid tõendamiskohustuse kohta, mis on siduv kõikides liikmesriikides; seetõttu ei ole käesolevas direktiivis niisugust sätet tarvis;55) pärast otsust 93/626/EMÜ7 on ühendus 5. juuni 1992. aasta bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni osalisriik; sellega seoses peavad liikmesriigid käesolevale direktiivile vastavuse saavutamiseks vajalike õigus- ja haldusnormide jõustamisel eriti tähtsaks pidama konventsiooni artiklit 3 ja artikli 8 punkti j, artikli 16 lõike 2 teist lauset ja artikli 16 lõiget 5;56) bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni osalisriikide kolmas konverents novembris 1996 märkis otsuses III/17, et "on vaja jätkata tööd, et aidata välja töötada TRIPS-lepingu ja bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni vastavate sätete ja intellektuaalomandi õiguste vaheliste seoste ühine hinnang eriti küsimustes, mis on seotud tehnoloogia siirde ning bioloogilise mitmekesisuse kaitse ja säästva kasutamise ning geneetiliste ressursside kasutamisest tuleneva kasu õiglase ja erapooletu jaotamisega, kaasa arvatud traditsioonilisi eluviise kehastavatele omamaistele ja kohalikele kogukondadele kuuluvate bioloogilise mitmekesisuse kaitse ja säästva kasutuse seisukohast oluliste teadmiste, uuenduste ja meetmete kaitse",ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:I PEATÜKKPatentsusArtikkel 11. Liikmesriigid kaitsevad biotehnoloogialeiutisi siseriikliku patendiõiguse alusel. Vajaduse korral kohandavad nad oma siseriiklikku patendiõigust vastavalt käesoleva direktiivi sätetele.2. Käesolev direktiiv ei piira kohustusi, mis liikmesriikidel on vastavalt rahvusvahelistele kokkulepetele, eriti TRIPS-lepingule ja bioloogilise mitmekesisuse konventsioonile.Artikkel 21. Käesoleva direktiivi kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid:a) bioloogiline materjal - igasugune geneetilist teavet sisaldav materjal, mis on võimeline isepaljunemiseks või mida on võimalik paljundada mingis bioloogilises süsteemis;b) mikrobioloogiline meetod - igasugune meetod, mille puhul kasutatakse mikrobioloogilist materjali, mille objektiks on mikrobioloogiline materjal või mille tulemusena tekib mikrobioloogiline materjal.2. Taimede või loomade aretamise meetod on olemuselt bioloogiline, kui see põhineb täielikult looduslikel nähtustel nagu ristamisel või valikul.3. Mõiste "taimesort" on määratletud määruse (EÜ) nr 2100/94 artiklis 5.Artikkel 31. Käesoleva direktiivi kohaselt võib leiutisi, mis on uued, omavad leiutustaset ja võimaldavad tööstuslikku kasutust, patentida isegi sel juhul, kui nad käsitlevad toodet, mis koosneb bioloogilisest materjalist või sisaldab seda, või meetodit, mille abil bioloogilist materjali toodetakse, töödeldakse või kasutatakse.2. Tehnilise meetodi abil loomulikust keskkonnast eraldatud või toodetud bioloogiline materjal võib olla leiutise objekt isegi sel juhul, kui ta on varem looduses esinenud.Artikkel 41. Patendiga ei kaitsta:a) taimesorte ja loomaliike;b) olemuselt bioloogilisi taimede või loomade aretamise meetodeid.2. Taimi või loomi käsitlevad leiutised on patentsed, kui nende tehniline teostatavus ei piirdu teatava taimesordi või loomaliigiga.3. Lõike 1 punkt b ei piira nende leiutiste patentsust, mis käsitlevad mõnd mikrobioloogilist või muud tehnilist meetodit või niisuguse meetodi abil saadud toodet.Artikkel 51. Inimorganism selle kujunemise ja arengu mitmesugustes astmetes ja mõne selle elemendi, sealhulgas geeni nukleotiidjärjestuse või osalise nukleotiidjärjestuse lihtne avastamine ei saa endast kujutada patentset leiutist.2. Inimorganismist eraldatud või muul viisil tehnilise meetodi abil valmistatud element, sealhulgas geeni nukleotiidjärjestus või osaline nukleotiidjärjestus võib endast kujutada patentset leiutist isegi sel juhul, kui selle elemendi struktuur on samasugune kui looduslikul elemendil.3. Geeni nukleotiidjärjestuse või osalise nukleotiidjärjestuse tööstuslikku kasutust tuleb kirjeldada patenditaotluses.Artikkel 61. Leiutisi peetakse patenditavaks, kui nende kaubanduslik kasutus oleks vastuolus avaliku korra või moraaliga; sellest hoolimata ei loeta kasutust vastuolus olevaks üksnes selle tõttu, et see on õigus- või haldusnormiga keelatud.2. Lõike 1 alusel ei loeta patentseteks eriti:a) inimeste kloonimise meetodeid;b) inimloote geneetilise samasuse muutmise meetodeid;c) inimese embrüote kasutamist tööstuslikel või kaubanduslikel eesmärkidel;d) loomade geneetilist samasust muutvaid ja neile tõenäoliselt kannatusi põhjustavaid meetodeid, millest ei ole ei inimesele ega loomale mingit olulist meditsiinilist kasu, samuti niisuguste meetodite tulemusel saadud loomi.Artikkel 7Komisjoni teaduse ja uute tehnoloogiate eetika Euroopa töörühm annab hinnangu kõikidele biotehnoloogia eetikaaspektidele.II PEATÜKKKaitse ulatusArtikkel 81. Leiutise tulemusel eriomadusi omavale bioloogilisele materjalile patendiga antud kaitse hõlmab iga sellest bioloogilisest materjalist vegetatiivse või generatiivse paljundamise teel saadud bioloogilist samases või erinevas vormis olevat samade omadustega materjali.2. Leiutise tulemusel eriomadusi omavat bioloogilist materjali toota võimaldavale meetodile patendiga antud kaitse hõlmab selle meetodi abil otse saadud bioloogilist materjali ja iga muud sellest bioloogilisest materjalist vegetatiivse või generatiivse paljundamise teel saadud samases või erinevas vormis olevat samade omadustega bioloogilist materjali.Artikkel 9Geneetilist teavet sisaldavale või sellest koosnevale tootele patendiga antud kaitse hõlmab kogu materjali, millesse toodet on lisatud ja milles sisaldub oma ülesannet täitev geneetiline teave, kui artikli 5 lõikest 1 ei tulene teisiti.Artikkel 10Artiklites 8 ja 9 viidatud kaitse ei hõlma patendi valdaja poolt või tema nõusolekul liikmesriigis turule viidud, bioloogilise materjali generatiivse või vegetatiivse paljundusega saadud bioloogilist materjali, kui generatiivne või vegetatiivne paljundus tuleneb vahetult rakendusest, milleks bioloogiline materjal turustati, tingimusel et saadud materjali ei kasutata edaspidi muuks generatiivseks või vegetatiivseks paljundamiseks.Artikkel 111. Erandina artiklitest 8 ja 9 tähendab patendi valdaja poolt või tema nõusolekul talupidajale põllumajanduslikuks kasutuseks taimse paljundusmaterjali müük või muu kauplemisviisi teel loovutamine seda, et talupidajal lubatakse oma saagi toodet kasutada talumajapidamises generatiivseks või vegetatiivseks paljunduseks, mille puhul selle erandi määr ja tingimused vastavad määruse (EÜ) nr 2100/94 artiklis 