Tähtis õiguslik teade

|

31980L1335

Esimene komisjoni direktiiv, 22. detsember 1980, kosmeetikatoodete koostise kontrolliks vajalikke analüüsimeetodeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

Euroopa Liidu Teataja L 383 , 31/12/1980 Lk 0027 - 0046 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 11 Lk 0087  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 15 Köide 2 Lk 0215  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 11 Lk 0087  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 15 Köide 2 Lk 0215  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 11 Lk 0014  CS.ES Peatükk 13 Köide 006 Lk 109  - 128 ET.ES Peatükk 13 Köide 006 Lk 109  - 128 HU.ES Peatükk 13 Köide 006 Lk 109  - 128 LT.ES Peatükk 13 Köide 006 Lk 109  - 128 LV.ES Peatükk 13 Köide 006 Lk 109  - 128 MT.ES Peatükk 13 Köide 006 Lk 109  - 128 PL.ES Peatükk 13 Köide 006 Lk 109  - 128 SK.ES Peatükk 13 Köide 006 Lk 109  - 128 SL.ES Peatükk 13 Köide 006 Lk 109  - 128

		Esimene komisjoni direktiiv,22. detsember 1980,kosmeetikatoodete koostise kontrolliks vajalikke analüüsimeetodeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta(80/1335/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 27. juuli 1976. aasta direktiivi 76/768/EMÜ liikmesriikides kosmeetikatoodete kohta vastuvõetud õigusaktide ühtlustamise kohta, [1] muudetud direktiiviga 79/661/EMÜ, [2] eriti selle artikli 8 lõiget 1,ning arvestades, et:direktiiviga 76/768/EMÜ on ette nähtud kosmeetikatoodete ametlik katsetamine, et tagada kosmeetikatoodete koostist käsitlevate ühenduse õigusnormidega ettenähtud tingimuste täitmine;kõik vajalikud analüüsimeetodid tuleb kehtestada võimalikult kiiresti; esimene samm selles suunas on sätestada meetodid, mis käsitlevad proovivõttu, proovi ettevalmistamist laboris, vaba naatrium- ja kaaliumhüdroksiidi identifitseerimist ja määramist, oblikhappe ja selle aluseliste soolade identifitseerimist ja määramist juuksehooldusvahendites, kloroformi määramist hambapastades, tsingi määramist ning fenoolsulfoonhappe identifitseerimist ja määramist;käesolevas direktiivis sätestatud meetmed on kooskõlas direktiivi 76/768/EMÜ kohandamist tehnika arenguga käsitleva komitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed tagamaks, et kosmeetikatoodete ametliku katsetamise korral:- proovi võtmine,- uuritavate proovide ettevalmistamine laboris,- vaba naatrium- ja kaaliumhüdroksiidi identifitseerimine ja määramine,- oblikhappe ja selle aluseliste soolade identifitseerimine ja määramine juuksehooldusvahendites,- kloroformi määramine hambapastades,- tsingi määramine,- fenoolsulfoonhappe identifitseerimine ja määramineviiakse läbi kooskõlas lisas kirjeldatud meetoditega.Artikkel 2Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 1. detsembriks 1982.Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 22. detsember 1980Komisjoni nimelkomisjoni liigeRichard Burke[1] EÜT L 262, 27.9.1976, lk 169.[2] EÜT L 192, 31.7.1979, lk 35.--------------------------------------------------LISAI. KOSMEETIKATOODETE PROOVIDE VÕTMINE1. RAKENDATAVUS JA RAKENDUSALAKosmeetikatoodete proovivõtumeetodi kirjeldamisel peetakse silmas nende analüüsimist eri laborites.2. MÕISTED2.1. Valim:müügiks pakutavast partiist võetud ühik.2.2. Koondproov:kõigi ühe ja sama partiinumbriga valimite summa.2.3. Laboriproov:koondproovi representatiivne osa, mida analüüsitakse eraldi laborites.2.4. Katsekogus:laboriproovi representatiivne üheks analüüsiks vajalik kogus.2.5. Tootepakend:toodet sisaldav ese, mis on sellega vahetus ja pidevas kontaktis.3. PROOVIVÕTUMEETOD3.1. Kosmeetikatooted võetakse prooviks originaalpakendites ja saadetakse analüüsilaborile avamata.3.2. Kosmeetikatoodete kohta, mida turustatakse lahtiselt või pakendatakse jaemüügiks ümber algsest tootjapakendist erinevasse pakendisse, tuleks välja anda asjakohane kasutamis- või müügikohas toimuva proovivõtu juhend.3.3. Laboriproovi valmistamiseks vajalike valimite arv määratakse igas laboris läbiviidava analüüsi meetodi ja analüüside arvu alusel.4. PROOVI IDENTIFITSEERIMINE4.1. Proovid tuleb võtmise ajal plommida ja identifitseerida kooskõlas asjakohases liikmesriigis kehtivate eeskirjadega.4.2. Iga valimi märgistusel peab olema järgmine teave:- kosmeetikatoote nimetus,- proovivõtu kuupäev, kellaaeg ja koht,- proovivõtu eest vastutava isiku nimi,- järelevalveasutuse nimi.4.3. Proovivõtu protokoll koostatakse asjakohases liikmesriigis kehtivate eeskirjade kohaselt.5. PROOVIDE SÄILITAMINE5.1. Valimeid tuleb säilitada vastavalt märgistusel esitatud tootja juhendile, kui selline on olemas.5.2. Kui muid tingimusi ei ole ette nähtud, säilitatakse laboriproove pimedas temperatuuril 10–25 ºC.5.3. Valimeid ei tohi kuni analüüsi alguseni avada.II. KATSEKOGUSTE ETTEVALMISTAMINE LABORIS1. ÜLDOSA1.1. Võimaluse korral analüüsitakse kõiki valimeid. Kui valim on liiga väike, tuleks kasutada miinimumarvu valimeid. Need tuleks enne katsekoguse võtmist kõigepealt omavahel põhjalikult segada.1.2. Kui analüüsimeetod seda nõuab, avatakse tootepakend inertgaasi keskkonnas ja võetakse võimalikult kiiresti vajalik arv katsekoguseid. Seejärel tuleb analüüs võimalikult kiiresti läbi viia. Kui proovi tuleb säilitada tootepakendis, tuleb see uuesti sulgeda inertgaasi keskkonnas.1.3. Kosmeetikatooteid võib ette valmistada vedelal, tahkel või pooltahkel kujul. Kui algselt homogeenne toode on kihistunud, tuleb see enne katsekoguse võtmist uuesti homogeniseerida.1.4. Kui kosmeetikatoodet turustatakse eriviisil, mille tõttu ei ole võimalik käsitleda seda käesoleva juhendi kohaselt, ja kui asjakohaseid uurimismeetodeid ei ole ette nähtud, võidakse rakendada muud sobivat meetodit, tingimusel et see on analüüsiaruandes kirjalikult sätestatud.2. VEDELAD KOSMEETIKATOOTED2.1. Nendeks võivad olla sellised tooted nagu õli-, alkoholi- ja vesilahused, tualettveed, losjoonid ja piimad ning need võivad olla pakitud flakoonidesse, pudelitesse, ampullidesse või tuubidesse.2.2. Katsekoguse võtmine:- tootepakendit loksutatakse enne avamist tugevalt,- tootepakend avatakse,- mõned millimeetrid vedelikku valatakse katseklaasi ja kontrollitakse visuaalselt, missuguse katsekoguse sealt saab võtta,- tootepakend suletakse uuesti või- võetakse vajalikud katsekogused,- tootepakend suletakse hoolikalt.3. POOLTAHKED KOSMEETIKATOOTED3.1. Nendeks võivad olla sellised tooted nagu pastad, kreemid, emulsioonid ja geelid ning need võivad olla pakitud tuubidesse, plastpudelitesse või purkidesse.3.2. Katsekoguse võtmine:3.2.1. Peene kaelaga tootepakendite puhul. Eemaldatakse vähemalt 1 cm paksune tootekiht. Eraldatakse katsekogus ja suletakse tootepakend viivitamata.3.2.2. Laia kaelaga tootepakendite puhul. Eemaldatakse pinda ühtlaselt kaapides toote pealmine kiht. Võetakse välja katsekogus ja suletakse tootepakend viivitamata.4. TAHKED KOSMEETIKATOOTED4.1. Nendeks võivad olla sellised tooted nagu tolmpuudrid, kompaktpuudrid ja pulgad ning need võivad olla pakitud mitmesugustesse erinevatesse tootepakenditesse.4.2. Katsekoguse võtmine:4.2.1. Tolmpuuder – loksutatakse tugevasti enne avamist. Avatakse pakend ja eemaldatakse