title: Nõukogu direktiiv, 19. juuli 1968, kommertsmootorsõidukite kütusepaakides oleva kütuse tollimaksuvaba riiki toomist käsitlevate sätete ühtlustamise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31968L0297

Euroopa Liidu Teataja L 175 , 23/07/1968 Lk 0015 - 0016 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 9 Köide 1 Lk 0008  Taanikeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1968(II) Lk 0307  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 9 Köide 1 Lk 0008  Ingliskeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1968(II) Lk 0313  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 07 Köide 1 Lk 0098  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 07 Köide 1 Lk 0111  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 07 Köide 1 Lk 0111

		Nõukogu direktiiv,19. juuli 1968,kommertsmootorsõidukite kütusepaakides oleva kütuse tollimaksuvaba riiki toomist käsitlevate sätete ühtlustamise kohta(68/297/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eelkõige selle artikleid 75 ja 99,võttes arvesse nõukogu 13. mai 1965. aasta otsust teatavate raudtee-, maantee- ja siseveetranspordi konkurentsi mõjutavate eeskirjade ühtlustamise kohta, [1] eriti selle artikli 1 punkti b,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:ühise transpordipoliitika kasutuselevõtt eeldab ühiste eeskirjade kehtestamist rahvusvaheliste vedude suhtes, mille algus- või lõpp-punkt asub liikmesriigi territooriumil või mis läbib ühe või mitme liikmesriigi territooriumi;selliste ühiste eeskirjade kehtestamine peaks hõlmama ka kommertsmootorsõidukite kütusepaakides oleva kütuse tollimaksuvaba riiki toomist käsitlevate sätete ühtlustamist;erinevatest liikmesriikidest pärit vedajate vaheliste konkurentsitingimuste ühtlustamiseks:- tuleks määrata minimaalne kütusekogus, mida tollimaksuvabalt riiki tuua võib, ja kehtestada tingimused täiendavate tollimaksuvabade koguste riiki toomise kohta,- liikmesriigis kütuse tollimaksuvaba sissetoomise suhtes kohaldatavad sätted peaksid olema ühesugused, olenemata sellest, missuguses liikmesriigis on sõiduk registreeritud;vältimaks tollimaksuvabalt imporditava kütuse väärkasutust, tuleks kehtestada piirialade suhtes erisätted,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Tegutsedes vastavalt käesolevale direktiivile ühtlustavad liikmesriigid sätted, mis käsitlevad liikmesriikides registrisse kantud kommertsmootorsõidukite kütusepaakides oleva kütuse tollimaksuvaba riiki toomist liikmesriikidevaheliste piiride ületamisel.Artikkel 2Käesolevas direktiivis tähendab "kommertsmootorsõiduk" mis tahes maantee-mootorsõidukit, mis oma konstruktsioonilt ja varustuselt sobib ja on ette nähtud selleks, et tasu eest või tasuta vedada:a) rohkem kui üheksat inimest, juht kaasa arvatud;b) kaupu.Artikkel 31. Hiljemalt 1. veebruaril 1969 peavad liikmesriigid jõustama sätted, mille kohaselt võib tollimaksuvabalt riiki tuua viiskümmend liitrit mootorikütust.2. Kui toimub suurem diiselkütuse maksustamise riiklike süsteemide ühtlustamine, määrab nõukogu ühehäälselt komisjoni ettepanekul kindlaks kütusekoguse, mida liikmesriigid peavad lubama tollimaksuvabalt riiki tuua lisaks lõikes 1 määratud kogusele.Nõukogu võtab sama menetlust järgides vastu otsuse kommertsmootorsõidukite tavalistes kütusepaakides oleva kogu kütuse tollimaksuvaba riiki toomise kohta, kui erinevused nimetatud maksusüsteemide vahel on vajalikul määral vähenenud.3. Iga liikmesriik võib lubada tollimaksuvabalt riiki tuua täiendavaid kütusekoguseid lisaks lõigetes 1 ja 2 sätestatud kogustele.4. Mis tahes eelneva lõike alusel liikmesriikides kindaksmääratavad kütusekogused peavad olema ühesugused, olenemata sellest, missuguses liikmesriigis on sõiduk registreeritud.Artikkel 4Ühelgi juhul ei või liikmesriigi käesoleva direktiivi alusel võetud meetmed olla vähem soodsad kui need, mida see liikmesriik kohaldab kolmandates riikides registreeritud ja liikmesriikide ühispiire ületavate kommertsmootorsõidukite suhtes.Artikkel 51. Iga liikmesriik võib pärast komisjoniga konsulteerimist piirata artikli 3 lõike 2 alusel riikitoodavat kütusekogust nende kommertsmootorsõidukite osas, mis tegelevad rahvusvaheliste vedudega piirialal, mis linnulennul ei ulatu kaugemale kui kakskümmend viis kilomeetrit.2. Lõike 1 alusel liikmesriikides kindaksmääratavad kütusekogused peavad olema ühesugused, olenemata sellest, missuguses liikmesriigis on kommertsmootorsõiduk registreeritud.Artikkel 6Liikmesriigid teatavad komisjonile käesoleva direktiivi rakendamiseks võetud meetmetest.Artikkel 7Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 19. juuli 1968Nõukogu nimeleesistujaO. L. Scalfaro[1] EÜT 88, 24.5.1965, lk 1500/65.[2] EÜT 28, 17.2.1967, lk 459/67.[3] EÜT 42, 7.3.1967, lk 618/67.--------------------------------------------------


title: Nõukogu direktiiv (EL) 2017/1852, 10. oktoober 2017, maksuvaidluste lahendamise mehhanismide kohta Euroopa Liidus

text:
               14.10.2017

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 265/1

         NÕUKOGU DIREKTIIV (EL) 2017/1852,
   10. oktoober 2017,
   maksuvaidluste lahendamise mehhanismide kohta Euroopa Liidus
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 115,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
   olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust (1),
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (2),
   toimides seadusandliku erimenetluse kohaselt
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Olukorrad, milles eri liikmesriigid tõlgendavad või kohaldavad kahepoolsete maksulepingute ja konventsioonide või seotud ettevõtjate kasumi korrigeerimisel tekkiva topeltmaksustamise kõrvaldamise konventsiooni (90/436/EMÜ) (3) („liidu vahekohtu konventsioon“) sätteid erinevalt, võivad tekitada olulisi maksutõkkeid piiriüleselt tegutsevatele ettevõtjatele. Need põhjustavad ettevõtjatele ülemäärast maksukoormust ning võivad tuua kaasa majanduslikke moonutusi ja ebatõhusust ning samuti võib neil olla negatiivne mõju piiriülestele investeeringutele ja majanduskasvule.

               (2)

               Seetõttu on vajalik, et liidus oleksid olemas mehhanismid, millega tagada selliste kahepoolsete maksulepingute ja liidu vahekohtu konventsiooni tõlgendamise ja kohaldamisega seotud vaidluste, eelkõige topeltmaksustamiseni viivate vaidluste tulemuslik lahendamine.

               (3)

               Praegu kahepoolsetes maksulepingutes ja liidu vahekohtu konventsioonis sätestatud mehhanismidega ei pruugi kõigil juhtudel saavutada õigeaegselt selliste vaidluste tulemuslikku lahendamist. Liidu vahekohtu konventsiooni rakendamise raames teostatud hindamine osutas mõningatele olulistele puudustele, eelkõige seoses menetlusele juurdepääsuga ning menetluse pikkuse ja tulemusliku lõpetamisega.

               (4)

               Õiglasema maksukeskkonna loomiseks on vaja tõhustada läbipaistvust käsitlevaid norme ja tugevdada maksustamise vältimise vastaseid meetmeid. Samal ajal on õiglase maksusüsteemi vaimus vaja tagada, et vaidluste lahendamise mehhanismid oleksid laiaulatuslikud, tulemuslikud ja jätkusuutlikud. Vaidluste lahendamise mehhanisme on vaja täiustada ka selleks, et reageerida topelt- ja mitmekordse maksustamisega seotud vaidluste arvu suurenemise ohule, kusjuures kaalul võivad olla suured summad, kuna maksuhaldurid on muutnud oma auditeid regulaarsemaks ja põhjalikumaks.

               (5)

               Väga oluline on kehtestada maksuvaidluste lahendamiseks selline tulemuslik ja tõhus raamistik, mis tagab õiguskindluse ja ärisõbraliku investeerimiskeskkonna, et saavutada liidus õiglased ja tõhusad maksusüsteemid. Vaidluste lahendamise mehhanismidega tuleks samuti luua ühtlustatud ja läbipaistev raamistik vaidluste lahendamiseks, tuues sellega kasu kõigile maksumaksjatele.

               (6)

               Vaidluste lahendamist tuleks kohaldada kahepoolsete maksulepingute ja liidu vahekohtu konventsiooni erineva tõlgendamise ja kohaldamise ning eelkõige topeltmaksustamiseni viiva erineva tõlgendamise ja kohaldamise suhtes. See tuleks saavutada menetlusega, milles esimese etapina esitatakse maksuasi asjaomaste liikmesriikide maksuhalduritele, et lahendada vaidlus vastastikuse kokkuleppe menetluse teel. Liikmesriike tuleks julgustada kasutama vastastikuse kokkuleppe menetluse perioodi lõppetappides mittesiduvaid alternatiivseid vaidluste lahendamise vorme, nagu vahendamine ja lepitamine. Kui teatud aja jooksul kokkuleppele ei jõuta, tuleks maksuasi esitada vaidluste lahendamise menetluseks. Vaidluste lahendamise meetodi valik peaks olema paindlik, tehes seda kas ajutiste struktuuride või püsivamate struktuuride abil. Vaidluste lahendamise menetlused võiksid toimuda nõuandva komisjoni vormis, kuhu kuuluvad nii asjaomaste maksuhaldurite esindajad kui ka sõltumatud tunnustatud isikud, või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni vormis (viimane tagab paindlikkuse vaidluste lahendamise meetodi valikul). Samuti võivad liikmesriigid vaidluse siduval viisil lahendamiseks asjakohasel juhul kahepoolselt kokku leppida mõne muu vaidluste lahendamise menetluse kasutamises, näiteks „lõpliku pakkumise“ vahekohtumenetlus (teise nimega „parima viimase pakkumise“ vahekohtumenetlus). Maksuhaldurid peaksid tegema lõpliku siduva otsuse nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni arvamuse põhjal.

               (7)

               Täiustatud vaidluste lahendamise mehhanism peaks põhinema olemasolevatel liidu süsteemidel, sealhulgas liidu vahekohtu konventsioonil. Käesoleva direktiivi kohaldamisala peaks olema siiski laiem kui liidu vahekohtu konventsioonil, mis piirdub vaid siirdehindadega seotud vaidluste ja püsivale tegevuskohale kasumi omistamisega. Käesolevat direktiivi tuleks kohaldada kõigi maksumaksjate suhtes, kellele kohalduvad kahepoolsete maksulepingute või liidu vahekohtu konventsiooniga hõlmatud tulu- ja kapitalimaksud. Samal ajal peaks füüsilistel isikutel ning mikro-, väikestel ja keskmise suurusega ettevõtjatel olema vaidluste lahendamise menetlusele juurdepääsul väiksem halduskoormus. Lisaks tuleks tugevdada vaidluste lahendamise etappi. Eelkõige on vaja kehtestada ajapiirang topeltmaksustamisega seotud vaidluste lahendamise menetluste kestusele ning vaidluste lahendamise menetluse tingimused maksumaksjatele.

               (8)

               Selleks et tagada käesoleva direktiivi ühetaolised rakendamistingimused, tuleks komisjonile anda rakendamisvolitused. Neid volitusi tuleks teostada kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 182/2011 (4).

               (9)

               Käesolevas direktiivis austatakse põhiõigusi ja järgitakse eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid. Eelkõige püütakse käesoleva direktiiviga igakülgselt tagada õigus õiglasele kohtupidamisele ja ettevõtlusvabadus.

               (10)

               Kuna käesoleva direktiivi eesmärki kehtestada siseturu nõuetekohase toimimise kontekstis vaidluste lahendamise tulemuslik ja tõhus menetlus ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada, küll aga saab seda selle ulatuse ja mõju tõttu paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.