14 sätestatutele.2. Erandina artiklite 8 ja 9 sätetest tähendab patendi valdaja poolt või tema nõusolekul talupidajale paljunduskarja või muu loomse paljundusmaterjali müük või muu kauplemisviisi teel loovutamine seda, et talupidajal lubatakse kasutada kaitstud karja põllumajanduslikul eesmärgil. Loas sisaldub loomade või muu loomse paljundusmaterjali tegemine kättesaadavaks põllumajanduskasutusele, kuid mitte müük erialase loomakasvatuse raames või eesmärgil.3. Lõikes 2 sätestatud erandi määr ja tingimused määratakse kindlaks siseriiklike õigusaktide ja tavadega.III PEATÜKKSund- ja ristlitsentsArtikkel 121. Kui sordiaretaja ei saa varasemat patenti rikkumata omandada või kasutada taimesordiõigust, võib ta asjakohase litsentsitasu eest taotleda sundlitsentsi patendiga kaitstud leiutise mitteainuõiguslikuks kasutuseks niivõrd, kui litsents on vajalik kaitstava taimesordi kasutamiseks. Liikmesriigid sätestavad, et sellise litsentsi andmise puhul on patendi valdajal õigus saada põhjendatud tingimustel ristlitsents kaitstud sordi kasutamiseks.2. Kui biotehnoloogialeiutist käsitleva patendi valdaja ei saa seda kasutada ilma varasemat taimesordiõigust rikkumata, võib ta asjakohase litsentsitasu eest taotleda sundlitsentsi selle õigusega kaitstud taimesordi mitteainuõiguslikuks kasutamiseks. Liikmesriigid sätestavad, et sellise litsentsi andmise puhul on sordiõiguse valdajal õigus saada põhjendatud tingimustel ristlitsents kaitstud leiutise kasutamiseks.3. Lõikudes 1 ja 2 viidatud litsentside taotlejad peavad tõendama, et:a) nad on edutult taotlenud patendi või taimesordiõiguse valdajalt litsentsilepingu sõlmimist;b) taimesort või leiutis esindab märkimisväärset tehnilist arengut, millest seoses patenditaotluses osutatud leiutusega või kaitstud taimesordiga johtub oluline majanduslik huvi.4. Iga liikmesriik määrab litsentsi andmise eest vastutava ametiasutuse või -asutused. Kui taimesordi kohta võib litsentsi välja anda ainult ühenduse sordiamet, kohaldatakse määruse (EÜ) nr 2100/94 artiklit 29.IV PEATÜKKBioloogilise materjali deponeerimine, juurdepääs sellele ja taasdeponeerimineArtikkel 131. Kui leiutis käsitleb avalikkusele kättesaamatut bioloogilist materjali, mida ei saa patenditaotluses kirjeldada viisil, mis võimaldaks vastava ala asjatundjal leiutist ellu viia, või kui leiutis hõlmab niisuguse bioloogilise materjali kasutamist, loetakse kirjeldust patendiseaduse kohaldamisel ebapiisavaks, kui:a) bioloogiline materjal ei ole deponeeritud tunnustatud hoiustamisasutusse hiljemalt patenditaotluse esitamise kuupäeval. Tunnustatakse ainult neid rahvusvahelisi hoiustamisasutusi, kes said selle staatuse 28. aprillil 1977 sõlmitud mikroorganismide patendiekspertiisiks deponeerimise rahvusvahelise tunnustamise Budapesti lepingu (edaspidi "Budapesti leping") artikli 7 alusel;b) esitatud taotlus ei sisalda niisugust deponeeritud bioloogilise materjali omadustega seotud asjakohast teavet, mis on patendi taotlejale kättesaadav;c) patenditaotluses ei näidata ära hoiustamisasutuse nime ja hoiuse numbrit.2. Deponeeritud bioloogilisest materjalist võivad saada näite:a) kuni patenditaotluse esimese avaldamiseni ainult need isikud, kellel siseriikliku patendiõiguse alusel on selleks luba;b) taotluse esimese avaldamise ja patendi andmise vahel igaüks, kes seda taotleb, või patendi taotleja nõudel ainult sõltumatu ekspert;c) pärast patendi andmist igaüks, kes seda taotleb, hoolimata patendi hilisemast kehtetuks tunnistamisest või tühistamisest.3. Proov antakse välja ainult siis, kui seda taotlev isik võtab patendi kehtimisajaks kohustuse:a) mitte teha proovi või ükskõik missugust sellest saadud materjali kättesaadavaks kolmandatele isikutele ningb) mitte kasutada proovi või ükskõik missugust sellest saadud materjali muul kui katse-eesmärgil, kui patendi taotleja või selle valdaja selgesõnaliselt ei loobu sellise kohustuse nõudmisest.4. Kui taotlust ei rahuldata või võetakse tagasi, lubatakse patendi taotleja nõudmisel alates taotluse sisseandmise kuupäevast 20 aasta jooksul deponeeritud materjali juurde ainult sõltumatut eksperti. Sel juhul kohaldatakse lõiget 3.5. Lõike 2 punktis b ja lõikes 4 viidatud patendi taotleja nõuet võib esitada ainult kuupäevani, mil patenditaotluse avaldamiseks tehtud tehnilised ettevalmistused loetakse lõpetatuks.Artikkel 141. Kui artikli 13 kohaselt deponeeritud bioloogiline materjal ei ole enam tunnustatud hoiustamisasutuses kättesaadav, lubatakse materjali uut deponeerimist Budapesti lepingus sätestatud tingimustel.2. Igale uuele hoiusele pannakse kaasa hoiustaja allakirjutatud avaldus, millega tõendatakse, et uuesti deponeeritav bioloogiline materjal on sama mis esialgu deponeeritud materjal.V PEATÜKKLõppsättedArtikkel 151. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 30. juulil 2000. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näeb ette liikmesriik.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetavate siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 16Komisjon saadab Euroopa Parlamendile ja nõukogule:a) iga viie aasta järel alates artikli 15 lõikes 1 määratletud kuupäevast aruande kõikide tekkinud probleemide kohta, pidades silmas seost käesoleva direktiivi ja inimõiguste kaitset käsitlevate rahvusvaheliste kokkulepete vahel, millega liikmesriigid on liitunud;b) kahe aasta jooksul alates käesoleva direktiivi jõustumisest aruande, milles hinnatakse mõju, mida geenitehnika fundamentaaluuringutele avaldab see, et dokumendid, mille objektid võiksid olla patenditavad, jäävad avaldamata või nende avaldamine viibib;c) igal aastal alates artikli 15 lõikes 1 määratletud kuupäevast aruande patendiõiguse arengu ja tähenduse kohta biotehnoloogia ja geenitehnika valdkonnas.Artikkel 17Käesolev direktiiv jõustub Euroopa Ühenduste Teatajas avaldamise päeval.Artikkel 18Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 6. juuli 1998Euroopa Parlamendi nimel president J. M. GIL-ROBLES Nõukogu nimel eesistuja R. EDLINGER1 EÜT C 296, 8.10.1996, lk 4 ja EÜT C 311, 11.10.1997, lk 12.2 EÜT C 295, 7.10.1996, lk 11.3 Euroopa Parlamendi 16. juuli 1997. aasta arvamus (EÜT C 286, 22.9.1997, lk 87). Nõukogu 26. veebruari 1998. aasta ühine seisukoht (EÜT C 110, 8.4.1998, lk 17) ja Euroopa Parlamendi 12. mai 1998. aasta otsus (EÜT C 167, 1.6.1998). Nõukogu 16. juuni 1998. aasta otsus.4 EÜT C 68, 20.3.1995, lk 26.5 EÜT L 336, 23.12.1994, lk 213.6 EÜT L 227, 1.9.1994, lk 1. Määrust on muudetud määrusega (EÜ) nr 2506/95 (EÜT L 258, 28.10.1995, lk 3).7 EÜT L 309, 31.12.1993, lk 1.