katsekogus.4.2.2. Kompaktpuuder või pulk – eemaldatakse pealmine kiht ühtlaselt kaapides. Katsekogus võetakse selle alt.5. SURVEPAKENDIS ("aerosooliballoonides") KOSMEETIKATOOTED5.1. Kõnealused tooted on määratletud nõukogu 20. mai 1975. aasta direktiivi 75/324/EMÜ [1] artiklis 2.5.2. Katsekogus:Pärast tugevat loksutamist viiakse representatiivne kogus aerosooliballooni sisu sobiva ühenduslüli kaudu (vt joonis 1: erijuhtudel võib analüüsimeetodi puhul olla tarvis kasutada muid ühenduslülisid) plastkattega klaaspudelisse (joonis 4), mille külge on kinnitatud aerosoolklapp, kuid millel puudub tilgutustoru. Viimise ajal hoitakse pudelit klapiga allapoole. Selliselt toimides on sisu selgesti nähtav ja vastab ühele järgmistest juhtudest:5.2.1. Aerosooltoode homogeense lahusena, valmis vahetuks analüüsiks.5.2.2. Kahest vedelfaasist koosnev aerosooltoode. Mõlemat faasi võib analüüsida pärast alumise faasi eraldamist teise vahepudelisse. Sel juhul hoitakse esimest vahepudelit klapiga allapoole. Sel juhul on alumiseks faasiks tihti vesilahus, mis ei sisalda propellenti (näit butaani ja vee ühendit).5.2.3. Suspensioonis pulbrit sisaldav aerosooltoode. Vedelfaasi saab analüüsida pärast pulbri eemaldamist.5.2.4. Vahu- või kreemitaoline toode. Kõigepealt kaalutakse vahepudelisse täpselt 5–10 g 1-metoksüetanooli. Kõnealune aine takistab vahu teket degaseerimisel ja seejärel on võimalik väljutada propellentgaasid vedelikku kaotamata.5.3. AbivahendidÜhenduslüli (joonis 1) on valmistatud duralumiiniumist või valgevasest. See on projekteeritud nii, et polüetüleenist ühenduse abil on seda võimalik ühendada eri klapisüsteemidega. See on toodud näitena; kasutada võib ka teisi ühenduslülisid. (Vt joonised 2 ja 3).Vahepudel on valmistatud valgest klaasist, mis on väljastpoolt kaetud läbipaistvast plastist kaitsekihiga. See mahutab 50–100 ml. Pudel on varustatud tilgutustoruta aerosoolklapiga.5.4. MeetodPiisavas koguses proovi ülekandmiseks tuleb vahepudelist eemaldada õhk. Selleks juhitakse ühenduslüli kaudu umbes 10 ml diklorodifluorometaani või butaani (sõltuvalt uuritavast aerosooltootest) ja seejärel, hoides vahepudelit klapiga ülespoole, degaseeritakse täielikult kuni vedelfaasi kadumiseni. Eemaldatakse ühenduslüli. Kaalutakse vahepudel (a grammi). Loksutatakse tugevasti aerosooliballooni, millest proov võetakse. Ühenduslüli ühendatakse proovi sisaldava aerosoolpakendiga (klapiga ülespoole), vahekolb (kaelaga allapoole) kinnitatakse ühenduslüli külge ja vajutatakse. Vahepudel täidetakse kahe kolmandiku ulatuses. Kui ülekanne katkeb enneaegselt rõhkude võrdsustumise tõttu, on võimalik seda jätkata vahepudelit jahutades. Eemaldatakse ühenduslüli, kaalutakse täidetud pudel (b grammi) ja määratakse ülekantud aersoolproovi mass m1 (m1 = b – a).Niiviisi saadud proovi võib kasutada:1) tavaliseks keemiliseks analüüsiks;2) lenduvate koostisosade gaasikromatograafiliseks analüüsiks.5.4.1. Keemiline analüüsHoides vahepudelit klapiga ülespoole, toimitakse järgmiselt:- degaseeritakse toode. Kui degaseerimisel tekib vaht, kasutatakse vahepudelit, kuhu on varem ühenduslüli kaudu süstlaga viidud täpselt kaalutud kogus (5–10 g) 2-metoksüetanooli,- lenduvate koostisosade lõplikuks kadudeta eemaldamiseks loksutatakse pudelit veevannis temperatuuril 40 ºC. Eemaldatakse ühenduslüli,- kaalutakse uuesti vahepudel (c grammi), et määrata kindlaks jäägi mass m2 (m2 = c – a).(NB:Jäägi massi arvutamisel arvatakse maha kasutatud 2-metoksüetanooli mass.),- eemaldatakse klapp ja avatakse vahepudel,- lahustatakse jääk täielikult teadaolevas koguses sobivas lahustis,- viiakse läbi soovitud määramine lahjendatud vedelikust.Arvutamisel kasutatakse järgmisi valemeid:R =r × mmjaQ =kus:m1 = vahepudelisse võetud aerosooli mass;m2 = jäägi mass pärast soojendamist temperatuuril 40 ºC;r = konkreetse aine protsentuaalne sisaldus jäägis m2 (määratuna asjakohase meetodiga);R = konkreetse aine protsentuaalne sisaldus prooviks võetud aerosooltootes;Q = konkreetse aine üldmass aerosooliballoonis;P = algse aerosooliballooni netomass (valim).5.4.2. Lenduvate koostisosade gaasikromatograafiline analüüs5.4.2.1. PõhimõteVahepudelist eemaldatakse gaasikromatograafi süstlaga vajalik kogus. Seejärel süstitakse süstla sisu gaasikromatograafi.5.4.2.2. Abivahendid25- või 50-μl gaasikromatograafi süstal (joonis 5) seeriast A2 "täpne proov" või samaväärne. Selline süstal on varustatud nõela otsas asuva liugsulguriga. Süstal ühendatakse vahepudeliga selle küljes asuva ühenduslüli ja süstla küljes asuva polüetüleentoru (pikkus 8 mm, siseläbimõõt 275 mm) abil.5.4.2.3. MeetodPärast vahepudelisse vajaliku aerosooltootekoguse võtmist kinnitatakse süstla kooniline ots pudeli külge vastavalt punktile 5.4.2.2. Avatakse klapp ja imetakse sobiv kogus vedelikku. Gaasimullid eemaldatakse varbkolvi abil (vajaduse korral jahutatakse süstalt). Klapp suletakse, kui süstlas on asjakohane kogus mullivaba vedelikku, ja süstal eemaldatakse vahepudelist. Kinnitatakse nõel süstlale, süstal torgatakse gaasikromatograafi aurustisse, avatakse klapp ja süstitakse.5.4.2.4. SisestandardKui nõutakse sisestandardit, viiakse see vahepudelisse (tavalise klaassüstla ja ühenduslüli abil).+++++ TIFF +++++Ühenduslüli P1+++++ TIFF +++++Ühenduslüli M2sise- ja välisklapi vahel+++++ TIFF +++++Ühenduslüli M1kahe välisklapi vahel+++++ TIFF +++++VahepudelMaht 50–100 ml+++++ TIFF +++++SurvegaasisüstalIII. VABA NAATRIUM- JA KAALIUMHÜDROKSIIDI IDENTIFITSEERIMINE JA MÄÄRAMINE1. RAKENDATAVUS JA RAKENDUSALAKäesoleva meetodiga määratakse kindlaks märkimisväärseid vaba naatrium- ja/või kaaliumhüdroksiidi koguseid sisaldavate kosmeetikatoodete identifitseerimise kord ning vaba naatrium- ja/või kaaliumhüdroksiidi määramise kord juuksetugevdusvahendites ja küünenahandi eemaldamise preparaatides.2. MÄÄRATLUSVaba naatrium- ja kaaliumhüdroksiid määratletakse selle alusel, kui palju standardhapet on vaja toote neutraliseerimiseks kindlaksmääratud tingimustel, ja tulemus väljendatakse vaba naatriumhüdroksiidi massiprotsendina.3. PÕHIMÕTEProov lahustatakse või dispergeeritakse vees ning tiitritakse standardhappega. Lahuse pH väärtus registreeritakse happe lisamise ajal: naatrium- või kaaliumhüdroksiidi lihtlahuse puhul on lõpp-punkt registreeritud pH väärtuste maksimummuutuse punkt.Tiitrimiskõvera harilikku kulgu võivad häirida:a) ammoniaak ja muud suhteliselt lameda tiitrimiskõveraga nõrgad orgaanilised alused. Ammoniaak eemaldatakse vaakumaurustamise teel toatemperatuuril;b) nõrkade hapete soolad, mis võivad tiitrimiskõveral anda mitu käänupunkti. Sel juhul vastab vabast naatrium- või kaaliumhüdroksiidist pärineva hüdroksüüliooni neutraliseerimisele ainult kõvera esimene osa kuni esimese käänupunktini.Alkoholis tiitrimise alternatiivmeetod esitatakse nendeks juhtudeks, kui nõrgad anorgaaniliste hapete soolad segavad määramist.Kuigi on teoreetiline võimalus, et proovis võib esineda ka muid lahustuvaid tugevaid aluseid, nt liitiumhüdroksiidi või kvaternaarset ammooniumhüdroksiidi, mis põhjustavad pH tõusu, on nende esinemine sellist liiki kosmeetikatoodetes väga ebatõenäoline.4. IDENTIFITSEERIMINE4.1. Reaktiivid4.1.1. Aluseline standardpuhverlahus pH 9,18 temperatuuril 25 ºC: 0,05 M naatriumtetraboraatdekahüdraat.4.2. Seadmed4.2.1. Harilikud laboratoorsed klaasnõud4.2.2. pH-meeter4.2.3. Klaaselektrood4.2.4. Kalomelvõrdluselektrood.4.3. Analüüsi käikpH-meeter kalibreeritakse elektroodidega standardpuhverlahuse abil.Analüüsita ast tootest valmistatakse 10 % vesilahus või -dispersioon ja filtreeritakse. Mõõdetakse pH. Kui pH on 12 või rohkem, viiakse läbi kvantitatiivne määramine.5. MÄÄRAMINE5.1. Tiitrimine vesikeskkonnas5.1.1. Reaktiiv5.1.1.1. 