               (11)

               Komisjon peaks vaatama kõnealuse direktiivi kohaldamise läbi viie aasta pärast ja liikmesriigid peaksid komisjonile esitama selle läbivaatamise toetamiseks vajalikud andmed,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Reguleerimisese ja kohaldamisala
   Käesolevas direktiivis sätestatakse normid mehhanismi kohta, mille alusel lahendada liikmesriikidevahelisi vaidlusi, mis on tekkinud tulu ja asjakohasel juhul kapitali topeltmaksustamise vältimise lepingute ja konventsioonide tõlgendamisest ja kohaldamisest. Samuti sätestatakse selles mõjutatud isikute õigused ja kohustused selliste vaidluste tekkimise korral. Käesolevas direktiivis kasutatakse selliste vaidluste põhjusele osutamisel nimetust „vaidlusalune küsimus“.
   Artikkel 2
   Mõisted
   1.   Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
   a)   „pädev asutus“– liikmesriigi asutus, mille asjaomane liikmesriik on selleks nimetanud;
   b)   „pädev kohus“– liikmesriigi kohus või muu organ, mille asjaomane liikmesriik on selleks nimetanud;
   c)   „topeltmaksustamine“– artiklis 1 osutatud lepingu või konventsiooniga hõlmatud maksude määramine kahe või enama liikmesriigi poolt sama maksustatava tulu või kapitali suhtes, kui see toob kaasa kas i) täiendava maksukulu, ii) maksukohustuse suurenemise või iii) maksustatavast tulust mahaarvatava kahjumi kadumise või vähenemise;
   d)   „mõjutatud isik“– mis tahes isik, sealhulgas füüsiline isik, kes on liikmesriigi maksuresident ja kelle maksustamist vaidlusalune küsimus otseselt mõjutab.
   2.   Kui kontekstist ei tulene teisiti, on igal käesolevas direktiivis määratlemata mõistel tähendus, mis on vastaval mõistel samal ajal artiklis 1 osutatud asjakohase lepingu või konventsiooni alusel, mida kohaldatakse vaidlusaluse küsimuse põhjustanud või põhjustava meetme kohta esimese teatise kättesaamise kuupäeval. Kui sellises lepingus või konventsioonis määratlus puudub, on määratlemata mõistel asjaomase lepingu või konventsiooniga hõlmatud maksude kohta liikmesriigi õiguses sellel ajal olnud tähendus, kusjuures kõnealuses liikmesriigis kohaldatavates maksuseadustes määratletud mõisted on ülimuslikud selle liikmesriigi teistes seadustes määratletud mõistete suhtes.
   Artikkel 3
   Kaebus
   1.   Igal mõjutatud isikul on õigus esitada iga asjaomase liikmesriigi igale pädevale asutusele kaebus vaidlusaluse küsimuse kohta, taotledes selle lahendamist. Selline kaebus esitatakse kolme aasta jooksul alates vaidlusaluse küsimuse põhjustanud või põhjustava meetme kohta esimese teatise kättesaamisest, olenemata sellest, kas mõjutatud isik kasutab mõne asjaomase liikmesriigi riigisisese õiguse alusel kättesaadavaid õiguskaitsevahendeid või mitte. Mõjutatud isik esitab kaebuse samaaegselt igale pädevale asutusele koos sama teabega ning osutab kaebuses sellele, milliseid teisi liikmesriike see puudutab. Mõjutatud isik tagab, et iga asjaomane liikmesriik saab kaebuse vähemalt ühes järgmises keeles:

               a)

               üks kõnealuse liikmesriigi ametlikest keeltest kooskõlas riigisisese õigusega või

               b)

               muu keel, mida kõnealune liikmesriik võib sel eesmärgil aktsepteerida.

         2.   Iga pädev asutus kinnitab kaebuse kättesaamist kahe kuu jooksul alates kaebuse saamisest. Samuti teavitavad pädevad asutused kaebuse saamisest teiste asjaomaste liikmesriikide pädevaid asutusi kahe kuu jooksul alates sellisest kättesaamisest. Ühtlasi teavitavad pädevad asutused samal ajal üksteist sellest, mis keelt või keeli kavatsevad nad maksuasja käsitlevate asjakohaste menetluste jooksul teabevahetuseks kasutada.
   3.   Kaebus võetakse vastu üksnes siis, kui kaebust tegev mõjutatud isik esitab esimese sammuna iga asjaomase liikmesriigi pädevatele asutustele järgmise teabe:

               a)

               nimi (nimed), aadress(id), maksukohustuslasena registreerimise number (numbrid) ja muu teave, mis on vajalik pädevatele asutustele kaebuse esitanud mõjutatud isiku(te) ja kõigi teiste asjaomaste isikute tuvastamiseks;

               b)

               asjaomased maksustamisperioodid;

               c)

               maksuasja asjakohaste asjaolude üksikasjad (sealhulgas üksikasjad tehingu struktuuri ning mõjutatud isiku ja asjakohase tehingu teiste poolte suhete kohta, samuti asjakohasel juhul mõjutatud isiku ja maksuhalduri vahelises vastastikuses siduvas kokkuleppes heas usus kindlaks määratud asjaolud) ning konkreetsemalt vaidlusaluse küsimuse põhjustanud meetmete laad ja võtmise kuupäev (sealhulgas asjakohasel juhul üksikasjad teises liikmesriigis saadud sama tulu kohta ja sellise tulu teises liikmesriigis maksustatava tulu hulka arvamise kohta ning üksikasjad sellise tuluga seoses teises liikmesriigis võetud või võetava maksusumma kohta) ning seotud summad asjaomaste liikmesriikide vääringus, millele on lisatud võimalike tõendavate dokumentide koopiad;

               d)

               viide kohaldatavatele riigisisestele normidele ning artiklis 1 osutatud lepingule või konventsioonile; kui kohaldatav on rohkem kui üks leping või konventsioon, täpsustab kaebust esitav mõjutatud isik, millist lepingut või konventsiooni seoses asjakohase vaidlusaluse küsimusega tõlgendatakse. Selline leping või konventsioon on kohaldatav leping või konventsioon käesoleva direktiivi kohaldamise eesmärgil;

               e)

               järgmine teave pädevatele asutustele kaebuse esitanud mõjutatud isikult, koos mis tahes tõendavate dokumentide koopiatega:

                           i)

                           selgitus, miks mõjutatud isik arvab, et tegemist on vaidlusaluse küsimusega;

                           ii)

                           mõjutatud isiku algatatud asjaomaste tehingutega seotud kaebuste ja kohtuvaidluste ning vaidlusalust küsimust käsitlevate võimalike kohtuotsuste üksikasjad;

                           iii)

                           mõjutatud isiku kinnitus vastata nii täielikult ja kiiresti kui võimalik kõigile pädeva asutuse nõuetekohastele taotlustele ja esitada pädevate asutuste taotlusel mis tahes dokumendid;

                           iv)

                           koopia lõpliku maksuteate, maksuauditiaruande või muu samaväärse dokumendi vormis väljastatud lõplikust maksuotsusest, mis on viinud vaidlusaluse küsimuseni, ning maksuhaldurite poolt seoses vaidlusaluse küsimusega väljastatud muudest dokumentidest, kui need on asjakohased;

                           v)

                           teave kaebuse kohta, mille mõjutatud isik on esitanud mõne muu artikli 16 lõikes 5 määratletud vastastikuse kokkuleppe menetluse või vaidluste lahendamise menetluse alusel, ning mõjutatud isiku selgesõnaline kinnitus järgida artikli 16 lõike 5 sätteid, kui need on kohaldatavad;

               f)

               pädevate asutuste taotletav mis tahes muu lisateave, mida peetakse vajalikuks konkreetse maksuasjaga sisuliseks edasiminekuks.

         4.   Iga asjaomase liikmesriigi pädevad asutused võivad taotleda lõike 3 punktis f osutatud teavet kolme kuu jooksul alates kaebuse kättesaamisest. Pärast seda võib teha täiendavaid teabetaotlusi artikli 4 kohase vastastikuse kokkuleppe menetluse jooksul, kui pädevad asutused peavad seda vajalikuks. Kohaldatakse riigisiseseid õigusakte, mis reguleerivad teabekaitset ja kaubandus-, äri-, tööstus- või kutsesaladuste või turustusprotsessi kaitset.
   Mõjutatud isik, kes saab kätte lõike 3 punkti f kohaselt tehtud taotluse, vastab taotlusele kolme kuu jooksul alates selle kättesaamisest. Vastuse koopia saadetakse samaaegselt ka teiste asjaomaste liikmesriikide pädevatele asutustele.
   5.   Iga asjaomase liikmesriigi pädevad asutused teevad otsuse mõjutatud isiku kaebuse vastuvõtmise või tagasilükkamise kohta kuue kuu jooksul alates kaebuse kättesaamisest või alates lõike 3 punktis f osutatud teabe kättesaamisest, olenevalt sellest, kumb kuupäev on hilisem. Pädevad asutused teavitavad oma otsusest viivitamata mõjutatud isikut ja teiste liikmesriikide pädevaid asutusi.
   Pädev asutus võib kuue kuu jooksul alates kaebuse kättesaamisest või alates lõike 3 punktis f osutatud teabe kättesaamisest, olenevalt sellest, kumb kuupäev on hilisem, otsustada lahendada vaidlusaluse küsimuse ühepoolselt, ilma teisi asjaomaste liikmesriikide pädevaid asutusi kaasamata. Sellisel juhul teavitab asjakohane pädev asutus viivitamata mõjutatud isikut ja teisi asjaomaste liikmesriikide pädevaid asutusi ning pärast sellist teavitamist käesoleva direktiivi kohased menetlused lõpetatakse.
   6.   Kui mõjutatud isik soovib kaebuse tagasi võtta, teavitatakse tagasivõtmisest samaaegselt kirjalikult asjaomaste liikmesriikide kõiki pädevaid asutusi. Sellise teavitamisega lõpetatakse viivitamata kõik käesoleva direktiivi kohased menetlused. Sellise tagasivõtmisteate saanud liikmesriikide pädevad asutused teavitavad sellisest menetluste lõpetamisest viivitamata teisi asjaomaste liikmesriikide pädevaid asutusi.
   Kui vaidlusalune küsimus mis tahes põhjusel lakkab eksisteerimast, lõpetatakse kõik käesoleva direktiivi kohased menetlused viivitamata ning asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused teavitavad viivitamata mõjutatud isikut asjade sellisest seisust ning märgivad ära sellega seotud üldised põhjused.
   Artikkel 4
   Vastastikuse kokkuleppe menetlus
   1.   Kui asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused võtavad kaebuse vastu, püüavad nad lahendada vaidlusaluse küsimuse vastastikusel kokkuleppel kahe aasta jooksul alates viimase teavituse saamisest otsuse kohta, mille liikmesriik on kaebuse vastuvõetavuse kohta teinud.
   Esimeses lõigus osutatud kaheaastast ajavahemikku võib asjaomase liikmesriigi pädeva asutuse poolt kõikidele teistele asjaomaste liikmesriikide pädevatele asutustele tehtud taotluse alusel kuni ühe aasta võrra pikendada, kui pikendamist taotlev pädev asutus esitab selle kohta kirjaliku põhjenduse.
   2.   Kui liikmesriikide pädevad asutused on jõudnud lõikes 1 osutatud ajavahemiku jooksul kokkuleppele selles, kuidas vaidlusalune küsimus lahendada, teavitab iga asjaomase liikmesriigi pädev asutus mõjutatud isikut viivitamata sellest kokkuleppest kui otsusest, mis on pädeva asutuse jaoks siduv ja mille täitmist mõjutatud isik võib nõuda, tingimusel et mõjutatud isik nõustub otsusega ja loobub asjakohasel juhul õigusest muule õiguskaitsevahendile. Kui selliseid muid õiguskaitsevahendeid käsitlevate menetlustega on juba alustatud, muutub otsus siduvaks ja täidetavaks alles siis, kui mõjutatud isik on esitanud asjaomaste liikmesriikide pädevatele asutustele tõendid selle kohta, et on võetud meetmeid selliste menetluste lõpetamiseks. Kõnealused tõendid esitatakse hiljemalt 60 päeva jooksul alates kuupäevast, mil mõjutatud isikut sellisest kokkuleppest teavitati. Seejärel rakendatakse otsus viivitamata, olenemata asjaomaste liikmesriikide riigisiseses õiguses sätestatud tähtaegadest.
   3.   Kui asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused ei ole jõudnud lõikes 1 ettenähtud ajavahemiku jooksul kokkuleppele selles, kuidas vaidlusalune küsimus lahendada, teavitab iga asjaomase liikmesriigi pädev asutus sellest mõjutatud isikut, märkides ära kokkuleppele mittejõudmise üldised põhjused.
   Artikkel 5
   Pädeva asutuse otsus kaebuse kohta
   1.   Asjaomase liikmesriigi pädev asutus võib otsustada kaebuse artikli 3 lõikes 5 ettenähtud ajavahemiku jooksul tagasi lükata, kui:

               a)

               kaebus ei sisalda artikli 3 lõike 3 alusel nõutavat teavet (sealhulgas artikli 3 lõike 3 punkti f alusel nõutav teave, mida ei ole esitatud artikli 3 lõikes 4 täpsustatud tähtajaks);

               b)

               vaidlusalune küsimus puudub või

               c)

               kaebust ei esitatud artikli 3 lõikes 1 sätestatud kolmeaastase tähtaja jooksul.