title: Nõukogu direktiiv, 23. november 1988, milles käsitletakse standardseid kontrolliprotseduure teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist käsitleva määruse (EMÜ) nr 3820/85 ja autovedudel kasutatavaid sõidumeerikuid käsitleva määruse (EMÜ) nr 3821/85 rakendamiseks

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31988L0599

Euroopa Liidu Teataja L 325 , 29/11/1988 Lk 0055 - 0057 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 5 Köide 4 Lk 0135  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 5 Köide 4 Lk 0135

		Nõukogu direktiiv,23. november 1988,milles käsitletakse standardseid kontrolliprotseduure teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist käsitleva määruse (EMÜ) nr 3820/85 ja autovedudel kasutatavaid sõidumeerikuid käsitleva määruse (EMÜ) nr 3821/85 rakendamiseks(88/599/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 75,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [3]võttes arvesse 20. detsembril 1985 nõukogus kokku tulnud nõukogu ja liikmesriikide valitsuste esindajate resolutsiooni autovedusid käsitlevate sotsiaalmääruste rakendamise parandamiseks [4]ning arvestades, et:määrused (EMÜ) nr 3820/85 [5] ja (EMÜ) nr 3821/85 [6] on olulised sisetranspordi teenuste ühisturu loomiseks;autovedusid käsitlevate sotsiaalmääruste kohaldamise nõuetekohasuse tagamiseks peavad liikmesriigid kohaldamist ühtselt ja tõhusalt kontrollima;rikkumiste vähendamiseks ja ärahoidmiseks tuleb kehtestada miinimumnõuded, et kontrollida asjaomaste sätete järgimist;Portugali Vabariik kehtestas autovedude kontrollikorra alles hiljuti ja seepärast tuleks tal lubada käesoleva direktiivi kohaldamist edasi lükata;tõhus kontroll ühenduse kõigis osades nõuab, et liikmesriigid vahetavad määruste rakendamisel teavet ja abistavad üksteist;teabevahetus on kohustuslik ja peab toimuma regulaarselt;autovedusid käsitlevate sotsiaalmääruste ühtne kohaldamine on vajalik selleks, et vältida konkurentsi moonutamist transpordiettevõtjate vahel ning et soodustada liiklusohutust ja ühiskondlikku arengut,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1KontrollKäesoleva direktiivi eesmärk on näha ette miinimumtingimused määruste (EMÜ) nr 3820/85 ja (EMÜ) nr 3821/85 nõuetekohase ja ühtse kohaldamise kontrollimiseks.Artikkel 2Kontrollisüsteemid1. Liikmesriigid loovad teedel ja ettevõtete territooriumil asjakohaste ja regulaarsete kontrollide tegemiseks süsteemi, mis hõlmab igal aastal ulatusliku ja representatiivse läbilõike kõikidest määruste (EMÜ) nr 3820/85 ja (EMÜ) nr 3821/85 kohaldamisalasse kuuluvate transpordiliikide sõidukijuhtidest, ettevõtjatest ja sõidukitest.2. Iga liikmesriik korraldab kontrolle nii, et:- need hõlmaksid igal aastal vähemalt 1 % määruste (EMÜ) nr 3820/85 ja (EMÜ) nr 3821/85 kohaldamisalasse kuuluvate sõidukite juhtide töötatud päevadest,- vähemalt 15 % kontrollitavate tööpäevade üldarvust kontrollitakse teel ja vähemalt 25 % ettevõtete territooriumil.3. Teel kontrollitud juhtide arv, ettevõtete territooriumil tehtud kontrollide arv, kontrollitud tööpäevade arv ja tuvastatud rikkumiste arv lisatakse muu hulgas määruse (EMÜ) nr 3820/85 artikli 16 lõike 2 kohaselt komisjonile esitatavale teabele.Artikkel 3Kontroll teel1. Teel korraldatakse kontrolle eri kohtades mis tahes ajal ja need hõlmavad piisavalt suure osa teedevõrgust, et raskendada kontrollpunktidest kõrvalehoidmist.2. Teedel korraldatavate kontrollide puhul kontrollitakse:- igapäevast sõiduaega, vaheaegu ja igapäevast puhkeaega ning kui selgelt ilmnevad eeskirjade eiramised, eelnevate päevade salvestuslehti, mis peavad sõidukis olema kooskõlas määruse (EMÜ) nr 3821/85 artikli 15 lõikega 7,- vajaduse korral viimast iganädalast puhkeaega,- sõidumeeriku nõuetekohast töötamist (sõidumeeriku ja/või salvestuslehtede võimaliku väärkasutuse kindlakstegemine) või vajaduse korral määruse (EMÜ) nr 3820/85 artikli 14 lõikes 5 nimetatud dokumentide sõidukis olemist.3. Teel korraldatavate kontrollide puhul ei diskrimineerita sõidukeid ega juhte sõltuvalt nende peamisest registreerimis- või elukohast.4. Kontrollima volitatud ametniku ülesande hõlbustamiseks antakse neile:- nimekiri peamistest punktidest, mida kontrollida tuleb,- mitmekeelne sõnastik, mis sisaldab autoveoga seotud väljendeid. Sellise sõnastiku annab liikmesriikidele komisjon.5. Kui mõnes teises liikmesriigis registreeritud sõiduki juhile teel korraldatud kontroll on andnud alust uskuda, et juht on pannud toime rikkumisi, mida kontrolli käigus ei ole võimalik vajalike andmete puudumise tõttu tuvastada, aitavad asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused olukorda selgitada. Juhul kui pädev liikmesriik korraldab selleks kontrolli ettevõtte territooriumil, edastatakse kontrolli tulemused teisele asjaomasele riigile.Artikkel 4Kontroll ettevõtete territooriumil1. Artikli 2 lõikes 1 sätestatud territooriumide kontrolle kavandades võetakse arvesse eri transpordiliikidega varem saadud kogemusi.Kontrolle korraldatakse ettevõtete territooriumil ka juhul, kui teel on tuvastatud määruste (EMÜ) nr 3820/85 ja (EMÜ) nr 3821/85 tõsine rikkumine.2. Ettevõtte territooriumil korraldatavate kontrollide puhul kontrollitakse lisaks teel kontrollitud punktidele:- iganädalasi puhkeaegu ja nende puhkeaegade vahelisi sõiduaegu,- kahenädalast sõiduaja piirangut,- lühendatud igapäevase või iganädalase puhkeaja hüvitamist,- salvestuslehtede kasutamist ja/või juhi tööaegade korraldust.3. Käesolevas artiklis sätestatud eesmärkidel vastavad need pädevate asutuste territooriumil korraldatud kontrollid, mille aluseks on kõnealuste asutuste taotlusel ettevõtete antud asjaomased dokumendid, ettevõtete territooriumil korraldatud kontrollidele.Artikkel 5Kooskõlastatud kontroll1. Liikmesriigid korraldavad vähemalt kaks korda aastas kooskõlastatud operatsioone, et kontrollida teel määruste (EMÜ) nr 3820/85 ja (EMÜ) nr 3821/85 kohaldamisalasse kuuluvaid juhte ja sõidukeid.2. Võimaluse korral viivad selliseid operatsioone läbi korraga kahe või enama liikmesriigi täitevasutused, kellest igaüks tegutseb oma territooriumil.Artikkel 6Teabevahetus1. Määruse (EMÜ) nr 3820/85 artikli 17 lõike 3 ja määruse (EMÜ) nr 3821/85 artikli 19 lõike 3 kohaselt kahepoolselt avaldatavat teavet vahetatakse iga 12 kuu tagant ja esimest korda kuus kuud pärast käesoleva direktiivi [7] teatavakstegemist ning üksikjuhtudel liikmesriigi eritaotluse korral.2. Selleks kasutavad iga liikmesriigi pädevad asutused aruande tüüpvormi, mille komisjon on kokkuleppel liikmesriikidega koostanud.Artikkel 71. Liikmesriigid, välja arvatud Portugali Vabariik, jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 1. jaanuariks 1989.Portugali Vabariik jõustab kõnealused õigus- ja haldusnormid hiljemalt 1. jaanuariks 1990.2. Liikmesriigid edastavad käesoleva direktiivi kohaldamist käsitlevate õigus- ja haldusnormide teksti komisjonile.Artikkel 8Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 23. november 1988Nõukogu nimeleesistujaTh. Pangalos[1] EÜT C 116, 3.5.1988, lk 17.[2] Arvamus on esitatud 17. novembril 1988 (Euroopa Ühenduste Teatajas seni avaldamata).[3] EÜT C 208, 8.8.1988, lk 26.[4] EÜT C 348, 31.12.1985, lk 1.[5] EÜT L 370, 31.12.1985, lk 1.[6] EÜT L 370, 31.12.1985, lk 8.[7] Käesolev direktiiv tehti liikmesriikidele teatavaks 24. novembril 1988.--------------------------------------------------


title: Nõukogu teine direktiiv, 30. detsember 1983, mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31984L0005

Euroopa Liidu Teataja L 008 , 11/01/1984 Lk 0017 - 0020 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 6 Köide 2 Lk 0090  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 15 Lk 0244  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 6 Köide 2 Lk 0090  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 13 Köide 15 Lk 0244