0,1 N soolhappe standardlahus.5.1.2. Seadmed5.1.2.1. Harilikud laboratoorsed klaasnõud.5.1.2.2. pH-meeter, soovitavalt koos isekirjutajaga.5.1.2.3. Klaaselektrood.5.1.2.4. Kalomelvõrdluselektrood.5.1.3. Analüüsi käik150-ml keeduklaasi kaalutakse täpne katsekogus massiga 0,5–1,0 g. Kui proovis on ammoniaaki, lisatakse veidi keemistsentreid, keeduklaas asetatakse vaakumeksikaatorisse ja veejoapumbaga eemaldatakse ammoniaak, kuni selle lõhna ei ole enam tunda (umbes kolm tundi).Lisatakse 100 ml vett, lahustatakse või dispergeeritakse jääk ning tiitritakse 0,1 N soolhappe lahusega (5.1.1.1), registreerides pH muutus (5.1.2.2).5.1.4. ArvutamineTehakse kindlaks tiitrimiskõverate käänupunktid. Kui esimene käänupunkt asub pH väärtuse juures alla 7, ei esine proovis vaba naatrium- ega kaaliumhüdroksiidi.Kui kõveral on rohkem kui üks käänupunkt, võetakse arvesse ainult esimest.Märgitakse üles sellele esimesele käänupunktile vastav tiitrimislahuse kogus.V  on tiitrimislahuse kogus milliliitrites,M  on katsekoguse mass grammides.Naatrium- ja/või kaaliumhüdroksiidi sisaldus proovis, väljendatuna naatriumhüdroksiidi massiprotsendina, arvutatakse järgmise valemi abil:% = 0,4VMVõib juhtuda, et hoolimata märkimisväärse naatrium- ja/või kaaliumhüdroksiidikoguse olemasolust ei esine tiitrimiskõveral selgelt eristatavat käänupunkti. Sel juhul tuleb määramist korrata isopropanoolis.5.2. Tiitrimine isopropanoolis5.2.1. Reaktiivid5.2.1.1. Isopropanool.5.2.1.2. 1,0 N soolhappe standardvesilahus.5.2.1.3. 0,1 N soolhape lahus isopropanoolis, mis on valmistatud vahetult enne kasutamist, lahustades 1,0 N soolhappe vesilahust isopropanooliga.5.2.2. Seadmed5.2.2.1. Harilikud laboratoorsed klaasnõud.5.2.2.2. pH-meeter, soovitavalt koos isekirjutajaga.5.2.2.3. Klaaselektrood.5.2.2.4. Kalomelvõrdluselektrood.5.2.3. Analüüsi käik150-ml keeduklaasi kaalutakse täpne katsekogus massiga 0,5–1,0 g. Kui proovis on ammoniaaki, lisatakse veidi keemistsentreid, keeduklaas asetatakse vaakumeksikaatorisse ja veejoapumbaga eemaldatakse ammoniaak, kuni selle lõhna ei ole enam tunda (umbes kolm tundi).Lisatakse 100 ml isopropanooli, lahustatakse või dispergeeritakse jääk ning tiitritakse 0,1 N soolhappega isopropanoolis (5.2.1.3), registreerides nähtava pH muutus (5.2.2.2).5.2.4. ArvutamineAnaloogselt punktiga 5.1.4. Esimene käänupunkt on nähtav umbes pH 9 juures.5.3. Korratavus [2]Kui naatrium- või kaaliumhüdroksiidi sisaldus naatriumhüdroksiidina on 5 massiprotsendi piirides, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,25 %.IV. OBLIKHAPPE JA SELLE ALUSELISTE SOOLADE MÄÄRAMINE JA IDENTIFITSEERIMINE JUUKSEHOOLDUSVAHENDITES1. RAKENDATAVUS JA RAKENDUSALAAllpool kirjeldatud meetod sobib oblikhappe ja selle aluseliste soolade määramiseks ja identifitseerimiseks juuksehooldusvahendites. Seda võib kasutada värvitute vesi-/alkoholilahuste ja losjoonide puhul, mis sisaldavad umbes 5 % oblikhapet või samaväärses koguses aluselisi oksalaate.2. MÄÄRATLUSKäesoleva meetodi kohaselt määratud oblikhappe ja/või selle aluseliste soolade sisaldust väljendatakse vaba oblikhappe massiprotsendina proovis.3. PÕHIMÕTEPärast mis tahes anioonse pindaktiivse aine eemaldamist p-toluidiinhüdrokloriidiga sadestatakse oblikhape ja/või oksalaadid kaltsiumoksalaadina ja lahus filtreeritakse. Sade lahustatakse väävelhappes ja tiitritakse kaaliumpermanganaadiga.4. REAKTIIVIDKõik reaktiivid peaksid olema analüütiliselt puhtad.4.1. 5massiprotsendiline ammooniumatsetaadi lahus.4.2. 10massiprotsendiline kaltsiumkloriidi lahus.4.3. 95mahuprotsendiline etanool.4.4. Tetrakloorsüsinik.4.5. Dietüüleeter.4.6. 6,8massiprotsendiline p-toluidiindihüdrokloriidi lahus.4.7. 0,1 % N kaaliumpermanganaadi lahus.4.8. 20massiprotsendiline väävelhape.4.9. 10massiprotsendiline soolhape.4.10. Naatriumatsetaattrihüdraat.4.11. Jää-äädikhape.4.12. Väävelhape (1:1).4.13. Baariumhüdroksiidi küllastunud lahus.5. SEADMED5.1. Jaotuslehtrid, 500 ml.5.2. Keeduklaasid, 50 ml ja 600 ml.5.3. Klaasfiltertiiglid, G-4.5.4. Mõõtsilindrid, 25 ml ja 100 ml.5.5. Pipetid, 10 ml.5.6. Imikolvid, 500 ml.5.7. Veejoapump.5.8. Termomeeter, gradueeritud vahemikus 0–100 ºC.5.9. Magnetsegaja, küttekehaga.5.10. Magnetsegaja pulgakesed, tefloniga kaetud.5.11. Bürett, 25 ml.5.12. Koonilised kolvid, 250 ml.6. ANALÜÜSI KÄIK6.1. 50-ml keeduklaasi kaalutakse 6–7 g proovi, pH viiakse lahjendatud soolhappega (4.9) 3-ni ja pestakse see 100 ml destilleeritud veega jaotuslehtrisse. Lisatakse järjest 25 ml etanooli (4.3), 25 ml p-toluidiindihüdrokloriidi lahust (4.6) ja 25–30 ml tetrakloorsüsinikku (4.4) ning loksutatakse segu tugevasti.6.2. Pärast faaside eraldumist eemaldatakse alumine (orgaaniline) faas, korratakse ekstraheerimist punktis 6.1 nimetatud reaktiividega ja eemaldatakse uuesti orgaaniline faas.6.3. Vesilahus pestakse 600-ml keeduklaasi ja allesjäänud tetrakloorsüsinik eemaldatakse lahuse keetmisega.6.4. Lisatakse 50 ml ammooniumatsetaadi lahust (4.1), aetakse lahus keema (5.9) ja keeva lahusesse lisatakse segades 10 ml kuuma kaltsiumkloriidi lahust (4.2); lastakse sademel settida.6.5. Veendumaks, et sadestumine oleks täielik, lisatakse mõned tilgad kaltsiumkloriidi lahust (4.2), lastakse jahtuda toatemperatuurini ja seejärel segatakse lahusesse 200 ml etanooli (4.3); (5.10) jäetakse 30 minutiks seisma.6.6. Vedelik filtreeritakse läbi klaasfiltertiigli (5.3), sade kantakse väikse koguse kuuma veega (50–60 ºC) filtertiiglisse ja sadet pestakse külma veega.6.7. Sadet pestakse viis korda väikse koguse etanooliga (4.3) ja seejärel viis korda väikse koguse dietüüleetriga (4.5) ning lahustatakse see 50 ml-s kuumas väävelhappes (4.8), imedes väävelhappe vaakumi abil läbi filtertiigli.6.8. Lahus kantakse kadudeta koonilisse kolbi (5.11) ja tiitritakse kaaliumpermanganaadi lahusega (4.7), kuni tekib heleroosa värvus.7. ARVUTAMINEProovi oblikhappesisaldust väljendatakse massiprotsendina ja arvutatakse järgmise valemi alusel:oblikhappe massiprotsent =A × 4,50179 × 100E × 1000kus:A –  punkti 6.8 kohaselt mõõdetud ja tiitrimiseks kulunud 0,1 N kaaliumpermanganaadi lahuse kogus;E –  proovi katsekogus grammides (6.1);4,50179 –  oblikhappe muundustegur.8. KORRATAVUS [3]Kui oblikhappesisaldus on umbes 5 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,15 %.9. IDENTIFITSEERIMINE9.1. PõhimõteOblikhape ja/või oksalaadid sadestatakse kaltsiumoksalaadina ja lahustatakse väävelhappes. Lahusele lisatakse väike kogus kaaliumpermanganaadi lahust, lahus muutub värvituks ja tekib süsinikdioksiid. Kui tekkinud süsinikdioksiid juhitakse läbi baariumhüdroksiidi lahuse, tekib valge (piimjas) baariumkarbonaadi sade.9.2. Analüüsi käik9.2.1. Analüüsitavat proovi töödeldakse punktides 6.1–6.3 kirjeldatud viisil; sedasi eemaldatakse kõik detergendid.9.2.2. Umbes 10 ml-le punkti 9.2.1 kohaselt saadud lahusele lisatakse spaatliotsatäis naatriumatsetaati (4.10) ja lahus hapestatakse mõne tilga jää-äädikhappega (4.11).9.2.3. Lisatakse 10 % kaltsiumkloriidi lahust (4.2) ja filtreeritakse. Kaltsiumoksalaadi sade lahustatakse 2 ml väävelhappes (1:1) (4.12).9.2.4. Lahus kantakse katseklaasi ja lisatakse tilkhaaval umbes 0,5 ml 0,1 N kaaliumpermanganaadi lahust (4.7). Kui proovis on oksalaati, kaotab lahus värvuse esialgu järk-järgult ja seejärel kiiresti.9.2.5. Vahetult pärast kaaliumpermanganaadi lahuse lisamist asetatakse katseklaasi peale sobiv korgiga katseklaas, soojendatakse sisu pisut ja tekkinud süsinikdioksiid juhitakse küllastunud baariumhüdroksiidi lahusesse (4.13). 