         Mõjutatud isiku artikli 3 lõike 5 sätete kohaselt teavitamisel märgib pädev asutus ära tagasilükkamise üldised põhjused.
   2.   Kui asjaomase liikmesriigi pädev asutus ei ole kaebuse kohta artikli 3 lõikes 5 ettenähtud ajavahemiku jooksul otsust teinud, loetakse kaebus kõnealuse pädeva asutuse poolt vastuvõetuks.
   3.   Mõjutatud isikul on õigus asjaomaste liikmesriikide pädevate asutuste otsus kooskõlas riigisiseste normidega edasi kaevata, kui kõik asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused on kaebuse tagasi lükanud. Mõjutatud isik, kes sellist edasikaebamise õigust kasutab, ei saa esitada artikli 6 lõike 1 punkti a kohast taotlust

               a)

               ajal, mil otsus on jätkuvalt vaidlustatud kooskõlas asjaomase liikmesriigi õigusega;

               b)

               kui tagasilükkamisotsust saab asjaomase liikmesriigi edasikaebamismenetluse alusel veel edasi kaevata või

               c)

               kui tagasilükkamisotsus on leidnud punktis a osutatud edasikaebamismenetluse alusel kinnitamist, kuid mis tahes asjaomases liikmesriigis ei ole võimalik asjakohase kohtu või muu õigusasutuse otsusest erandit teha.

         Kui on kasutatud edasikaebamise õigust, võetakse artikli 6 lõike 1 punkti a kohaldamisel arvesse asjakohase kohtu või muu õigusasutuse otsust.
   Artikkel 6
   Vaidluste lahendamine nõuandekomisjonis
   1.   Mõjutatud isiku poolt asjaomaste liikmesriikide pädevatele asutustele tehtud taotluse alusel moodustavad sellised pädevad asutused kooskõlas artikliga 8 nõuandekomisjoni („nõuandekomisjon“), kui:

               a)

               sellise mõjutatud isiku esitatud kaebuse on artikli 5 lõike 1 alusel lükanud tagasi vähemalt üks pädev asutus, kuid mitte kõik asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused, või

               b)

               asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused on mõjutatud isiku esitatud kaebuse vastu võtnud, kuid ei ole jõudnud kokkuleppele selles, kuidas lahendada vaidlusalune küsimus vastastikusel kokkuleppel artikli 4 lõikes 1 ettenähtud tähtaja jooksul.

         Mõjutatud isik võib esitada sellise taotluse ainult juhul, kui artikli 5 lõikes 1 osutatud tagasilükkamist käsitlevate riigisiseste normide kohaselt ei saa tagasilükkamise otsust edasi kaevata, otsust ei ole edasi kaevatud või mõjutatud isik on loobunud ametlikult oma edasikaebamisõigusest. Taotlus peab sisaldama sellekohast kinnitust.
   Mõjutatud isik esitab taotluse nõuandekomisjoni moodustamiseks kirjalikult hiljemalt 50 päeva jooksul alates vastavalt kas artikli 3 lõike 5 või artikli 4 lõike 3 kohase teate kättesaamise kuupäevast või 50 päeva jooksul alates artikli 5 lõike 3 kohase kohtu või õigusasutuse otsuse kättetoimetamise kuupäevast. Nõuandekomisjon moodustatakse hiljemalt 120 päeva jooksul alates sellise taotluse kättesaamisest ning pärast moodustamist teavitab komisjoni esimees sellest viivitamata mõjutatud isikut.
   2.   Lõike 1 punktis a nimetatud olukorra puhul moodustatud nõuandekomisjon võtab vastu otsuse kaebuse vastuvõetavuse kohta kuue kuu jooksul alates komisjoni moodustamisest. Ta teavitab pädevaid asutusi oma otsusest 30 päeva jooksul alates otsuse vastuvõtmisest.
   Kui nõuandekomisjon kinnitab, et kõik artikli 3 kohased nõuded on täidetud, alustatakse ühe pädeva asutuse taotlusel artiklis 4 ettenähtud vastastikuse kokkuleppe menetlust. Asjaomane pädev asutus teavitab kõnealusest taotlusest nõuandekomisjoni, teisi asjaomaseid pädevaid asutusi ja mõjutatud isikut. Artikli 4 lõikes 1 sätestatud ajavahemik algab nõuandekomisjoni poolt kaebuse vastuvõetavuse kohta tehtud otsusest teavitamise kuupäevast.
   Kui ükski pädev asutus ei taotle 60 päeva jooksul alates nõuandekomisjoni otsusest teavitamise kuupäevast vastastikuse kokkuleppe menetluse alustamist, esitab nõuandekomisjon artikli 14 lõike 1 kohaselt arvamuse selle kohta, kuidas vaidlusalune küsimus lahendada. Sellisel juhul loetakse artikli 14 lõike 1 kohaldamise eesmärgil nõuandekomisjon moodustatuks päeval, kui kõnealune 60 päeva pikkune ajavahemik möödus.
   3.   Käesoleva artikli lõike 1 esimese lõigu punktis b nimetatud olukorra puhul esitab nõuandekomisjon artikli 14 lõike 1 kohaselt arvamuse selle kohta, kuidas vaidlusalune küsimus lahendada.
   Artikkel 7
   Nimetamised pädevate kohtute või riigisisese ametisse nimetava asutuse poolt
   1.   Kui nõuandekomisjoni ei ole artikli 6 lõikes 1 sätestatud ajavahemiku jooksul moodustatud, näevad liikmesriigid ette, et asjakohane mõjutatud isik võib pöörduda pädeva kohtu või muu organi või isiku poole, kes on tema riigisiseses õiguses määratud sellist funktsiooni täitma (riigisisene ametisse nimetav asutus), et moodustada nõuandekomisjon.
   Kui liikmesriigi pädev asutus ei ole nimetanud vähemalt ühte sõltumatut tunnustatud isikut ja tema asendajat, võib mõjutatud isik taotleda kõnealuse liikmesriigi pädevalt kohtult või riigisiseselt ametisse nimetavalt asutuselt sõltumatu isiku ja tema asendaja nimetamist artiklis 9 osutatud loetelust.
   Kui ühegi asjaomase liikmesriigi pädev asutus ei ole seda teinud, võib mõjutatud isik taotleda iga liikmesriigi pädevalt kohtult või riigisiseselt ametisse nimetavalt asutuselt kahe sõltumatu tunnustatud isiku nimetamist artiklis 9 osutatud loetelust. Need sõltumatud tunnustatud isikud valivad esimehe, tõmmates sõltumatute isikute loetelust loosi kooskõlas artikli 8 lõikega 3.
   Mõjutatud isikud esitavad oma taotluse sõltumatute tunnustatud isikute ja nende asendajate nimetamiseks kõigile oma vastavatele asukohariikidele, kui menetlusega on seotud rohkem kui üks mõjutatud isik, või nendele liikmesriikidele, kelle pädevad asutused ei ole nimetanud vähemalt ühte sõltumatut tunnustatud isikut ja tema asendajat, kui maksuasjaga on seotud ainult üks mõjutatud isik.
   2.   Taotlus sõltumatute isikute ja nende asendajate nimetamiseks käesoleva artikli lõike 1 alusel esitatakse liikmesriigi pädevale kohtule või riigisisesele ametisse nimetavale asutusele alles pärast artikli 6 lõikes 1 osutatud 120 päeva pikkuse ajavahemiku lõppu ja 30 päeva jooksul pärast kõnealuse ajavahemiku lõppu.
   3.   Pädev kohus või riigisisene ametisse nimetav asutus võtab vastu otsuse kooskõlas lõikega 1 ja teavitab sellest taotlejat. Pädeva kohtu kohaldatav menetlus sõltumatute isikute nimetamiseks juhul, kui liikmesriigid ei ole neid nimetanud, on sama, mida kohaldatakse liikmesriigi õigusaktide kohaselt tsiviil- ja kaubandusarbitraaži puhul, kui kohtud või riigisisene ametisse nimetav asutus nimetavad vahekohtunikud, kui pooled ei ole selles kokkuleppele jõudnud. Liikmesriigi pädev kohus või riigisisene ametisse nimetav asutus teavitab kõnealuse liikmesriigi pädevat asutust, kes teavitab omakorda viivitamata teiste asjaomaste liikmesriikide pädevaid asutusi. Liikmesriigi pädev asutus, kes ei ole esialgu nimetanud sõltumatut tunnustatud isikut ja tema asendajat, võib kohtu või kõnealuse liikmesriigi riigisisese ametisse nimetava asutuse otsuse edasi kaevata, tingimusel et pädeval asutusel on selline õigus tema riigisisese õiguse alusel. Tagasilükkamise korral on taotlejal õigus kohtu otsus kooskõlas riigisiseste menetlusnormidega edasi kaevata.
   Artikkel 8
   Nõuandekomisjon
   1.   Artiklis 6 osutatud nõuandekomisjonil on järgmine koosseis:

               a)

               üks esimees;

               b)

               üks esindaja igast asjaomasest pädevast asutusest. Pädevate asutuste kokkuleppel võib selliste esindajate arvu suurendada kaheni iga pädeva asutuse kohta;

               c)

               üks sõltumatu tunnustatud isik, kelle nimetab iga asjaomase liikmesriigi pädev asutus artiklis 9 osutatud loetelust. Pädevate asutuste kokkuleppel võib selliste isikute arvu suurendada kaheni iga pädeva asutuse kohta.

         2.   Asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused lepivad omavahel kokku sõltumatute tunnustatud isikute nimetamise normides. Pärast sõltumatute tunnustatud isikute nimetamist määratakse neile kõigile üks asendusliige sõltumatute isikute nimetamise normide kohaselt juhuks, kui sõltumatud isikud ei saa oma kohustusi täita.
   3.   Kui sõltumatute tunnustatud isikute nimetamise normides ei ole lõike 2 kohaselt kokku lepitud, nimetatakse sellised isikud loosi tõmbamise teel.
   4.   Välja arvatud juhul, kui sõltumatud tunnustatud isikud on nimetanud artikli 7 lõike 1 kohaselt pädev kohus või riigisisene ametisse nimetav asutus, võib mis tahes asjaomase liikmesriigi pädev asutus esitada vastuväite sõltumatu tunnustatud isiku nimetamise suhtes asjaomaste pädevate asutuste vahel eelnevalt kokkulepitud olukorra puhul või ühel järgmistest põhjustest:

               a)

               kõnealune isik kuulub ühe asjaomase maksuhalduri koosseisu või töötab selle nimel või oli sellises olukorras mis tahes ajal viimase kolme aasta jooksul;

               b)

               kõnealusel isikul on või on olnud märkimisväärne osalus või hääleõigus mis tahes asjaomases mõjutatud isikus või ta on või on olnud nende töötaja või nõustaja mis tahes ajal viimase viie aasta jooksul enne tema nimetamise kuupäeva;

               c)

               kõnealune isik ei suuda tagada otsustamist vajava vaidluse või vajavate vaidluste lahendamisel vajalikku objektiivsust;

               d)

               kõnealune isik on töötaja maksunõustamisteenust pakkuvas ettevõttes või tegeleb muul viisil kutseliselt maksunõustamisega või oli sellises olukorras mis tahes ajal vähemalt kolme aasta jooksul enne tema nimetamise kuupäeva.

