title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/39/EÜ, 6. mai 2009 , eritoiduks ettenähtud toiduainete kohta (uuestisõnastatud versioon) (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               20.5.2009

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 124/21

      EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2009/39/EÜ,
   6. mai 2009,
   eritoiduks ettenähtud toiduainete kohta
   (uuestisõnastatud versioon)
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 95,
   võttes arvesse komisjoni ettepanekut,
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
   toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Nõukogu 3. mai 1989. aasta direktiivi 89/398/EMÜ eritoiduks ettenähtud toiduaineid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (3) on korduvalt oluliselt muudetud (4). Kuna kõnealusesse direktiivi tehakse uusi muudatusi, tuleks see selguse huvides uuesti sõnastada.

               (2)

               Eritoiduks ettenähtud toiduaineid käsitlevate siseriiklike õigusaktide erinevused takistavad nende toiduainete vaba liikumist, võivad tekitada ebavõrdseid konkurentsitingimusi ja seega on neil otsene mõju siseturu toimimisele.

               (3)

               Siseriiklike õigusaktide ühtlustamine eeldab ühise määratluse väljatöötamist ja selliste meetmete kindlaksmääramist, mis võimaldavad tarbijat kaitsta kõnealuste toodete omadustega seonduvate pettuste eest, samuti nende toodete märgistamist käsitlevate eeskirjade vastuvõtmist.

               (4)

               Käesolevas direktiivis käsitletavad tooted on toiduained, mille koostis ja valmistamine peavad olema spetsiaalselt ette nähtud nende isikute eritoitumisvajaduste rahuldamiseks, kellele need on peamiselt mõeldud. Seetõttu võib toitumisalase erieesmärgi saavutamiseks osutuda vajalikuks kehtestada erandeid toiduainete suhtes kohaldatavatest üld- või erisätetest.

               (5)

               Kuigi eritoiduks ettenähtud toiduaineid, mille suhtes kohaldatakse erisätteid, on võimalik tõhusalt kontrollida igat liiki toiduainete järelevalve üldeeskirjade alusel, ei ole see alati võimalik niisuguste toiduainete puhul, mille kohta erisätted puuduvad.

               (6)

               Viimaste puhul ei pruugi olemasolevad vahendid teatavatel juhtudel võimaldada järelevalveasutustel kontrollida, kas toiduainel on tegelikult olemas teatavad sellele omistatavad eritoidu omadused. Seetõttu on vaja ette näha, et vajaduse korral peaks isik, kes vastutab kõnealuse toiduaine turuleviimise eest, abistama järelevalveasutust tema toimingutes.

               (7)

               Teatavatele toiduainerühmadele kohaldatavad erisätted tuleks kehtestada eridirektiividega.

               (8)

               Tuleks sätestada kord, mis võimaldab kõnealuste tehnoloogiliste uuenduste tulemusena saadud toiduaineid ajutiselt turule viia, et kasutada ära tööstuse uurimistulemusi kuni asjaomase eridirektiivi muutmiseni. Tarbijate tervise kaitse tagamiseks võib müügiloa anda siiski üksnes pärast Euroopa Toiduohutusametiga konsulteerimist.

               (9)

               Kuna ei ole selge, kas on olemas piisav alus erisätete vastuvõtmiseks toiduainerühma puhul, mis hõlmab süsivesikute metabolismi häirete (diabeedi) all kannatavatele inimestele ettenähtud toiduaineid, tuleks lubada komisjonil asjaomased sätted vastu võtta või esitada asjaomane ettepanek hilisemas staadiumis pärast Euroopa Toiduohutusametiga konsulteerimist.

               (10)

               Ühenduse tasandil on siiski võimalik ühtlustada muude eritoiduks ettenähtud toiduainerühmade suhtes kohaldatavad eeskirjad tarbijakaitse ja kõnealuste toiduainete vaba liikumise huvides.

               (11)

               Ühenduse õiguse üldpõhimõtteid rakendavate eridirektiivide koostamine ja nende muutmine on tehnilise iseloomuga rakendusmeetmed. Asja lihtsuse ja kiiruse huvides tuleks nende meetmete vastuvõtmine usaldada komisjonile.

               (12)

               Käesoleva määruse rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusele 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused (5).

               (13)

               Komisjonile tuleks eelkõige anda volitus võtta vastu teatavad eridirektiivid; eritoiduks ettenähtud toiduainetele lisatavate toitumisalase eriotstarbega ainete ja muude ainete loetelu ning neile kohaldatavad puhtuse nõuded ja vajaduse korral nende kasutustingimused; sätted, mis võimaldavad tavatoidu puhul märkida, et see sobib kasutamiseks eritoiduna; süsivesikute metabolismi häirete (diabeedi) all kannatavatele inimestele ettenähtud toidu erisätted; eeskirjad naatriumi või soola (keedusool, lauasool) sisalduse vähendamist või puudumist või gluteeni puudumist tähistavate mõistete kohta, mida võib kasutada toodete kirjelduses; tingimused, mille kohaselt võib märgistamisel, esitlemisel ja reklaamis viidata dieedile või isikute kategooriale. Kuna need on üldmeetmed ja nende eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, muu hulgas täiendades seda uute vähemoluliste sätetega, tuleb need vastu võtta vastavalt otsuse 1999/468/EÜ artiklis 5a sätestatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.

               (14)

               Kui tungiva kiireloomulisuse tõttu ei ole võimalik kinni pidada kontrolliga regulatiivmenetluse tavatähtaegadest, peaks komisjon saama kohaldada otsuse 1999/468/EÜ artikli 5a lõikes 6 sätestatud kiirmenetlust eritoiduks ettenähtud toiduainetele lisatavate toitumisalase eriotstarbega ainete ja muude ainete loetelu ning neile kohaldatavate puhtuse nõuete ja vajaduse korral nende kasutustingimuste vastuvõtmiseks ja muutmiseks, samuti käesoleva direktiivi või eridirektiivide muutmiseks, kui eritoiduks ettenähtud toiduaine on inimeste tervisele ohtlik, kuigi vastab asjaomasele eridirektiivile.

               (15)

               Direktiivi uued sätted käsitlevad üksnes komiteemenetlust. Seetõttu ei pea liikmesriigid neid üle võtma.

               (16)

               Käesolev direktiiv ei tohiks mõjutada liikmesriikide kohustusi, mis on seotud II lisa B osas esitatud direktiivide siseriiklikku õigusesse ülevõtmise ja kohaldamise tähtpäevadega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   1.   Käesolev direktiiv käsitleb eritoiduks ettenähtud toiduaineid.
   2.   Eritoiduks ettenähtud toiduained on sellised toiduained, mis oma erilise koostise või valmistusviisi tõttu on selgesti eristatavad tavatoidust, on sobilikud kasutamiseks väidetaval toitumisalasel eesmärgil ja mida turustatakse nii, et sellisele sobivusele on viidatud.
   3.   Eritoit vastab eritoitumisvajadustele, mis on:

               a)

               teatavatel isikute kategooriatel, kelle seedeprotsess või ainevahetus on häiritud, või

               b)

               teatavatel isikute kategooriatel, kes erilise füsioloogilise seisundi tõttu võivad saada teatavat kasu teatavate toiduainetes sisalduvate ainete kontrollitud tarbimisest, või

               c)

               tervetel imikutel või väikelastel.

         Artikkel 2
   1.   Artikli 1 lõike 3 punktides a ja b loetletud tooteid võib iseloomustada sõnaga „dieet”.
   2.   Tavatoidu märgistamisel, esitlemisel ja reklaamis on keelatud:

               a)

               kasutada kõnealuste toiduainete tähistamiseks sõna „dieet” nii eraldi kui koos teiste sõnadega;

               b)

               kasutada muid märgiseid või esitlust, mis võiks tekitada mulje, et tegemist on artiklis 1 osutatud tootega.

         Kooskõlas komisjoni vastuvõetavate sätetega võib tavatoidu puhul märkida, et see sobib kasutamiseks eritoiduna.
   Selliste sätetega võib kehtestada eritoiduks sobivuse märkimise korra.
   Teises lõigus osutatud meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, täiendades seda, võetakse vastu vastavalt artikli 15 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.
   Artikkel 3
   1.   Artiklis 1 osutatud toodete omadused või koostis on sellised, et kõnealused tooted sobiksid kasutamiseks eritoiduna, milleks need on ette nähtud.
   2.   Artiklis 1 osutatud tooted vastavad ka kõikidele kohustuslikele sätetele, mida kohaldatakse tavatoidu suhtes, välja arvatud sellised muudatused, mis on tehtud, et tagada nende sätete vastavus artiklis 1 esitatud määratlustele.
   Artikkel 4
   1.   I lisas esitatud eritoiduks ettenähtud toiduainerühmade suhtes kohaldatavad erisätted kehtestatakse eridirektiividega.
   Niisugused eridirektiivid võivad eelkõige sisaldada järgmist:

               a)

               toodete omadustele või koostisele esitatavad põhinõuded;

               b)

               tooraine kvaliteeti käsitlevaid sätted;

               c)

               hügieeninõuded;

               d)

               artikli 3 lõikes 2 sätestatud lubatud muudatused;

               e)

               lisaainete loetelu;

               f)

               märgistamist, esitlemist ja reklaami käsitlevad sätted;

               g)

               proovivõtu- ja analüüsimeetodid, mis on vajalikud, et kontrollida vastavust eridirektiivide nõuetele.

         Kõnealused eridirektiivid võetakse vastu:

               —

               asutamislepingu artiklis 95 sätestatud korras, kui on tegemist punktis e nimetatud juhtudega;

               —

               komisjoni poolt, kui on tegemist muudes punktides nimetatud juhtudega. Kõnealused meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, täiendades seda, võetakse vastu vastavalt artikli 15 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.

         Sätted, mis võivad mõjutada rahvatervist, võetakse vastu pärast konsulteerimist Euroopa Toiduohutusametiga.
   2.   Selleks, et võimaldada teaduse ja tehnika arengu tulemusel väljatöötatud ja eritoiduks ettenähtud toiduaineid kiirelt turule viia, võib komisjon pärast Euroopa Toiduohutusametiga konsulteerimist lubada kahe aasta jooksul turule viia toiduaineid, mis ei vasta koostise osas I lisas osutatud eridirektiividega sätestatud eritoiduks ettenähtud toiduainerühmade eeskirjadele. Kõnealune meede, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, täiendades seda, võetakse vastu vastavalt artikli 15 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.
   Vajaduse korral võib komisjon loa andmise otsusesse lisada koostise muutmist käsitlevad märgistamiseeskirjad.
   3.   Komisjon võtab vastu eritoiduks ettenähtud toiduainetele lisatavate toitumisalase eriotstarbega ainete, nagu vitamiinide, mineraalsoolade, aminohapete ja muude ainete loetelu ning neile kohaldatavad puhtuse nõuded ja vajaduse korral kasutustingimused.
   Kõnealused meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, täiendades seda, võetakse vastu vastavalt artikli 15 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.
   Komisjon võib tungiva kiireloomulisuse tõttu kohaldada artikli 15 lõikes 4 osutatud kiirmenetlust.
   Artikkel 5
   Komisjon võtab vastu eeskirjad naatriumi või soola (keedusool, lauasool) sisalduse vähendamist või puudumist või gluteeni puudumist tähistavate mõistete kohta, mida võib kasutada artiklis 1 osutatud toodete kirjelduses.
   Kõnealused meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, täiendades seda, võetakse vastu vastavalt artikli 15 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.
   Artikkel 6
   Enne 8. juulit 2002 esitab komisjon pärast Euroopa Toiduohutusametiga konsulteerimist Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande süsivesikute metabolismi häirete (diabeedi) all kannatavatele inimestele ettenähtud toiduaineid käsitlevate erisätete otstarbekuse kohta.
   Kõnealuse aruande järelduste põhjal komisjon kas:

               a)

               valmistab ette asjaomased erisätted või

               b)

               teeb asutamislepingu artiklis 95 sätestatud korras asjakohase ettepaneku käesoleva direktiivi muutmiseks.

         Punktis a nimetatud meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, täiendades seda, võetakse vastu vastavalt artikli 15 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.
   Artikkel 7
   Komisjon võib vastu võtta tingimused, mille kohaselt võib märgistamisel, esitluses ja reklaamis viidata dieedile või isikute kategooriale, kellele artiklis 1 osutatud toode on mõeldud.
   Kõnealused meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, täiendades seda, võetakse vastu vastavalt artikli 15 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.
   Artikkel 8
   1.   Artiklis 1 osutatud toodete märgistamisel ja kasutatavates märgistamisviisides, esitluses ja reklaamis ei omistata kõnealustele toodetele haigusi ennetavaid või ravivaid omadusi või tervendavat toimet ega vihjata sellistele omadustele.
   Esimesest lõigust võib erandlikel ja selgesti määratletud juhtudel ette näha erandeid. Kõnealused meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, täiendades seda, võetakse vastu vastavalt artikli 15 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele. Erandeid võib kohaldada kuni kõnealuse menetluse lõpuni.
   2.   Lõige 1 ei välista muu kasuliku teabe või soovituste andmist, mis on mõeldud üksnes meditsiinilise, toitumisalase või farmaatsiaalase ettevalmistusega isikutele.
   Artikkel 9
   1.   Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. märtsi 2000. aasta direktiivi 2000/13/EÜ toidu märgistamist, esitlemist ja reklaami käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (6) kohaldatakse käesoleva direktiivi artiklis 1 osutatud toodete suhtes, võttes arvesse käesoleva artikli lõigetes 2, 3 ja 4 sätestatud tingimusi.
   2.   Nimetusele, mille all toodet müüakse, lisatakse märge eriliste toiteomaduste kohta. Artikli 1 lõike 3 punktis c osutatud toodete puhul märgitakse kõnealuse märke asemel nende toodete kasutamise eesmärk.
   3.   Selliste toodete märgistamine, mille kohta ei ole vastu võetud eridirektiive vastavalt artiklile 4, sisaldab ka:

               a)

               kvalitatiivse ja kvantitatiivse koostise või erilise valmistusviisi põhielemente, mis annavad tootele erilised toiteomadused;

               b)

               energiasisaldust väljendatuna kilodžaulides ja kilokalorites ning süsivesikute, valgu ja rasva kogust 100 grammi või 100 milliliitri turustatava toote kohta ja vajaduse korral tarvitamiseks ettenähtud tootekoguse kohta.