3–5 minuti pärast ilmuv piimjas baariumkarbonaadi sade viitab oblikhappe olemasolule.V. KLOROFORMI MÄÄRAMINE HAMBAPASTAS1. RAKENDATAVUS JA RAKENDUSALAKäesolevat meetodit kasutatakse kloroformi gaasikromatograafiliseks määramiseks hambapastas. Meetodit saab kasutada, kui kloroformisisaldus on 5 % või vähem.2. MÄÄRATLUSKäesoleva meetodiga määratud kloroformisisaldust väljendatakse massiprotsendina tootes.3. PÕHIMÕTEHambapasta suspenseeritakse dimetüülformamiidi ja metanooli segus, millele on lisatud sisestandardina teadaolev kogus atsetonitriili. Pärast tsentrifuugimist analüüsitakse osa vedelast faasist gaasikromatograafiliselt ja arvutatakse kloroformisisaldus.4. REAKTIIVIDKõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad.4.1. Porapak Q, Chromosorb 101 või samaväärne, 80–100 mešši.4.2. Atsetonitriil.4.3. Kloroform.4.4. Dimetüülformamiid.4.5. Metanool.4.6. Sisestandardi lahus.50-ml mõõtekolbi pipeteeritakse 5 ml dimetüülformamiidi (4.4) ja lisatakse umbes 300 mg (M mg) täpselt kaalutud atsetonitriili. Kolb täidetakse dimetüülformamiidiga märgini ja segatakse.4.7. Lahus suhtelise kalibreerimisteguri määramiseks. 10-ml mõõtekolbi pipeteeritakse täpselt 5 ml sisestandardi lahust (4.6) ja lisatakse umbes 300 mg (M1 mg) täpselt kaalutud kloroformi. Kolb täidetakse dimetüülformamiidiga märgini ja segatakse.5. SEADMED JA VARUSTUS5.1. Analüütilised kaalud.5.2. Leekionisatsioonidetektoriga gaasikromatograaf.5.3. Mikrosüstal, mahuga 5–10 μl, gradueeritud täpsusega 0,1 μl.5.4. Mahtpipetid, mahuga 1,4 ja 5 ml.5.5. Mõõtekolvid, 10 ja 50 ml.5.6. Katseklaasid, umbes 20 ml, keeratava korgiga, Sovirel France nr 20 või samaväärsed. Keeratava korgi sees on tihend, mis on ühelt poolt kaetud tefloniga.5.7. Tsentrifuug.6. ANALÜÜSI KÄIK6.1. Sobivad gaasikromatograafia tingimused6.1.1. Kolonni materjal: klaas,pikkus: 150 cm,siseläbimõõt: 4 mm,välisläbimõõt: 6 mm.6.1.2. Kolonn täidetakse vibraatori abil Porapak Q, Chromosorb 101 või muu samaväärse 80–100 mešši suuruse (4.1) täidisega.6.1.3. Leekionisatsioonidetektor: reguleeritakse selline tundlikkus, et 3 μl lahuse (4.7) sisseviimisel on atsetonitriili piik umbes ¾ kogu skaala ulatusest.6.1.4. Gaasid:Kandegaas, lämmastik, voolukiirus 65 ml/min.Abigaasid: gaaside vool detektorisse reguleeritakse nii, et õhu või hapniku vool oleks 5–10 korda suurem kui vesiniku vool.6.1.5. Temperatuurid:Aurusti | 210 ºC, |Detektor | 210 ºC, |Termostaat | 175 ºC. |6.1.6. Isekirjuti lindi liikumiskiirus:umbes 100 cm tunnis.6.2. Proovi ettevalmistamineAnalüüsitav proov võetakse avamata tuubist. Eemaldatakse üks kolmandik sisust, pannakse kork peale tagasi, segatakse hoolikalt tuubi sisu ja seejärel võetakse katsekogus.6.3. Määramine6.3.1. Keeratava korgiga katseklaasi (5.6) kaalutakse täpsusega 10 mg punkti 6.2 kohaselt ettevalmistatud pastat 6–7 g (Mo g) ja lisatakse kolm väikest klaashelmest.6.3.2. Katseklaasi pipeteeritakse täpselt 5 ml sisestandardi lahust (4.6), 4 ml dimetüülformamiidi (4.4) ja 1 ml metanooli, suletakse see korgiga ja segatakse.6.3.3. Loksutatakse pool tundi mehaanilisel loksutil, tsentrifuugitakse suletud katseklaasi 15 minutit sellisel kiirusel, et faasid selgelt eralduksid.Märkus:Mõnikord juhtub, et vedel faas on pärast tsentrifuugimist ikka hägune. Seda on võimalik mõnevõrra parandada, kui lisada vedelale faasile 1-2 g naatriumkloriidi, lasta settida ja siis uuesti tsentrifuugida.6.3.4. Süstitakse 3 μl kõnealust lahust (6.3.3) punktis 6.1 kirjeldatud tingimustel. Korratakse toimingut. Eespool esitatud tingimustel on retentsiooniajad orienteeruvalt järgmised:metanool | umbes üks minut, |atsetonitriil | umbes 2,5 minutit, |kloroform | umbes 6 minutit, |dimetüülformamiid | > 15 minutit. |6.3.5. Suhtelise kalibreerimisteguri määramineKõnealuse teguri määramiseks süstitakse 3 μl lahust (4.7). Korratakse toimingut. Suhteline kalibreerimistegur määratakse iga päev.7. ARVUTUSED7.1. Suhtelise kalibreerimisteguri arvutamine7.1.1. Mõõdetakse atsetonitriili ja kloroformi piigi kõrgus ja piigi laius poolkõrgusel ning arvutatakse mõlema piigi pindala järgmise valemi alusel: kõrgus × laius poolkõrgusel.7.1.2. Määratakse atsetonitriili ja kloroformi piigi pindala punkti 6.3.5 kohaselt saadud kromatogrammidel ning arvutatakse suhtelised kalibreerimistegurid järgmise valemi alusel:f==As./MAi. M1kus:fs = kloroformi suhteline kalibreerimistegur;As = kloroformi piigi pindala (6.3.5);Ai = atsetonitriili piigi pindala (6.3.5);Ms = kloroformi kogus milligrammides 10 ml-s punktis 6.3.5 osutatud lahuses (M1);Mi = atsetonitriili kogus milligrammides 10 ml-s punktis 6.3.5 osutatud lahuses (1/10 M).Arvutatakse saadud näitude keskmine.7.2. Kloroformisisalduse arvutamine7.2.1. Kooskõlas punktiga 7.1.1 arvutatakse kloroformi ja atsetonitriili piigi pindala punktis 6.3.4 kirjeldatud viisil saadud kromatogrammidel.7.2.2. Hambapasta kloroformisisaldus arvutatakse järgmise valemi alusel:% X =f. M. Ai· 100 % =f. Ai. M. 100kus:% X = hambapasta kloroformisisaldus massiprotsentides;As = kloroformi piigi pindala (6.3.4);Ai = atsetonitriili piigi pindala (6.3.4);Msx = punktis 6.3.1 osutatud proovi mass milligrammides (= 1000 × Mo);Mi = atsetonitriili kogus milligrammides 10 ml-s punkti 6.3.2 kohaselt saadud lahuses (1/10 M).Arvutatakse leitud tulemuste keskmine ja väljendatakse täpsusega 0,1 %.8. KORRATAVUS [4]Kui kloroformisisaldus on umbes 3 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,3 %.VI. TSINGI MÄÄRAMINE1. RAKENDATAVUS JA RAKENDUSALAKäesolev meetod sobib tsingi määramiseks, kui see esineb kosmeetikatootes kloriidina, sulfaadina või 4-hüdroksübenseensulfonaadina või mitme kõnealuse tsingisoola segus.2. MÄÄRATLUSProovi tsingisisaldus määratakse gravimeetriliselt bis(2-metüül-8-kinolüüloksiidi) järgi ja väljendatakse tsingi massiprotsendina tootes.3. PÕHIMÕTELahuses olev tsink sadestatakse happelises keskkonnas bis(2-metüül-8-kinolüüloksiidina). Pärast filtreerimist sade kuivatatakse ja kaalutakse.4. REAKTIIVIDKõik reaktiivid peaksid olema analüütiliselt puhtad.4.1. d= 0 · 91.4.2. Jää-äädikhape.4.3. Ammooniumatsetaat.4.4. 2-metüül-8-kinolüüloksiid.4.5. 6massi/mahuprotsendiline ammoniaagilahus.240 g kontsentreeritud ammoniaaki (4.1) viiakse 1000-ml mõõtekolbi, see täidetakse destilleeritud veega märgini ja segatakse.4.6. 