         5.   Asjaomase liikmesriigi iga pädev asutus võib nõuda, et lõike 2 või 3 kohaselt nimetatud tunnustatud isik või tema asendaja avalikustaks kõik huvid, sidemed või muud asjaolud, mis võivad mõjutada tema sõltumatust või erapooletust või põhjendatult tekitada menetluses erapoolikkuse mulje.
   Asjaomase nõuandekomisjoni koosseisu kuuluv sõltumatu tunnustatud isik ei pane 12 kuu jooksul pärast kõnealuse nõuandekomisjoni otsust ennast olukorda, mis oleks andnud pädevale asutusele põhjuse esitada vastuväite tema nimetamise suhtes, nagu on ette nähtud käesolevas lõikes juhuks, kui isik oleks olnud kõnealuses olukorras samasse nõuandekomisjoni nimetamise ajal.
   6.   Pädevate asutuste esindajad ja käesoleva artikli lõike 1 kohaselt nimetatud sõltumatud tunnustatud isikud valivad artiklis 9 osutatud isikute loetelust esimehe. Välja arvatud juhul, kui iga pädeva asutuse esindaja ja sõltumatud tunnustatud isikud otsustavad teisiti, on esimeheks kohtunik.
   Artikkel 9
   Sõltumatute tunnustatud isikute loetelu
   1.   Sõltumatute tunnustatud isikute loetelu koosneb kõigist liikmesriikide nimetatud sõltumatutest isikutest. Selleks nimetab iga liikmesriik vähemalt kolm isikut, kes on pädevad ja sõltumatud ning kes suudavad käituda erapooletult ja ausalt.
   2.   Iga liikmesriik teatab komisjonile enda nimetatud sõltumatute tunnustatud isikute nimed. Samuti esitab iga liikmesriik komisjonile täieliku ja ajakohase teabe nende kutsealase ja akadeemilise tausta, pädevuse, teadmiste ja huvide konfliktide kohta. Liikmesriigid võivad teatamisel täpsustada, kelle nende poolt nimetatud isikutest võib nimetada esimeheks.
   3.   Liikmesriigid teatavad komisjonile viivitamata kõigist muudatustest sõltumatute isikute loetelus.
   Iga liikmesriik kehtestab menetlused, mille alusel saab sõltumatute tunnustatud isikute loetelust arvata välja iga tema nimetatud isiku, kui see isik ei ole enam sõltumatu.
   Kui käesoleva artikli asjakohaseid sätteid arvesse võttes on mõnel liikmesriigil mõistlik põhjus esitada vastuväide eespool nimetatud loetellu kantud sõltumatu tunnustatud isiku suhtes põhjusel, et ta ei ole sõltumatu, teavitab ta sellest komisjoni ja esitab vastavad tõendid. Komisjon omakorda teavitab vastuväitest ja tõenditest sellise isiku nimetanud liikmesriiki. Selle põhjal võtab viimati nimetatud liikmesriik kuue kuu jooksul vajalikud meetmed kaebuse uurimiseks ning teeb otsuse vastavalt kas kõnealuse isiku loetellu jätmise või sealt väljaarvamise kohta. Seejärel teavitab liikmesriik viivitamata vastavalt komisjoni.
   Artikkel 10
   Alternatiivne vaidluste lahendamise komisjon
   1.   Asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused võivad leppida kokku nõuandekomisjoni asemel alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni moodustamises („alternatiivne vaidluste lahendamise komisjon“), et esitada kooskõlas artikliga 14 arvamus selle kohta, kuidas vaidlusalune küsimus lahendada. Liikmesriikide pädevad asutused võivad samuti leppida kokku alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni moodustamises alalise komitee vormis („alaline komitee“).
   2.   Välja arvatud artikli 8 lõigetes 4 ja 5 sätestatud normide osas nõuandekomisjoni liikmete sõltumatuse kohta, võib alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni koosseis ja vorm erineda nõuandekomisjoni koosseisust ja vormist.
   Alternatiivne vaidluste lahendamise komisjon võib asjakohasel juhul kohaldada vaidluse siduval viisil lahendamiseks muud vaidluste lahendamise menetlust või tehnikat. Alternatiivina nõuandekomisjoni poolt artikli 8 alusel kohaldatavale vaidluste lahendamise menetluse, muu hulgas sõltumatu arvamuse avaldamise menetlusele, võivad asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused leppida käesoleva artikli alusel kokku mõne muu vaidluste lahendamise menetluse kasutamises, sealhulgas „lõpliku pakkumise“ vahekohtumenetlus (teise nimega „parima viimase pakkumise“ vahekohtumenetlus), mida hakkab kohaldama alternatiivse vaidluste lahendamise komisjon.
   3.   Asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused lepivad kooskõlas artikliga 11 kokku töökorras.
   4.   Artikleid 12 ja 13 kohaldatakse alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni suhtes, kui artiklis 11 osutatud töökorras ei lepita kokku teisiti.
   Artikkel 11
   Töökord
   1.   Liikmesriigid näevad ette, et iga asjaomase liikmesriigi pädev asutus teavitab artikli 6 lõikes 1 ettenähtud 120 päeva jooksul mõjutatud isikut järgmisest:

               a)

               nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni töökord;

               b)

               vaidlusaluse küsimuse lahendamise kohta arvamuse vastuvõtmise kuupäev;

               c)

               viide kõigile kohaldatavatele riigisisestele õigusnormidele ning kõigile kohaldatavatele lepingutele või konventsioonidele.

         2.   Töökorrale kirjutavad alla vaidluses osalevate liikmesriikide pädevad asutused.
   Töökord sisaldab eelkõige järgmist:

               a)

               vaidlusaluse küsimuse kirjeldus ja tunnused;

               b)

               tingimused, milles liikmesriikide pädevad asutused lepivad kokku seoses õiguslike ja faktiliste küsimuste lahendamisega;

               c)

               vaidluste lahendamise organi vorm (kas nõuandekomisjon või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjon) ning alternatiivse vaidluste lahendamise menetluse laad, kui see erineb nõuandekomisjoni kohaldatava sõltumatu arvamuse esitamise menetluse laadist;

               d)

               vaidluste lahendamise menetluse ajakava;

               e)

               nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni koosseis (sealhulgas liikmete arv, liikmete nimed, üksikasjad nende pädevuse ja kvalifikatsiooni kohta ning võimalikud huvide konfliktid);

               f)

               normid, mida kohaldatakse mõjutatud isiku(te) ja menetluse kolmandate isikute osalemise, memode, teabe ja tõendite vahetamise, kulude, vaidluste lahendamise menetluse laadi ning kõigi muude asjakohaste menetluslike ja korralduslike aspektidega;

               g)

               nõuandekomisjoni menetluste logistiline korraldamine ja selle arvamuse esitamise viis.

         Kui nõuandekomisjon moodustatakse arvamuse esitamiseks artikli 6 lõike 1 punkti a alusel, esitatakse töökorras üksnes käesoleva artikli lõike 2 teise lõigu punktides a, d, e ja f osutatud teave.
   3.   Komisjon kehtestab rakendusaktidega käesoleva artikli lõike 2 teise lõigu sätete põhjal standardtöökorra. Sellist standardtöökorda kohaldatakse siis, kui mõjutatud isikut töökorrast ei teavitata või kui selline teavitamine on mittetäielik. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 20 lõikes 2 osutatud menetlusega.
   4.   Kui pädevad asutused mõjutatud isikut töökorrast lõigete 1 ja 2 kohaselt ei teavita, koostavad sõltumatud isikud ja esimees töökorra lõike 3 kohase standardvormi alusel ning saadavad selle mõjutatud isikule kahe nädala jooksul alates nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni moodustamise kuupäevast. Kui sõltumatud isikud ja esimees töökorras kokku ei lepi või ei teavita sellest mõjutatud isikuid, võivad mõjutatud isikud pöörduda ühe asjaomase liikmesriigi pädeva kohtu poole töökorra rakendamist käsitleva korralduse saamiseks.
   Artikkel 12
   Menetluskulud
   1.   Välja arvatud lõikes 2 osutatud juhtudel ja kui asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused ei ole kokku leppinud teisiti, jagavad liikmesriigid võrdselt järgmised kulud:

               a)

               sõltumatute tunnustatud isikutega seotud kulud summas, mis on samaväärne asjaomaste liikmesriikide kõrgematele riigiametnikele tavapäraselt hüvitatavate summade keskmisega, ning

               b)

               asjakohasel juhul sõltumatute isikute tasud, mis on piiratud 1 000 euroga isiku kohta iga nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni koosoleku päeva kohta.

         Mõjutatud isikutele tekkinud kulusid liikmesriigid ei hüvita.
   2.   Kui mõjutatud isik esitab:

               a)

               artikli 3 lõike 6 kohaselt kaebuse tagasivõtmise teate või

               b)

               artikli 6 lõike 1 sätete kohase taotluse pärast kaebuse artikli 5 lõike 1 alusel tagasilükkamist ning kui nõuandekomisjon otsustab, et asjakohased pädevad asutused toimisid kaebust tagasi lükates õigesti,

         ja kui asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused selles kokku lepivad, kannab kõik lõike 1 punktides a ja b osutatud kulud mõjutatud isik.
   Artikkel 13
   Teave, tõendid ja ärakuulamine
   1.   Artiklis 6 osutatud menetluse kohaldamiseks, kui asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused nii kokku lepivad, võivad asjaomased mõjutatud isikud esitada nõuandekomisjonile või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjonile kogu teabe ja kõik tõendid või dokumendid, mis võivad otsuse seisukohast tähtsust omada. Mõjutatud isikud ja asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused esitavad nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni taotlusel mis tahes teabe, tõendid ja dokumendid. Nimetatud pädevad asutused võivad siiski keelduda nõuandekomisjonile teabe esitamisest järgmistel juhtudel:

               a)

               teabe hankimine nõuab haldusmeetmeid, mis on vastuolus riigisisese õigusega;

               b)

               teavet ei ole võimalik asjaomase liikmesriigi riigisisese õiguse alusel hankida;

               c)

               teave puudutab kaubandus-, äri-, tööstus- või kutsesaladust või turustusprotsessi;

               d)

               teabe avalikustamine on vastuolus avaliku korraga.

         2.   Mõjutatud isikud võivad taotluse alusel ja asjaomaste liikmesriikide pädevate asutuste nõusolekul ilmuda nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni ette või saata sinna oma esindaja. Mõjutatud isikud ilmuvad nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni taotluse korral selle ette või saadavad sinna oma esindaja.
   3.   Nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni liikmetena lasub sõltumatutel tunnustatud isikutel ja teistel liikmetel iga asjaomase liikmesriigi õigusaktides sätestatud tingimustel ametisaladuse hoidmise kohustus seoses teabega, millega nad puutuvad kokku nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni menetluste käigus. Mõjutatud isikud ja asjakohasel juhul nende esindajad kohustuvad käsitama kogu teavet, millega nad sellise menetluse käigus kokku puutuvad (sealhulgas dokumentidest teadlik olemine), salajasena. Selleks esitavad mõjutatud isikud ja nende esindajad asjaomaste liikmesriikide pädevatele asutustele kinnituse, kui seda neilt sama menetluse käigus nõutakse. Liikmesriigid võtavad vastu asjakohased õigusnormid karistuse kehtestamiseks saladuse hoidmise kohustuse rikkumise eest.
   Artikkel 14
   Nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni arvamus
   1.   Nõuandekomisjon või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjon esitab asjaomaste liikmesriikide pädevatele asutustele oma arvamuse hiljemalt kuus kuud pärast komisjoni moodustamist. Kui nõuandekomisjon või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjon leiab, et vaidlusalune küsimus on selline, et arvamuse esitamiseks läheb vaja rohkem kui kuus kuud, võib seda ajavahemikku kolme kuu võrra pikendada. Nõuandekomisjon või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjon teavitab sellest asjaomaste liikmesriikide pädevaid asutusi ja mõjutatud isikuid.
   2.   Nõuandekomisjon või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjon võtab oma arvamuse aluseks artiklis 1 osutatud kohaldatava lepingu või konventsiooni sätted ning mis tahes kohaldatavad riigisisesed normid.
   3.   Nõuandekomisjon või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjon võtab arvamuse vastu oma liikmete lihthäälteenamusega. Kui häälteenamust ei suudeta saavutada, otsustab hääletustulemuse esimehe hääl. Esimees edastab nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni arvamuse pädevatele asutustele.
   Artikkel 15
   Lõplik otsus
   1.   Asjaomased pädevad asutused lepivad kuue kuu jooksul alates nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni arvamuse avaldamisest kokku selles, kuidas vaidlusalune küsimus lahendada.
   2.   Pädevad asutused võivad vastu võtta nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni arvamusest lahkneva otsuse. Kui nad ei jõua kokkuleppele selles, kuidas vaidlusalust küsimust lahendada, on kõnealune arvamus neile siduv.
   3.   Iga liikmesriik näeb ette, et tema pädev asutus teavitab vaidlusaluse küsimuse lahendamist käsitlevast lõplikust otsusest viivitamata mõjutatud isikut. Kui teadet ei ole tulnud 30 päeva jooksul alates otsuse tegemisest, võib mõjutatud isik esitada lõpliku otsuse saamiseks edasikaebuse oma asukohaliikmesriigis kooskõlas kohaldatavate riigisiseste normidega.
   4.   Lõplik otsus on asjaomastele liikmesriikidele siduv ning ei loo pretsedenti. Lõplikku otsust rakendatakse tingimusel, et mõjutatud isik nõustub lõpliku otsusega ja loobub asjakohasel juhul õigusest mis tahes riigisisesele õiguskaitsevahendile 60 päeva jooksul alates lõplikust otsusest teavitamise kuupäevast.
   Välja arvatud juhul, kui asjaomase liikmesriigi asjakohane kohus või muu õigusasutus teeb kooskõlas õiguskaitsevahendeid käsitlevate kohaldatavate riigisiseste normidega ja artikli 8 kohaseid kriteeriume kohaldades otsuse sõltumatuse puudumise kohta, rakendatakse lõplik otsus asjaomaste liikmesriikide riigisisese õiguse alusel, mis lõpliku otsuse tulemusena muudab nende maksustamist, olenemata riigisiseses õiguses sätestatud tähtaegadest. Kui lõplikku otsust ei ole rakendatud, võib mõjutatud isik pöörduda rakendamise täitmiseks lõpliku otsuse rakendamata jätnud liikmesriigi pädevasse kohtusse.
   Artikkel 16
   Seos riigisiseste menetlustega ja erandid
   1.   Asjaolu, et vaidlusaluse küsimuse põhjustanud liikmesriigi võetud meede muutub riigisisese õiguse kohaselt lõplikuks, ei takista mõjutatud isikutel kasutada käesolevas direktiivis sätestatud menetlusi.
   2.   Vaidlusaluse küsimuse esitamine vastastikuse kokkuleppe menetluseks või vaidluste lahendamise menetluseks vastavalt artikli 4 ja artikli 6 alusel ei takista liikmesriiki samas küsimuses algatamast või jätkamast kohtumenetlust või menetlust haldus- või kriminaalkaristuste määramiseks.
   3.   Mõjutatud isikud võivad kasutada neile asjaomaste liikmesriikide riigisisese õiguse kohaselt kättesaadavaid õiguskaitsevahendeid. Juhul kui mõjutatud isik on menetlused sellise õiguskaitsevahendi kasutamiseks juba algatanud, algavad vastavalt artikli 3 lõikes 5 ja artikli 4 lõikes 1 osutatud tähtajad kuupäeval, mil muutusid lõplikuks sellistes menetlustes tehtud kohtuotsused, sellised menetlused muul viisil lõpule viidi või need menetlused peatati.
   4.   Kui liikmesriigi asjaomane kohus või muu õigusasutus on teinud vaidlusaluses küsimuses otsuse ning ta ei saa selle liikmesriigi riigisisese õiguse kohaselt sellest erandit teha, võib see liikmesriik näha ette, et:

               a)

               enne asjaomaste liikmesriikide pädevate asutuste poolt samas vaidlusaluses küsimuses kokkuleppele jõudmist artikli 4 kohase vastastikuse kokkuleppe menetluse teel teavitab sellise liikmesriigi pädev asutus teisi asjaomaste liikmesriikide pädevaid asutusi asjakohase kohtu või muu õigusasutuse otsusest ja kõnealune menetlus lõpetatakse alates sellise teavitamise kuupäevast;

               b)

               enne mõjutatud isiku poolt artikli 6 lõike 1 alusel taotluse esitamist artikli 6 lõike 1 sätteid ei kohaldata, kui vaidlusalune küsimus on jäänud lahendamata artikli 4 kohase kogu vastastikuse kokkuleppe menetluse jooksul, sellisel juhul teavitab kõnealuse liikmesriigi pädev asutus teisi asjaomaste liikmesriikide pädevaid asutusi asjakohase kohtu või muu õigusasutuse otsuse toimest;

               c)

               artikli 6 kohane vaidluste lahendamise menetlus lõpetatakse, kui asjakohase kohtu või muu õigusasutuse otsus tehti pärast mõjutatud isiku poolt artikli 6 lõike 1 alusel taotluse esitamist, aga enne nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni poolt asjaomaste liikmesriikide pädevatele asutustele oma arvamuse esitamist kooskõlas artikliga 14, sellisel juhul teavitab kõnealuse liikmesriigi pädev asutus teisi asjaomaste liikmesriikide pädevaid asutusi ja nõuandekomisjoni või alternatiivse vaidluste lahendamise komisjoni asjakohase kohtu või muu õigusasutuse otsuse toimest.

         5.   Artikli 3 alusel kaebuse esitamine lõpetab kõik teised käimasolevad vastastikuse kokkuleppe menetlused või vaidluste lahendamise menetlused lepingu või konventsiooni alusel, mida seoses asjakohase vaidlusaluse küsimusega tõlgendatakse või kohaldatakse. Sellised teised käimasolevad menetlused, mis puudutavad asjakohast vaidlusalust küsimust, lõpevad alates asjaomaste liikmesriikide pädevate asutuste poolt kaebuse esimese kättesaamise kuupäevast.
   6.   Erandina artiklist 6 võib asjaomane liikmesriik keelduda andmast juurdepääsu vaidluste lahendamise menetlusele sama artikli alusel, kui kõnealuses liikmesriigis on määratud karistus õigusrikkumise eest, mis on seotud korrigeeritud tulu või kapitali saamisega maksupettuse, tahtliku tegevusetuse ja raske hooletuse tulemusel. Kui on alustatud kohtu- või haldusmenetlusi, mis võivad potentsiaalselt viia selliste karistuste määramiseni, ja selliseid menetlusi toimetatakse samal ajal mis tahes käesolevas direktiivis osutatud menetlusega, võib pädev asutus käesoleva direktiivi kohased menetlused peatada alates kaebuse vastuvõtmise kuupäevast kuni nende menetluste lõpliku tulemuse kuupäevani.
   7.   Liikmesriik võib keelduda andmast juurdepääsu vaidluste lahendamise menetlusele artikli 6 alusel üksikjuhtumipõhiselt, kui vaidlusalune küsimus ei puuduta topeltmaksustamist. Sellisel juhul teavitab kõnealuse liikmesriigi pädev asutus viivitamata mõjutatud isikut ja teiste asjaomaste liikmesriikide pädevaid asutusi.
   Artikkel 17
   Erisätted füüsiliste isikute ja väiksemate ettevõtjate kohta
   Kui mõjutatud isik:

               a)

               on füüsiline isik või

               b)

               ei ole suurettevõtja ega osa suurest kontsernist (nagu need on määratletud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2013/34/EL (5)),

         võib mõjutatud isik esitada kaebusi, vastuseid täiendavatele teabetaotlustele, kaebuseid tagasi võtta ja taotlusi, mis on täpsustatud vastavalt artikli 3 lõikes 1, artikli 3 lõikes 4, artikli 3 lõikes 6 ja artikli 6 lõikes 1 („teatis“), erandina nendest sätetest üksnes selle liikmesriigi pädevale asutusele, mille resident mõjutatud isik on. Kõnealuse liikmesriigi pädev asutus teavitab kõigi teiste asjaomaste liikmesriikide pädevaid asutusi samaaegselt ja kahe kuu jooksul alates teatise kättesaamisest. Pärast sellist teavitamist loetakse, et mõjutatud isik on esitanud teatise kõigile asjaomastele liikmesriikidele sellise teavitamise kuupäevaga.
   Kui artikli 3 lõike 4 alusel saadi lisateavet, edastab lisateavet saanud liikmesriigi pädev asutus sellest koopia kõigi teiste asjaomaste liikmesriikide pädevatele asutustele samaaegselt. Pärast sellist esitamist loetakse, et kõik asjaomased liikmesriigid on saanud kõnealuse lisateabe sellise teabe kättesaamise kuupäevaga.
   Artikkel 18
   Avaldamine
   1.   Nõuandekomisjon ja alternatiivse vaidluste lahendamise komisjon avaldavad oma arvamuse kirjalikult.
   2.   Pädevad asutused võivad leppida kokku artiklis 15 osutatud lõpliku otsuse tervikuna avaldamises, kui sellega on nõus kõik asjaomased mõjutatud isikud.
   3.   Kui asjaomased pädevad asutused või mõjutatud isikud ei nõustu lõpliku otsuse tervikuna avaldamisega, avaldavad pädevad asutused lõpliku otsuse kokkuvõtte. Selles kokkuvõttes on esitatud küsimuse kirjeldus, kuupäev, asjaomased maksustamisperioodid, õiguslik alus, tegevusvaldkond ja lõpliku lahenduse lühike kirjeldus. Samuti sisaldab see kasutatud vahekohtumeetodi kirjeldust.
   Pädevad asutused edastavad avaldatava teabe vastavalt esimesele lõigule enne selle avaldamist mõjutatud isikule. Mõjutatud isik võib hiljemalt 60 päeva jooksul alates sellise teabe kättesaamisest taotleda pädevatelt asutustelt, et nad ei avaldaks teavet, mis käsitleb mis tahes kaubandus-, äri-, tööstus- või kutsesaladust või turustusprotsessi või mis on vastuolus avaliku korraga.
   4.   Komisjon kehtestab rakendusaktidega käesoleva artikli lõigetes 2 ja 3 osutatud teabe edastamise tüüpvormid. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 20 lõikes 2 osutatud menetlusega.
   5.   Pädevad asutused edastavad avaldatava teabe vastavalt lõikele 3 viivitamatult komisjonile.
   Artikkel 19
   Komisjoni roll ja haldustugi
   1.   Komisjon teeb internetis kättesaadavaks ja ajakohastab pädevate asutuste ja artikli 8 lõikes 4 osutatud tunnustatud sõltumatute isikute loetelu. Nimetatud loetelu sisaldab ainult nende isikute nimesid.
   2.   Liikmesriigid teavitavad komisjoni meetmetest, mis on võetud selleks, et karistada artikli 13 kohaseid ametisaladuse hoidmise kohustuse rikkumisi. Komisjon teatab neist teistele liikmesriikidele.
   3.   Komisjon peab keskandmekogu, milles artikli 18 lõigete 2 ja 3 kohaselt avaldatud teave arhiveeritakse ja tehakse internetis kättesaadavaks.
   Artikkel 20
   Komiteemenetlus
   1.   Komisjoni abistab vaidluste lahendamise komitee. Nimetatud komitee on komitee määruse (EL) nr 182/2011 tähenduses.
   2.   Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 5.
   Artikkel 21
   Läbivaatamine
   Komisjon hindab käesoleva direktiivi rakendamist 30. juuniks 2024 ja esitab selle kohta nõukogule aruande. Komisjoni aruandega kaasneb vajaduse korral seadusandlik ettepanek.
   Artikkel 22
   Ülevõtmine
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 30. juuniks 2019. Nad edastavad kõnealuste normide teksti viivitamata komisjonile.
   Kui liikmesriigid need sätted vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 23
   Jõustumine
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Seda kohaldatakse iga kaebuse suhtes, mis on esitatud alates 1. juulist 2019 vaidlusaluse küsimuse kohta, mis käsitleb 1. jaanuaril 2018 või pärast seda algaval maksuaastal teenitud tulu või kapitali. Asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused võivad siiski leppida kokku käesoleva direktiivi kohaldamises mis tahes kaebuse suhtes, mis on esitatud enne kõnealust päeva või mis käsitleb varasemaid maksuaastaid.
   Artikkel 24
   Adressaadid
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Luxembourg, 10. oktoober 2017

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         T. TÕNISTE

      (1)  6. juuli 2017. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).

      (2)  22. veebruari 2017. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).

      (3)  EÜT L 225, 20.8.1990, lk 10.

      (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrus (EL) nr 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes (ELT L 55, 28.2.2011, lk 13).

      (5)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/34/EL teatavat liiki ettevõtjate aruandeaasta finantsaruannete, konsolideeritud finantsaruannete ja nendega seotud aruannete kohta ja millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/43/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiivid 78/660/EMÜ ja 83/349/EMÜ (ELT L 182, 29.6.2013, lk 19).


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 98/6/EÜ, 16. veebruar 1998, tarbijakaitse kohta tarbijatele pakutavate toodete hindade avaldamisel