		Nõukogu teine direktiiv,30. detsember 1983,mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta(84/5/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:direktiiviga 72/166/EMÜ, [4] muudetud direktiiviga 72/430/EMÜ, [5] ühtlustas nõukogu liikmesriikide õigusaktid, mis käsitlevad mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse rakendamist;direktiivi 72/166/EMÜ artikli 3 kohaselt on iga liikmesriik kohustatud võtma kõik vajalikud meetmed tagamaks, et sõidukite kasutamisel, mille põhiasukoht on tema territooriumil, on tsiviilvastutus kaetud kindlustusega; kaetud vastutuse ulatus ja kindlustuskaitse tingimused tuleb kindlaks määrata kõnealuste meetmete põhjal;eri liikmesriikide õigusaktides on siiski märkimisväärseid erinevusi kõnealuse kindlustuskaitse kohustuse ulatuses; need erinevused mõjutavad otseselt ühisturu loomist ja toimimist;kindlustuskaitse kohustuse laiendamine on eelkõige põhjendatud ka varakahjuga kaasnevale vastutusele;summad, mille puhul kindlustamine on kohustuslik, peavad igal juhul tagama kannatanutele piisava hüvitise, olenemata sellest, millises liikmesriigis õnnetus juhtub;tuleb ette näha organ, kes tagaks, et kannatanu ei jääks hüvitisest ilma, kui õnnetuse põhjustanud sõiduk on kindlustamata või tundmatu; ilma et muudetaks liikmesriikides kohaldatavaid sätteid, mis käsitlevad kõnealuse organi makstava hüvitise esmajärgulist või teisejärgulist laadi ja regressi suhtes kohaldatavaid eeskirju, on oluline sätestada, et sellises õnnetuses kannatanu saaks kõigepealt pöörduda vahetult nimetatud organi poole; liikmesriikidele tuleks anda võimalus kohaldada kõnealuse organi poolt hüvitise maksmise suhtes teatavaid piirangutega erandeid ja sätestada, et tundmatu sõiduki poolt varakahju hüvitamine võib pettuseohu vältimiseks olla piiratud või välistatud;kannatanute huvides on, et teatavate erandiklauslite mõju piirduks kindlustusandja ja õnnetuse põhjustanud isiku omavaheliste suhetega; varastatud või vägivaldselt omandatud sõidukite puhul võivad liikmesriigid kindlaks määrata, et hüvitist maksab eespool nimetatud organ;kõnealuse organi finantskohustuste leevendamiseks võivad liikmesriigid sätestada teatava omavastutuse kohaldamise, kui organ maksab hüvitist kindlustamata sõidukite või olenevalt asjaoludest varastatud või vägivaldselt omandatud sõidukite poolt varale tekitatud kahjude eest;kindlustatu, sõidukijuhi või muu õnnetuse eest vastutava isiku perekonnaliikmetele tuleks isikukahju eest pakkuda kaitset, mis on võrreldav kolmandatele isikutele pakutava kaitsega;kindlustuse kontrollimise kaotamine oleneb sellest, kas vastuvõtva riigi liikluskindlustuse rahvuslik büroo tagab hüvitise kahjude eest, mille on tekitanud sõiduk, mille põhiasukoht on teises liikmesriigis; kõige mugavam moodus määratlemaks, kas sõiduki põhiasukoht on teatavas liikmesriigis, on selle riigi registreerimismärk asjaomasel sõidukil; seetõttu tuleks direktiivi 72/166/EMÜ artikli 1 lõike 4 esimest taanet vastavalt muuta;pidades silmas lähteolukorda teatavates liikmesriikides seoses ühest küljest miinimumsumma ja teisest küljest eespool nimetatud organi poolt varakahjude puhul kohaldatava kindlustuskaitse ja omavastutusega, tuleks sätestada üleminekumeetmed, et kõnealustes liikmesriikides käesoleva direktiivi miinimumsummasid ja nimetatud organi poolt varakahjude eest makstavat hüvitist käsitlevaid sätteid järk-järgult kohaldada,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 11. Direktiivi 72/166/EMÜ artikli 3 lõikes 1 nimetatud kindlustus peab kohustuslikus korras katma nii varakahjud kui ka isikukahju.2. Ilma et see piiraks võimalike liikmesriikides sätestatud suuremate tagatiste kohaldamist, nõuab iga liikmesriik, et summad, mille puhul selline kindlustus on kohustuslik, on vähemalt:- isikukahju puhul 350000 eküüd, kui on ainult üks kannatanu; kui üks nõue hõlmab rohkem kui üht kannatanut, korrutatakse nimetatud summa kannatanute arvuga,- varakahju puhul 100000 eküüd nõude kohta olenemata kannatanute arvust.Liikmesriigid võivad eespool nimetatud miinimumsummade asemel näha ette 500000 eküü suuruse miinimumsumma isikukahju puhul, kui üks nõue hõlmab rohkem kui üht isikut, või isikukahju ja varakahjude puhul üldise miinimumsumma 600000 eküüd nõude kohta olenemata kannatanute arvust või kahjude laadist.3. Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab mõiste "eküü" arvestusühikut, mis on määratletud määruse (EMÜ) nr 3180/78 [6] artiklis 1. Omavääringu konverteerimisväärtus, mida kasutatakse järjestikustel nelja-aastastel ajavahemikel alates iga ajavahemiku esimese aasta 1. jaanuarist, on konverteerimisväärtus eelmise septembri viimasel päeval, mille kohta on olemas eküü konverteerimisväärtused kõigis ühenduse vääringutes. Esimene ajavahemik algab 1. jaanuaril 1984.4. Iga liikmesriik loob organi või annab volitused mõnele organile, kelle ülesandeks on maksta vähemalt kindlustuskohustuse piires hüvitist varakahjude või isikukahju eest, mille on põhjustanud tundmatu sõiduk või sõiduk, mille puhul ei ole lõikes 1 sätestatud kindlustuskohustus täidetud. See säte ei piira liikmesriikide õigust pidada kõnealuse organi makstavat hüvitist subsidiaarseks või mittesubsidiaarseks ega õigust sätestada nõuete lahendamine kõnealuse organi ja õnnetuse põhjustanud isiku või isikute ja muude kindlustusandjate või sotsiaalkindlustusorganite vahel, kes peavad kannatanule seoses sama õnnetusjuhtumiga hüvitist maksma.Kannatanu võib igal juhul pöörduda otse kõnealuse organi poole, kes on pärast seda, kui ta on kannatanult nõutud teabe saanud, kohustatud andma talle põhjendatud vastuse võimaliku hüvitise maksmise kohta.Liikmesriigid võivad vabastada kõnealuse organi hüvitise maksmisest, kui tegemist on isikutega, kes sisenesid kahju tekitanud sõidukisse vabatahtlikult, ja organ suudab tõestada, et need isikud teadsid, et sõiduk oli kindlustamata.Liikmesriigid võivad piirata kõnealuse organi poolt makstavat hüvitist või ta selle maksmisest vabastada, kui varakahju on tekitanud tundmatu sõiduk.Peale selle võivad nad tundmatu sõiduki tekitatud varakahju puhul lubada kuni 500 eküü suurust kannatanu omavastutust.Lisaks sellele kohaldab iga liikmesriik kõnealuse organi poolse hüvitise maksmise suhtes oma õigusnorme, ilma et see piiraks ühtegi teist kannatanule soodsamat tava.Artikkel 21. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et kõiki direktiivi 72/166/EMÜ artikli 3 lõike 1 kohaselt väljaantud kindlustuspoliisis sisalduvaid õigusaktide sätteid või lepingu tingimusi, millega jäetakse kindlustuse alt välja sõidukid, mida kasutavad või juhivad:- isikud, kellel ei ole selleks otseseid või kaudseid volitusi, või- isikud, kellel ei ole asjaomase sõiduki juhtimiseks vajalikku juhiluba, või- isikud, kes rikuvad asjaomase sõiduki seisukorda ja turvalisust käsitlevaid tehnonõudeid, mis on sätestatud õigusaktides,peetakse direktiivi 72/166/EMÜ artikli 3 lõike 1 kohaldamisel õigustühisteks, kui tegemist on õnnetuses kannatanud kolmandate isikute nõuetega.Esimeses taandes nimetatud sätetele või tingimustele võib siiski tugineda isikute puhul, kes sisenesid kahju tekitanud sõidukisse vabatahtlikult, juhul kui kindlustusandja suudab tõendada, et nad teadsid, et sõiduk oli varastatud.Liikmesriigid võivad oma territooriumil toimunud õnnetuste puhul loobuda esimese lõike sätete kohaldamisest, kui kannatanu võib kantud kahju eest hüvitist saada sotsiaalkindlustusorganilt.2. Varastatud või vägivaldselt omandatud sõidukite puhul võib liikmesriik näha ette, et kindlustusandja asemel maksab käesoleva artikli lõikes 1 sätestatud tingimustel hüvitist artikli 1 lõikes 4 määratletud organ; kui sõiduki põhiasukoht on teises liikmesriigis, ei või kõnealune organ esitada nõuet ühegi kõnealuse liikmesriigi organi vastu.Liikmesriigid, kes on varastatud või vägivaldselt omandatud sõidukite puhul ette näinud, et hüvitist maksab artikli 1 lõikes 4 nimetatud organ, võivad varakahju puhul näha ette kannatanu kuni 250 eküü suuruse omavastutuse.Artikkel 3Kui kindlustatu, sõidukijuhi või muu tsiviilõiguse kohaselt õnnetuse puhul vastutava isiku vastutus on kaetud artikli 1 lõikes 1 nimetatud kindlustusega, ei jäeta tema perekonnaliikmeid sellise sugulussuhte tõttu isikukahju korral kindlustusest välja.Artikkel 4Direktiivi 72/166/EMÜ artikli 1 lõike 4 esimene taane asendatakse järgmisega:"— selle riigi territoorium, mille registreerimismärki sõiduk kannab või."Artikkel 51. Liikmesriigid muudavad oma siseriiklikke õigusnorme käesoleva direktiivi järgimiseks hiljemalt 31. detsembril 1987. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.2. Selliselt muudetud õigusnorme hakatakse kohaldama hiljemalt 31. detsembrist 1988.3. Olenemata lõikest 2:a) on Kreeka Vabariigil aega kuni 31. detsembrini 1995, et tõsta tagatised artikli 1 lõikele 2 vastavale tasemele. Kui ta kasutab nimetatud võimalust, peab tagatis kõnealuses artiklis sätestatud summade puhul olema:- rohkem kui 16 % hiljemalt 31. detsembriks 1988,- 31 % hiljemalt 31. detsembriks 1992;b) teistel liikmesriikidel on aega kuni 31. detsembrini 1990, et tõsta tagatised artikli 1 lõikele 2 vastavale tasemele. Liikmesriigid, kes kasutavad nimetatud võimalust, peavad suurendama tagatisi lõikes 1 nimetatud kuupäevaks summa võrra, mis on vähemalt pool 1. jaanuaril 1984 kehtinud tagatiste ja artikli 1 lõikes 2 sätestatud summade vahest.4. Olenemata lõikest 2:a) Itaalia Vabariik võib sätestada, et artikli 1 lõike 4 viienda lõiguga ettenähtud omavastutuse suurus on 1000 eküüd kuni 31. detsembrini 1990;b) Kreeka Vabariik ja Iirimaa võivad sätestada, et:- artikli 1 lõikes 4 nimetatud organi makstavat hüvitist varakahju eest ei teostata kuni 31. detsembrini 1992,- kuni 31. detsembrini 1995 on artikli 1 lõike 4 viiendas lõigus nimetatud omavastutus ja artikli 2 lõike 2 teises lõigus nimetatud omavastutus 1500 eküüd.Artikkel 61. Komisjon esitab hiljemalt 31. detsembril 1989 nõukogule aruande olukorra kohta liikmesriikides, kes kasutavad artikli 5 lõike 3 punktis a ja artikli 5 lõike 4 punktis b sätestatud üleminekumeetmeid, ning esitab vajaduse korral ettepaneku nimetatud meetmete läbivaatamiseks toimunud arengut silmas pidades.2. Komisjon esitab hiljemalt 31. detsembril 1993 nõukogule arenguaruande käesoleva direktiivi rakendamise kohta ning vajaduse korral ka ettepanekud eelkõige artikli 1 lõigetes 2 ja 4 sätestatud summade kohandamise kohta.Artikkel 7Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 30. detsember 1983Nõukogu nimeleesistujaG. Varfis[1] EÜT C 214, 21.8.1980, lk 9 ja EÜT C 78, 30.3.1982, lk 17.[2] EÜT C 287, 9.11.1981, lk 44.[3] EÜT C 138, 9.6.1981, lk 15.[4] EÜT L 103, 2.5.1972, lk 2.[5] EÜT L 291, 28.12.1972, lk 162.[6] EÜT L 379, 30.12.1978, lk 1.--------------------------------------------------