0,2 M ammooniumatsetaadi lahus.15,4 g ammooniumatsetaati (4.3) lahustatakse destilleeritud vees, 1000-ml mõõtekolvis viiakse maht märgini ja segatakse.4.7. 2-metüül-8-kinolüüloksiidi lahus.5 g 2-metüül-8-kinolüüloksiidi lahustatakse 12 ml-s jää-äädikhappes ja viiakse destilleeritud veega 100-ml mõõtekolbi. Kolb täidetakse destilleeritud veega märgini ja segatakse.5. SEADMED JA VARUSTUS5.1. Standardmõõtekolvid, 100 ja 1000 ml.5.2. Keeduklaasid, 400 ml.5.3. Mõõtsilindrid, 50 ml ja 150 ml.5.4. Mõõtepipetid, 10 ml.5.5. Klaasfiltertiiglid, G-4.5.6. Imikolvid, 500 ml.5.7. Veejoapump.5.8. Termomeeter, gradueeritud vahemikus 0–100 ºC.5.9. Eksikaator sobiva niiskuseneelaja ja niiskuse indikaatoriga, näit silikageeli või muu samaväärsega.5.10. Kuivatuskapp, reguleeritud temperatuurile 150 ± 2 ºC.5.11. pH-meeter.5.12. Kuumutusplaat.6. ANALÜÜSI KÄIK6.1. 400-ml keeduklaasi kaalutakse 5–10 g (M grammi) analüüsitavat proovi, mis sisaldab umbes 50–100 mg tsinki, lisatakse 50 ml destilleeritud vett ja segatakse.6.2. Iga lahuses (6.1) oleva 10 mg tsingi kohta lisatakse 2 ml 2-metüül-8-kinolüüloksiidi lahust (4.7) ja segatakse.6.3. Segu lahjendatakse 150 ml destilleeritud veega, soojendatakse temperatuurini 60 ºC (5.12) ja lisatakse pidevalt segades 45 ml 0,2 M ammooniumatsetaadi lahust (4.6).6.4. 6 % ammoniaagilahusega (4.5) reguleeritakse lahuse pH vahemikku 5,7–5,9, lahust pidevalt segades; lahuse pH mõõtmiseks kasutatakse pH-meetrit.6.5. Lahusel lastakse seista 30 minutit. Filtreeritakse joapumba abil läbi G-4 filtertiigli, mida on eelnevalt kuivatatud (temperatuuril 150 ºC) ja pärast jahutamist kaalutud (M0 g), ning sadet pestakse 150 ml destilleeritud veega, mille temperatuur on 95 ºC.6.6. Tiigel asetatakse kuivatusahju, mis on reguleeritud temperatuurile 150 ºC ja kuivatatakse üks tund.6.7. Tiigel võetakse kuivatusahjust välja, asetatakse eksikaatorisse (5.9) ja kui see on jahtunud toatemperatuurini, määratakse mass (M1 g).7. ARVUTAMINEProovi tsingisisaldus arvutatakse massiprotsendina (% m/m) järgmise valemi abil:% tsinki =× 17,12Mkus:M = punkti 6.1 kohaselt võetud proovimass grammides;M0 = tühja ja kuiva filtertiigli (6.5) mass;M1 = sademega filtertiigli (6.7) mass grammides.8. KORRATAVUS [5]Kui tsingisisaldus on umbes 1 massiprotsent, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,1 %.VII. 4-HÜDROKSÜBENSEENSULFOONHAPPE MÄÄRAMINE JA IDENTIFITSEERIMINE1. RAKENDATAVUS JA RAKENDUSALAKäesolev meetod sobib 4-hüdroksübenseensulfoonhappe määramiseks ja identifitseerimiseks sellistes kosmeetikatoodetes nagu aerosoolid ja näoveed.2. MÄÄRATLUSKäesoleva meetodi kohaselt määratud 4-hüdroksübenseensulfoonhappe sisaldust väljendatakse veevaba tsink-4-hüdroksübenseensulfonaadi massiprotsendina tootes.3. PÕHIMÕTEKatsekogus kontsentreeritakse alarõhu juures, lahustatakse vees ja puhastatakse kloroformiga ekstraheerides. 4-hüdroksübenseensulfoonhape määratakse filtreeritud vesilahuses jodomeetriliselt.4. REAKTIIVIDKõik reaktiivid peaksid olema analüütiliselt puhtad.4.1. d= 1 · 18.4.2. Kloroform.4.3. 1-butanool.4.4. Jää-äädikhape.4.5. Kaaliumjodiid.4.6. Kaaliumbromiid.4.7. Naatriumkarbonaat.4.8. Sulfaniilhape.4.9. Naatriumnitrit.4.10. 0,1 N kaaliumbromaat.4.11. 0,1 N naatriumtiosulfaadi lahus.4.12. 1massi/mahuprotsendiline tärklise vesilahus.4.13. 2massi/mahuprotsendiline naatriumkarbonaadi vesilahus.4.14. 4,5massi/mahuprotsendiline naatriumnitriti vesilahus.4.15. 0,05massi/mahuprotsendiline ditisoonilahus kloroformis.4.16. Eluent: 1-butanool, jää-äädikhape, vesi (mahuvahekorras 4:1:5), pärast segamist jaotuslehtris visatakse alumine faas ära.4.17. Pauly reaktiiv4,5 g sulfaniilhapet (4.8) lahustatakse 45 ml kontsentreeritud soolhappes (4.1), kuumutatakse ja lahjendatakse lahust veega kuni 500 ml saamiseni. 10 ml kõnealust lahust jahutatakse jääveega kausis ja lisatakse segades 10 ml külma naatriumnitriti lahust (4.14). Lahus jäetakse seisma 15 minutiks temperatuuril 0 ºC (sellel temperatuuril püsib lahus stabiilne 1–3 päeva) ja vahetult enne pihustamist (7.5) lisatakse 20 ml naatriumkarbonaadi lahust (4.13).4.18. Valmis tselluloosplaadid õhekihikromatograafiaks (ÕKK); suurus 20 × 30 cm, adsorbendikihi paksus 0,25 mm.5. SEADMED JA VARUSTUS5.1. Lihvkorgiga ümarkolvid, 100 ml.5.2. Jaotuslehter, 100 ml.5.3. Lihvkorgiga kooniline kolb, 250 ml.5.4. Bürett, 25 ml.5.5. Mahtpipetid, 1, 2 ja 10 ml.5.6. Mõõtepipett, 5 ml.5.7. Mikrosüstal mahuga 10 μl, gradueeritud täpsusega 0,1 μl.5.8. Termomeeter, gradueeritud vahemikus 0–100 ºC.5.9. Küttekehaga varustatud veevann.5.10. Kuivatuskapp, hästi ventileeritav ja reguleeritud temperatuurile 80 ºC.5.11. Tavalised õhekihikromatograafia seadmed.6. PROOVI ETTEVALMISTAMINEAllpool kirjeldatud meetodi korral kasutatakse hüdroksübenseensulfoonhappe identifitseerimiseks ja määramiseks aerosoolides jääki, mis saadakse, kui aerosoolpakendist on eemaldatud normaalrõhul aurustuvad lahustid ja propellendid.7. IDENTIFITSEERIMINE7.1. Mikrosüstalaga viiakse 5 μl jääki (6) või proovi igasse stardijoone kuude punkti 1 cm kaugusele ÕKK plaadi alumisest äärest (4.18).7.2. Plaat asetatakse kromatograafiakambrisse, milles on juba eluent (4.16) ja hoitakse seda seal niikaua, kuni lahusti on tõusnud 15 cm kaugusele stardijoonest.7.3. Plaat võetakse vannist välja ja kuivatatakse temperatuuril 80 ºC kuni äädikhappe lõhna ei ole enam tunda. Plaati pritsitakse naatriumkarbinaadi lahusega (4.13) ja kuivatatakse õhu käes.7.4. Pool plaadist kaetakse klaasplaadiga kinni ja katmata osa pritsitakse 0,05 % ditisoonilahusega (4.15). Purpurpunaste laikude ilmumine kromatogrammil viitab tsingiioonide olemasolule.7.5. Plaadi pritsitud pool kaetakse klaasplaadiga kinni ja teist poolt pritsitakse Pauly reaktiiviga (4.17). 4-hüdroksübenseensulfoonhappe olemasolu korral ilmub kollakaspruun laik, mille Rf väärtus on umbes 0,26, kuid kromatogrammil esinev kollane laik, mille Rf väärtus on umbes 0,45, viitab 3-hüdroksübenseensulfoonhappe olemasolule.8. MÄÄRAMINE8.1. 100-ml ümarkolbi kaalutakse 10 g proovi või jääki (6) ja aurustatakse veevanni kohal, mille temperatuur on 40 ºC, rotaatoraurutiga vaakumis peaaegu kuivaks.8.2. Kolbi pipeteeritakse 10,0 ml (V1 ml) vett ja lahustatakse aurutusjääk (8.1) kuumutades.8.3. Lahus viiakse kadudeta jaotuslehtrisse (5.2) ja ekstraheeritakse vesilahust kaks korda 20 ml kloroformiga (4.2). Pärast iga ekstraheerimist visatakse kloroformifaas ära.8.4. Vesilahus filtreeritakse läbi kurdfiltri. Sõltuvalt eeldatavast hüdroksübenseensulfoonhappe sisaldusest pipeteeritakse 1,0–2,0 ml (V2) filtraati 250-ml koonilisse kolbi (5.3) ja lahjendatakse veega 75 ml-ni.8.5. Lisatakse 2,5 ml 36 % soolhapet (4.1) ja 2,5 g kaaliumbromiidi (4.6), segatakse ning kuumutatakse lahust veevannil temperatuurini 50 ºC.8.6. Büretist lisatakse 0,1 N kaaliumbromaati (4.10) kuni lahus, mida hoitakse ikka veel 50 ºC juures, muutub kollaseks.8.7. Lisatakse veel 3,0 ml kaaliumbromaadi lahust (4.10), suletakse kolb ja lastakse kümme minutit seista veevannil temperatuuril 50 ºC.Kui lahus kaotab kümne minuti pärast