         Kui energiasisaldus on alla 50 kilodžauli (12 kilokalori) 100 grammi või 100 milliliitri turustatava toote kohta, võib kõnealused andmed asendada sõnadega „energiasisaldus alla 50 kilodžauli (12 kilokalori) 100 grammi toote kohta” või „energiasisaldus alla 50 kilodžauli (12 kilokalori) 100 milliliitri toote kohta”.
   4.   Nende toodete märgistamise erinõuded, mille kohta on välja antud eridirektiiv, kehtestatakse kõnealuse direktiiviga.
   Artikkel 10
   1.   Artiklis 1 nimetatud tooteid lubatakse jaemüügiturule üksnes pakendatult ja pakend peab tooteid üleni katma.
   2.   Liikmesriigid võivad jaemüügi puhul lubada erandeid lõikest 1, tingimusel et müügilepaneku ajal on tootele lisatud artiklis 9 sätestatud üksikasjad.
   Artikkel 11
   1.   Nende eritoiduks ettenähtud toiduainete tõhusa järelevalve tagamiseks, mis ei kuulu I lisas loetletud rühmadesse, kohaldatakse järgmisi erisätteid:

               a)

               eespool nimetatud toote esmakordsel turuleviimisel teavitab valmistaja, või kui toode on valmistatud kolmandas riigis, importija, selle liikmesriigi pädevat asutust, kus toodet turustatakse, esitades toote märgistuse näidise;

               b)

               kui sama toode viiakse seejärel turule teises liikmesriigis, esitab valmistaja või vajaduse korral importija selle liikmesriigi pädevale asutusele sama teabe koos märkega esimese teate saaja kohta;

               c)

               vajaduse korral antakse pädevale asutusele õigus valmistajalt või vajaduse korral importijalt nõuda, et koos artikli 9 lõike 3 punktis a ettenähtud teabega esitataks teadustööd ja andmed, mis kinnitavad toote vastavust artikli 1 lõigetele 2 ja 3. Kui kõnealused teadustööd on avaldatud üldkättesaadavas trükises, piisab viitest sellele trükisele.

         2.   Liikmesriigid teatavad komisjonile lõikes 1 nimetatud pädevate asutuste nimed ja muud vajalikud andmed nende kohta.
   Komisjon avaldab selle teabe Euroopa Liidu Teatajas.
   3.   Lõike 2 üksikasjalikud rakenduseeskirjad võib vastu võtta vastavalt artikli 15 lõikes 2 osutatud regulatiivkomitee menetlusele.
   4.   Komisjon saadab Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande käesoleva artikli rakendamise kohta enne 8. juulit 2002 ja seejärel iga kolme aasta tagant.
   Artikkel 12
   1.   Liikmesriigid ei või koostise, valmistamisandmete, esitluse või märgistamise tõttu keelata ega piirata kauplemist artiklis 1 nimetatud toodetega, mis vastavad käesolevale direktiivile ja vajaduse korral käesoleva direktiivi rakendamiseks vastuvõetud direktiividele.
   2.   Lõige 1 ei mõjuta siseriiklikke sätteid, mida kohaldatakse siis, kui ei ole vastu võetud direktiive käesoleva direktiivi rakendamiseks.
   Artikkel 13
   1.   Kui liikmeriigil on üksikasjalikud põhjendused selle kohta, et eritoiduks ettenähtud toiduaine, mis ei kuulu I lisas loetletud rühmadesse, ei vasta artikli 1 lõigetele 2 ja 3 või on inimeste tervisele ohtlik, ehkki see on vabas ringluses ühes või mitmes liikmesriigis, võib see liikmesriik kõnealuse tootega kauplemise oma territooriumil ajutiselt peatada või seda piirata. Ta teatab sellest viivitamata komisjonile ja teistele liikmesriikidele ning põhjendab oma otsust.
   2.   Komisjon uurib niipea kui võimalik asjaomase liikmeriigi esitatud põhjendusi, konsulteerib liikmesriikidega artikli 15 lõikes 1 osutatud komitee raames ning esitab seejärel viivitamata oma arvamuse ja võtab asjakohased meetmed.
   3.   Kui komisjon leiab, et siseriiklikku meedet tuleb muuta või mitte kasutada, võtab ta vastu asjakohased meetmed vastavalt artikli 15 lõikes 2 osutatud regulatiivkomitee menetlusele.
   Artikkel 14
   1.   Kui liikmesriigil on uue teabe saamise või eridirektiivi vastuvõtmise tõttu olemasoleva teabe ümberhindamise tulemusena üksikasjalikud põhjendused selle kohta, et eritoiduks ettenähtud toiduaine on inimeste tervisele ohtlik, kuigi vastab asjaomase eridirektiivi sätetele, võib see liikmesriik kõnealuste sätete kohaldamise oma territooriumil ajutiselt peatada või seda piirata. Ta teatab sellest viivitamata teistele liikmesriikidele ja komisjonile ning põhjendab oma otsust.
   2.   Komisjon uurib niipea kui võimalik asjaomase liikmeriigi esitatud põhjendusi, konsulteerib liikmesriikidega artikli 15 lõikes 1 osutatud komitee raames ning esitab seejärel viivitamata oma arvamuse ja võtab asjakohased meetmed.
   3.   Kui komisjon leiab, et lõikes 1 nimetatud raskuste lahendamiseks ja inimeste tervise kaitse tagamiseks on vaja käesolevat direktiivi või eridirektiivi muuta, võtab ta need muudatused vastu.
   Kõnealused meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, võetakse vastu vastavalt artikli 15 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele. Komisjon võib tungiva kiireloomulisuse tõttu kohaldada artikli 15 lõikes 4 osutatud kiirmenetlust.
   Kaitsemeetmed vastu võtnud liikmesriik võib sel juhul nende kohaldamist jätkata kuni muudatuste vastuvõtmiseni.
   Artikkel 15
   1.   Komisjoni abistab Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 178/2002 (7) artikli 58 kohaselt moodustatud alaline toiduahela ja loomatervishoiu komitee.
   2.   Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 5 ja 7, võttes arvesse selle otsuse artikli 8 sätteid.
   Tähtajaks otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõike 6 tähenduses kehtestatakse kolm kuud.
   3.   Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikli 5a lõikeid 1 kuni 4 ja artiklit 7, võttes arvesse selle otsuse artikli 8 sätteid.
   4.   Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikli 5a lõikeid 1, 2, 4 ja 6 ning artiklit 7, võttes arvesse selle otsuse artikli 8 sätteid.
   Artikkel 16
   Direktiiv 89/398/EMÜ, mida on muudetud II lisa A osas loetletud õigusaktidega, tunnistatakse kehtetuks; see ei mõjuta liikmesriikide kohustusi, mis on seotud II lisa B osas esitatud direktiivide ülevõtmise ja kohaldamise tähtpäevadega.
   Viiteid kehtetuks tunnistatud direktiivile käsitatakse viidetena käesolevale direktiivile ning neid loetakse vastavalt III lisas esitatud vastavustabelile.
   Artikkel 17
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 18
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Strasbourg, 6. mai 2009

            Euroopa Parlamendi nimel

            president

         H.-G. PÖTTERING

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         J. KOHOUT

      (1)  ELT C 211, 19.8.2008, lk 44.

      (2)  Euroopa Parlamendi 23. septembri 2008. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 30. märtsi 2009. aasta otsus.

      (3)  EÜT L 186, 30.6.1989, lk 27.

      (4)  Vt II lisa A osa.

      (5)  EÜT L 184, 17.7.1999, lk 23.

      (6)  EÜT L 109, 6.5.2000, lk 29.

      (7)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määrus (EÜ) nr 178/2002, millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused (EÜT L 31, 1.2.2002, lk 1).

      I LISA

                  A.

                  Eritoiduks ettenähtud toiduainerühmad, mille suhtes kohaldatavad erisätted kehtestatakse eridirektiividega (1):

                              1.

                              imiku piimasegud ja jätkupiimasegud;

                              2.

                              imikutele ja väikelastele ettenähtud teraviljapõhised töödeldud toidud ja muud imikutoidud;

                              3.

                              kehakaalu alandamiseks ettenähtud madala energiasisaldusega dieetides kasutatavad toiduained;

                              4.

                              meditsiiniliseks eriotstarbeks ettenähtud dieettoidud;

                              5.

                              toit, mis on ettenähtud eelkõige sportlastele suurest lihaspingest tingitud energiakao korvamiseks.

                  B.

                  Eritoiduks ettenähtud toiduainerühmad, mille suhtes kohaldatavad erisätted kehtestatakse eridirektiiviga, sõltuvalt artiklis 6 kirjeldatud menetluse tulemustest (1):
                  toit, mis on ettenähtud süsivesikute metabolismi häirete (diabeedi) all kannatavatele inimestele.

         (1)  Arvestatakse, et eridirektiiv ei mõjuta neid tooteid, mis on selle vastuvõtmise ajal juba turul.

      II LISA
      A   OSA

         Kehtetuks tunnistatud direktiiv koos muudatustega

         (märgitud artiklis 16)

                  Nõukogu direktiiv 89/398/EMÜ
                  (EÜT L 186, 30.6.1989, lk 27)

                  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 96/84/EÜ
                  (EÜT L 48, 19.2.1997, lk 20)

                  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 1999/41/EÜ
                  (EÜT L 172, 8.7.1999, lk 38)

                  Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1882/2003
                  (ELT L 284, 31.10.2003, lk 1)

                  Ainult III lisa punkt 15

            B   OSA

         Siseriiklikku õigusesse ülevõtmise tähtpäevad

         (märgitud artiklis 16)

                  Direktiiv

                  Ülevõtmise tähtpäev

                  Käesolevale direktiivile vastavate toodetega kauplemise luba

                  Käesolevale direktiivile mittevastavate toodetega kauplemise keeld

                  89/398/EMÜ

                  —

                  16. mai 1990 (1)

                  16. mai 1991 (1)

                  96/84/EÜ

                  30. september 1997

                  —

                  —

                  1999/41/EÜ

                  8. juuli 2000

                  8. juuli 2000 (2)

                  8. jaanuar 2001 (2)

         (1)  Vastavalt direktiivi 89/398/EMÜ artiklile 15:

         „1.   Liikmesriigid muudavad oma õigus- ja haldusnorme nii, et need:

                     —

                     lubavad käesolevale direktiivile vastavate toodetega kauplemist alates 16. maist 1990,

                     —

                     keelavad käesolevale direktiivile mittevastavate toodetega kauplemise alates 16. maist 1991.

               Nad teatavad sellest viivitamata komisjonile.
         2.   Lõige 1 ei mõjuta neid siseriiklikke sätteid, mida kohaldatakse eritoiduks ettenähtud teatavate toiduainerühmade suhtes artiklis 4 nimetatud direktiivide puudumise korral.”

         (2)  Vastavalt direktiivi 1999/41/EÜ artiklile 2:
      „Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 8. juulil 2000. Liikmesriigid teatavad neist viivitamata komisjonile.
      Kõnealuseid meetmeid kohaldatakse nii, et oleks võimalik:

                  —

                  lubada käesolevale direktiivile vastavate toodetega kauplemist alates 8. juulist 2000,

                  —

                  keelata käesolevale direktiivile mittevastavate toodetega kauplemine alates 8. jaanuarist 2001.

            Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende meetmete ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.”

      III LISA

         VASTAVUSTABEL

                  Direktiiv 89/398/EMÜ

                  Käesolev direktiiv

                  Artikli 1 lõige 1

                  Artikli 1 lõige 1

                  Artikli 1 lõike 2 punkt a

                  Artikli 1 lõige 2

                  Artikli 1 lõike 2 punkt b

                  Artikli 1 lõige 3

                  Artikli 1 lõike 2 punkti b alapunktid i, ii ja iii

                  Artikli 1 lõike 3 punktid a, b ja c

                  Artikli 2 lõige 1

                  Artikli 2 lõige 1

                  Artikli 2 lõige 2

                  Artikli 2 lõike 2 esimene lõik

                  Artikli 2 lõige 3

                  Artikli 2 lõike 2 teine ja kolmas lõik

                  —

                  Artikli 2 lõike 2 neljas lõik

                  Artikkel 3

                  Artikkel 3

                  Artikli 4 lõige 1

                  Artikli 4 lõige 1

                  Artikli 4 lõige 1a

                  Artikli 4 lõige 2

                  Artikli 4 lõige 2

                  Artikli 4 lõige 3

                  Artikkel 4a

                  Artikkel 5

                  Artikkel 4b

                  Artikkel 6

                  Artikkel 5

                  Artikkel 7

                  Artikkel 6

                  Artikkel 8

                  Artikkel 7

                  Artikkel 9

                  Artikkel 8

                  Artikkel 10

                  Artikli 9 sissejuhatus

                  Artikli 11 lõike 1 sissejuhatus

                  Artikli 9 punktid 1, 2 ja 3

                  Artikli 11 lõike 1 punktid a, b ja c

                  Artikli 9 punkti 4 esimene ja teine lause

                  Artikli 11 lõige 2

                  Artikli 9 punkti 4 kolmas lause

                  Artikli 11 lõige 3

                  Artikli 9 punkt 5

                  Artikli 11 lõige 4

                  Artikkel 10

                  Artikkel 12

                  Artikkel 11

                  Artikkel 13

                  Artikkel 12

                  Artikkel 14

                  Artikli 13 lõiked 1 ja 2

                  Artikli 15 lõiked 1 ja 2

                  Artikli 13 lõige 3

                  —

                  —

                  Artikli 15 lõiked 3 ja 4

                  Artiklid 14 ja 15

                  —

                  —

                  Artiklid 16 ja 17

                  Artikkel 16

                  Artikkel 18

                  I lisa

                  I lisa

                  II lisa

                  —

                  —

                  II ja III lisa


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/64/EL, 15. mai 2014 , millega muudetakse nõukogu direktiivi 64/432/EMÜ liikmesriikide järelevalvevõrkude süsteemi kuuluvate elektrooniliste andmebaaside osas

text:
               27.6.2014

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 189/161

         EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2014/64/EL,
   15. mai 2014,
   millega muudetakse nõukogu direktiivi 64/432/EMÜ liikmesriikide järelevalvevõrkude süsteemi kuuluvate elektrooniliste andmebaaside osas
   EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 43 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
   olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
   toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Nõukogu direktiivi 64/432/EMÜ (3) kohaldatakse veiste ja sigadega kauplemisel liidu piires. Selles on ette nähtud, et liikmesriigi pädev asutus võib sisse viia järelevalvevõrkude süsteemi. Kõnealustesse süsteemidesse kuuluvad elektroonilised andmebaasid, mis peavad sisaldama vähemalt teatud hulka direktiivis 64/432/EMÜ sätestatud elemente, sealhulgas iga looma identifitseerimiskoodi.