title: Komisjoni direktiiv 2008/49/EÜ, 16. aprill 2008 , millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/36/EÜ II lisa seoses ühenduse lennujaamu kasutavate õhusõidukite seisuplatsil kontrollimist käsitlevate kriteeriumitega (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               19.4.2008

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 109/17

      KOMISJONI DIREKTIIV 2008/49/EÜ,
   16. aprill 2008,
   millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/36/EÜ II lisa seoses ühenduse lennujaamu kasutavate õhusõidukite seisuplatsil kontrollimist käsitlevate kriteeriumitega
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/36/EÜ ühenduse lennujaamu kasutavate kolmandate riikide õhusõidukite ohutuse kohta, (1) eelkõige selle artiklit 12,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Direktiiviga 2004/36/EÜ on kehtestatud ühtne lähenemisviis rahvusvaheliste ohutusstandardite tõhusale jõustamisele ühenduses, kuna sellega ühtlustatakse liikmesriikide lennujaamades maanduvate kolmandate riikide õhusõidukite seisuplatsil kontrollimist käsitlevad eeskirjad ja kord. Sellega nõutakse, et liikmesriik kontrolliks ühtlustatud korras rahvusvaheliseks lennuliikluseks avatud lennujaamas maanduva kolmanda riigi õhusõidukit seisuplatsil ja osaleks sellise kontrollimisega seotud teabe kogumises ning vahetamises.

               (2)

               Direktiivist 2004/36/EÜ tulenevaid liikmesriikide kohustusi ühenduse ees sai varem suures osas täita vabatahtliku osalemisega 1996. aastal Euroopa tsiviillennunduskonverentsi (ECAC) algatatud välismaiste õhusõidukite ohutuse hindamise programmis (SAFA), mille juhtimine oli delegeeritud Ühinenud Lennuametitele (JAA).

               (3)

               Alates 1. jaanuarist 2007 läks SAFA programm täies ulatuses ühenduse pädevusse ning seda haldab nüüd komisjon, keda selle juures abistab Euroopa Lennundusohutusamet (EASA), nagu on ette nähtud komisjoni 19. mai 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 768/2006, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/36/EÜ ühenduse lennujaamu kasutavate õhusõidukite ohutust käsitleva teabe kogumise ja vahetamise ning teabesüsteemi haldamise osas. (2)

               (4)

               SAFA programmi peaksid täiendama asjakohased meetmed, mille eesmärk on ühiste standardite tagamine õhusõidukite seisuplatsil kontrollimise alal, näiteks sellekohaste juhiste vormis.

               (5)

               Direktiivi 2004/36/EÜ II lisa sisaldab üksnes väga üldisi kriteeriume, sest selle vastuvõtmise ajal avaldati üksikasjalikud tehnilised suunised ja menetlused ning neid ajakohastasid korrapäraselt Ühinenud Lennuametid ja hakkasid sellele järgnevalt vabatahtlikult rakendama SAFA programmis osalevad Euroopa tsiviillennunduskonverentsi osalisriigid.

               (6)

               Õhusõidukite seisuplatsil kontrollimist käsitlevate juhiste põhielemente oleks vaja täpsustada, pidades silmas SAFA programmi üleminekut ühenduse pädevusse ja üha suurenevat tähtsust, mida komisjon paneb õhusõidukite tehnilisele kontrollimisele SAFA programmi raames, kui ta teeb oma otsuseid, mis käsitlevad lennuettevõtjate kandmist keelatud lennuettevõtjate nimekirja, mis on kehtestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. detsembri 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 2111/2005, mis käsitleb ühenduse nimekirja, millesse kantakse lennuettevõtjad, kelle suhtes kohaldatakse ühenduse piires tegevuskeeldu, koostamist ja lennureisijate teavitamist lendu teenindavast lennuettevõtjast ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivi 2004/36/EÜ artikkel 9.

               (7)

               Juhiste põhielemendid sisaldavad õhusõiduki seisuplatsil kontrollimise tõhusaks läbiviimiseks vajalikke peamisi standardeid ning need peaks seega võimalikult kiiresti kandma direktiivi 2004/36/EÜ II lisasse, millega kehtestatakse õhusõidukite seisuplatsil kontrollimise kord, pidades eelkõige silmas SAFA programmi üleminekut ühenduse pädevusse.

               (8)

               EASA on esitanud ettepaneku direktiivi 2004/36/EÜ II lisa muutmise kohta, nagu on ette nähtud komisjoni määruse (EÜ) nr 768/2006 artikli 4 lõikega 1.

               (9)

               Seepärast tuleks direktiivi 2004/36/EÜ vastavalt muuta.

               (10)

               Käesoleva direktiiviga ette nähtud meetmed on kooskõlas nõukogu määruse (EMÜ) nr 3922/91 (3) artikli 12 kohaselt asutatud komitee arvamusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 2004/36/EÜ muutmine
   Direktiivi 2004/36/EÜ lisa II asendatakse käesoleva direktiivi lisas toodud tekstiga.
   Artikkel 2
   Juhismaterjal
   Kui Euroopa Lennundusohutusamet koostab käesoleva direktiivi lisas osutatud juhismaterjali, mida hakkavad kohaldama liikmesriigid, loob ta läbipaistva korra konsulteerimiseks liikmesriikidega, toetudes liikmesriikide lennundusalaste reguleerivate ametiasutuste eksperdiarvamustele ja kaasates vajaduse korral vastavate huvitatud osapoolte asjakohaseid eksperte. Euroopa Lennundusohutusamet võib sel eesmärgil luua töörühma.
   Artikkel 3
   Ülevõtmine
   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt kuue kuu jooksul pärast direktiivi jõustumist.
   Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.
   Artikkel 4
   Jõustumine
   Käesolev direktiiv jõustub esimesel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 5
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 16. aprill 2008

            Komisjoni nimel

            asepresident

         Jacques BARROT

      (1)  ELT L 143, 30.4.2004, lk 76. Direktiivi on muudetud määrusega (EÜ) nr 2111/2005 (ELT L 344, 27.12.2005, lk 15).

      (2)  ELT L 134, 20.5.2006, lk 16.

      (3)  EÜT L 373, 31.12.1991, lk 4. Määrust on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 216/2008 (ELT L 79, 19.3.2008, lk 1).