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31998L0006

Euroopa Liidu Teataja L 080 , 18/03/1998 Lk 0027 - 0031

		Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 98/6/EÜ,16. veebruar 1998,tarbijakaitse kohta tarbijatele pakutavate toodete hindade avaldamiselEUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 129a lõiget 2,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [2]toimides asutamislepingu artiklis 189b ettenähtud menetluse kohaselt [3] vastavalt lepituskomitees 9. detsembril 1997 heakskiidetud ühistekstilening arvestades, et:(1) turu läbipaistev toimimine ja täpne teave edendab tarbijakaitset ja ettevõtete ning toodete vahelist ausat konkurentsi;(2) tuleb tagada tarbijate kaitstuse kõrge tase; ühendus peaks sellele kaasa aitama erimeetmetega, mis toetavad ja täiendavad liikmesriikide poliitikat anda tarbijatele pakutavate toodete hindade kohta täpne, läbipaistev ja üheti mõistetav teave;(3) nõukogu 14. aprilli 1975. aasta resolutsiooniga Euroopa Majandusühenduse tarbijate kaitse ja teavitamise poliitika esialgse programmi kohta [4] ning nõukogu 19. mai 1981. aasta resolutsiooniga Euroopa Majandusühenduse tarbijate kaitse ja teavitamise poliitika teise programmi kohta [5] sätestatakse hindade avaldamise ühtsete põhimõtete kehtestamine;(4) kõnealused põhimõtted on kehtestatud direktiiviga 79/581/EMÜ teatavate toiduainete hindade avaldamise kohta [6] ja direktiiviga 88/314/EMÜ toiduks mittekasutatavate toodete hindade avaldamise kohta; [7](5) seos toodete ühikuhinna avaldamise ja toodete ühenduse tasandil kindlaksmääratud koguses või mahus eelpakendamise vahel on osutunud liialt keerukaks, et seda rakendada; seetõttu on vaja kõnealusest seosest loobuda uue, lihtsustatud süsteemi kasuks ning tarbija huvides, ilma et see piiraks pakendamise standardimist käsitlevate eeskirjade kohaldamist;(6) müügihinna ja ühikuhinna avaldamise kohustus aitab oluliselt parandada tarbijate informeeritust ning on lihtsaim viis, mis võimaldab tarbijatel kõige paremini arvestada ja võrrelda toodete hindu ning lihtsate võrdluste põhjal teha teadlikke valikuid;(7) seetõttu peaks kehtima üldine kohustus avaldada nii müügi- kui ka ühikuhind kõigi toodete puhul, välja arvatud pakkimata tooted, mille puhul müügihinda ei saa määrata enne, kui tarbija on teatanud vajaliku tootekoguse;(8) on vaja arvestada asjaolu, et teatavaid tooteid müüakse tavapäraselt koguses, mis ei ole üks kilogramm, üks liiter, üks meeter, üks ruutmeeter või üks kuupmeeter; seetõttu on vaja, et liikmesriigid võiksid teatavatel juhtudel lubada ühikuhinna avaldamist muu koguseühiku kaudu, võttes arvesse toote laadi ja koguseid, milles toodet asjaomases liikmesriigis tavapäraselt müüakse;(9) ühikuhinna avaldamise kohustus võib teatavatel asjaoludel kujuneda väikestele jaemüügiettevõtjatele ülemääraseks koormaks; seetõttu tuleks liikmesriikidele anda võimalus jätta kõnealune kohustus asjakohase üleminekuperioodi kestel kehtestamata;(10) samuti peaks liikmesriikidel olema võimalus loobuda kohaldamast ühikuhinna avaldamise kohustust, kui toote hinna avaldamine ei oleks kasulik või võiks põhjustada segadust, näiteks kui koguse avaldamine ei ole hinna võrdlemisel asjakohane või kui eri tooteid turustatakse samas pakendis;(11) võimaldamaks süsteemi rakendamist võivad liikmesriigid toiduks mittekasutatavate toodete puhul koostada toodete või tootekategooriate loetelu, mille suhtes jääb kehtima ühikuhinna avaldamise kohustus;(12) ühenduse tasandil kehtivad eeskirjad võimaldavad kindlustada ühtse ja läbipaistva teabe, mis on kasulik kõigile tarbijatele siseturul; uus, lihtsustatud lähenemisviis on vajalik ning ka piisav kõnealuse eesmärgi saavutamiseks;(13) liikmesriigid peavad jälgima, et süsteem toimiks; süsteemi läbipaistvus tuleks säilitada ka pärast euro kasutuselevõtmist; selleks tuleks piirata avaldatavate hindade maksimaalset arvu;(14) erilist tähelepanu tuleks pöörata väikestele jaemüügiettevõtetele; selleks peaks komisjon hiljemalt kolm aastat pärast artikli 11 lõikes 1 nimetatud kuupäeva esitatavas ettekandes käesoleva direktiivi kohaldamise kohta võtma eeskätt arvesse väikeste jaemüügiettevõtete kogemused, muu hulgas seoses tehnoloogia arengu ja ühisraha kasutuselevõtmisega; võttes arvesse artiklis 6 nimetatud üleminekuperioodi, tuleks ettekandega koos esitada ettepanek,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Käesoleva direktiivi eesmärk on sätestada ettevõtjate poolt tarbijatele pakutavate toodete müügihinna ja mõõtühiku hinna avaldamine, et parandada tarbija informeeritust ja võimaldada hindade võrdlemist.Artikkel 2Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:a) müügihind — toote tüki või toote kindlaksmääratud koguse lõpphind, kaasa arvatud käibemaks ja kõik muud maksud;b) ühikuhind — toote ühe kilogrammi, ühe liitri, ühe meetri, ühe ruutmeetri või ühe kuupmeetri või muu asjaomases liikmesriigis teatavate toodete turustamisel ulatuslikult ja tavapäraselt kasutatava koguseühiku lõpphind (kaasa arvatud käibemaks ja kõik muud maksud);c) pakkimata tooted — valmispakendamata tooted, mida mõõdetakse tarbija juuresolekul;d) ettevõtja — füüsiline või juriidiline isik, kes oma majandus- või kutsetegevuse raames tooteid müüb või müügiks pakub;e) tarbija — füüsiline isik, kes ostab toote eesmärgil, mis ei ole seotud tema majandus- või kutsetegevusega.Artikkel 31. Müügihind ja ühikuhind avaldatakse kõigi artiklis 1 nimetatud toodete puhul, ühikuhinna avaldamise suhtes kohaldatakse artikli 5 sätteid. Ühikuhinda ei ole vaja avaldada, kui see on identne müügihinnaga.2. Liikmesriigid võivad otsustada artikli 1 kohaldamata jätta:- seoses teenuste osutamisega pakutavate toodete suhtes,- oksjonimüügi ning kunsti- ja antiikesemete müügi suhtes.3. Pakkimata toodete puhul tuleb avaldada ainult ühikuhind.4. Reklaamis, milles mainitakse artiklis 1 nimetatud toodete müügihinda, tuleb avaldada ka ühikuhind, kui artikliga 5 ei ole sätestatud teisiti.Artikkel 41. Müügihind ja ühikuhind peavad olema üheti mõistetavad, kergesti identifitseeritavad ja selgesti loetavad. Liikmesriigid võivad ette näha, et avaldatavate hindade maksimaalne arv on piiratud.2. Ühikuhind viitab siseriiklike ja ühenduse sätete alusel deklareeritud kogusele.Kui siseriiklikud või ühenduse sätted eeldavad teatavate valmispakendatud toodete puhul netomassi ja vedelikuta netomassi avaldamist, piisab vedelikuta netomassi ühikuhinna avaldamisest.Artikkel 51. Liikmesriigid võivad loobuda kohaldamast ühikuhinna avaldamise kohustust seoses toodetega, mille puhul avaldamine ei ole kasulik toodete laadi või otstarbe tõttu või võiks põhjustada segadust.2. Lõike 1 kohaldamisel võivad liikmesriigid toiduks mittekasutatavate toodete puhul kehtestada loetelu toodetest või tootekategooriatest, mille puhul ühikuhinna avaldamine jääb kohustuslikuks.Artikkel 6Kui ühikuhinna avaldamise kohustus kujuneb teatavatele väikestele jaemüügiettevõtetele ülemääraseks koormaks kas müügiks pakutavate toodete arvu, müügipinna, müügikoha omapära või konkreetsete müügitingimuste tõttu, mis ei võimalda tarbijal toodet vahetult kätte saada, või teatavate kaubandusvormide tõttu, nagu on näiteks teatavat liiki rändkaubandus, võivad liikmesriigid artikli 11 lõikes 1 nimetatud kuupäevale järgnevaks üleminekuperioodiks sätestada, et eespool nimetatud ettevõtetes müüdavate toodete suhtes, välja arvatud pakkimata tooted, ei kohaldata ühikuhinna avaldamise kohustust, kui artikliga 12 ei ole ette nähtud teisiti.Artikkel 7Liikmesriigid sätestavad asjakohased meetmed, et teavitada kõiki isikuid, kes on seotud siseriiklike õigusnormidega, millega käesolev direktiiv üle võetakse.Artikkel 8Liikmesriigid näevad ette karistused käesoleva direktiivi kohaldamisel vastuvõetud siseriiklike õigusnormide rikkumise eest ning võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada nende rakendamine. Karistused peavad olema mõjuvad, proportsionaalsed ja hoiatavad.Artikkel 91. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. novembri 1995. aasta direktiivi 95/58/EÜ (millega muudetakse direktiivi 79/581/EMÜ tarbijakaitse kohta toiduainete hindade avaldamisel) ning direktiivi 88/314/EMÜ (tarbijakaitse kohta toiduks mittekasutatavate toodete hindade avaldamisel) [8] artiklis 1 nimetatud üheksa aasta pikkust üleminekuperioodi pikendatakse kuni käesoleva direktiivi artikli 11 lõikes 1 nimetatud tähtpäevani.2. Direktiivid 79/581/EMÜ ja 88/314/EMÜ tunnistatakse kehtetuks käesoleva direktiivi artikli 11 lõikes 1 nimetatud kuupäevast alates.Artikkel 10Käesolev direktiiv ei takista liikmesriikidel vastu võtta või säilitada sätteid, mis on tarbijate teavitamise ja hindade võrdlemise seisukohast soodsamad, ilma et see piiraks liikmesriikide asutamislepingujärgsete kohustuste täitmist.Artikkel 111. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 18. märtsil 2000. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile. Vastuvõetud sätted kohaldatakse kõnealusest kuupäevast.Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende meetmete ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike õigusnormide teksti.3. Liikmesriigid edastavad komisjonile artikliga 8 ettenähtud karistusi reguleerivad sätted ning kõik nendes hiljem tehtud muudatused.Artikkel 12Komisjon teeb hiljemalt kolm aastat pärast artikli 11 lõikes 1 nimetatud kuupäeva Euroopa Parlamendile ja nõukogule käesoleva direktiivi, eelkõige artikli 6 kohaldamise kohta üldettekande, millega kaasneb ettepanek.Euroopa Parlament ja nõukogu vaatavad artikli 6 sätted kõnealusele ettekandele tuginedes uuesti läbi ning toimivad asutamislepingu kohaselt kolme aasta jooksul pärast seda, kui komisjon on esitanud esimeses lõigus nimetatud ettepaneku.Artikkel 13Käesolev direktiiv jõustub Euroopa Ühenduste Teatajas avaldamise päeval.Artikkel 14Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 16. veebruar 1998Euroopa Parlamendi nimelpresidentJ. M. Gil-roblesNõukogu nimeleesistujaJ. Cunningham[1] EÜT C 260, 5.10.1995, lk 5 ja EÜT C 249, 27.8.1996, lk 2.[2] EÜT C 82, 19.3.1996, lk 32.[3] Euroopa Parlamendi 18. aprilli 1996. aasta arvamus (EÜT C 141, 13.5.1996, lk 191). Nõukogu 27. septembri 1996. aasta ühine seisukoht (EÜT C 333, 7.11.1996, lk 7) ja Euroopa Parlamendi 18. veebruari 1997. aasta otsus (EÜT C 85, 17.3.1997, lk 26). Euroopa Parlamendi 16. detsembri 1997. aasta otsus ja nõukogu 18. detsembri 1997. aasta otsus.[4] EÜT C 92, 25.4.1975, lk 1.[5] EÜT C 133, 3.6.1981, lk 1.[6] EÜT L 158, 26.6.1979, lk 19. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 95/58/EÜ (EÜT L 299, 12.12.1995, lk 11).[7] EÜT L 142, 9.6.1988, lk 19. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 95/58/EÜ (EÜT L 299, 12.12.1995, lk 11).[8] EÜT L 299, 12.12.1995, lk 11.--------------------------------------------------


title: Nõukogu direktiiv, 30. aprill 1968, asutamislepingu artiklis 97 sätestatud keskmiste maksumäärade ühise arvutusmeetodi kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31968L0221

Euroopa Liidu Teataja L 115 , 18/05/1968 Lk 0014 - 0016 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 9 Köide 1 Lk 0005  Taanikeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1968(I) Lk 0108  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 9 Köide 1 Lk 0005  Ingliskeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1968(I) Lk 0114  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 09 Köide 1 Lk 0014  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 09 Köide 1 Lk 0016  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 09 Köide 1 Lk 0016