               (2)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1760/2000 (4) luuakse veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem. Kõnealuse määruse kohaselt on üldjuhul vajalik, et ühe looma märgistamiseks kasutatavad kaks ametlikku identifitseerimisvahendit kannavad üht ja sama identifitseerimiskoodi. Elektroonilisele tunnusele kui ametlikule identifitseerimisvahendile ülemineku algfaasis ei saa mõnel juhul siiski välistada, et looma algse identifitseerimiskoodi konfiguratsiooni tehnilised piirangud võivad takistada koodi täpset ülekandmist elektroonilisele tunnusele. See võib juhtuda, kui looma olemasoleva identifitseerimiskoodi moodustavad märgid ei võimalda koodi elektroonilisele kujule teisendamist. Seetõttu nähakse määruses (EÜ) nr 1760/2000 üleminekuajaks ette konkreetsed erandid, mis lubavad kasutada elektroonilist tunnust ka sellistel loomadel, tingimusel et on tagatud nende täielik jälgitavus ning iga üksikut looma, sealhulgas tema sünnimajandit, saab identifitseerida. Kõnealuse elektroonilise tunnuse kasutamise võimalused peaksid kajastuma direktiivis 64/432/EMÜ sätestatud elektroonilistesse andmebaasidesse kantava teabe loetelus.

               (3)

               Liidu õigusaktide ühtsuse huvides tuleks loomadel kasutatavate elektrooniliste tunnuste tüübid samuti lisada direktiivis 64/432/EMÜ sätestatud elektroonilistesse andmebaasidesse kantava teabe loetellu.

               (4)

               Direktiivi 64/432/EMÜ tuleks seetõttu vastavalt muuta,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 64/432/EMÜ artikli 14 lõike 3 C osas asendatakse punkt 1 järgmisega:

               „1)

               Iga looma kohta:

                           —

                           kordumatu identifitseerimiskood või -koodid Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1760/2000 (5) artikli 4 lõikes 1, artiklis 4b, artikli 4c lõikes 1 ja artiklis 4d toodud juhtudel,

                           —

                           sünniaeg,

                           —

                           sugu,

                           —

                           tõug või karvkatte värv,

                           —

                           ema identifitseerimiskood või kolmandast riigist imporditud looma korral sellele loomale individuaalse identifitseerimisvahendiga sihtliikmesriigis pandud kordumatu identifitseerimiskood vastavalt määrusele (EÜ) nr 1760/2000,

                           —

                           sünnimajandi identifitseerimisnumber,

                           —

                           kõikide majandite identifitseerimisnumbrid, kus looma on hoitud, ning iga majandivahetuse kuupäev,

                           —

                           surma või tapmise kuupäev,

                           —

                           elektroonilise tunnuse liik, kui loomal see on.

         Artikkel 2
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 18. jaanuariks 2016. Liikmesriigid teatavad neist viivitamata komisjonile.
   Liikmesriigid kohaldavad kõnealuseid sätteid alates 18. juulist 2019.
   Kui liikmesriigid need sätted vastu võtavad, lisavad nad nende ametlikul avaldamisel nendesse või nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastu võetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 3
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 4
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 15. mai 2014

            Euroopa Parlamendi nimel

            president

         M. SCHULZ

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         D. KOURKOULAS

      (1)  ELT C 43, 15.2.2012, lk 64.

      (2)  Euroopa Parlamendi 2. aprilli 2014. aasta seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 6. mai 2014. aasta otsus.

      (3)  Nõukogu 26. juuni 1964. aasta direktiiv 64/432/EMÜ ühendusesisest veiste ja sigadega kauplemist mõjutavate loomatervishoiu probleemide kohta (EÜT 121, 29.7.1964, lk 1977/64).

      (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuli 2000. aasta määrus (EÜ) nr 1760/2000 veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi loomise, veiseliha ja veiselihatoodete märgistamise ning nõukogu määruse (EÜ) nr 820/97 kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 204, 11.8.2000, lk 1).


Tähtis õiguslik teade

|

32003L0025

Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/25/EÜ, 14. aprill 2003, ro-ro reisiparvlaevade täpsemate püstuvusnõuete kohtaEMPs kohaldatav tekst.

Euroopa Liidu Teataja L 123 , 17/05/2003 Lk 0022 - 0041 CS.ES Peatükk 07 Köide 007 Lk 286  - 305 ET.ES Peatükk 07 Köide 007 Lk 286  - 305 HU.ES Peatükk 07 Köide 007 Lk 286  - 305 LT.ES Peatükk 07 Köide 007 Lk 286  - 305 LV.ES Peatükk 07 Köide 007 Lk 286  - 305 MT.ES Peatükk 07 Köide 007 Lk 286  - 305 PL.ES Peatükk 07 Köide 007 Lk 286  - 305 SK.ES Peatükk 07 Köide 007 Lk 286  - 305 SL.ES Peatükk 07 Köide 007 Lk 286  - 305

		Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/25/EÜ,14. aprill 2003,ro-ro reisiparvlaevade täpsemate püstuvusnõuete kohta(EMPs kohaldatav tekst)EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 80 lõiget 2,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [2]olles nõu pidanud regioonide komiteega,tegutsedes asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras [3]ning arvestades järgmist:(1) Ühise transpordipoliitika raames tuleks võtta täiendavaid meetmeid, et parandada reisijate meretranspordi ohutust.(2) Ühendus soovib kõikide asjakohaste vahenditega vältida ro-ro reisiparvlaevadega seotud õnnetusi ja neist tulenevaid surmajuhtumeid.(3) Kokkupõrkel vigastatud ro-ro reisiparvlaevade merekindlus nende laevade püstuvusstandardi kohaselt on oluline tegur reisijate ja laevapere ohutuse ning eriti otsingu- ja päästetegevuse seisukohast; kinnise ro-ro tekiga ro-ro reisiparvlaeva püstuvusele tekitab kokkupõrke järel kõige suuremat ohtu olulise koguse vee kogunemine tekile.(4) Ro-ro reisiparvlaevu kasutavatel isikutel ja selliste laevade laevaperel peaks kogu ühenduses olema õigus nõuda ühtlaselt kõrget ohutustaset, olenemata sellest, kus laevad tegutsevad.(5) Reisijate meretranspordi siseturumõõdet silmas pidades on ühenduse tasandi meede kõige tõhusam viis kehtestada kogu ühenduses ühtne laevade ohutuse miinimumtase.(6) Ühenduse tasandi meede on parim viis tagada Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni (IMO) raames kokkulepitud põhimõtete ühtlustatud jõustamine, vältides nii konkurentsimoonutusi ühenduses tegutsevate ro-ro reisiparvlaevade käitajate vahel.(7) Vigastatud ro-ro reisiparvlaevade püstuvuse põhinõuded kehtestati rahvusvahelisel tasandil 1990. aasta konverentsil, kus käsitleti inimelude ohutust merel (SOLAS 90), ja lisati SOLAS konventsiooni määrusele II-1/B/8 (SOLAS 90 standard). Neid nõudeid kohaldatakse kogu ühenduses, sest rahvusvaheliste merereiside suhtes kohaldatakse otseselt SOLAS konventsiooni ja kohaliku rannasõidu suhtes kohaldatakse nõukogu 17. märtsi 1998. aasta direktiivi 98/18/EÜ reisilaevade ohutusmääruste ja -standardite kohta. [4](8) SOLAS 90 vigastatud laeva püstuvusstandard hõlmab kaudselt ro-ro tekile pääseva vee mõju mereoludes, mille puhul oluline lainekõrgus on 1,5 m.(9) 1995. aasta SOLAS konverentsi resolutsiooniga 14 lubati IMO liikmetel sõlmida piirkondlikke lepinguid, kui nende arvates valitsevad meretingimused ja muud kohalikud olud eeldavad täpsemaid püstuvusnõudeid kindlaksmääratud merepiirkonnas.(10) Kaheksa Põhja-Euroopa riiki, sealhulgas seitse liikmesriiki, otsustasid 28. veebruaril 1996 Stockholmis võtta kasutusele vigastatud ro-ro reisiparvlaevade rangemad püstuvusnõuded, et võtta arvesse ro-ro tekile koguneva vee mõju ja võimaldada laevadel veepinnale jääda SOLAS 90 standardis ettenähtust palju raskemates oludes, kui oluline lainekõrgus on kuni 4 m.(11) Selle Stockholmi kokkuleppena tuntud kokkuleppe kohaselt on täpsemad püstuvusnõuded otseselt seotud selle merepiirkonnaga, kus laev tegutseb, ja eeskätt tegevuspiirkonnas täheldatud olulise lainekõrgusega; laeva tegutsemispiirkonna oluline lainekõrgus määrab kindlaks vee kõrguse autotekil pärast õnnetusjuhtumist põhjustatud vigastuse tekkimist.(12) Komisjon märkis Stockholmi kokkuleppe sõlminud konverentsi lõpus, et kokkulepet ei kohaldata teistes ühenduse osades, ja teatas oma kavatsusest uurida valitsevaid kohalikke tingimusi, milles ro-ro reisiparvlaevad kõikides Euroopa vetes seilavad, ning teha asjakohaseid algatusi.(13) Nõukogu lisas oma 17. märtsi 1998. aasta 2074. koosoleku protokolli õiendi, milles rõhutati vajadust tagada ühesugune ohutustase kõikidele ühesugustes tingimustes tegutsevatele reisiparvlaevadele nii rahvusvaheliste merereiside kui kohaliku rannasõidu korral.(14) Euroopa Parlament ütles oma 5. oktoobri 2000. aasta resolutsioonis Kreeka parvlaeva "Samina" uppumise kohta [5] selgesõnaliselt, et ta ootab komisjoni hinnangut Stockholmi kokkuleppe tõhususele ning reisilaevade püstuvuse ja ohutuse parandamiseks võetavatele muudele meetmetele.(15) Komisjoni ekspertuuringu kohaselt on lainekõrguse tingimused Lõuna-Euroopa vetes samasugused nagu põhjas. Ehkki ilmastikutingimused võivad lõunas üldiselt soodsamad olla, põhineb Stockholmi kokkuleppe raames kindlaksmääratud püstuvusstandard ainult olulise lainekõrguse parameetril ja viisil, kuidas see mõjutab vee kogunemist ro-ro tekile.(16) Ro-ro reisiparvlaevade püstuvusnõuetega seotud ühenduse ohutusstandardite kohaldamine on oluline nende laevade ohutuse tagamiseks ning peab olema osa ühise meresõiduohutuse raamistikust.(17) Ohutuse parandamiseks ja konkurentsimoonutuste vältimiseks tuleks ühiseid püstuvusega seotud ohutusstandardeid lipuriigist olenemata kohaldada kõikide ro-ro reisiparvlaevade suhtes, mis rahvusvahelistel merereisidel teevad liinivedusid liikmesriikide sadamatest või sadamatesse.(18) Laevade ohutus on eeskätt lipuriikide vastutusel ja seetõttu peaks iga liikmesriik tagama vastavuse ohutusnõuetele, mida kohaldatakse selle liikmesriigi lipu all sõitvate ro-ro reisiparvlaevade suhtes.(19) Lisaks peaks käesolev direktiiv olema suunatud liikmesriikidele kui vastuvõtjariikidele. Vastuvõtjariikidena teostatavad kohustused põhinevad konkreetsetel sadamariigi kohustustel, mis on täielikult kooskõlas 1982. aasta Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguse konventsiooniga (UNCLOS).(20) Käesoleva direktiiviga kehtestatavad täpsemad püstuvusnõuded peaksid põhinema Stockholmi kokkuleppe lisades sätestatud meetodil, mille abil kokkupõrkest põhjustatud vigastuse järgne veekõrgus ro-ro tekil arvutatakse seoses kahe põhiparameetriga: laeva jääk-vabaparras ja oluline lainekõrgus merepiirkonnas, kus laev tegutseb.(21) Liikmesriigid peaksid kindlaks määrama ja avaldama nende merepiirkondade olulise lainekõrguse, kus ro-ro reisiparvlaevad teevad liinivedusid nende sadamatesse või sadamatest. Rahvusvahelistel laevaliinidel tuleks olulised lainekõrgused vajaduse ja võimaluse korral kehtestada liini kummaski otsas olevate riikide omavahelise lepinguga. Lisaks võib kindlaks määrata olulised lainekõrgused hooajaliseks tegutsemiseks samades merepiirkondades.(22) Iga käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluvaid merereise tegev ro-ro reisiparvlaev peaks täitma püstuvusnõuded, mis põhinevad tema tegevuspiirkonna jaoks kindlaksmääratud olulistel lainekõrgustel. Laeval peaks olema lipuriigi ametiasutuse poolt väljastatud vastavussertifikaat, mida peaksid aktsepteerima kõik teised liikmesriigid.(23) SOLAS 90 standard tagab käesoleva direktiiviga kehtestatud täpsematele püstuvusnõuetele vastava ohutustaseme nende laevade osas, mis tegutsevad merepiirkondades, kus oluline lainekõrgus on 1,5 m või väiksem.(24) Pidades silmas struktuurimuudatusi, mida olemasolevad ro-ro reisiparvlaevad võivad vajada täpsematele püstuvusnõuetele vastamiseks, tuleks need nõuded kasutusele võtta mitme aasta jooksul, et anda ettevõtetele küllaldaselt aega nende kohaldamiseks; selleks tuleks olemasolevate laevade jaoks ette näha üleminekuperiood. See ei tohiks mõjutada täpsemate püstuvusnõuete jõustamist Stockholmi kokkuleppe lisadega hõlmatud merepiirkondades.(25) Nõukogu 29. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/35/EÜ (regulaarliinide ro-ro reisiparvlaevade ja kiirreisilaevade ohutu käitamise kohustuslike ülevaatuste korra kohta) [6] artikli 4 lõike 1 punktis e nähakse ette, et vastuvõtjariigid peavad kontrollima ro-ro reisiparvlaevade ja kiirreisilaevade vastavust piirkondlikul tasandil vastu võetud ja nende siseriiklikesse õigusaktidesse üle võetud täpsematele püstuvusnõuetele, kui need laevad teevad kõnealuses piirkonnas kehtivate siseriiklike õigusaktidega hõlmatud liinivedusid.(26) SOLAS konventsiooni X peatüki määruses 1 määratletud kiirreisilaevadelt ei tohiks nõuda käesoleva direktiivi sätete järgimist, tingimusel et nad vastavad täielikult IMO kiirlaevade ohutuse rahvusvahelise koodeksi (nagu seda on muudetud) sätetele.(27) Käesoleva direktiivi rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusele 1999/468/EÜ, millega sätestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise kord. [7](28) Et liikmesriigid ei saa täielikult täita kavandatavate meetmete eesmärki, st kaitsta inimeste elu merel, parandades ro-ro reisiparvlaevade merekindlust vigastuste puhul, ning meetmete ulatust ja mõju arvestades oleks eesmärkide saavutamist parem tagada ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Nimetatud artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei hõlma käesolev direktiiv enamat, kui on vaja nimetatud eesmärgi saavutamiseks,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1EesmärkKäesoleva direktiivi eesmärk on sätestada ro-ro reisiparvlaevade jaoks ühetaolised täpsemad püstuvusnõuded, mis parandavad seda tüüpi laevade merekindlust kokkupõrkest tekitatud vigastuse korral ning tagavad kõrge ohutustaseme nii reisijatele kui laevaperele.Artikkel 2MõistedKäesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:a) ro-ro reisiparvlaev — laev, mis veab üle 12 reisija ning millel on ro-ro lastiruumid või eriruumid, nagu on määratletud SOLAS konventsiooni (nagu seda on muudetud) määruses II-2/3;b) uus laev — laev, mille kiil pannakse maha või mis on samasuguses ehitusjärgus 1. oktoobril 2004 või pärast seda: samasugune ehitusjärk tähendab ehitusjärku, milles:i) algab kindla laeva ehitusena äratuntav tegevus; jaii) on alanud kõnealuse laeva kokkupanek, mis hõlmab vähemalt 50 tonni või 1 % kõikide ehitusmaterjalide arvestuslikust massist, olenevalt sellest, kumb arv on väiksem;c) olemasolev laev — laev, mis ei ole uus laev;d) reisija — kõik muud isikud kui kapten ja laevapere liikmed või muud ükskõik kellena laeval selle laeva huvides töötavad isikud ja muud isikud kui alla ühe aasta vanused lapsed;e) rahvusvahelised konventsioonid — 1974. aasta rahvusvaheline konventsioon inimelude ohutuse kohta merel (SOLAS konventsioon) ja 1966. aasta rahvusvaheline vabapardamärgi konventsioon ning nende jõus olevad protokollid ja muudatused;f) liinivedu — kahe või enama sadama vahelist liiklust teenindavate ro-ro reisiparvlaevade järjestikused ülesõidud kas:i) avaldatud sõiduplaani kohaselt; võiii) nii regulaarselt või sageli, et need moodustavad ilmse süstemaatilise seeria;g) Stockholmi kokkulepe — kokkulepe, mis sõlmiti Stockholmis 28. veebruaril 1996 SOLAS 95 konverentsi poolt 29. novembril 1995. aastal vastuvõetud resolutsiooni 14 "Ro-ro reisiparvlaevade täpsemaid püstuvusnõudeid käsitlevad piirkondlikud kokkulepped" kohaselt;h) lipuriigi ametiasutus — pädev asutus riigis, mille lipu all ro-ro reisiparvlaeval on õigus sõita;i) vastuvõtjariik — liikmesriik, kelle sadamatesse või sadamatest ro-ro reisiparvlaev liinivedusid teeb;j) rahvusvaheline merereis — merereis liikmesriigi sadamast väljaspool seda