värvuse, lisatakse veel 2,0 ml kaaliumbromaadi lahust (4.10), suletakse kolb ja kuumutatakse kümme minutit veevannil temperatuuril 50 ºC. Märgitakse üles lisatud kaaliumbromaadi lahuse üldkogus (a).8.8. Lahus jahutatakse toatemperatuurini, lisatakse 2 g kaaliumjodiidi (4.5) ja segatakse.8.9. Tiitritakse moodustunud jood 0,1 N naatriumtiosulfaadi lahusega (4.11). Tiitrimise lõpul lisatakse indikaatorina mõned tilgad tärkliselahust (4.12). Märgitakse üles kasutatud naatriumtiosulfaadi kogus (b).9. ARVUTAMINEProovi või jäägi (6) tsink-hüdroksübenseensulfonaadi sisaldus arvutatakse massiprotsendina (% m/m) järgmise valemi abil:tsink-hüdroksübenseensulfonaasi massiprotsent =× V× 0,00514 × 100m × V2kus:a = lisatud 0,1 N kaaliumbromaadi lahuse üldkogus milliliitrites (8.7),b = tagasitiitrimiseks kasutatud 0,1 N naatriumtiosulfaadi lahuse kogus milliliitrites (8.9),m = analüüsitud toote või jäägi kogus milligrammides (8.1),V1 = punkti 8.2 kohaselt saadud lahuse maht milliliitrites,V2 = analüüsiks kasutatud lahustatud aurutusjäägi maht milliliitrites (8.4).Märkus:Aerosoolide puhul tuleb jäägi (6) mõõtmise tulemust massiprotsentides väljendada originaaltoote suhtes. Sellise teisenduse korral juhindutakse aerosoolidest proovi võtmise eeskirjadest.10. KORRATAVUS [6]Kui tsink-hüdroksübenseensulfonaadi sisaldus on umbes 5 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,5 %.11. TULEMUSTE TÕLGENDAMINEVastavalt kosmeetikatooteid käsitlevale nõukogu direktiivile 76/768/EMÜ on tsink-4-hüdroksübenseensulfonaadi maksimaalne lubatud sisaldus näovetes ja deodorantides 6 massiprotsenti. See tähendab, et lisaks hüdroksübenseensulfoonhappe sisaldusele tuleb määrata ka tsingisisaldus. Korrutades arvutatud tsink-hüdroksübenseensulfinaadi sisaldus (9) teguriga 0,1588, saadakse minimaalne tsingisisaldus massiprotsentides, mis peaks teoreetiliselt tootes esinema, silmas pidades mõõdetud hüdroksübenseensulfoonhappe sisaldust. Kuid tegelikult gravimeetriliselt mõõdetud (vt asjaomased sätted) tsingisisaldus võib olla suurem, kuna kosmeetikatoodetes võidakse kasutada ka tsinkkloriidi ja tsinksulfaati.[1] EÜT L 147, 9.6.1975, lk 40.[2] Vt ISO/DIS 5725.[3] Vt ISO/DIS 5725.[4] Vt ISO/DIS 5725.[5] Vt ISO/DIS 5725.[6] Vt ISO/DIS 5725.--------------------------------------------------


Tähtis õiguslik teade

|

32002L0070

Komisjoni direktiiv 2002/70/EÜ, 26. juuli 2002, millega kehtestatakse nõuded dioksiinide ja dioksiinitaoliste PCBde taseme määramiseks söödasEMPs kohaldatav tekst

Euroopa Liidu Teataja L 209 , 06/08/2002 Lk 0015 - 0021 CS.ES Peatükk 3 Köide 36 Lk 430  - 436 ET.ES Peatükk 3 Köide 36 Lk 430  - 436 HU.ES Peatükk 3 Köide 36 Lk 430  - 436 LT.ES Peatükk 3 Köide 36 Lk 430  - 436 LV.ES Peatükk 3 Köide 36 Lk 430  - 436 MT.ES Peatükk 3 Köide 36 Lk 430  - 436 PL.ES Peatükk 3 Köide 36 Lk 430  - 436 SK.ES Peatükk 3 Köide 36 Lk 430  - 436 SL.ES Peatükk 3 Köide 36 Lk 430  - 436

		Komisjoni direktiiv 2002/70/EÜ,26. juuli 2002,millega kehtestatakse nõuded dioksiinide ja dioksiinitaoliste PCBde taseme määramiseks söödas(EMPs kohaldatav tekst)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 20. juuli 1970. aasta direktiivi 70/373/EMÜ ühenduse söötade ametlikuks kontrollimiseks ettenähtud proovivõtu- ja analüüsimeetodite kehtestamise kohta, [1] viimati muudetud Austria, Soome ja Rootsi ühinemisaktiga, eriti selle artiklit 2,ning arvestades järgmist:(1) Nõukogu 22. aprilli 1999. aasta direktiivis 1999/29/EÜ soovimatute ainete ja toodete kohta loomasöötades, [2] viimati muudetud direktiiviga 2001/102/EÜ, [3] kehtestatakse dioksiinide ja furaanide piirmäärad teatavates söödatoorainetes ja söötades.(2) On tarvis kehtestada nõuded, millele analüüsimeetod peaks vastama ning millega tagatakse, et laborite kasutatavad analüüsimeetodid on võrreldavad.(3) Proovivõttu ja analüüsimeetodeid käsitlevad sätted on koostatud praeguste teadmiste alusel ning neid võib kohandada vastavalt teaduse ja tehnika arengule.(4) Käesoleva direktiivi sätted käsitlevad üksnes dioksiinide ja dioksiinitaoliste PCBde analüüse direktiivi 2001/102/EÜ kohaldamisel, millega muudetakse direktiivi 1999/29/EÜ soovimatute ainete ja toodete kohta loomasöötades.(5) Vajalike usaldusväärsete andmete saamiseks dioksiinitaoliste PCBde olemasolu kohta söödatooraines ja söötades tuleks kasutada aktiivset lähenemisviisi. Seetõttu tuleks sätestada nõuded analüüsimeetodite jaoks, mida kasutada dioksiinitaoliste PCBde kindlakstegemiseks söödamaterjalides ja söötades.(6) Märkimisväärse dioksiini tasemega proovide selekteerimisel tuleks kasutada järeleproovitud, üldtunnustatud valiidsuse kontrolli ja suure tootlikkusega sõelumismeetodit. Nende proovide dioksiinide tase tuleb kindlaks määrata kinnitava analüüsimeetodiga. Seetõttu on tarvis kehtestada kinnitavate analüüsimeetodite ja sõelumismeetodi nõuded.(7) Käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed on kooskõlas alalise toiduahela ja loomatervishoiu komitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Liikmesriigid tagavad, et proovivõtmine dioksiinide ja furaanide taseme ametlikuks kontrolliks ja dioksiinitaoliste PCBde taseme kindlaksmääramine söötades viiakse läbi vastavalt I lisas kirjeldatud meetodile.Artikkel 2Liikmesriigid tagavad, et proovide ettevalmistamine ja analüüsimeetodid, mida kasutatakse dioksiinide ja furaanide sisalduse ametlikuks kontrolliks ja dioksiinitaoliste PCBde sisalduse kindlaksmääramine söötades, on kooskõlas II lisas kirjeldatud kriteeriumidega.Artikkel 3Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgmiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 28. veebruariks 2003. Liikmesriigid teatavad neist viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need õigusnormid vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.Artikkel 4Käesolev direktiiv jõustub 20. päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas.Artikkel 5Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 26. juuli 2002Komisjoni nimelkomisjoni liigeDavid Byrne[1] EÜT L 170, 3.8.1970, lk 2.[2] EÜT L 115, 4.5.1999, lk 32.[3] EÜT L 6, 10.1.2002, lk 45.--------------------------------------------------I LISAPROOVIVÕTUMEETODID DIOKSIINIDE (PCDD/PCDF) TASEME AMETLIKUKS KONTROLLIKS JA DIOKSIINITAOLISTE PCBde KINDLAKSMÄÄRAMISEKS TEATAVATES SÖÖTADES1. Eesmärk ja rakendusalaSöötades esinevate dioksiinide (PCDD/PCDF) taseme ametlikuks kontrolliks ning dioksiinitaoliste PCBde kindlaksmääramiseks [1] ettenähtud proovid võetakse vastavalt komisjoni 1. märtsi 1976. aasta direktiivi 76/371/EMÜ sätetele, millega kehtestatakse ühenduse proovivõtumeetodid söötade ametlikuks kontrollimiseks [2]. Selliselt võetud koondproove käsitatakse tüüpilisena partiile või osapartiile, kust need on võetud. Direktiiviga 1999/29/EÜ sätestatud piirmäärade järgimine tehakse kindlaks laboriproovides määratud sisalduste alusel.2. Partii või osapartii vastavus spetsifikatsioonileKontroll-labor analüüsib laboriproovi eeskirjade täitmise tagamiseks teist korda, kui esimesel analüüsil saadud tulemus on vähem kui 20 % väiksem kui piirmäär või piirmäärast suurem, ning arvutab tulemuste keskmise. Partii võetakse vastu, kui esimese analüüsi tulemus on piirmäärast üle 20 % väiksem või kui kordusanalüüsi tegemise puhul vastab keskmine tulemus direktiivis 1999/29/EÜ sätestatud asjakohasele piirmäärale.