		Nõukogu direktiiv,30. aprill 1968,asutamislepingu artiklis 97 sätestatud keskmiste maksumäärade ühise arvutusmeetodi kohta(68/221/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 99 ja 100,võttes arvesse nõukogus kokkutulnud liikmesriikide valitsuste esindajate 21. juuni 1960. aasta otsust,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse assamblee arvamust, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [2]ning arvestades, et:asutamislepingu jõustumisest alates on vastavalt kumulatiivsele mitmeastmelisele maksusüsteemile kogutud kumuleeruva käibemaksu tasaarvestuseks kasutatavate asutamislepingu artiklis 97 sätestatud keskmiste maksumäärade kinnitamine tekitanud pidevalt raskusi, mis segavad ühisturu nõuetekohast toimimist; tollimaksude kaotamisega ühenduses need kahjulikud mõjud suurenevad;tasakaalustusmaksude ja tagasimaksete mis tahes edasise ühtlustamise ainus eesmärk peaks olema tagada, et olemasolevate kumulatiivsete mitmeastmeliste kumuleeruva käibemaksu süsteemide mõju rahvusvahelisele kaubandusele oleks neutraalsem ning et saaks võimalikult headel tingimustel üle minna ühisele käibemaksusüsteemile; see ühtlustamine peab seetõttu vastama kriteeriumidele, mida tunnustati nõukogus kokkutulnud liikmesriikide valitsuste esindajate 21. juuni 1960. aasta otsuses;eespool nimetatud raskused tulenevad peamiselt meetodite erinevusest, mida liikmesriigid kasutavad nende maksumäärade arvutamiseks;seetõttu on ühisturu huvides, et kuni käibemaksu kehtestamiseni kõigis liikmesriikides tuleks erinevad arvutusmeetodid ühtlustada, võttes vastu ühised ja mõistlikud eeskirjad, mis tagavad asutamislepingu artiklis 97 sätestatud piirmäärade järgimise ning võimaldavad nii saadud keskmised maksumäärad läbi vaadata;võtmaks võimalikult palju arvesse toote või tooterühma tootmise tegelikke tingimusi, tuleks nendes eeskirjades sätestada maksukoormuse kaalumine;need eeskirjad peavad võimaldama liikmesriikidel kasutada teatavaid kindlaksmääratud hinnanguid;komisjonil peaks olema volitus sätestada ühise arvutusmeetodi kohaldamiskord direktiividega, mis on vastu võetud pärast konsulteerimist liikmesriikidega;et komisjonil oleks kergem tagada keskmiste maksupiirmäärade järgimine, tuleks sätestada, et liikmesriigid peavad enne keskmise maksumäära kehtestamist või muutmist esitama omal algatusel komisjonile ühisel meetodil põhinevad arvutused,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 11. Kui asutamislepingu artikli 97 alusel liikmesriik kehtestab või muudab seoses impordi või ekspordiga keskmist maksumäära kumuleeruva käibemaksu tasaarvestamiseks, mis on otseselt või kaudselt kehtestatud toote või tooterühma toomise suhtes, arvutatakse seemaksumäär käesoleva direktiivi sätete kohaselt, võttes arvesse tootmise tegelikke tingimusi.2. Käesolevat direktiivi ei kohaldata:- käesoleva direktiivi jõustumise ajal kehtivate keskmiste maksumäärade suhtes, isegi kui neid kasutatakse eelmise maksukoormuse arvutamiseks vastavalt artikli 6 sätetele,- keskmiste maksumäärade kohandamise suhtes, mis on tingitud vaid kumuleeruva käibemaksu määra üldisest muutusest.Artikkel 21. Toote keskmine maksukoormus võrdub selle toote tüüpiliste tootmisetappide maksukoormuse kaalutud keskmisega, kusjuures maksukoormus määratakse iga etapi puhul kindlaks vastavalt artiklitele 3–6. Kaalutud keskmine põhineb iga etapi osatähtsusel toote kogu tootmisprotsessis.2. Tooterühma keskmine maksukoormus võrdub selle rühma tüüpiliste toodete keskmise maksukoormuse kaalutud keskmisega. Tooterühma suurus määrab, mitu tüüpilist toodet tuleb arvesse võtta. Iga tüüpilise toote keskmine maksukoormus arvutatakse vastavalt lõike 1 sätetele. Kaalutud keskmine põhineb tüüpilise toote osatähtsusel tooterühma kogu tootmisprotsessis.Artikkel 3Toote maksukoormuse arvutamiseks tootmise lõppetapil võib võtta arvesse omahinna kõigi tegurite maksukoormust sellel etapil.Artikkel 41. Toote maksukoormuse arvutamiseks eelviimasel etapil võib arvesse võtta sellel etapil kehtestatud maksukoormust neile toorainetele, pooltoodetele ja valmistoodetele, mida kasutatakse lõppetapil arvesse võetavates toorainetes, pooltoodetes ja valmistoodetes või mis tahes muus teguris või komponendis, mida võetakse arvesse lõppetapil, kui see moodustab sellel etapil lõpptoote maksude mahaarvamise eelsest müügihinnast vähemalt 3 %.2. Toote maksukoormuse arvutamiseks muudel etappidel võib arvesse võtta igal etapil neile toorainetele, pooltoodetele ja valmistoodetele kehtestatud maksukoormust, mis on mõeldud tooraine, pooltoote või valmistoote valmistamiseks, mida võetakse arvesse lõppetapil.Artikkel 51. Kui mõne mis tahes etapil arvesse võetava teguri või komponendi eelmiste etappide maksukoormus ei ole arvutatud vastavalt artiklile 4, võib selle teguri või komponendi maksukoormust suurendada standardmäära alusel, milleks on 50 %. Kuid kui selle teguri või komponendi maksukoormuse suurus tuleneb erimäära kohaldamisest, tuleb see suurus enne standardmäära kohaldamist kumuleeruva käibemaksu standardmäära alusel ümber arvutada. Kui see erimäär hõlmab ühte või mitut eelmist etappi, ei suurendata selle määra kohaldamisest tulenevat maksukoormust standardmäära alusel.2. Sel viisil arvutatud eelmiste etappide maksukoormus ei tohi ületada maksukoormust, mis oleks tulenenud artiklite 4 ja 6 kohaldamisest selle teguri või komponendi suhtes.Artikkel 6Kui on olemas keskmine määr mõne teguri või komponendi tarvis, mida mis tahes etapil arvesse võetakse, võib seda kasutada selle teguri või komponendi eelmise maksukoormuse arvutamiseks, kui see on kooskõlas artikliga 97. Seda määra kohaldatakse, kui seda toetavad vastavalt artiklile 10 komisjonile esitatud arvutused.Artikkel 71. Kui liikmesriik ei arvuta mõne toote või tooterühma keskmist maksukoormust vastavalt artiklitele 2-6, võib seda maksukoormust hinnata standardmäära alusel, milleks on 100 %, 75 %, 50 % või 30 % kumuleeruva käibemaksu standardmäärast vastavalt sellele, kas toote või tooterühma tegurid ja komponendid, mida võidakse arvesse võtta lõppetapil ning mille suhtes kohaldatakse kumuleeruva käibemaksu standardmäära või suurendatud määra, moodustavad toote või tooterühma maksude mahaarvamise eelsest müügihinnast vastavalt 65 %, 50 %, 35 % või alla 35 %.2. Selline hinnanguline maksukoormus ei tohi ületada keskmist maksukoormust, mis oleks tulenenud artiklite 2, 3, 4 ja 6 kohaldamisest.Artikkel 8Keskmised maksumäärad ümardatakse üles- või allapoole järgmise poole protsendipunktini vastavalt sellele, kas saadud maksumäära kümnendmurd on väiksem või suurem kui 0,75 või 0,25.Artikkel 9Vajaduse korral sätestab komisjon pärast liikmesriikidega konsulteerimist direktiiviga artiklite 1–8 rakenduskorra.Artikkel 101. Kui liikmesriik kavatseb kehtestada või muuta keskmist maksumäära, esitab ta komisjonile artiklite 1–8 alusel tehtud arvutused keskmise maksukoormuse kohta.2. Kui komisjon leiab, et vastavalt artiklitele 5 või 7 standardmäära alusel kehtestatud maksukoormus ületab nende artiklite lõikes 2 sätestatud piirmääri, esitab liikmesriik komisjonile selle taotluse korral artiklite 2, 3, 4 ja 6 alusel tehtud arvutuse selle maksukoormuse kohta.Artikkel 11Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt edaspidi vastuvõetavate põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Luxembourg, 30. aprill 1968Nõukogu nimeleesistujaM. Couve de Murville[1] EÜT C 10, 14.2.1968, lk 4.[2] EÜT 317, 28.12.1967, lk 9.--------------------------------------------------


title: Komisjoni direktiiv 2010/62/EL, 8. september 2010 , millega muudetakse tehniliste sätete kohandamise eesmärgil nõukogu direktiive 80/720/EMÜ ja 86/297/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2003/37/EÜ, 2009/60/EÜ ja 2009/144/EÜ seoses põllu- või metsamajanduslikele traktoritele tüübikinnituse andmisega  EMPs kohaldatav tekst

text:
               9.9.2010

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 238/7

         KOMISJONI DIREKTIIV 2010/62/EL,
   8. september 2010,
   millega muudetakse tehniliste sätete kohandamise eesmärgil nõukogu direktiive 80/720/EMÜ ja 86/297/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2003/37/EÜ, 2009/60/EÜ ja 2009/144/EÜ seoses põllu- või metsamajanduslikele traktoritele tüübikinnituse andmisega
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. mai 2003. aasta direktiivi 2003/37/EÜ põllu- või metsamajanduslike traktorite, nende haagiste ja pukseeritavate vahetatavate masinate, ja nende masinate jaoks mõeldud süsteemide, nende osade ja eraldi seadmestike tüübikinnituse andmise kohta ja direktiivi 74/150/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta, (1) eriti selle artikli 19 lõike 1 punkte a ja b,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Tehnika areng võimaldab anda direktiivis 2003/37/EÜ määratletud T4.3-kategooria traktoritele (madalkliirenstraktorid) kogu sõiduki tüübikinnituse. Nõukogu 24. juuni 1980. aasta direktiivi 80/720/EMÜ (põllu- ja metsamajanduslike ratastraktorite juhtimisruumi, ligipääsu juhtimiskohale ning uksi ja aknaid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta), (2) direktiivi 2003/37/EÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/60/EÜ (põllu- ja metsamajanduslike ratastraktorite maksimaalse valmistajakiiruse ja koormaplatvormide kohta) (3) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/144/EÜ (põllu- või metsamajanduslike ratastraktorite teatavate osade ja omaduste kohta) (4) tuleks seetõttu muuta, et võtta arvesse madalkliirenstraktorite iseärasusi.

               (2)

               Selleks et edendada siseturu väljakujundamist ja parandada tööohutust, on asjakohane lisada nõukogu 26. mai 1986. aasta direktiivi 86/297/EMÜ (põllu- või metsamajanduslike ratastraktorite jõusiirdevõlle ja nende kaitseseadiseid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) (5) nõuete hulka eesmisi jõusiirdevõlle käsitlevad nõuded kõikide direktiiviga 2003/37/EÜ hõlmatud traktorikategooriate kohta.

               (3)

               Direktiivi 86/297/EMÜ nõudeid jõusiirdevõlli ümbritseva liikumisruumi ja kaitsepiirde mõõtmete kohta tuleb muuta, et saavutada liikumisruumi ja kaitsepiirete ülemaailmne ühtlustamine, mis suurendab Euroopa Liidu tootjate konkurentsivõimet maailmaturul.

               (4)

               Standard ISO 500-1:2004 ja selle 2005. aasta tehniline parandus ISO 500-2:2004 ning standard ISO 8759-1:1998 sisaldavad ülemaailmselt tunnustatud nõudeid, mis kehtivad kõikide direktiiviga 2003/37/EÜ hõlmatud traktorite jõusiirdevõllide suhtes. Seepärast on asjakohane viidata direktiivis 86/297/EMÜ nimetatud standarditele.

               (5)

               Direktiivi 2003/37/EÜ tuleks muuta, et see kajastaks direktiivi 86/297/EMÜ kohaldamist T5-kategooria traktorite suhtes. Lisaks tuleks direktiivi 2003/37/EÜ muuta, et see kajastaks direktiivide 2009/60/EÜ ja 80/720/EMÜ kohaldamist T4.3-kategooria traktorite suhtes.

               (6)

               Käesoleva direktiiviga ette nähtud meetmed on kooskõlas direktiivi 2003/37/EÜ artikli 20 lõike 1 kohaselt asutatud komitee arvamusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 80/720/EMÜ muudetakse järgmiselt.

               1)

               Artikkel 1 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 1
               1.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab „traktor” Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/37/EÜ (6) artikli 2 punktis j määratletud traktorit.
               Käesoleva direktiivi kohaldamisel lähtutakse direktiivi 2003/37/EÜ II lisas määratletud traktorite kategooriatest.
               2.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse direktiivi 2003/37/EÜ II lisas määratletud traktorite kategooriate T1, T3 ja T4 suhtes.
               Käesolevat direktiivi ei kohaldata selliste T4.3-kategooria traktorite suhtes, mille juhiistme indekspunkt, nagu on kindlaks määratud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/144/EÜ (7) II lisas, asub traktori kesktasapinnast kõrgemal kui 100 mm.

               2)

               I lisa muudetakse vastavalt käesoleva direktiivi I lisale.

         Artikkel 2
   Direktiivi 86/297/EMÜ muudetakse järgmiselt.

               1)

               Pealkiri asendatakse järgmisega:

               2)

               Artikkel 1 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 1
               1.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab „traktor” Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/37/EÜ (8) artikli 2 punktis j määratletud traktorit.
               2.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel lähtutakse direktiivi 2003/37/EÜ II lisas määratletud traktorite kategooriatest.

               3)

               I ja II lisa asendatakse käesoleva direktiivi II lisas esitatud tekstiga.

         Artikkel 3
   Direktiivi 2003/37/EMÜ II lisa muudetakse vastavalt käesoleva direktiivi III lisale.
   Artikkel 4
   Direktiivi 2009/60/EÜ muudetakse järgmiselt.

               1)

               Artikkel 1 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 1
               1.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab „traktor” direktiivi 2003/37/EÜ artikli 2 punktis j määratletud traktorit.
               2.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel lähtutakse direktiivi 2003/37/EÜ II lisas määratletud traktorite kategooriatest.
               3.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse üksnes selliste traktorite suhtes, mis on varustatud õhkrehvidega ja mille maksimaalne valmistajakiirus on kuni 40 km/h.”.

               2)

               I lisa muudetakse vastavalt käesoleva direktiivi IV lisale.

         Artikkel 5
   Direktiivi 2009/144/EÜ muudetakse järgmiselt.

               1)

               Artikkel 1 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 1
               1.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab „traktor” direktiivi 2003/37/EÜ artikli 2 punktis j määratletud traktorit.
               2.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel lähtutakse direktiivi 2003/37/EÜ II lisas määratletud traktorite kategooriatest.
               3.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse T1-, T2-, T3- ja T4-kategooria traktorite suhtes.”.

               2)

               II lisa muudetakse vastavalt käesoleva direktiivi V lisale.