liikmesriiki asuvasse sadamasse või vastupidi;k) täpsemad püstuvusnõuded — I lisas sätestatud püstuvusnõuded;l) oluline lainekõrgus (hs) — konkreetsel ajavahemikul täheldatud lainekõrguste kõrgeima kolmandiku keskmine kõrgus;m) jääk-vabaparras (fr) — vigastatud ro-ro teki ja vigastuse koha lõpliku veepiiri vaheline minimaalne vahemaa, võtmata arvesse vigastatud ro-ro tekile kogunenud merevee lisamõju.Artikkel 3Kohaldamisala1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse laeva lipuriigist olenemata kõikide ro-ro reisiparvlaevade suhtes, mis rahvusvahelistel merereisidel teevad liinivedusid liikmesriigi sadamasse või sadamast.2. Iga liikmesriik tagab vastuvõtjariigina, et muu riigi kui liikmesriigi lipu all sõitvad ro-ro reisiparvlaevad vastavad täielikult käesoleva direktiivi nõuetele, enne kui nad võivad liigelda selle liikmesriigi sadamatest või sadamatesse vastavalt direktiivi 1999/35/EÜ artiklile 4.Artikkel 4Oluline lainekõrgusI lisas sisalduvate täpsemate püstuvusnõuete kohaldamisel kasutatakse autotekile kogunenud vee kõrguse kindlaksmääramiseks olulist lainekõrgust (hs). Olulise lainekõrguse väärtused on need, mida aastas tõenäoliselt ei ületata rohkem kui 10 %.Artikkel 5Merepiirkonnad1. Liikmesriigid kehtestavad hiljemalt 17. mail 2004 nende ro-ro reisiparvlaevade loetelu, mis teevad nende sadamatesse või sadamatest liinivedusid, ja nende piirkondade oluliste lainekõrguste vastavad väärtused.2. Merepiirkonnad ja neis piirkondades kohaldatavad olulise lainekõrguse väärtused määratletakse laevaliini kummaski otsas olevate liikmesriikide või vajaduse ja võimaluse korral liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelise lepinguga. Kui laevaliin läbib enamat kui üht merepiirkonda, peab laev täitma täpsemad püstuvusnõuded, mis vastavad nendele piirkondadele kindlaksmääratud suurimale olulisele lainekõrgusele.3. Loetelu tehakse teatavaks komisjonile ja avaldatakse pädeva veeteede ameti kodulehekülje avalikus andmebaasis. Komisjonile teatatakse ka sellise andmebaasi asukohast ja loetelu ajakohastamistest ning nende ajakohastamiste põhjustest.Artikkel 6Täpsemad püstuvusnõuded1. Ilma et see piiraks SOLAS konventsiooni (SOLAS 90 standard) määruse II-I/B/8 nende nõuete kohaldamist, mis on seotud veekindlate vaheseinte ja püstuvusega vigastuse puhul, peavad kõik artikli 3 lõikes 1 nimetatud ro-ro reisiparvlaevad vastama käesoleva direktiivi I lisas sätestatud täpsematele püstuvusnõuetele.2. Nende ro-ro reisiparvlaevade osas, mis tegutsevad üksnes merepiirkondades, kus oluline lainekõrgus on 1,5 meetrit või väiksem, loetakse vastavust lõikes 1 nimetatud määrusele võrdväärseks I lisas sätestatud täpsematele püstuvusnõuetele vastavusega.3. I lisas sätestatud nõuete kohaldamisel kasutavad liikmesriigid II lisas sätestatud juhendit, kui see on otstarbekohane ja kooskõlas kõnealuse laeva disainilahendusega.Artikkel 7Täpsemate püstuvusnõuete kasutuselevõtmine1. Uued ro-ro reisiparvlaevad peavad vastama I lisas sätestatud täpsematele püstuvusnõuetele.2. Olemasolevad ro-ro reisiparvlaevad, välja arvatud need laevad, mille suhtes kohaldatakse artikli 6 lõiget 2, peavad vastama I lisas sätestatud täpsematele püstuvusnõuetele hiljemalt 1. oktoobril 2010.Olemasolevad ro-ro reisiparvlaevad, mis 17. mail 2003 vastavad artikli 6 lõikes 1 nimetatud määruse nõuetele, peavad vastama I lisas sätestatud täpsematele püstuvusnõuetele hiljemalt 1. oktoobril 2015.3. Käesoleva artikli kohaldamine ei piira direktiivi 1999/35/EÜ artikli 4 lõike 1 punkti e.Artikkel 8Sertifikaadid1. Kõigil uutel ja olemasolevatel liikmesriigi lipu all sõitvatel ro-ro reisiparvlaevadel peab olema sertifikaat, mis kinnitab vastavust artiklis 6 ja I lisas kehtestatud täpsematele püstuvusnõuetele.Selles sertifikaadis, mille väljastab lipuriigi ametiasutus ja millele võib liita muud asjakohased sertifikaadid, täpsustatakse oluline lainekõrgus, milleni laev vastab täpsematele püstuvusnõuetele.Sertifikaat on jõus, kuni laev tegutseb piirkonnas, kus on sama või madalam oluline lainekõrgus.2. Iga vastuvõtjariigina toimiv liikmesriik peab tunnustama teise liikmesriigi poolt käesoleva direktiivi kohaselt väljastatud sertifikaate.3. Iga vastuvõtjariigina toimiv liikmesriik peab aktsepteerima kolmanda riigi poolt väljastatud sertifikaate, millega tõendatakse, et laev vastab kehtestatud täpsematele püstuvusnõuetele.Artikkel 9Hooajaline ja lühiajaline liiklus1. Kui aastaringset liinivedu teostav laevandusettevõtja soovib lühemaks ajaks kasutusele võtta täiendavaid ro-ro reisiparvlaevu, teatab ta sellest vastuvõtjariigi või vastuvõtjariikide pädevale asutusele hiljemalt üks kuu enne nimetatud laevade kasutuselevõttu selles liiniveos. Kui täiendav ro-ro reisiparvlaev tuleb ettenägematute asjaolude tõttu liiniveo jätkumise tagamiseks kiiresti kasutusele võtta, kohaldatakse direktiivi 1999/35/EÜ.2. Kui laevandusettevõtja soovib hooajaliselt teostada liinivedu lühema aja jooksul, mis ei ületa kuut kuud aastas, teatab ta sellest vastuvõtjariigi või vastuvõtjariikide pädevale asutusele hiljemalt kolm kuud enne sellise tegevuse algust.3. Kui selline tegevus leiab aset tingimustes, mille puhul oluline lainekõrgus on väiksem kui samale merepiirkonnale aastaseks liikluseks kehtestatud oluline lainekõrgus, võib pädev asutus tekil oleva vee kõrguse kindlaksmääramisel I lisas sisalduvaid täpsemaid püstuvusnõudeid kohaldades kasutada selle lühema ajavahemiku suhtes kohaldatavat olulist lainekõrgust. Selle lühema ajavahemiku suhtes kohaldatav oluline lainekõrgus lepitakse kokku laevaliini kummaski otsas olevate liikmesriikide või vajaduse või võimaluse korral liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel.4. Kui vastuvõtjariigi või vastuvõtjariikide pädevad asutused on lõigetes 1 ja 2 nimetatud liiniveoga nõustunud, peab sellise liiniveoga tegelevatel ro-ro reisiparvlaevadel olema käesoleva direktiivi sätetele vastavust tõendav sertifikaat, nagu on sätestatud artikli 8 lõikes 1.Artikkel 10KohandusedEt võtta arvesse rahvusvahelisel tasandil ja eeskätt Rahvusvahelises Mereorganisatsioonis (IMO) toimunud arengut ning parandada käesoleva direktiivi tõhusust kogemusi ja tehnilist arengut silmas pidades, võib lisasid kohandada artikli 11 lõikes 2 nimetatud korra kohaselt.Artikkel 11Komitee1. Komisjoni abistab määruse (EÜ) nr 2099/2002 [8] artikliga 3 asutatud laevade põhjustatud merereostuse vältimise ja meresõiduohutuse komitee.2. Kui viidatakse käesolevale lõikele, kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 5 ja 7, võttes arvesse selle artiklis 8 sätestatut.Otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõikes 6 sätestatud tähtajaks kehtestatakse kaheksa nädalat.3. Komitee võtab vastu oma töökorra.Artikkel 12KaristusedLiikmesriigid sätestavad eeskirjad karistuste kohta, mida kohaldatakse käesoleva direktiivi alusel vastuvõetud siseriiklike õigusnormide rikkumise korral, ning võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada nende rakendamine. Ettenähtud karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.Artikkel 13RakendamineLiikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid enne 17. novembrit 2004. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.Artikkel 14JõustumineKäesolev direktiiv jõustub selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.Artikkel 15AdressaadidKäesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Luxembourg, 14. aprill 2003Euroopa Parlamendi nimelpresidentP. CoxNõukogu nimeleesistujaA. Giannitsis[1] ELT C 20 E, 28.1.2003, lk 21.[2] Arvamus on esitatud 11. detsembril 2002 (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).[3] Euroopa Parlamendi 7. novembri 2002. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 17. märtsi 2003. aasta otsus.[4] EÜT L 144, 15.5.1998, lk 1; direktiivi on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2002/84/EÜ (EÜT L 324, 29.11.2002, lk 53).[5] EÜT C 178, 22.6.2001, lk 288.[6] EÜT L 138, 1.6.1999, lk 1. Direktiivi on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2002/84/EÜ.[7] EÜT L 184, 17.7.1999, lk 23.[8] EÜT L 324, 29.11.2002, lk 1.--------------------------------------------------I LISARO-RO REISIPARVLAEVADE TÄPSEMAD PÜSTUVUSNÕUDEDvastavalt artiklile 61. Lisaks SOLAS konventsiooni määruse II-1/B/8 nõuetele, mis on seotud veekindlate vaheseinte ja püstuvusega vigastuse puhul, peavad kõik artikli 3 lõikes 1 nimetatud ro-ro reisiparvlaevad vastama käesoleva lisa nõuetele.1.1. Määruse II-1/B/8.2.3 sätteid tuleb järgida, võttes arvesse selle veekoguse mõju, mis oletuslikult on kogunenud määruse II-2/3 kohaste oletuslikult vigastatud ro-ro lastiruumide või eriruumide (edaspidi "vigastatud ro-ro tekk") esimesele kavandatud veepiirist kõrgemal olevale tekile. Muid määruse II-1/B/8 nõudeid ei ole vaja täita käesolevas lisas sisalduva püstuvusstandardi kohaldamisel. Oletuslik kogunenud mereveekogus arvutatakse selle veepinna alusel, mille kindlaksmääratud kõrgus on:a) ro-ro teki vigastatud vaheruumi madalaimast punktist kõrgemal; võib) kui vigastatud vaheruumi teki serv on vee all, põhineb arvutamine tasasest veepinnast kõrgemal oleval kindlaksmääratud kõrgusel kõikide kreeni- ja diferendinurkade puhul järgmiselt:0,5 m, kui jääk-vabaparras (fr) on 0,3 m või väiksem,0,0 m, kui jääk-vabaparras (fr) on 2,0 m või suurem javahepealsed väärtused määratakse kindlaks lineaarse interpolatsiooni abil, kui jääk-vabaparras (fr) on 0,3 m või suurem, kuid väiksem kui 2,0 m,kui jääk-vabaparras (fr) on vigastatud ro-ro teki ja vigastuskohas oleva lõpliku veepiiri minimaalne vahemaa kõnealuse vigastusjuhtumi korral, võtmata arvesse vigastatud ro-ro tekile kogunenud oletusliku veekoguse mõju.1.2. Kui laevale on paigaldatud suure tõhususega äravoolusüsteem, võib lipuriigi ametiasutus lubada madalamat veepinna kõrgust.1.3. Kui laevad tegutsevad geograafiliselt piiratud tegevuspiirkonnas, võib lipuriigi ametiasutus vähendada punkti 1.1 kohaselt kindlaksmääratud veepinna kõrgust, asendades selle järgmisega:1.3.1. 