[1] WHO toksilisuse ekvivalentfaktorite tabel inimest ähvardava ohu hinnangu kohta, mis põhineb Maailma Tervishoiuorganisatsiooni Stockholmis, Rootsis 15.–18. juunil 1997 peetud istungi järeldustel (Van den Berg et al., (1998) Toxic Equivalency Factors (TEFs) for PCBs, PCDDs, PCDFs for Humans and for Wildlife. Environmental Health Perspectives, 106(12), 775).Kasutatud lühendid: T = tetra; Pe = penta; Hx = heksa; Hp = hepta; O = okta; CDD = klorodibensodioksiin; CDF = klorodibensofuraan; CB = klorobifenüül[2] EÜT L 102, 15.4.1976, lk 1.--------------------------------------------------II LISAPROOVIDE ETTEVALMISTAMINE JA NÕUDED ANALÜÜSIMEETODITELE, MIDA KASUTATAKSE DIOKSIINIDE (PCDD/PCDF) SISALDUSE AMETLIKUL KONTROLLIMISEL JA DIOKSIINITAOLISTE PCBde KINDLAKSMÄÄRAMISEL TEATAVATES SÖÖTADES1. Eesmärk ja rakendusalaKäesolevaid nõudeid tuleks kohaldada söödatooraine ja söötade analüüsimisel dioksiinide (polüklooritud dibenso-para-dioksiinide (PCDD) ja polüklooritud dibensofuraanide (PCDF)) ning dioksiinitaoliste polüklooritud difenüülide (PCBde) kindlaksmääramiseks.Järelevalvet dioksiinide esinemise üle söötades võib teha strateegia abil, mis hõlmab sõelumismeetodit, et valida välja need proovid, mille dioksiini- ja dioksiinitaoliste PCBde sisaldus on väiksem kui 30–40 % alla teatavat taset või sellest tasemest suurem. Sellistes märkimisväärse dioksiinide tasemega proovides tuleb dioksiinide kontsentratsioon kindlaks määrata/kinnitada kinnitusmeetodi abil.Sõelumismeetodid on meetodid, mida kasutatakse dioksiinide ja dioksiinitaoliste PCBde sisalduse kindlaksmääramiseks teataval tasemel. Need meetodid on suure tootlikkusega ja neid kasutatakse suure arvu proovide kontrollimiseks positiivsete tulemuste suhtes. Need on spetsiaalselt kavandatud, et vältida valesid negatiivseid tulemusi.Kinnitusmeetodid on meetodid, mis annavad täielikku või täiendavat teavet dioksiinide ja dioksiinitaoliste PCBde olemasolu üheseks identifitseerimiseks ja koguse kindlakstegemiseks teataval tasemel.2. TaustKuna keskkonnast võetud proovid ja bioloogilised proovid (sh söödatooraine/söötade proovid) sisaldavad üldiselt erinevate dioksiini analoogide keerulisi segusid, on riskianalüüsi hõlbustamiseks välja töötatud toksilisuse ekvivalentfaktorite (TEF) mõiste. Need TEFd on kehtestatud väljendamaks 2,3,7,8-asendatud PCDDde ja PCDFde segude kontsentratsioone ning hiljem ka mõnede mitte-orto ja mono-orto kloor-asendatud PCBsid, millel on dioksiinitaoline toime 2,3,7,8-TCDD toksilisuse ekvivalentides (TEQ) (vt I lisa viidet 1).Konkreetse proovi üksikute ainete kontsentratsioonid korrutatakse neile vastava TEFiga ning seejärel liidetakse kokku, et saada TEQdes väljendatud dioksiinitaoliste ühendite üldkontsentratsioon.Mõiste "ülemtõke" nõuab kvantifitseerimispiiri kasutamist, et väljendada kvantifitseerimata analooge TEQdes.Mõiste "alamtõke" nõuab nulli kasutamist, et väljendada kvantifitseerimata analooge TEQdes.Mõiste "vaheväärtus" nõuab poole kvantifitseerimispiiri kasutamist, et väljendada kvantifitseerimata analooge TEQdes.3. Proovi ettevalmistamisel täidetavad kvaliteeditagamise nõudedProovide analüüsiks ettevalmistamisel kohaldatakse üldsätteid, mis on ette nähtud komisjoni 30. juuli 1981. aasta direktiivi 81/680/EMÜ (millega muudetakse direktiive 71/250/EMÜ, 71/393/EMÜ, 72/199/EMÜ, 73/46/EMÜ, 74/203/EMÜ, 75/84/EMÜ, 76/372/EMÜ ja 78/633/EMÜ, millega kehtestatakse ühenduse analüüsimeetodid sööda ametlikuks kontrollimiseks) [1] lisas.Lisaks peavad olema täidetud järgmised nõuded:- proove tuleb hoida ja transportida klaasist, alumiiniumist, polüpropüleenist või polüetüleenist mahutites; paberitolmu jäljed tuleb proove sisaldavatelt mahutitelt eemaldada; klaastarvikud tuleks eelnevalt loputada lahustiga, mida on kontrollitud dioksiinide olemasolu osas,- tehakse ilma proovita pimekatse, sooritades kogu analüüsimenetluse,- ekstraktsiooniks kasutatava proovi mass peab olema piisav tundlikkusega seotud nõuetele vastamiseks.4. Nõuded laboritele- Laborid tõestavad meetodi tulemuslikkust teataval tasemel, näiteks 0,5×, 1× ja 2× tasemel koos nõuetekohase variatsioonikordajaga kordusanalüüside puhul. Nõuetekohasuse tingimuste kohta vt punkti 5.- Kinnitusmeetodi kvantifitseerimispiir on antud tasemest ligikaudu üks viiendik tagamaks, et nõuetekohastest variatsioonikordajatest on antud tasemel kinni peetud.- Sisekontrolli meetmetena viiakse läbi regulaarsed pimekatsed ja kontroll-rikastusproovid või analüüsitakse kontrollproove (kasutades võimaluse korral sertifitseeritud etalonainet).- Edukas osalemine laboritevahelistes uuringutes, millega kontrollitakse laborite taset, on parim viis tõendada oma pädevust konkreetsetes alüüsides. Siiski ei tõenda edukas osalemine näiteks pinnase- või reoveeproovide laboritevahelistes uuringutes tingimata pädevust ka toidu- või söödaproovide tegemisel, kus saastatuse tase on väiksem. Seetõttu on kohustuslik pidev osalemine laboritevahelistes uuringutes dioksiinide ja dioksiinitaoliste PCBde kindlaksmääramisel asjakohastes toidu/sööda põhiainetes.- Laborid akrediteeritakse vastavalt ISO juhendile 58 tegutsevate tunnustatud asutuste poolt tagamaks, et nad kasutaksid analüütilist kvaliteedi tagamist. Laborid tuleks akrediteerida vastavalt standardile ISO/IEC/17025:1999.5. Nõuded dioksiinide ja dioksiinitaoliste PCBde analüüsimise korraleAnalüüsikorra heakskiitmise põhinõuded:- Kõrge tundlikkus ja madal avastamispiir. PCDDde ja PCDFide puhul peavad avastatavad kogused olema pikogrammides TEQ (10-12 g), kuna mõned nendest ühenditest on väga mürgised. PCBde tase on teadaolevalt kõrgem kui PCDDde ja PCDFide tase. Enamiku PCB analoogide puhul on tundlikkus nanogrammides (10-9 g) juba piisav. Siiski tuleb mürgisemate dioksiinitaoliste PCB analoogide (eelkõige mitte-orto asendatud analoogide) sisalduse mõõtmisel saavutada samasugune tundlikkus nagu PCDDde ja PCDFide puhul.- Kõrge selektiivsus (spetsiifilisus). PCDDsid, PCDFe ja dioksiinitaolisi PCBsid tuleb eristada paljudest muudest, kaasaekstraheerunud ning võimalik et ka segavatest ühenditest, mille sisaldus võib analüüsitavate ainete tasemega võrreldes olla mitmekordne. Gaasikromatograafia/mass-spektromeetria (GC/MS) meetodite puhul on vaja eristada mitmeid eri analooge, nagu näiteks toksilisi (nt seitseteist 2,3,7,8-asendatud PCDDsid ja PCDFe ja dioksiinitaolisi PCBsid) ning muid analooge. Biotestid peaksid võimaldama määrata valikulisi TEQ väärtusi PCDDde, PCDFide ja dioksiinitaoliste PCBde summana.