         Artikkel 6
   1.   Direktiivi 2003/37/EÜ II lisas määratletud T1-, T2- ja T3-kategooria traktorite suhtes kohaldavad liikmesriigid käesoleva direktiivi artikli 7 lõike 1 sätteid uut tüüpi sõidukite puhul alates 29. septembrist 2011 ning uute sõidukite puhul alates 29. septembrist 2012.
   2.   Direktiivi 2003/37/EÜ II lisas määratletud T4.3-kategooria traktorite suhtes kohaldavad liikmesriigid käesoleva direktiivi artikli 7 lõike 1 sätteid uut tüüpi sõidukite puhul alates 29. septembrist 2013 ning uute sõidukite puhul alates 29. septembrist 2016.
   3.   Direktiivi 2003/37/EÜ II lisas määratletud T4.1-, T4.2-, T5-, C-, R- ja S-kategooria traktorite suhtes kohaldavad liikmesriigid käesoleva direktiivi artikli 7 lõike 1 sätteid nii uut tüüpi sõidukite kui ka uute sõidukite puhul alates direktiivi 2003/37/EÜ artikli 23 lõikes 2 sätestatud kuupäevast.
   Artikkel 7
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 29. septembriks 2011. Nad edastavad kõnealuste normide teksti ning kõnealuste normide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile.
   Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud põhiliste õigus- ja haldusnormide teksti.
   Artikkel 8
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 9
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 8. september 2010

            Komisjoni nimel

            president

         José Manuel BARROSO

      (1)  ELT L 171, 9.7.2003, lk 1.

      (2)  EÜT L 194, 28.7.1980, lk 1.

      (3)  ELT L 198, 30.7.2009, lk 15.

      (4)  ELT L 27, 30.1.2010, lk 33.

      (5)  EÜT L 186, 8.7.1986, lk 19.

      (6)  ELT L 171, 9.7.2003, lk 1.

      (7)  ELT L 27, 30.1.2010, lk 33.”.

      (8)  ELT L 171, 9.7.2003, lk 1.”.

      I LISA
      Direktiivi 80/720/EMÜ I lisa punkt I.2 asendatakse järgmisega:

                     „I.2.

                     Välja arvatud kitsad traktorid, mille rööbe on kuni 1 150 mm ja T4.3-kategooria traktorid, peab kõikide traktorite puhul olema juhtimisruumi laius vähemalt 900 mm ning see peab ulatuma 400–900 mm võrra võrdluspunktist ülespoole ja 450 mm võrra võrdluspunktist ettepoole (vt joonised 1 ja 3).
                     Juhul kui juhtimisruum ulatub 450 mm võrra võrdluspunktist ettepoole, peab T4.3-kategooria traktoritel juhtimisruumi laius olema vähemalt 700 mm, kui see ulatub 400 mm võrra võrdluspunktist ülespoole, ning vähemalt 600 mm, kui see ulatub 900 mm võrra võrdluspunktist ülespoole.”

      II LISA
      „
            I LISA

               Jõusiirdevõlle käsitlevad üldsätted ja -nõuded

            1.   Mõisted ja kohaldamisala
            1.1.   Jõusiirdevõll on traktori veovõlli väljaulatuv osa, mis kannab pöörlemisjõu üle seadmetele.
            1.2.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse üksnes punktis 1.1 määratletud jõusiirdevõllide suhtes, mis paiknevad kas traktori taga- või esiosas.
            2.   EÜ tüübikinnituse taotlemine
            2.1.   Taotluse traktori tüübi kinnitamiseks seoses jõusiirdevõlli ja selle kaitseseadistega peab esitama traktori valmistaja või tema volitatud esindaja, kasutades teatise näidist, mis on esitatud II lisa 1. osas.
            2.2.   Sellele tuleb kolmes eksemplaris lisada sobivas mõõtkavas olevad ja piisavalt üksikasjalikud joonised traktori nendest osadest, mida käesoleva direktiivi nõuded käsitlevad.
            2.3.   Kinnitatavat tüüpi esindav traktor või traktori see osa või need osad, mida peetakse käesoleva direktiiviga nõutavate katsete tegemiseks hädavajalikuks, tuleb esitada tüübikinnituskatsete tegemise eest vastutavale tehnilisele teenistusele.
            3.   EÜ tüübikinnitustunnistus
            Iga tüübikinnituse andmise või selle andmisest keeldumise kohta tuleb lisada II lisa 2. osas esitatud näidise kohane tõend.
            4.   Üldsätted
            Kui traktor on varustatud jõusiirdevõlliga, peab see vastama käesoleva lisa nõuetele.
            Käesoleva direktiivi kohaldamisel lähtutakse punktides 4.1 ja 4.2 nimetatud standardites esitatud määratlustest.
            4.1.   Tagumise jõusiirdevõlli suhtes kohaldatavad sätted
            Tagumise jõusiirdevõlliga traktorite suhtes kohaldatakse standardit ISO 500-1:2004 ja selle 2005. aasta tehnilist parandust ning standardit ISO 500-2:2004 vastavalt tabelile 1.

               Tabel 1

               Tagumise jõusiirdevõlli suhtes kohaldatavad standardid traktorite kategooriate lõikes

                        Kohaldatav standard

                        T1
                        C1

                        T2
                        C2

                        T3
                        C3

                        T4.1
                        C4.1

                        T4.2
                        C4.2

                        T4.3
                        C4.3

                        T5
                        C5

                        ISO 500-1:2004 (1)
                            (3)

                        X

                        --

                        X1)

                        X1)

                        X1)

                        X

                        X1)

                        ISO 500-2:2004 (2)

                        --

                        X

                        X2)

                        X2)

                        X2)

                        --

                        X2)

                                    X

                                    Kohaldatav standard.

                                    --

                                    Standardit ei kohaldata.

                                    X1)

                                    Standardit kohaldatakse traktorite suhtes, mille rööbe on suurem kui 1 150 mm.

                                    X2)

                                    Standardit kohaldatakse traktorite suhtes, mille rööbe on 1 150 mm või väiksem.

                  4.2.   Eesmise jõusiirdevõlli suhtes kohaldatavad sätted
            Eesmise jõusiirdevõlliga traktorite suhtes kohaldatakse standardit ISO 8759-1:1998 vastavalt tabelile 2.

               Tabel 2

               Eesmise jõusiirdevõlli suhtes kohaldatavad standardid traktorite kategooriate lõikes

                        Kohaldatav standard

                        T1
                        C1

                        T2
                        C2

                        T3
                        C3

                        T4.1
                        C4.1

                        T4.2
                        C4.2

                        T4.3
                        C4.3

                        T5
                        C5

                        ISO 8759-1:1998

                        X

                        X

                        X3)

                        X4)

                        X

                        X4)

                        X

                                    X

                                    Kohaldatav standard

                                    X3)

                                    Standardit kohaldatakse juhul, kui traktor on varustatud kõnealuses standardis kirjeldatud jõusiirdevõlliga.

                                    X4)

                                    Standardi punkti 4.2 ei kohaldata.

            II LISA

               1.   osa

            TEATIS nr […]
            vastavalt direktiivi 2003/37/EÜ I lisale traktorite EÜ tüübikinnituse kohta seoses jõusiirdevõlliga
            Vajaduse korral tuleb esitada järgmine teave koos sisukorraga kolmes eksemplaris.
            Kõik joonised tuleb esitada sobivas mõõtkavas ja piisavalt üksikasjalikuna A4-formaadis. Kui lisatud on fotod, peavad need olema piisavalt üksikasjalikud.
            0.   ÜLDOSA

                        0.1.

                        Mark/margid (tootja registreeritud kaubamärk):

                        0.2.

                        Traktori tüüp (vajaduse korral variant ja versioon):

                        0.3.

                        Tüübi identifitseerimisandmed, kui need on märgitud sõidukile:

                                    0.3.1.

                                    Valmistaja silt (asukoht ja kinnitusviis):

                        0.4.

                        Sõiduki kategooria (4):

                        0.5.

                        Tootja nimi ja aadress:

                        0.8.

                        Koostetehas(t)e nimi/nimed ja aadress/aadressid:

                        4.12.

                        Jõusiirdevõll(id) (pööret minutis ning jõusiirdevõlli pöörete ja mootori pöörete arvu vaheline suhe) (arv, tüüp, asukoht):

                                    4.12.1.

                                    Peamine jõusiirdevõll / peamised jõusiirdevõllid:

                                    4.12.2.

                                    Muud jõusiirdevõllid:

                                    4.12.3.

                                    Jõusiirdevõlli kaitsekate/-katted (kirjeldus, mõõtmed, joonised, fotod):

               2.   osa

            TÜÜBIKINNITUSDOKUMENDID
            NÄIDIS

               (suurim formaat: A4 (210 × 297 mm))

            EÜ TÜÜBIKINNITUSTUNNISTUS

            Teatis traktori

                        —

                        tüübikinnituse (5)

                        —

                        tüübikinnituse laiendamise (5)

                        —

                        tüübikinnituse andmisest keeldumise (5)

                        —

                        tüübikinnituse tühistamise (5)

                  kohta vastavalt direktiivile 86/297/EMÜ.
            Tüübikinnituse number: …
            Laiendamise põhjus: …

               I   jagu

                        0.1.

                        Mark (tootja ärinimi):

                        0.2.

                        Traktori tüüp:

                        0.3.

                        Tüübi identifitseerimisandmed, kui need on märgitud traktorile (6):

                        0.3.1.

                        Kõnealuse märgistuse asukoht:

                        0.4.

                        Sõiduki kategooria (7):

                        0.5.

                        Tootja nimi ja aadress:

                        0.8.

                        Koostetehas(t)e nimi/nimed ja aadress/aadressid:

               II   jagu

                        1.

                        Lisateave (vajaduse korral): vt lisand

                        2.

                        Katsete eest vastutav tehniline teenistus:

                        3.

                        Katseprotokolli kuupäev:

                        4.

                        Katseprotokolli number:

                        5.

                        Märkused (kui on): vt lisand

                        6.

                        Koht:

                        7.

                        Kuupäev:

                        8.

                        Allkiri:

                        9.

                        Lisatud on loetelu tüübikinnitusasutusele esitatud teabest, mida on võimalik taotluse korral saada.

                  ”

         (1)  Standardi ISO 500-1:2004 punkti 6.2 viimast lauset ei kohaldata.

         (2)  Käesoleva direktiivi kohaldamisel järgitakse kõnealust standardit ka selliste traktorite puhul, mille jõusiirdevõlli võimsus on standardi ISO 789-1:1990 kohaselt mõõdetuna suurem kui 20 kW.

         (3)  3. tüüpi jõusiirdevõllide puhul ja kui on võimalik vähendada kaitsepiirde avade mõõtmeid, et kohandada neid vastavalt kasutatavatele haakeseadistele, peab kasutusjuhend sisaldama järgmist:

                  —

                  hoiatus kaitsepiirde vähendatud mõõtmetega seotud tagajärgedest ja ohtudest;

                  —

                  juhised ja konkreetsed hoiatused jõusiirdevõlli ühendamiseks haakeseadisega ja sellest vabastamiseks;

                  —

                  juhised ja konkreetsed hoiatused seoses traktori tagumise jõusiirdevõlli külge haagitud tööriistade ja masinate kasutamisega.

         (4)  Nagu see on määratletud direktiivi 2003/37/EÜ II lisas.

         (5)  Mittevajalik maha tõmmata.

         (6)  Kui tüübi identifitseerimisandmed sisaldavad märke, mis ei ole käesoleva tüübikinnitustunnistusega hõlmatud traktori kirjeldamisel asjakohased, asendatakse dokumentides need märgid sümboliga „?” (nt ABC?123?).

         (7)  Nagu see on määratletud direktiivi 2003/37/EÜ II lisas.

      III LISA
      Direktiivi 2003/37/EÜ II lisa muudetakse järgmiselt:

                  1)

                  B peatüki I osas esitatud üksikdirektiivide loetelus asendatakse rea 18.1 veerus T5 märge „(X)” märkega „X”;

                  2)

                  B peatüki 1. liite II osa muudetakse järgmiselt:

                              a)

                              rea 2.2 veerus T4.3 asendatakse märge „(X)” märkega „X”;

                              b)

                              rea 17.1 veerus T4.3 asendatakse märge „(X)” märkega „X”.

      IV LISA
      Direktiivi 2009/60/EÜ I lisa punktile 2.2 lisatakse järgmine lõik:

         „T4.3-kategooria traktorite puhul ei tohi platvormi pikkus ületada 2,5-kordset traktori eesmise või tagumise roomiku pikkust, olenevalt sellest, kumb on suurem.”

      V LISA
      Direktiivi 2009/144/EÜ II lisa muudetakse järgmiselt:

                  1)

                  punkt 2.3.2.11 asendatakse järgmisega:

                              „2.3.2.11.

                              Kitsarööpmeline traktor ja T4.3-kategooria traktor.”;

                  2)

                  punkt 2.3.2.11.1 asendatakse järgmisega:

                              „2.3.2.11.1.

                              Nõukogu direktiivi 87/402/EMÜ (1) artikli 1 teises taandes määratletud kitsarööpmeliste traktorite ning direktiivi 2003/37/EÜ II lisa B peatüki 1. liite I osas määratletud T4.3-kategooria traktorite suhtes ei kohaldata punkti 2.3.2.9 nõudeid tsooni suhtes, mis asub 45° nurga all tahapoole kaldu oleva ja liikumissuuna suhtes püstise tasapinna all, kui kõnealune tasapind läbib punkti, mis asub 230 mm istme indekspunktist tagapool (vt joonis 7). Kui kõnealuses tsoonis on ohtlikke kohti, tuleb traktorile kinnitada vastavad hoiatused.

         (1)  EÜT L 220, 8.8.1987, lk 1.”