      LISA
      „
            II LISA
            EÜ SAFA programmi raames õhusõidukite seisuplatsil kontrollimist käsitleva korra juhised – põhielemendid
            1.   ÜLDJUHISED
            1.1.   SAFA programmi raames toimuva õhusõidukite seisuplatsil kontrollimise viivad läbi inspektorid, kellel on kontrollimise alal vajalikud teadmised, kusjuures kõigi kontroll-lehtedel olevate elementide kontrollimisel peavad neil olema tehnilised, lennukõlblikkuse alased ja rakenduslikud teadmised. Kui õhusõidukit kontrollivad seisuplatsil kaks või rohkem inspektorit, võivad nad omavahel ära jagada kontrolli peamised elemendid, milleks on õhusõiduki visuaalne välispidine kontroll, piloodikabiini kontroll ning reisijatesalongi ja/või lastiruumi kontroll.
            1.2.   Inspektorid peavad tõendama oma isikut õhusõiduki kaptenile või tema eemalolekul lennumeeskonna liikmele või käitaja kõrgeima positsiooniga esindajale, enne kui nad alustavad õhusõiduki pardal tehtava seisuplatsil kontrollimise osa. Kui ühtki käitaja esindajat ei ole võimalik teavitada või kui sellist esindajat ei ole õhusõidukis või selle ümbruses, siis üldjuhul SAFA programmi raames õhusõidukit seisuplatsil ei kontrollita. Eriolukorras võib teha otsuse sellise kontrolli tegemise kohta, kuid sel juhul piirdub see õhusõiduki visuaalse välispidise kontrolliga.
            1.3.   Kontroll on võimalikult põhjalik, võttes arvesse selleks eraldatud aega ja ressursse. See tähendab, et kui kontrolliks on eraldatud üksnes piiratud aeg ja ressursid, ei pea kontrollima kõiki, vaid üksnes teatavat hulka kontrollimisele kuuluvaid elemente. Vastavalt SAFA programmi raames tehtavaks õhusõiduki seisuplatsil kontrollimiseks eraldatud ajale ja ressurssidele valitakse kontrollitavad elemendid välja EÜ SAFA programmi eesmärkide kohaselt.
            1.4.   Õhusõiduki seisuplatsil kontrollimisega ei põhjustata kontrollitava õhusõiduki väljumisajas põhjendamatut viivitust. Viivituse võimalikud põhjused võivad muu hulgas olla kahtlused seoses lennuks valmistumise nõuetekohasusega, õhusõiduki lennukõlblikkusega või asjaoludega, mis hõlmavad otseselt õhusõiduki ja selles viibijate ohutust.
            2.   INSPEKTORITE KVALIFIKATSIOON
            2.1.   Liikmesriigid tagavad, et alates 1. jaanuarist 2009 teevad kõiki nende territooriumil SAFA programmi raames läbi viidavaid õhusõiduki seisuplatsil kontrollimisi kvalifitseeritud inspektorid.
            2.2.   Liikmesriigid tagavad, et nende inspektorid vastavad järgmistele kvalifikatsioonikriteeriumitele.
            2.3.   Kvalifikatsioonikriteeriumid
            2.3.1.   Abikõlblikkuskriteeriumid
            Abikõlblikuks kvalifitseerumise eeltingimusena peavad liikmesriigid tagama, et SAFA inspektoriks kvalifitseeruda soovivatel kandidaatidel on vajalik lennundusalane haridus ja/või asjakohased praktilised teadmised nende konkreetsetes kontrollivaldkondades, mis on järgmised:

                        a)

                        õhusõidukite käitamine;

                        b)

                        personalile lennunduslubade andmine;

                        c)

                        õhusõiduki lennukõlblikkus;

                        d)

                        ohtlikud kaubad.

                  2.3.2.   Koolitusnõuded
            Enne kvalifitseerumist peavad kandidaadid olema edukalt läbinud koolituse, mis koosneb järgmistest osadest:

                        —

                        teoreetilised õppetunnid, mille viib läbi SAFA koolitusorganisatsioon, nagu on määratletud punktis 2.4;

                        —

                        praktiline koolitus, mille viib läbi SAFA koolitusorganisatsioon, nagu on määratletud punktis 2.4, või punkti 2.5 kohaselt liikmesriigi määratud vaneminspektor, kes tegutseb SAFA koolitusorganisatsioonist eraldi;

                        —

                        koolitus töökohal, mis koosneb mitmetest kontrollidest, mille viib läbi liikmesriigi määratud vaneminspektor, nagu on sätestatud punktis 2.5.

                  2.3.3.   Nõuded kvalifitseerumise kehtivuse säilitamiseks
            Liikmesriigid tagavad, et pärast kvalifitseerumist säilitavad inspektorid oma kvalifitseerumise kehtivuse järgmiste võimaluste abil:

                        a)

                        korrapäraste korduvkoolituste abil, mis koosnevad teoreetilistest õppetundidest, mille viib läbi SAFA koolitusorganisatsioon, nagu on määratletud punktis 2.4;

                        b)

                        kontrollides pärast viimase SAFA koolituse läbimist iga 12kuulise ajavahemiku jooksul seisuplatsil vähemalt miinimumarvu õhusõidukeid, kui ta ise ei ole liikmesriigi lennuameti kvalifitseeritud inspektor lennutegevuse või lennukõlblikkuse alal ega kontrolli korrapäraselt omamaiste lennuettevõtjate õhusõidukeid.

                  2.3.4.   Juhismaterjal
            EASA töötab välja ja avaldab hiljemalt 30. septembriks 2008 üksikasjaliku juhismaterjali, et abistada liikmesriike punktide 2.3.1, 2.3.2 ja 2.3.3 rakendamisel.
            2.4.   SAFA koolitusorganisatsioonid
            2.4.1.   SAFA koolitusorganisatsioon võib olla osa liikmesriigi pädevast ametiasutusest või kolmanda osapoole organisatsioonist.
            Kolmas osapool võib olla

                        —

                        osa teise liikmesriigi pädevast ametiasutusest;

                        —

                        iseseisev üksus.

                  2.4.2.   Liikmesriik tagab, et punktis 2.3.2 ja punkti 2.3.3 alapunktis a osutatud koolitused, mille viib läbi vastava liikmesriigi ametiasutus, toimuvad vähemalt EASA koostatud ja avaldatud asjakohaste õppekavade kohaselt.
            2.4.3.   Need liikmesriigid, kes kasutavad SAFA koolitusteks kolmanda osapoole organisatsiooni teenuseid, loovad sellise organisatsiooni hindamiseks vajaliku süsteemi. Süsteem on lihtne, läbipaistev ja proportsionaalne ning selle puhul võetakse arvesse kõiki EASA koostatud ja avaldatud asjakohaseid juhismaterjale. Sellise süsteemi puhul võidakse arvesse võtta teiste liikmesriikide tehtud hindamisi.
            2.4.4.   Kolmanda osapoole koolitusorganisatsiooni teenuseid võib kasutada üksnes siis, kui hindamisest nähtub, et koolitus viiakse läbi EASA koostatud ja avaldatud asjakohaste õppekavade alusel.
            2.4.5.   Liikmesriigid tagavad, et nende pädevate ametiasutuste koolitusprogramme ja/või nende süsteeme kolmanda osapoole koolitusorganisatsioonide hindamiseks muudetakse, et kajastada soovitusi, mis tulenevad EASA korraldatud standardimiskontrollidest vastavalt komisjoni määruse (EÜ) nr 736/2006 (1) alusel sätestatud töömeetoditele.
            2.4.6.   Liikmesriigid võivad taotleda, et EASA hindaks koolitusorganisatsiooni ja avaldaks oma arvamuse, mille alusel liikmesriik saaks luua enda hilisema hinnangu.
            2.4.7.   EASA töötab välja ja avaldab hiljemalt 30. septembriks 2008 üksikasjaliku juhismaterjali, et abistada liikmesriike käesoleva punkti rakendamisel.
            2.5.   Vaneminspektorid
            2.5.1.   Liikmesriik võib määrata vaneminspektorid tingimusel, et nad vastavad asjaomase liikmesriigi kehtestatavatele kvalifikatsioonikriteeriumitele.
            2.5.2.   Liikmesriigid tagavad, et punktis 2.5.1 osutatud kriteeriumid sisaldavad vähemalt järgmisi nõudeid, mille kohaselt määratav isik

                        —

                        on olnud kvalifitseeritud SAFA inspektor rohkem kui kolme aasta jooksul enne kõnealusesse ametisse nimetamist;

                        —

                        on kolme aasta jooksul enne kõnealusesse ametisse nimetamist teinud SAFA programmi raames vähemalt 36 kontrolli.