0,0 m, kui asjaomast piirkonda määratlev oluline lainekõrgus (hs) on 1,5 m või väiksem;1.3.2. lõike 1.1 kohaselt kindlaksmääratud väärtusega, kui asjaomast piirkonda määratlev oluline lainekõrgus (hs) on 4,0 m või suurem;1.3.3. lineaarse interpolatsiooni abil kindlaksmääratavate väärtustega, kui asjaomast piirkonda määratlev oluline lainekõrgus (hs) on vähemalt 1,5 m, kuid väiksem kui 4,0 m,kui täidetud on järgmised tingimused:1.3.4. lipuriigi ametiasutusele on kinnitatud, et määratletud piirkonda esindab oluline lainekõrgus (hs), mille ületamise tõenäosus ei ületa 10 %; ja1.3.5. tegevuspiirkond ja vajaduse korral see osa aastast, mille kohta olulise lainekõrguse (hs) teatav väärtus on kindlaks määratud, on sertifikaatidele märgitud.1.4. Alternatiivina lõigete 1.1 või 1.3 nõuetele võib lipuriigi ametiasutus vabastada lõigete 1.1 või 1.3 kohaldamisest ja aktsepteerida tõendeid, mis on saadud lisas nimetatud mudelkatsemeetodi kohaselt üksikul laeval tehtud mudelkatsetega ning mis näitavad, et laev ei lähe ümber, kui lõike 1.1 kohaselt võetakse ebakorrapärase lainetuse korral arvesse vigastust, mille oletatav ulatus on määruse II-1/B/8.4 kohane ja mis paikneb halvemas võimalikus kohas ning1.5. viide mudelkatse tulemuste aktsepteerimisele, mis osutab vastavusele lõigetele 1.1 või 1.3, ning mudelkatsetes kasutatud oluline lainekõrgus (hs) tuleb märkida laeva sertifikaatidele.1.6. Andmeid, mis on saadud vastavalt määrustele II-1/B/8.2.3-II-1/B/8.2.3.4 ja mis esitatakse kaptenile määruste II-1/B/8.7.1 ja II-1/B/8.7.2 kohaselt, kohaldatakse muutusteta nende nõuete kohaselt heakskiidetud ro-ro reisiparvlaevade suhtes.2. Vastavalt lõikele 1 vigastatud ro-ro tekile kogunenud oletusliku veekoguse mõju hindamiseks kohaldatakse järgmisi sätteid:2.1. põiki- või pikivaheseina loetakse vigastamatuks, kui kõik selle osad asuvad seespool mõlemal laeva küljel olevaid vertikaalpindu, mis asuvad pannulist viiendiku laeva laiusega võrdsel kaugusel (nagu on määratletud määruses II-1/2), mõõdetuna täisnurga all keskjoone suhtes sügavaima vaheruumideks jaotumise veeliini kohal;2.2. juhtudel, kui laevakere struktuuri on käesoleva lisa sätetele vastamiseks osaliselt laiendatud, määratakse laeva laiuse viiendik kõikide arvutuste puhul laeva suurenenud laiuse põhjal; see ei mõjuta nende olemasolevate vaheseinte läbiviikude, torustike jne asukohta, mida aktsepteeriti enne laiendamist;2.3. need põiki- või pikivaheseinad, mida peetakse tõhusateks vigastatud ro-ro teki asjaomasesse vaheruumi kogunenud oletusliku merevee kinnipidamisel, peavad olema lekkekindlad ja vastama äravoolusüsteemile ning taluma vigastusarvutuste tulemuste kohast hüdrostaatilist rõhku. Sellised vaheseinad peavad olema vähemalt 2,2 m kõrgused. Allalastavate autotekkidega laeva puhul ei tohi vaheseina minimaalne kõrgus siiski olla väiksem kui allalastava allalastud asendis autoteki alaosa kõrgus;2.4. erikorra puhul, nagu näiteks kogu teki laiuste allalastavate tekkide ja laiade pardašahtide puhul, võib üksikasjalike mudelkatsete põhjal aktsepteerida muid vaheseinakõrgusi;2.5. oletusliku kogunenud mereveekoguse mõju ei ole vaja arvesse võtta ro-ro teki vaheruumi puhul, kui sellise vaheruumi külgedele on teki mõlemal poolel ühtlaste vahedega paigutatud tormiluugid, mis vastavad järgmistele nõuetele:2.5.1. A ≥ 0,3 l,kus A on tormiluukide üldpindala teki kummalgi poolel ruutmeetrites ja l on vaheruumi pikkus meetrites;2.5.2. laeval peab olema vähemalt 1,0meetrine jääk-vabaparras kõige raskemates vigastusoludes, kui ei võeta arvesse vigastatud ro-ro tekile kogunenud oletusliku veekoguse mõju; ja2.5.3. sellised tormiluugid peavad asuma kuni 0,6 m vigastatud ro-ro tekist kõrgemal ja luukide alumine serv peab olema kuni 2 cm vigastatud ro-ro tekist kõrgemal; ja2.5.4. sellised tormiluugid peavad olema varustatud sulgurite või klappidega, mis takistavad vee pääsemist ro-ro tekile, kuid lasevad ro-ro tekile koguneda võival veel ära voolata;2.6. kui oletatakse, et ro-ro teki kohal olev vahesein on vigastatud, oletatakse, et vaheseina kummalgi poolel olevad vaheruumid on veega üle ujutatud lõigetes 1.1 või 1.3 arvutatud veepinna kõrguseni.3. Olulise lainekõrguse kindlaksmääramisel kasutatakse lainekõrgusi, mis on antud liikmesriikide poolt käesoleva direktiivi artikli 5 kohaselt kehtestatud merepiirkondade loetelus või kaartidel.3.1. Üksnes lühemal hooajal käitatavate laevade osas määrab vastuvõtjariigi ametiasutus kasutatava olulise lainekõrguse koos teise riigiga, kelle sadamad jäävad laevade teele.4. Mudelkatsed tuleb teha vastavalt liitele.--------------------------------------------------II LISASOOVITUSLIK JUHEND SISERIIKLIKELE ASUTUSTELE(millele on viidatud artikli 6 lõikes 3)I OSATAOTLUSKäesoleva direktiivi artikli 6 lõike 3 sätete kohaselt peavad seda juhendit kasutama liikmesriikide asutused, kohaldades I lisas sätestatud täpsemaid püstuvusnõudeid, kuivõrd see on praktiliselt võimalik ja vastab kõnealuse laeva projektile. Allpool esitatud lõigete numbrid vastavad I lisa lõigete numbritele.Lõige 1Kõigepealt peavad kõik käesoleva direktiivi artikli 3 lõikes 1 nimetatud ro-ro reisiparvlaevad vastama jääkpüstuvust käsitlevale SOLAS 90 standardile, sest seda kohaldatakse kõikide 29. aprillil 1990. aastal või pärast seda ehitatud reisilaevade suhtes. Seda nõuet kohaldades määratletakse jääk-vabaparras fr, mis on vajalik lõikes 1.1 nõutud arvutusteks.Lõige 1.11. Käesolevas lõikes käsitletakse vaheseinte (ro-ro) tekile kogunenud oletatava veekoguse kohaldamist. Oletatakse, et vesi pääses tekile vigastusava kaudu. Käesolevas lõikes eeldatakse, et lisaks kõikidele SOLAS 90 standardi nõuetele vastamisele vastab laev tekil oleva määratletud veekoguse osas ka sellele osale SOLAS 90 kriteeriumidest, mis sisalduvad määruse II-1/B/8 punktides 2.3-2.3.4. Selles arvutuses ei ole vaja arvesse võtta muid määruse II-1/B/8 nõudeid. Laev ei pea selle arvutuse jaoks näiteks vastama nõuetele, mis käsitlevad tasakaalunurki või veeliini mittejäämist vee alla.2. Kogunenud vesi lisatakse vedelikukoormana, millel on üks ühine pind kõikides nendes autoteki vaheruumides, mis eeldatavasti on veega üle ujutatud. Tekil oleva vee kõrgus (hw) sõltub vigastusejärgsest jääk-vabapardast (fr) ja seda mõõdetakse vigastuse kohas (vt joonis 1). Jääk-vabaparras on vigastatud ro-ro teki ja oletatava vigastusekoha veepiiri (kui võimalikud õigeks trimmimise meetmed on võetud) vaheline minimaalne kaugus, kui SOLAS 90 standardi järgimise kindlaksmääramisel on arvesse võetud kõiki võimalikke vigastusstsenaariume I lisa lõike 1 nõuete kohaselt. Jääk-vabaparda (fr) arvutamisel ei ole vaja arvesse võtta selle oletatava veekoguse mõju, mille kogunemist vigastatud ro-ro tekile eeldatakse.3. Kui fr on 2,0 m või suurem, ei oletata vee kogunemist ro-ro tekile. Kui fr on 0,3 m või väiksem, oletatakse, et kõrgus hw on 0,5 m. Vee vahepealsed kõrgused saadakse lineaarse interpolatsiooni teel (vt joonis 2).Lõige 1.2Vee ärajuhtimise vahendeid saab tõhusaks lugeda üksnes siis, kui nende vahendite võimsus võimaldab vältida suurte veekoguste (st mitu tuhat tonni tunnis) kogunemist tekile, olles märgatavalt suurem kui need võimsused, mida laevadel kasutati nende määruste vastuvõtmise ajal. Selliseid suure tõhususega äravoolusüsteeme võib välja töötada ja heaks kiita tulevikus (Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni poolt koostatava juhendi alusel).Lõige 1.31. Tekile kogunenud oletatava vee kogust võib lisaks lõike 1.1 kohastele vähendamistele vähendada geograafiliselt määratletud piiratud piirkondades toimuva liikluse jaoks. Need alad määratakse piirkonnale omase olulise lainekõrguse (hs) alusel käesoleva direktiivi artikli 5 sätete kohaselt.2. Kui kõnealuse piirkonna oluline lainekõrgus (hs) on 1,5 m või väiksem, oletatakse, et vigastatud ro-ro tekile ei kogune vett. Kui kõnealuse piirkonna oluline lainekõrgus on 4,0 m või suurem, on oletatava kogunenud veekoguse kõrgus lõike 1.1 kohaselt arvutatud väärtus. Vaheväärtused määratakse kindlaks lineaarse interpolatsiooni teel (vt joonis 3).3. Kõrgus hw püsib muutumatuna, seetõttu on lisatud vee kogus muutuv, sõltudes kreeninurgast ja sellest, kas teatava konkreetse kreeninurga korral jääb tekk vee alla või mitte (vt joonis 4). Tuleb märkida, et autoteki oletatavaks täituvusteguriks tuleb lugeda 90 % (MSC/Circ.649), kusjuures teised eeldatavad ruumi täituvustegurid on SOLASi konventsiooni kohased.4. Kui käesolevale direktiivile vastavuse näitamiseks tehtud arvutused on seotud olulise lainekõrgusega, mis on väiksem kui 4,0 m, tuleb see piirav oluline lainekõrgus märkida reisilaeva ohutussertifikaadile.Lõiked 1.4 ja 1.5Alternatiivina uute püstuvusnõuete täitmisele vastavalt lõigetele 1.1 või 1.3 võivad ametiasutused aktsepteerida mudelkatsetes saadud vastavustõendit. Mudelkatsenõudeid on täpsustatud I lisa liites. Mudelkatseid käsitlevad juhised sisalduvad käesoleva lisa II osas.Lõige 1.6Tavapäraselt tuletatud SOLAS 90 standardi kohaseid ekspluatatsioonilisi piirkõveraid (KG või GM) ei või võib-olla kohaldada juhul, kui oletatakse, et tekil on vett käesoleva direktiivi tingimuste kohaselt ja võib olla vajalik kindlaks määrata muudetud piirkõverad, milles võetakse arvesse selle lisatud vee mõju. Selleks tuleb teha piisavad arvutused, mis vastavad asjakohasele arvule töösüvistele ja diferentidele.Märkus:muudetud ekspluatatsioonilised KG/GM piirkõverad võib tuletada iteratsiooni teel, mille puhul tekil olevat vett arvesse võtvatest vigastatud laeva püstuvusarvutustest tulenev minimaalne ülemäärane GM lisatakse KG algväärtusele (või lahutatakse GMst), mida on kasutatud nende vigastatud vabaparraste (fr) kindlaksmääramiseks, millel tekil olevad veekogused põhinevad, ja seda protsessi korratakse, kuni ülemäärane GM muutub tühiseks.Eeldatakse, et ettevõtjad alustavad sellist iteratsiooni liikluses mõistlikult kasutatavast maksimaalsest KGst või minimaalsest GMst ning püüavad käsitleda sellest tulenevat teki vaheseinte korraldust nii, et tekil olevat vett arvesse võtvatest vigastatud laeva püstuvusarvutustest tuleneva ülemäärase GMi saaks minimeerida.Lõige 2.1Nagu vigastatud laeva püstuvust käsitlevate tavapäraste SOLAS nõuete puhul, loetakse B/5 joonest seespool olevaid vaheseinu pardakokkupõrkest tekkinud vigastuse korral vigastamatuteks.Lõige 2.2Kui määrusele II-1/B/8 vastavuse tagamiseks on laevale paigaldatud konstruktsioonilised pardasponsoonid ja seetõttu on laeva laius (B) ja seega ka B/5 kaugus laeva küljest suurenenud, ei põhjusta selline muutus vahelagi-teki all olevate peamiste veekindlate põikivaheseinte olemasolevate konstruktsiooniosade või läbiviikide ümberpaigutamist (vt joonis 5).Lõige 2.31. Ro-ro tekile paigaldatud põiki- või pikivaheseinad/tõkked, mis oletatavasti piiravad ro-ro tekile oletatavasti kogunevat vett, ei pea olema täiesti veekindlad. Väikest leket võib lubada, kui vee ärajuhtimise menetlustega suudetakse vältida vee kogunemist vaheseina/tõkke teisele küljele. Kui piigartid lakkavad toimimast positiivse veekõrguste erinevuse kadumise tõttu, tuleb kasutada muid passiivseid vee ärajuhtimise menetlusi.2. Põiki- ja pikivaheseinte/tõkete kõrgus (Bh) peab olema vähemalt (8 × hw) meetrit, mille puhul hw on tekile kogunenud vee kõrgus, mis on arvutatud jääk-vabaparrast ja olulist lainekõrgust (lõiked 1.1 ja 1.3) kohaldades. Vaheseina/tõkke kõrgus ei tohi mingil juhul olla väiksem kui suurim järgmistest väärtustest:a) 2,2 meetrit; võib) vahelagi-teki ja vaheautotekkide või allalastavate autotekkide all olevate konstruktsioonide madalaima punkti vaheline kaugus, kui autotekid on alla lastud. Tuleb märkida, et vaheseina ülaääre ja alusplaadi alumise külje vahele jäävad võimalikud augud tuleb vajaduse korral kinni panna kas põiki- või pikisuunas (vt joonis 6).Vaheseinu/tõkkeid, mille kõrgus on eespool nimetatust väiksem, võib aktsepteerida, kui tehakse käesoleva lisa II osa kohased mudelkatsed kinnitamaks, et alternatiivkonstruktsioon tagab asjakohase merekindlusstandardi. Vaheseinte/tõkete kõrguse kindlaksmääramisel tuleb hoolitseda ka selle eest, et need oleksid küllaldaselt kõrged ja suudaksid ära hoida jätkuvat vee sissevoolu nõutavas püstuvuse ulatuses. Mudelkatsed ei mõjuta seda ulatust.Märkus:ulatust võib vähendada 10 kraadini, tingimusel et suurendatakse vastavat kõvera poolt piiratud pindala (MSC 64/22).Lõige 2.5.1Pindala A on seotud püsivate aukudega. Tuleb märkida, et tormiluugi võimalus ei sobi laevadele, mille kogu pealmine konstruktsioon või selle osa peab tingimustele vastamiseks olema ujuv. Nõude kohaselt tuleb tormiluugid varustada sulguvate klappidega, mis väldivad vee sissetungimist, aga võimaldavad vee äravoolu.Nende klappide toimimine ei tohi sõltuda aktiivsetest vahenditest. Nad peavad olema isetoimivad ja lisaks tuleb näidata, et nad ei takista olulisel määral vee äravoolu. Iga olulist tõhususe langust tuleb korvata lisaavade paigaldamisega nii, et nõutav pindala säilib.Lõige 2.5.2Et tormiluuke võiks pidada tõhusaks, peab tormiluugi alumise ääre ja vigastatud laeva veepiiri vaheline kaugus olema vähemalt 1,0 m. Miinimumkauguse arvutamisel ei võeta arvesse tekil oleva ülemäärase vee mõju (vt joonis 7).Lõige 2.5.3Tormiluugid peavad paiknema võimalikult madalal külgmises umbreelingus või pannulis. Tormiluugiava alumine äär võib olla kuni 2 cm ja ülemine äär kuni 0,6 m vahelagi-tekist kõrgemal (vt joonis 8).Märkus:ruume, mille suhtes kohaldatakse lõiget 2.5, st tormiluukide või samalaadsete avadega varustatud ruume, ei loeta vigastamata ruumideks vigastamata ja vigastatud laeva püstuvuskõverate tuletamisel.Lõige 2.61. Kohustuslikku vigastuse ulatust kohaldatakse laeva kogu pikkuses. Olenevalt vaheruumideks jaotumise standardist võib vigastus mis tahes vaheseina mitte mõjutada või see võib mõjutada üksnes vahelagi-tekist allpool olevat vaheseina või ainult vahelagi-tekist kõrgemal olevat vaheseina või nende erinevaid kombinatsioone.2. Kõik põiki- ja pikivaheseinad/tõkked, mis piiravad tekile kogunenud vee hulka, peavad laeva merel olles alati olema oma kohal ja kinnitatud.3. Juhtudel, kui põikivahesein/tõke on vigastatud, on tekile kogunenud vee pinnatase sama vigastatud vaheseina/tõkke mõlemal küljel kõrgusel hw (vt joonis 9).II OSAMUDELKATSEDNende suuniste eesmärk on tagada mudeli ehitus- ja kontrollmeetodite ning mudelkatsete tegemise ja analüüsi ühtsus, võttes siiski arvesse, et kasutusel olevad seadmed ja kulud mõjutavad teataval määral seda ühtsust.I lisa liite lõike 1 sisu on selgituseta mõistetav.Lõige 2 — Laeva mudel2.1. Mudeli valmistamiseks kasutatud materjal ei ole iseenesest oluline, tingimusel et mudel on nii vigastamatuna kui vigastatuna piisavalt jäik tagamaks, et selle hüdrostaatilised omadused on samad mis tõelisel laeval ning et kere kuju muutused lainetuses on tühised.Lisaks on oluline tagada vigastatud vaheruumide võimalikult täpne modelleerimine, et üleujutusvee maht vastaks tegelikule olukorrale.Et vee pääs (isegi väikestes kogustes) mudeli vigastamata osadesse mõjutab selle käitumist, tuleb võtta meetmeid tagamaks, et sellist vee pääsu ei toimu.2.2. Mudeli iseärasused2.2.1. Mõõtkava mõjudel on oluline toime mudeli käitumisele katsetes, seetõttu on tähtis tagada nende mõjude suurim võimalik minimeerimine. Mudel peaks olema võimalikult suur, sest vigastatud vaheruumide detaile on lihtsam ehitada suurtel mudelitel ja mõõtkava mõjud on väiksemad. Seetõttu soovitatakse, et mudeli pikkus vastaks vähemalt mõõtkavale 1 : 40. Nõuete kohaselt peab mudeli pikkus vaheruumideks jaotumise veeliinil siiski olema vähemalt 3 meetrit.2.2.2.a) Mudel peab oletatavas vigastuskohas olema võimalikult õhuke, et üleujutusvee kogus ja selle raskuskese oleksid näidatud võimalikult täpselt. Võib juhtuda, et mudeli keret ning pea- ja lisavaheseinte vigastatud osi ei saa piisavalt detailselt ehitada ja nende ehituslike piirangute tõttu ei saa oletatavat ruumide täituvust täpselt arvutada.2.2.2.b) Katsetest on selgunud, et mudeli vertikaalmõõde võib mõjutada tulemusi dünaamiliste katsete puhul. Seetõttu tuleb laeva mudel valmistada nii, et selle kõrgus vahelagi-tekist (vabapardast) oleks võrdne vähemalt standardse pealisehitise kolmekordse kõrgusega, nii et laineseeria suurimad lained ei paiskuks üle mudeli.2.2.2.c) On oluline, et süviseid ei kontrollita mitte ainult vigastamata seisundi korral, vaid et ka vigastatud mudeli süviseid mõõdetakse täpselt, et teha kindlaks nende vastavus vigastatud laeva püstuvusarvutuste tulemustele. Vigastatud süviste mõõtmise järel võib olla vajalik korrigeerida vigastatud vaheruumi täituvust, kas võttes kasutusele vigastamata mahtu või lisades raskusi. On siiski oluline tagada, et üleujutusvee raskuskese näitab tegelikku olukorda. Sel juhul tehtud korrigeerimiste puhul tuleb eelkõige silmas pidada ohutust.2.2.2.d) Kui mudeli tekk peab olema varustatud tõketega ja nende tõkete kõrgus on väiksem kui I lisa lõikes 2.3 eeldatakse, tuleb mudel varustada sisetelevisioonisüsteemiga, et vee võimalikku paiskumist üle tõkete ja kogunemist teki vigastamata alale oleks võimalik jälgida. Sel juhul tuleb juhtumist tehtud videosalvestus lisada katsearuandele.2.2.3. Tagamaks, et mudeli liikumisomadused vastavad tõelise laeva liikumisomadustele, on oluline, et mudelit nii kallutatakse kui õõtsutatakse vigastamata seisundis, et kontrollida vigastamata GMi ja massi jaotumist.Tõelise laeva pardaõõtsumise raadiust ei saa võtta suuremana kui 0,4B ja pikiõõtsumise raadiust suuremana kui 0,25L.Mudeli pardaõõtsumise periood saadakse järgmiselt:,kus:GM : tõelise (vigastamata) laeva metatsentriline kõrgusg : raskusjõust tulenev kiirendusλ : mudeli mõõtkavaB : tõelise laeva laius.Märkus:Olgugi et mudeli kallutamist ja õõtsutamist vigastatud seisundis võib aktsepteerida kui jääkpüstuvuse kõvera kontrolli, ei või selliseid katseid aktsepteerida vigastamata mudelile tehtud katsete asemel.Vigastatud mudelit tuleb siiski õõtsutada, et saavutada lõike 3.1.2 kohaste katsete tegemiseks nõutav õõtsumisperiood.2.2.4. Käesoleva lõike sisu on selgituseta mõistetav. Oletatakse, et tõelise laeva vigastatud vaheruumi ventilaatorid ei takista üleujutamist ja üleujutusvee liikumist. Tõelise laeva ventilatsioonisüsteemi esitamine vähendatuna võib siiski põhjustada soovimatuid mõõtkavamõjusid. Selliste mõjude vältimiseks soovitatakse, et ventilatsioonisüsteem ehitatakse muust mudelist suurema mõõtkava järgi, tagades, et see ei mõjuta vee voolu autotekil.2.2.5. Prismakujulise vigastuse kolmnurgakujuline profiil vastab veeliinile.Lisaks juhtumitel, kus mudel on varustatud alla B/5 laiuste pardašahtidega, ja et vältida mis tahes võimalikke mõõtkavamõjusid, peab vigastuse pikkus pardašahtide osas olema vähemalt 2 meetrit.Lõige 3 — Katsemenetlus3.1. LainespektridKatsetes tuleb kasutada JONSWAPi spektrit, sest see kirjeldab lainetuse tekitamist ja kestust, mis vastab mereoludele suuremas osas maailmast. Selles suhtes on oluline, et ei kontrollita mitte üksnes laineseeria maksimumtegurit, vaid ka nullpunkti läbimise perioodi õigsust.3.1.1. Maksimumtegurile 4√hsvastav nullpunkti läbimise periood, kui tipptegur γ on 3,3, on kõige rohkem:{Tp/(1,20-1,28)} +/− 5 %.3.1.2. Vigastatud mudeli õõtsumisperioodi suurusele maksimumtegurile vastav nullpunkti läbimise periood, kui tegur γ on 1, on kõige rohkem:{Tp/(1,3-1,4)} +/− 5 %,aga kui vigastatud mudeli õõtsumisperiood on suurem kui 6√hs, tuleb maksimumtegurit piirata väärtuseni 6√hs.Märkus:On tähele pandud, et mudeli lainespektrite nullpunkti läbimise perioodidele ei ole praktiline seada piiranguid vastavalt matemaatiliste valemite nominaalväärtustele. Seetõttu lubatakse veamäära 5 %.Iga katse lainespekter tuleb talletada ja dokumenteerida. Selle talletamise jaoks vajalikud mõõtmised tuleb teha mudeli vahetus läheduses (kuid mitte leipardal) — vt järgmine joonis — ning ka lainetekitamismasina lähedal. Lisaks tuleb mudel varustada mõõteseadmetega nii, et selle liikumisi (õõtsumist, tõusu ja laskumist) ning asendit (kreeni, vajumist ja diferenti) jälgitakse ja andmed talletatakse kogu katse jooksul.+++++ TIFF +++++Mudeli lähedal olev lainemõõtmissond paigutatakse kas kaarele A või B (joonis a).Lõiked 3.2, 3.3, 3.4Nende lõigete sisu on selgituseta mõistetav.Lõige 3.5 Simuleeritud vigastusedLaialdased teadusuuringud, mis on tehtud asjakohaste kriteeriumide väljatöötamiseks uutele laevadele, on selgesti näidanud, et lisaks GMile ja vabapardale kui reisilaevade merekindluse seisukohast tähtsatele parameetritele on tähtis tegur ka jääkpüstuvuse kõveraga piiratud ala kuni maksimaalsele GZ väärtusele vastava nurgani. Seega kui lõike 3.5.1 nõuetele vastavuse tagamiseks valitakse kõige raskem SOLAS standardi kohane vigastus, tuleb kõige raskemaks vigastuseks lugeda seda vigastust, mille puhul jääkpüstuvuse kõveraga piiratud ala kuni maksimaalsele GZ väärtusele vastava nurgani on väikseim.Lõige 4 — VastupidavuskriteeriumidSelle lõike sisu on selgituseta mõistetav.Lõige 5 — Katsete kinnitamineAmetiasutusele esitatava aruande juurde peavad kuuluma järgmised dokumendid:a) vigastatud laeva püstuvusarvutused kõige raskema SOLAS standardi kohase vigastuse ja laeva keskosa kõige raskema vigastuse kohta (kui need on erinevad);b) mudeli üldine paigutusjoonis koos üksikasjalike andmetega konstruktsiooni ja mõõteriistade kohta;c) aruanded kreeni- ja õõtsumiskatsete kohta;d) tõelise laeva ja mudeli õõtsumisperioodide arvutused; jae) nominaalsed ja mõõdetud lainespektrid (lainetekitamismasina ja mudeli lähedal);f) mudeli liikumiste, asendi ja triivi representatiivne ülevaade;g) asjakohased videosalvestused.Märkus:(Ametiasutus peab kõiki katseid tõendama)Joonised(Soovituslik juhend siseriiklikele asutustele)+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++1. Kui fr ≥ 2,0 meetrit, tekil oleva vee kõrgus (hw) = 0,0 meetrit.2. Kui fr < 0,3 meetrit, tekil oleva vee kõrgus (hw) = 0,5 meetrit.+++++ TIFF +++++1. Kui hs ≥ 4,0 meetrit, arvutatakse tekil oleva vee kõrgus joonise 3 kohaselt.2. Kui hs < 1,5 meetrit, tekil oleva vee kõrgus (hw) = 0,0 meetrit.Näiteks:Kui fr = 1,15 meetrit ja hs = 2,75 meetrit, kõrgus hw = 0,125 meetrit.+++++ TIFF ++++++++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++Allalastavate autotekkideta laevNäide 1:Vee kõrgus tekil = 0,25 meetritTõkke minimaalne nõutav kõrgus = 2,2 meetritAllalastava tekiga laev (tõkke kohas)Näidis 2:Vee kõrgus tekil (hw) = 0,25 meetritTõkke minimaalne nõutav kõrgus = x+++++ TIFF +++++Minimaalne nõutav vabaparras tormiluugini = 1,0 m+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++Teki serv ei ulatu vette+++++ TIFF +++++Teki serv on vees--------------------------------------------------


title: Euroopa Parlamendi Ja Nõukogu direktiiv 2001/84/EÜ, 27. september 2001, algupärase kunstiteose autori õiguse kohta saada hüvitist edasimüügi korral

text:
Tähtis õiguslik teade

|

32001L0084

Euroopa Liidu Teataja L 272 , 13/10/2001 Lk 0032 - 0036

		Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2001/84/EÜ,27. september 2001,algupärase kunstiteose autori õiguse kohta saada hüvitist edasimüügi korralEUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 95,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [2]toimides asutamislepingu [3] artiklis 251 sätestatud menetluse kohaselt vastavalt lepituskomisjonis 6. juunil 2001 heakskiidetud ühistekstilening arvestades järgmist:(1) Autoriõiguse valdkonnas on edasimüügiõigus algupärase maalikunsti- või graafikateose või skulptuurteose autori loovutamatu ja võõrandamatu õigus saada majanduslikku kasu asjaomase kunstiteose korduva edasimüügi korral.(2) Edasimüügiõigus on varalise väärtusega õigus, mis võimaldab autoril/kunstnikul saada tasu kunstiteose korduvate üleminekute eest. Edasimüügiõiguse objektiks on füüsiline kunstiteos, nimelt vahend, milles kaitstud teos sisaldub.(3) Edasimüügiõigus peab kindlustama, et maalikunsti- ja graafikateose ja skulptuurteose autorid saavad kasu oma algupärase kunstiteose majanduslikust edust. See aitab tasakaalustada maalikunsti- ja graafikateose ja skulptuurteose autorite ning oma teoste korduvast kasutamisest tulu saavate teiste teose loojate majandusliku olukorra erinevust.(4) Edasimüügiõigus on autoriõiguse lahutamatu osa ning oluline autorite eesõigus. Sellise õiguse kehtestamisega kõikides liikmesriikides luuakse teose loojatele piisav ja ühetaoline kaitsetase.(5) Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 151 lõike 4 kohaselt võtab ühendus asutamislepingu teiste sätete kohaselt tegutsedes arvesse kultuuriaspekte.(6) Berni kirjandus- ja kunstiteoste kaitse konventsioon näeb edasimüügiõiguse ette üksnes juhul, kui seda võimaldavad autori asukohariigi õigusaktid. Käesolev õigus on seega vabatahtlik ning allub vastastikkuse põhimõttele. Asutamislepingu artikliga 12 ettenähtud mittediskrimineerimise põhimõtte rakendamist käsitlevast Euroopa Ühenduste Kohtu praktikast, nagu 20. oktoobri 1993. aasta kohtuotsusest liidetud kohtuasjades C-92/92 ja C-326/92: Phil Collins ja teised, [4] nähtub, et vastastikkuse klausleid sisaldavatele siseriiklikele õigusaktidele tuginedes ei või keelduda andmast teiste liikmesriikide kodanikele asjaomase riigi kodanikeks olevate autoritega võrdseid õigusi. Selliste klauslite kohaldamine ühenduses on vastuolus võrdse kohtlemise põhimõttega, mille kohaselt on keelatud diskrimineerimine kodakondsuse alusel.(7) Ühenduse moodsa ja nüüdiskunsti turu rahvusvahelistumine, mida praegu kiirendab veelgi uue majanduse mõju, toob õiguslikus olukorras, kus vähesed riigid väljaspool Euroopa Liitu tunnustavad edasimüügiõigust, kaasa möödapääsmatu vajaduse alustada Euroopa Ühenduse välissuhtluses läbirääkimisi Berni konventsiooni artikli 14b kohustuslikuks muutmise üle.(8) Nimetatud rahvusvahelise turu olemasolu fakt koosmõjus edasimüügiõiguse puudumisega mitmes liikmesriigis ning seda õigust tunnustavate siseriiklike õigussüsteemide erinevustega toovad kaasa möödapääsmatu vajaduse näha ette Euroopa turu konkurentsivõimet säilitavad üleminekusätted nii nimetatud õiguse jõustumiseks kui ka sisuliseks reguleerimiseks.(9) Edasimüügiõigus on praegu sätestatud suurema osa liikmesriikide siseriiklikes õigusaktides. Olemasolevates seadustes esineb teatavaid erinevusi eelkõige hõlmatud teoste, autoritasu saama õigustatud isikute ringi, kohaldatava tasumäära, autoritasuga hõlmatud tehingute ning nende arvutamise aluste osas. Selle õiguse kohaldamisel või kohaldamata jätmisel on oluline mõju siseturu konkurentsikeskkonnale, kuna iga kunstiteost müüa sooviv isik peab edasimüügiõigusest tuleneva tasumise kohustuse olemasolu või selle puudumist arvesse võtma. Nimetatud õigus on seega tegur, mis soodustab konkurentsi kahjustamist ning müügitegevuse ümberpaiknemist ühenduses.(10) Sellised erinevused edasimüügiõiguse olemasolu ja selle kohaldamise alal liikmesriikides kahjustavad vahetult asutamislepingu artiklis 14 sätestatud siseturu nõuetekohast toimimist kunstiteoste osas. Sellises olukorras on asjakohane õiguslik alus asutamislepingu artikkel 95.(11) Asutamislepingus sätestatud ühenduse eesmärkide hulka kuuluvad üha tugevama liidu loomine Euroopa rahvaste vahel, ühenduse liikmesriikide vahel lähedaste suhete edendamine ning nende majandus- ja sotsiaalarengu tagamine Euroopat jagavate tõkete kõrvaldamiseks võetavate ühismeetmete abil. Selleks nähakse asutamislepinguga ette ühisturu loomine, mille eeltingimuseks on kaupade ja teenuste vaba liikumise ning asutamisvabaduse tõkete kõrvaldamine ja sellise süsteemi kehtestamine, mis tagab, et konkurentsi ühisturul ei kahjustata. Neid eesmärke aitab saavutada liikmesriikide õigusaktide ühtlustamine edasimüügiõiguse valdkonnas.(12) Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiiviga 77/388/EMÜ käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas [5] kehtestatakse järk-järgult ühenduse maksusüsteem, mida kohaldatakse muu hulgas kunstiteostele. Ainult maksuvaldkonnas võetavatest meetmetest ei piisa kunstituru ühtlase toimimise tagamiseks. Selle eesmärgi võib saavutada üksnes edasimüügiõigust käsitlevate õigusaktide ühtlustamise teel.(13) Olemasolevad õigusaktide erinevused tuleb kõrvaldada, kui need kahjustavad siseturu toimimist, ning takistada selliste uute erinevuste teket. Samas ei ole vaja kõrvaldada ega takistada selliste erinevuste teket, mis eeldatavalt ei mõjuta siseturu toimimist.(14) Siseturu nõuetekohase toimimise eelduseks on kahjustamata konkurentsitingimuste olemasolu. Erinevused siseriiklike edasimüügiõigusega seotud sätete vahel kahjustavad konkurentsi, tingivad müügitegevuse ümberpaiknemise ühenduses ning toovad kaasa kunstnike ebavõrdse kohtlemise sõltuvalt sellest, kus nende teoseid müüakse. Kõnealusel küsimusel on seepärast riikidevahelisi aspekte, mida ei saa rahuldavalt reguleerida liikmesriikide meetmega. Ühenduse meetmete puudumine oleks vastuolus asutamislepingu nõudega kõrvaldada konkurentsikahjustused ja ebavõrdne kohtlemine.(15) Siseriiklike sätete erinevuste ulatust silmas pidades on seetõttu tarvis vastu võtta ühtlustavad meetmed, et kõrvaldada liikmesriikide õigusaktide vahel erinevused valdkondades, kus sellised erinevused võivad põhjustada või säilitada kahjustatud konkurentsitingimusi. Siiski ei ole tarvis ühtlustada kõiki liikmesriikide õigusaktide edasimüügiõigust käsitlevaid sätteid ning võimalikult suure siseriikliku otsustusruumi jätmiseks piisab, kui ühtlustamine piirdub nende siseriiklike sätetega, mis kõige vahetumalt mõjutavad siseturu toimimist.(16) Käesolev direktiiv on seepärast tervikuna kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 ettenähtud subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõttega.(17) Vastavalt nõukogu 29. oktoobri 1993. aasta direktiivile 93/98/EMÜ, millega ühtlustatakse autoriõiguse ja teatavate seonduvate õiguste kaitse tähtaeg, [6] kehtib autoriõigus 70 aastat pärast autori surma. Sama tähtaeg tuleks ette näha ka edasimüügiõiguse korral. Sellest tulenevalt saavad edasimüügiõiguse kohaldamisalasse kuuluda üksnes algupärased moodsa ja nüüdiskunsti teosed. Selleks aga, et need liikmesriigid, kelle õigussüsteemis käesoleva direktiivi vastuvõtmise ajal ei kohaldata edasimüügiõigust kunstnike kasuks, saaksid kõnealuse õiguse oma vastavasse õigussüsteemi inkorporeerida, ning et võimaldada nende liikmesriikide ettevõtjatel järk-järgult nimetatud õigusega kohaneda, säilitades samal ajal majandusliku elujõulisuse, tuleks asjaomastele liikmesriikidele võimaldada piiratud üleminekuperiood, mille jooksul nad võivad edasimüügiõigust mitte kohaldada pärast kunstniku surma tema pärijate suhtes.(18) Edasimüügiõiguse kohaldamisala tuleks laiendada kõikidele edasimüügitehingutele, välja arvatud tehingud, mille poolteks on isiklikes huvides tegutsevad isikud ning milles ei osale elukutselised kunstiturul tegutsejad. Seda õigust ei tohiks kohaldada ka edasimüügitehingutele, mille isiklikes huvides tegutsevad isikud on teinud avalikkusele avatud mittetulunduslike muuseumidega. Kunstnike käest otse teoseid omandavate kunstigaleriide eriseisundit silmas pidades tuleks liikmesriikidel võimaldada teha erand edasimüügiõiguse kohaldamisest selliste teoste edasimüügile, mis leiab aset kolme aasta jooksul alates teose omandamisest. Arvesse tuleks võtta ka kunstniku huve, kohaldades seda erandit ainult edasimüügitehingutele, mille puhul edasimüügihind ei ületa 10000 eurot.(19) Tuleb selgelt sätestada, et käesoleva direktiivi kohast ühtlustamist ei kohaldata kirjanike ja heliloojate algupärastele käsikirjadele.(20) Tuleks ette näha tõhusad eeskirjad, mis põhinevad siseriiklikul tasandil edasimüügiõiguse alal juba omandatud kogemustel. Asjakohane on arvutada autoritasu protsendina müügihinnast, mitte aga suurenenud algväärtusega teoste väärtuse kasvust.(21) Ühtlustada tuleks teoste liigid, mille suhtes kohaldatakse edasimüügiõigust.(22) Autoritasu kohaldamata jätmine, kui müük toimub piirhinnast madalama hinnaga, võib aidata vältida kunstniku tuluga võrreldes ebaproportsionaalselt suuri sissenõudmis- ja halduskulusid. Subsidiaarsuse põhimõtte kohaselt tuleks liikmesriikidel siiski lubada kehtestada ühenduse piirhinnast madalamad siseriiklikud piirhinnad uute kunstnike huvide suurendamiseks. Pidades silmas asjaomaste summade väiksust, ei mõjuta see erand ilmselt märkimisväärselt siseturu nõuetekohast toimimist.(23) Liikmesriikide poolt edasimüügiõiguse kohaldamiseks kehtestatud tasumäärad erinevad praegu oluliselt. Moodsa ja nüüdiskunsti siseturu tõhusa toimimise huvides on tarvis kehtestada ühtsed tasumäärad nii ulatuslikult kui võimalik.(24) Algupäraste kunstiteoste turul valitsevate eri huvide ühtlustamiseks on soovitav kehtestada süsteem, mis hõlmaks eri hinnaklasside osas kahanevate tasumäärade skaalat. Oluline on vähendada müügitegevuse ümberpaiknemise ja edasimüügiõigusega seotud ühenduse normidest kõrvalehoidmise ohtu.(25) Isik, kes peab tasuma autoritasu, peaks üldjuhul olema müüja. Liikmesriikidel tuleks võimaldada teha sellest põhimõttest erandeid seoses maksmiskohustusega. Müüja on isik või ettevõtja, kelle nimel müügitehing teostatakse.(26) Tuleks ette näha võimalus kohandada perioodiliselt piirhindu ja tasumäärasid. Selleks on asjakohane teha komisjonile ülesandeks esitada perioodilisi aruandeid edasimüügiõiguse tegeliku kohaldamise kohta liikmesriikides ja selle mõju kohta kunstiturule ning teha vajaduse korral ettepanekuid käesoleva direktiivi muutmise kohta.(27) Tuleb kindlaks määrata isikud, kellel on õigus saada autoritasu, pidades silmas subsidiaarsuse põhimõtet. Käesoleva direktiiviga ei ole asjakohane võtta meetmeid liikmesriikide pärimisõiguse suhtes. Autori pärijatel peab siiski olema võimalus pärast autori surma saada edasimüügiõigusest täies ulatuses kasu vähemalt pärast eespool nimetatud üleminekuperioodi lõppu.(28) Liikmesriigid on kohustatud reguleerima edasimüügiõiguse teostamist, eelkõige õiguse haldamist. Üheks võimaluseks on jätta haldamine autoritasu kogumise ühingule. Liikmesriigid peaksid tagama, et autoritasu kogumise ühingud tegutsevad läbipaistvalt ja tõhusalt. Samuti peaksid liikmesriigid tagama, et teiste liikmesriikide autoritele ettenähtud summad ka tegelikult kokku kogutakse ja laiali jagatakse. Käesolev direktiiv ei mõjuta kogumise ja jagamise korraldust liikmesriikides.(29) Edasimüügiõigust tuleks kohaldada üksnes ühenduse kodanikele ning välisautoritele, kelle asukohariigid tagavad samaväärse kaitse liikmesriikide kodanikest autoritele. Liikmesriigil peaks olema võimalus kohaldada edasimüügiõigust välisautoritele, kelle alaline elukoht on asjaomases liikmesriigis.(30) Tuleks kehtestada asjakohane tehingute jälgimise kord, et praktiliste vahenditega tagada edasimüügiõiguse tõhus kohaldamine liikmesriikides. See hõlmab ka autori või tema volitatud esindaja õigust saada autoritasu tasuma kohustatud isikult mis tahes vajalikku teavet. Liikmesriigid, kes sätestavad edasimüügiõiguse haldamise ühingute kaudu, võivad ka sätestada, et õigus teavet saada on üksnes sellistel ühingutel,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:I PEATÜKKKOHALDAMISALAArtikkel 1Edasimüügiõiguse sisu1. Liikmesriigid annavad algupärase kunstiteose autorile võõrandamatu ning juba ette loovutamatu õigusena edasimüügiõiguse saada pärast teose esmast üleandmist autori poolt müügihinnal põhinevat autoritasu teose igakordse müügi puhul.2. Lõikes 1 nimetatud õigust kohaldatakse kõikidele müügitehingutele, milles müüjate, ostjate või vahendajatena osalevad elukutselised kunstiturul tegutsejad, näiteks oksjonikorraldajad, kunstigaleriid või kunstiteoste vahendajad üldiselt.3. Liikmesriigid võivad sätestada, et lõikes 1 nimetatud õigust ei kohaldata edasimüügile, kui müüja on teose omandanud otse autorilt vähem kui kolm aastat enne edasimüüki ning edasimüügihind ei ületa 10000 eurot.4. Autoritasu tasub müüja. Liikmesriigid võivad sätestada, et lõikes 2 nimetatud füüsilistest või juriidilistest isikutest keegi teine peale müüja vastutab autoritasu maksmise eest üksi või koos müüjaga.Artikkel 2Edasimüügiõigusega hõlmatud kunstiteosed1. Käesolevas direktiivis tähendab "algupärane kunstiteos" maalikunsti- ja graafikateost või skulptuurteost, nagu pildid, kollaažid, maalid, joonistused, gravüürid, graafilised lehed, litograafiad, skulptuurid, seinakatted, keraamikaesemed, klaasesemed ja fotod, kui need on kunstniku enese valmistatud või algupäraste kunstiteostena käsitatavad koopiad.2. Käesoleva direktiiviga hõlmatud kunstiteoste koopiad, mida piiratud koguses on valmistanud kunstnik ise või mis on valmistatud tema loal, loetakse käesolevas direktiivis kunstiteosteks. Sellised koopiad peavad üldjuhul olema kunstniku nummerdatud, signeeritud või muul viisil nõuetekohaselt kinnitatud.II PEATÜKKERISÄTTEDArtikkel 3Piirhind1. Liikmesriigid kehtestavad müügihinna alammäära, millest alates artikli 1 kohasele edasimüügile kohaldatakse edasimüügiõigust.2. Müügihinna alammäär ei tohi ületada 3000 eurot.Artikkel 4Tasumäärad1. Artiklis 1 ettenähtud autoritasu määrad kehtestatakse järgmiselt:a) 4 % müügihinna osalt, mis on kuni 50000 eurot;b) 3 % müügihinna osalt, mis on 50 000,01–200000 eurot;c) 1 % müügihinna osalt, mis on 200 000,01–350000 eurot;d) 0,5 % müügihinna osalt, mis on 350 000,01–500000 eurot;e) 0,25 % müügihinna osalt, mis on üle 500000 euro.Autoritasu kogusumma ei tohi siiski ületada 12500 eurot.2. Erandina lõikest 1 võib liikmesriik müügihinna lõike 1 punktis a nimetatud osa suhtes kohaldada tasumäära 5 %.3. Kui müügihinna alammäär on alla 3000 euro, määrab liikmesriik kindlaks ka tasumäära müügihinnale kuni 3000 euroni; see määr peab olema vähemalt 4 %.Artikkel 5Arvutamise alusArtiklites 3 ja 4 nimetatud müügihinnad on ilma maksudeta hinnad.Artikkel 6Isikud, kellel on õigus saada autoritasu1. Artiklis 1 ettenähtud autoritasu makstakse teose autorile ning kui artikli 8 lõikest 2 ei tulene teisiti, pärast surma tema pärijatele.2. Liikmesriigid võivad sätestada artikli 1 kohase autoritasu kohustusliku või vabatahtliku haldamise ühingute kaudu.Artikkel 7Kolmandate riikide kodanikud, kellel on õigus saada autoritasu1. Liikmesriigid sätestavad, et kolmandate riikide kodanikel ning kui artikli 8 lõikest 2 ei tulene teisiti, nende pärijatel on käesoleva direktiivi ja asjaomase liikmesriigi õigusaktide kohane edasimüügiõigus üksnes juhul, kui riik, mille kodanik autor või tema pärija on, näeb edasimüügi puhul ette kaitse liikmesriikide autoritele ja nende pärijatele.2. Liikmesriikide edastatud teabe põhjal avaldab komisjon niipea kui võimalik lõikes 1 esitatud tingimusele vastavate kolmandate riikide näidisloendi. Loendit ajakohastatakse.3. Liikmesriik võib autoritele, kes ei ole liikmesriigi kodanikud, kuid kelle alaline elukoht on liikmesriigis, kohaldada edasimüügiõiguse korral oma kodanikega samaväärset kaitset.Artikkel 8Edasimüügiõiguse kaitse tähtaeg1. Edasimüügiõiguse kaitse tähtajaks on direktiivi 93/98/EMÜ artiklis 1 nimetatud tähtaeg.2. Erandina lõikest 1 ei nõuta liikmesriikidelt, kes ei kohalda edasimüügiõigust artiklis 13 nimetatud jõustumiskuupäeval, edasimüügiõiguse kohaldamist kunstniku pärijate kasuks üleminekuaja jooksul, mis lõpeb hiljemalt 1. jaanuaril 2010.3. Liikmesriik, kellele kohaldatakse lõiget 2, võib veel kuni kaks aastat, kui see on vajalik nimetatud liikmesriigi ettevõtjate lõplikuks kohanemiseks edasimüügiõiguse süsteemiga, säilitades samas majandusliku elujõulisuse, mitte kohaldada edasimüügiõigust kunstniku pärijate kasuks. Vähemalt kaksteist kuud enne lõikes 2 nimetatud tähtaja möödumist teatab asjaomane liikmesriik sellest komisjonile, tuues põhjendused, et komisjon saaks pärast asjakohast konsulteerimist esitada oma arvamuse kolme kuu jooksul pärast sellise teabe saamist. Kui liikmesriik ei järgi komisjoni arvamust, teatab ta ühe kuu jooksul sellest komisjonile ning esitab põhjenduse. Liikmesriigi teade ja põhjendus ning komisjoni arvamus avaldatakse Euroopa Ühenduste Teatajas ja edastatakse Euroopa Parlamendile.4. Juhul kui artikli 8 lõigetes 2 ja 3 nimetatud tähtaja jooksul jõuavad rahvusvahelised läbirääkimised edasimüügiõiguse kohaldamiseks rahvusvahelisel tasandil edukalt lõpule, esitab komisjon asjakohased ettepanekud.Artikkel 9Õigus saada teavetLiikmesriigid sätestavad, et kolme aasta jooksul alates edasimüügist võivad artikli 6 kohaselt õigustatud isikud nõuda artikli 1 lõikes 2 nimetatud elukutselistelt kunstiturul tegutsejatelt mis tahes teavet, mis on vajalik edasimüügist tuleneva autoritasu maksmise tagamiseks.III PEATÜKKLÕPPSÄTTEDArtikkel 10Ajaline kohaldatavusKäesolevat direktiivi kohaldatakse kõikide artikli 2 kohaste algupäraste kunstiteoste suhtes, mis on liikmesriikide autorikaitset käsitlevate õigusaktide kohaselt kaitstud 1. jaanuaril 2006 või mis vastavad sel kuupäeval käesolevas direktiivis sätestatud kaitse tingimustele.Artikkel 11Ülevaatamisklausel1. Komisjon esitab Euroopa Parlamendile, nõukogule ning majandus- ja sotsiaalkomiteele hiljemalt 1. jaanuariks 2009 ning sellest alates iga nelja aasta järel aruande käesoleva direktiivi rakendamise ja toime kohta, pöörates erilist tähelepanu ühenduse moodsa ja nüüdiskunsti turu konkurentsivõimele, eelkõige ühenduse turu seisundile vastavate teiste turgude suhtes, kus edasimüügiõigust ei kohaldata, ning liikmesriikides kunsti loova tegevuse ja halduskorra edendamisele. Eelkõige uurib ta selle mõju siseturule ning edasimüügiõiguse kehtestamise mõju nendes liikmesriikides, kes enne käesoleva direktiivi jõustumist edasimüügiõigust siseriiklike õigusaktide alusel ei kohaldanud. Vajaduse korral esitab komisjon ettepanekud piirhinna ja autoritasu määrade muutmise kohta vastavalt muutustele asjaomases sektoris, ettepanekud artikli 4 lõikes 1 ettenähtud piirsumma kohta ning muud ettepanekud, mida ta käesoleva direktiivi toime tõhustamiseks vajalikuks peab.2. Käesolevaga moodustatakse kontaktkomitee. Komiteesse kuuluvad liikmesriikide pädevate asutuste esindajad. Komitee eesistuja on komisjoni esindaja ja see tuleb kokku kas eesistuja algatusel või liikmesriigi delegatsiooni taotlusel.3. Komitee ülesanne on:- korraldada konsultatsioone kõikides käesolevast direktiivist tulenevates küsimustes,- edendada komisjoni ja liikmesriikide vahelist teabevahetust asjassepuutuvate muutuste kohta ühenduse kunstiturul.Artikkel 12Rakendamine1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid enne 1. jaanuari 2006. Liikmesriigid teatavad neist viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need meetmed võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende meetmete ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 13JõustumineKäesolev direktiiv jõustub Euroopa Ühenduste Teatajas avaldamise päeval.Artikkel 14AdressaadidKäesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 27. september 2001Euroopa Parlamendi nimelpresidentN. FontaineNõukogu nimeleesistujaC. Picqué[1] EÜT C 178, 21.6.1996, lk 16 ja EÜT C 125, 23.4.1998, lk 8.[2] EÜT C 75, 10.3.1997, lk 17.[3] Euroopa Parlamendi 9. aprilli 1997. aasta arvamus (EÜT C 132, 28.4.1997, lk 88), kinnitatud 27. oktoobril 1999, nõukogu 19. juuni 2000. aasta ühine seisukoht (EÜT C 300, 20.10.2000, lk 1) ja Euroopa Parlamendi 13. detsembri 2000. aasta otsus (EÜT C 232, 17.8.2001, lk 173). Euroopa Parlamendi 3. juuli 2001. aasta otsus ja nõukogu 19. juuli 2001. aasta otsus.[4] ECR [1993] I-5145.[5] EÜT L 145, 13.6.1977, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 1999/85/EÜ (EÜT L 277, 28.10.1999, lk 34).[6] EÜT L 290, 24.11.1993, lk 9.--------------------------------------------------