                  2.5.3.   Liikmesriigid tagavad, et praktiline koolitus ja/või koolitus töökohal, mille viivad läbi nende vaneminspektorid, põhineb EASA koostatud ja avaldatud asjakohastel õppekavadel.
            2.5.4.   Samuti võivad liikmesriigid määrata oma vaneminspektorid läbi viima praktilist koolitust ja/või koolitust töökohal, milles osalevad koolitatavad isikud teistest liikmesriikidest.
            EASA töötab välja ja avaldab hiljemalt 30. septembriks 2008 üksikasjaliku juhismaterjali, et abistada liikmesriike käesoleva punkti rakendamisel.
            2.6.   Üleminekumeetmed
            2.6.1.   SAFA inspektoreid, kes vastavad punktis 2.3.1 osutatud abikõlblikkuskriteeriumitele ning punkti 2.3.3 alapunktis b osutatud hiljutise kogemuse kriteeriumitele komisjoni direktiivi 2008/49/EÜ artiklis 3 kehtestatud kuupäeval, käsitatakse käesolevas peatükis sätestatud nõuete kohaselt inspektoritena.
            2.6.2.   Olenemata punkti 2.3.3 alapunkti a sätetest peavad punkti 2.6.1 kohaselt kvalifitseerunud inspektorid läbima SAFA koolitusorganisatsiooni korraldatava korrapärase korduvkoolituse hiljemalt 1. juuliks 2010 ja pärast seda vastavalt punkti 2.3.3 alapunktis a sätestatule.
            3.   STANDARDID
            3.1.   EÜ SAFA programmi raames kontrollitakse õhusõidukit ja käitajat eelkõige Rahvusvahelise Tsiviillennundusorganisatsiooni (ICAO) standardite ja ICAO Euroopa regionaalsete lisaprotseduuride alusel. Õhusõiduki tehnilise seisukorra kontrollimisel võetakse lisaks sellele arvesse ka õhusõiduki tootja kehtestatud standardeid.
            4.   KONTROLLIPROTSESS
            Kontroll-lehtede elemendid
            4.1.   Kontrollitavad elemendid valitakse kontroll-lehtedelt, mis moodustavad osa SAFA programmi raames õhusõidukite seisuplatsil kontrollimist käsitlevast aruandest ning sisaldavad 54 elementi. (vt 1. liide).
            4.2.   Kontrolli ja selle käigus tuvastatud leide (kui neid on) peab pärast kontrolli lõppemist kajastama SAFA programmi raames õhusõidukite seisuplatsil kontrollimist käsitlevas aruandes.
            SAFA üksikasjalikud juhised
            4.3.   SAFA programmi raames õhusõidukite seisuplatsil kontrollimist käsitlevas aruandes sisalduvate kontroll-lehtede iga kontrollelemendi puhul koostatakse üksikasjalik kirjeldus, millega täpsustatakse kontrolli ulatust ja meetodit. Lisaks sellele viidatakse ICAO lisades sisalduvatele asjakohastele nõuetele. Need töötab välja ja avaldab EASA üksikasjaliku juhismaterjali kujul ning vajaduse korral muudab seda, et see kajastaks uusimaid kohaldatavaid standardeid.
            Aruannete lisamine kesksesse SAFA andmebaasi
            4.4.   Kontrolliaruanne lisatakse kesksesse SAFA andmebaasi võimalikult kiiresti, kuid mitte hiljem kui 15 tööpäeva jooksul pärast kontrolli toimumise kuupäeva, isegi kui leide ei tuvastatud.
            5.   LEIDUDE LIIGITAMINE
            5.1.   Iga kontrollelemendi puhul käsitatakse leidudena kolme kategooriat võimalikke kõrvalekaldeid punkti 3.1 alusel kehtestatud asjakohastest standarditest. Sellised leiud liigitatakse järgmiselt:

                        —

                        1. kategooria leid ei mõjuta ohutust märkimisväärselt;

                        —

                        2. kategooria leid võib mõjutada ohutust oluliselt ning

                        —

                        3. kategooria leid võib mõjutada ohutust väga oluliselt.

                  5.2.   EASA töötab välja ja avaldab juhised leidude liigitamise kohta üksikasjaliku juhismaterjalina, mida vajaduse korral muudetakse, et kajastada teaduse ja tehnika asjakohast arengut.
            6.   VÕETAVAD JÄRELMEETMED
            6.1.   Ilma et see piiraks punkti 1.2 kohaldamist, tuleb pärast SAFA programmi raames tehtava kontrolli lõppu täita kontrollakt, mis sisaldab vähemalt 2. liites sätestatud elemente, ning anda selle koopia õhusõiduki kaptenile või tema eemalolekul lennumeeskonna liikmele või käitaja kõrgeima positsiooniga esindajale, kes on õhusõidukis või selle ümbruses. Inspektor küsib vastuvõtjalt kontrollakti kohta vastuvõtuteatisele allkirja ning hoiab selle alles. Kui vastuvõtja keeldub alla kirjutamast, tehakse kõnealusesse dokumenti sellekohane märge. EASA töötab välja ja avaldab sellekohased üksikasjalikud juhised üksikasjaliku juhismaterjali vormis.
            6.2.   Leidude liigitamisest sõltuvalt on määratletud teatavad järelmeetmed. Leidude kategooria ja nende puhul võetavate meetmete vaheline seos on esitatud meetmeklassidena ning EASA töötab need välja ja avaldab üksikasjaliku juhismaterjali vormis.
            6.3.   1. klassi meede. Kõnealune meede kujutab endast SAFA programmi raames tehtud õhusõiduki seisuplatsil kontrollimist käsitleva teabe andmist õhusõiduki kaptenile ja/või tema eemalolekul lennumeeskonna muule liikmele või kohalolevale käitaja kõrgeima positsiooniga esindajale. Kõnealuse meetme puhul antakse kontrollakti üleandmisel suuliselt aru. 1. klassi meede võetakse pärast iga kontrolli, olenemata sellest, kas leide tuvastati või mitte.
            6.4.   2. klassi meede. Kõnealune meede koosneb järgmisest:

                        1)

                        asjaomasele käitajale esitatavast kirjalikust teatisest, mis sisaldab nõuet võetavate parandusmeetmete tõendamise kohta, ning

                        2)

                        kirjalikust teatisest vastutavale riigile (käitaja päritoluriigile ja/või õhusõiduki registreerinud riigile), milles pööratakse tähelepanu vastava liikmesriigi ohutusjärelevalve all käitatava õhusõiduki puhul tehtud kontrollide tulemustele. Teatis sisaldab vajaduse korral kinnitamisnõuet käesoleva punkti alapunkti 1 alusel võetavate parandusmeetmete heakskiitmise kohta.

                  Liikmesriigid muudavad EASA-le kättesaadavaks igakuise aruande selliste järelmeetmete hetkeseisu kohta, mille nad on võtnud pärast õhusõidukite seisuplatsil kontrollimist.
            2. klassi meede võetakse pärast kontrolle, mille puhul on tuvastatud 2. või 3. kategooria leiud.
            EASA töötab välja ja avaldab sellekohased üksikasjalikud juhised üksikasjaliku juhismaterjali vormis.
            6.5.   3. klassi meede. 3. klassi meede võetakse pärast kontrolli, mille käigus on tuvastatud 3. kategooria leid. Võttes arvesse 3. kategooria leidude tähtsust seoses nende võimaliku mõjuga õhusõiduki ja selles viibijate ohutusele, on määratletud järgmised alamklassid.

                        1)

                        3a klass – õhusõiduki lennupiirang. Õhusõidukit seisuplatsil kontrolliv pädev asutus otsustab, et kontrollimise käigus tuvastatud puuduste tõttu võib õhusõiduk väljuda üksnes teatavate piirangute alusel.

                        2)

                        3b klass – parandusmeetmed enne väljalendu. Õhusõidukit seisuplatsil kontrollides avastatakse puudused, mille puhul on enne kavandatava lennu algust vaja võtta parandusmeetmed.

                        3)

                        3c klass – kontrolliv riiklik lennuamet kohaldab õhusõiduki suhtes väljalennukeeldu. Õhusõiduki suhtes kohaldatakse väljalennukeeldu sellises olukorras, kus pärast 3. kategooria (väga oluliste) leidude tuvastamist ei ole õhusõidukit seisuplatsil kontrollinud pädev ametiasutus kindel, kas õhusõiduki käitaja võtab puuduste kõrvaldamiseks enne väljalendu parandusmeetmed, mis aga ohustaks vahetult õhusõidukit ja selles viibijaid. Sellisel juhul kohaldab õhusõidukit seisuplatsil kontrollinud riiklik lennuamet õhusõiduki suhtes lennukeeldu seni, kuni oht on kõrvaldatud, ning teavitab sellest kohe asjaomase käitaja päritoluriigi ja õhusõiduki registreerinud riigi pädevaid ametiasutusi.

                  Alapunktide 2 ja 3 alusel võetavad meetmed võivad sisaldada reisijateta lendu hooldusbaasi.

                        4)

                        3d klass – viivitamatu tegevuskeeld. Liikmesriik võib reageerida vahetule ja ilmsele ohutuse rikkumisele tegevuskeelu kehtestamisega, nagu on ette nähtud vastavate riiklike ja ühenduse õigusaktidega.

            1. liide
            SAFA programmi raames õhusõidukite seisuplatsil kontrollimist käsitlev aruanne

            2. liide
            Kontrollakti vorm

         ”

         (1)  ELT L 129, 17.5.2006, lk 10.


title: Kolmas Nõukogu Direktiiv, 14. mai 1990, mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31990L0232

Euroopa Liidu Teataja L 129 , 19/05/1990 Lk 0033 - 0035 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 19 Lk 0189  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 19 Lk 0189

		Kolmas Nõukogu direktiiv,14. mai 1990,mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta(90/232/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100a,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]koostöös Euroopa Parlamendiga, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:nõukogu võttis direktiiviga 72/166/EMÜ, [4] viimati muudetud direktiiviga 84/5/EMÜ, [5] vastu sätted mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustust ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmist käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta;direktiivi 72/166/EMÜ artikli 3 kohaselt on iga liikmesriik kohustatud võtma kõik vajalikud meetmed tagamaks, et nende sõidukite kasutamise puhul, mille põhiasukoht on tema territooriumil, on tsiviilvastutus kaetud kindlustusega; kaetud vastutuse ulatus ja kindlustuskaitse tingimused tuleks kindlaks määrata kõnealuste meetmete põhjal;direktiiviga 84/5/EMÜ, viimati muudetud Hispaania ja Portugali ühinemisaktiga, vähendati märkimisväärselt erinevusi liikmesriikide kohustusliku tsiviilvastutuskindlustuse taseme ja sisu vahel; sellest hoolimata on sellises kindlustuskaitses siiski märkimisväärseid erinevusi;mootorsõidukitega toimunud õnnetustes kannatanutele tuleks tagada samalaadne kohtlemine olenemata sellest, millises ühenduse osas õnnetus toimub;teatavates liikmesriikides on eelkõige puudujääke mootorsõidukite sõitjate kohustusliku kindlustuskaitse osas; kaitsmaks seda võimalike kannatanute eriti kaitsetut kategooriat, tuleks sellised puudujäägid kõrvaldada;kõrvaldada tuleks igasugune ebakindlus seoses direktiivi 72/166/EMÜ artikli 3 lõike 2 esimese taande kohaldamisega; kõik kohustusliku liikluskindlustuse poliisid peavad kehtima kogu ühenduse territooriumil;kindlustatute huvides peaks iga kindlustuspoliis tagama igas liikmesriigis ühtse kindlustusmakse eest kaitse, mida nõutakse selle riigi õigusaktidega või sõiduki põhiasukoha liikmesriigi õigusaktidega, olenevalt sellest, kumb kaitse on parem;direktiivi 84/5/EMÜ artikli 1 lõike 4 kohaselt on iga liikmesriik kohustatud looma või volitama teatava organi, kes tegeleb hüvitiste maksmisega kindlustamata või tundmatute sõidukite põhjustatud õnnetustes kannatanutele; nimetatud säte ei piira siiski liikmesriikide õigust käsitleda kõnealuse organi makstavat hüvitist esmajärgulise või teisejärgulisena;kindlustamata sõiduki põhjustatud õnnetuse puhul peab kannatanu teatavates liikmesriikides enne nimetatud organi poole pöördumist tõestama, et vastutav isik ei ole võimeline hüvitist maksma või keeldub sellest; kõnealusel organil on vastutava isiku vastu kohtuasja algatamiseks paremad võimalused kui kannatanul; seepärast tuleks välistada võimalus, et kõnealune organ nõuab kannatanult, kellel on õigus hüvitist saada, tõendust selle kohta, et vastutav isik ei suuda hüvitist maksta või keeldub sellest;kui eespool nimetatud organi ja tsiviilvastutuskindlustuse pakkuja vahel tekkib vaidlus selle üle, kumb neist peaks õnnetuses kannatanule hüvitist maksma, peaksid liikmesriigid tagama, et määrataks üks kõnealustest pooltest, kes vastutab hüvitise tasumise eest kuni vaidluse lahendamiseni, et vältida nõnda kannatanule makstava hüvitisega viivitamist;mootorsõidukite põhjustatud õnnetustes kannatanutel on vahel raske saada teada selle kindlustusseltsi nime, kes katab õnnetuses osalenud mootorsõiduki kasutamisest tuleneva vastutuse; selliste kannatanute huvides peaksid liikmesriigid võtma vajalikud meetmed tagamaks sellise teabe kiire kättesaadavuse;kaht varasemat direktiivi mootorsõidukite kasutamisega seotud tsiviilvastutuse kohta tuleks kõiki neid kaalutlusi silmas pidades ühtselt täiendada;täiendamine, mis parandab kindlustatute ja õnnetustes kannatanute kaitset, aitab veelgi kaasa ühenduse sisepiiride ületamisele ja seega ka toimiva siseturu loomisele; seepärast tuleks lähtuda tarbijakaitse kõrgest tasemest;asutamislepingu artikli 8c tingimuste alusel tuleb arvesse võtta seda, kui palju eri arengutasemel oleva majandusega riigid peavad selleks pingutama; seepärast tuleks teatavatele liikmesriikidele ette näha üleminekukord, et käesoleva direktiivi teatavaid sätteid saaks rakendada järk-järgult,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 72/166/EMÜ artikli 3 lõikes 1 nimetatud kindlustus katab vastutuse sõiduki kasutamisel kõigile sõitjatele, välja arvatud juhile tekitatud vigastuste korral, ilma et see piiraks direktiivi 84/5/EMÜ artikli 2 lõike 1 teise lõigu kohaldamist.Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab mõiste "sõiduk" seda, mis on määratletud direktiivi 72/166/EMÜ artiklis 1.Artikkel 2Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et kõik sõidukite kasutamisest tuleneva tsiviilvastutuse sundkindlustuspoliisid:- katavad ühtse kindlustusmakse põhjal kogu ühenduse territooriumi ja- tagavad sama ühtse kindlustusmakse põhjal igas liikmesriigis kaitse, mida nõutakse selle riigi õigusaktidega või sõiduki põhiasukoha liikmesriigi õigusaktidega, olenevalt sellest, kumb kaitse on parem.Artikkel 3Nõukogu direktiivi 84/5/EMÜ artikli 1 lõike 4 esimesele lõigule lisatakse järgmine lause:"Liikmesriigid ei või organil siiski lubada, et hüvitise maksmise tingimus oleks see, kas kannatanu suudab kuidagi tõendada, et vastutav isik ei suuda hüvitist maksta või keeldub seda tegemast."Artikkel 4Kui direktiivi 84/5/EMÜ artikli 1 lõikes 4 osutatud organi ja tsiviilvastutuskindlustuse pakkuja vahel tekkib vaidlus selle üle, kumb neist peaks kannatanule hüvitist maksma, võtavad liikmesriigid kõik vajalikud meetmed selleks, et määrata üks kõnealustest pooltest, kes vastutab esialgu selle eest, et kannatanule makstaks hüvitist viivitamata.Kui hiljem otsustatakse, et teine pool oleks pidanud maksma osa hüvitisest või kogu hüvitise, maksab kõnealune teine pool asjaomase summa maksnud poolele tagasi.Artikkel 51. Liikmesriigid võtavad vastu vajalikud meetmed tagamaks, et liiklusõnnetuses osalejad saaksid kiiresti kindlaks teha kindlustusseltsi, kes katab õnnetuses osalenud mootorsõiduki kasutamisest tuleneva vastutuse.2. Komisjon esitab hiljemalt 31. detsembril 1995 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande käesoleva artikli lõike 1 rakendamise kohta.Vajaduse korral esitab komisjon nõukogule asjakohased ettepanekud.Artikkel 61. Liikmesriigid võtavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud meetmed hiljemalt 31. detsembril 1992. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.2. Erandina lõikest 1:- Kreeka Vabariigil, Hispaania Kuningriigil ja Portugali Vabariigil on artiklite 1 ja 2 sätete täitmiseks aega kuni 31. detsembrini 1995,- Iirimaal on aega kuni 31. detsembrini 1998, et täita artikli 1 sätted mootorratta kaassõitjasadulas sõitjate suhtes, ja kuni 31. detsembrini 1995, et täita artikli 1 sätted muude sõidukite suhtes ja artikli 2 sätted.Artikkel 7Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 14. mai 1990Nõukogu nimeleesistujaD. J. O'Malley[1] EÜT C 16, 20.1.1989, lk 12.[2] EÜT C 304, 4.12.1989, lk 41 jaEÜT C 113, 7.5.1990.[3] EÜT C 159, 26.6.1989, lk 7.[4] EÜT L 103, 2.5.1972, lk 1.[5] EÜT L 8, 11.1.1984, lk 17.--------------------------------------------------