- Kõrge täpsus (tõesus ja täpsusaste). Kindlaksmääramisel tuleks esitada kehtiv ja usaldusväärne hinnang aine tegeliku sisalduse kohta proovis. Kõrge täpsus (mõõtmistäpsus: mõõtmistulemuse lähedus mõõtmise tegelikule või määratud väärtusele) on vajalik, et vältida proovi analüüsitulemuste kõrvalejätmist hinnangulise TEQ viletsa usaldusväärsuse tõttu. Täpsust väljendatakse tõesusena (erinevus sertifitseeritud aines mõõdetud analüüdi keskväärtuse ja selle sertifitseeritud väärtuse vahel, väljendatud selle väärtuse protsendimäärana) ja täpsusastmena (tavaliselt arvutatakse täpsusaste standardhälbena, mis hõlmab korratavust ja reprodutseeritavust, ning näitab ettenähtud tingimustel mitu korda tehtud katsete tulemuste lähedust).Sõelumismeetodid võivad hõlmata bioteste ja GC/MS meetodeid; kinnitusmeetodid on kõrglahutusgaasikromatograafia/kõrglahutusmass-spektromeetria meetodid. TEQ koguväärtuse puhul peavad olema täidetud järgmised kriteeriumid:| Sõelumismeetodid | Kinnitusmeetodid |Valenegatiivne määr | < 1 % | |Tõesus | | – 20 % kuni + 20 % |Variatsioonikordaja | < 30 % | < 15 % |6. Erinõuded sõelumiseks või kinnituse saamiseks kasutatavatele GC/MS meetoditele- Analüüsikorra valideerimiseks tuleb menetluse alguses või näiteks enne ekstraheerimist lisada täiendavat 13C-märgistatud (süsinik-märgistatud) 2,3,7,8-kloriini asendatud PCDD/F sisestandardiga (ja 13C-märgistatud dioksiinitaolise PCB sisestandardiga, kui tuleb määrata dioksiinitaolisi PCBsid). Tuleb lisada vähemalt üks analoog igast tetra kuni okta klooritud PCDD/F homoloogilisest rühmast (ja vähemalt üks analoog igast dioksiinitaoliste PCBde homoloogilisest rühmast, kui tuleb määrata dioksiinitaolisi PCBsid), teine võimalus on vähemalt üks analoog igast mass-spektromeetriliselt selekteeritud iooni registreerimisfunktsioonist, mida kasutatakse PCDD/F ja dioksiinilaadsete PCBde kontrolliks. Kinnitusmeetodite puhul on kindlasti parem, kui kasutatakse kõiki 17 13C-märgistatud (süsinik-märgistatud) 2,3,7,8-kloriini PCDD/F sisestandardeid või kõiki 12 13C-märgistatud dioksiinitaoliste PCBde sisestandardeid (kui tuleb määrata dioksiinitaolisi PCBsid).Samuti tuleks määrata kindlaks suhtelised kalibreerimistegurid nende analoogide jaoks, mille puhul 13C-märgistatud analoogi ei ole kohaseid kalibreerimislahuseid kasutades lisatud.- Taimset või loomset päritolu söötade puhul, mille rasvasisaldus on alla 10 %, on sisestandardite lisamine enne ekstraheerimist kohustuslik. Loomset päritolu söötade puhul, mille rasvasisaldus on üle 10 %, võib sisestandardid lisada enne või pärast rasva ekstraheerimist. Ekstraheerimise tõhusust tuleks asjakohaselt kinnitada, sõltuvalt sisestandardite lisamise etapist ning sellest, kas tulemustest on teatatud toote või rasva alusel.- Enne GC/MS analüüsi tuleb lisada üks või kaks surrogaatsaagist.- Saagist tuleb kontrollida. Kinnitusmeetodite puhul peaks sisestandardite saagised jääma vahemikku 60–120 %. Üksikute analoogide (eelkõige mõnede hepta ja okta klooritud dibensodioksiinide ja dibensofuraanide) madalamad või kõrgemad saagised on vastuvõetavad tingimusel, et nende osa TEQ väärtuses ei ületa 10 % TEQ koguväärtusest (üksnes PCDD/F alusel). Sõelumismeetodite puhul peaks saagis jääma vahemikku 30–140 %.- Dioksiinide eraldamine segavatest klooritud ühenditest, näiteks PCBdest ja klooritud difenüüleetritest, tuleks teostada nõuetekohaste kromatograafiliste meetoditega (soovitatavalt florisili, alumiiniumoksiidi ja/või süsiniku kolonnis).- Isomeeride gaasikromatograafiline eraldamine peaks olema piisav (piikidevahelise oru kõrgus 1,2,3,4,7,8-HxCDF ja 1,2,3,6,7,8-HxCDF vahel on väiksem kui 25 %).- Määramine tuleks läbi viia vastavalt EPA meetodi 1613 versioonile B (tetra- through octa-chlorinated dioxins and furans by isotope dilution HRGC/HRMS) või muu samaväärne nõuetekohane meetod.- Suurima ja väikseima väärtuse vahe ei või olla üle 20 % söötades, mille dioksiinisisaldus on piirmääraga võrdne või sellest suurem. Söötades, mille saastumise tase on oluliselt allpool piirmäära, võib erinevus olla vahemikus 25–40 %.7. Sõelumis-analüüsimeetodid7.1. SissejuhatusSõelumismeetodit võib kasutada erinevate analüüside tegemisel: puhas sõelumismeetod või kvantitatiivne meetod.SõelumismeetodProovide vastuseid võrreldakse standardproovi vastusega antud tasemel. Standardproovist väiksema vastuse andnud proovid loetakse negatiivseteks ja standardproovist kõrgema vastuse andnud proovid on oletatavasti positiivsed. Nõuded:- igas katseseerias on hõlmatud pime- ja standardproov/proovid, mida ekstraheeritakse ja analüüsitakse samal ajal ja samadel tingimustel; standardproov peab näitama selgelt kõrgemaid vastuseid kui pimeproov,- tuleks hõlmata täiendavaid standardproove 0,5- ja 2kordsel antud tasemel, et näidata analüüsi nõuetekohast läbiviimist antud taseme piires selle taseme kontrollimiseks,- muid põhiaineid analüüsides tuleb näidata standardproovi/proovide sobivust, kaasates soovitatavalt proove, mille TEQ tasemeks on määratud kõrglahutusgaasikromatograafia/kõrglahutusmass-spektromeetria abil standardproovi väärtusele lähedane arv või samale tasemele seatud pimekatse,- kuna biotestides ei saa sisestandardit kasutada, on korratavuse katsed väga olulised, et saada teavet standardhälbe kohta ühes katseseerias; variatsioonikordaja peaks jääma alla 30 %,- biotestide puhul tuleks määratleda sihtühendid, võimalikud häired ja suurim lubatud pimekatsete tase.KvantitatiivnemeetodKvantitatiivne meetod nõuab standardlahjendusseeriat, kahe- või kolmekordset puhastamist ning mõõtmis-, pimekatse- ja saagisekontrolli. Tulemust võib väljendada TEQna, eeldades, et signaali tekitanud ühendid vastavad TEQ põhimõttele. Seda on võimalik demonstreerida TCDD (või dioksiin/furaanstandardlahuse) abil, moodustades kalibreerimiskõvera, et arvutada TEQ tase ekstraktis ja selle kaudu ka proovis. Tulemust korrigeeritakse pimekatse jaoks arvutatud TEQ taseme (võttes arvesse kasutatud lahustite ja kemikaalide ebapuhtust) ja saagise (arvutatakse antud taseme kvaliteedikontrolli proovi TEQ tasemest) põhjal. On oluline märkida, et osa ilmsest saagise kaost võivad põhjustada põhiaine mõjud ja/või erinevused biotestide TEF-väärtuste ja WHO kehtestatud ametlike TEF-väärtuste vahel.7.2. Nõuded sõelumiseks kasutatavatele analüüsimeetoditele- Sõeluuringuks võib kasutada GC/MS analüüsimeetodeid ja bioteste. GC/MS meetodite puhul kasutatakse punktis 6 sätestatud nõudeid. Erinõuded raku biotestidele (cell-based bioassays) on sätestatud punktis 7.3 ja erinõuded komplekteeritud vormis biotestidele (kit-based bioassays) punktis 7.4.- Vajalik on informatsioon valepositiivsete ja valenegatiivsete tulemuste arvu kohta suure katsete hulga puhul, mis jäävad alla- või ülespoole piirnormi või häiretaset, võrreldes kinnitava analüüsimeetodiga määratud TEQ sisaldusega. Tegelike valenegatiivsete tulemuste hulk peaks jääma alla 1 %. Valepositiivsete proovide hulk peaks olema nii väike, et sõeluuringutest on kasu.- Positiivseid tulemusi tuleb alati kinnitada analüüsi kinnitusmeetodiga (HRGC/HRMS). Lisaks tuleks HRGC/HRMS meetoditega kinnitada laia TEQ ulatusega proove (umbes 2–10 % negatiivsetest proovidest). Teave biotestide ja HRGC/HRMS tulemuste kohta tuleks teha kättesaadavaks.7.3. Erinõuded raku biotestidele (cell-based bioassays)- Biotesti läbiviimisel on iga testi puhul nõutav TCDD või dioksiin/furaansegu standardkontsentratsioonide seeria (täielik doosi ja toime kõver, kus R2 > 0,95). Sõelumisel võib madala tasemega proovide puhul siiski kasutada venitatud madala tasemega kõverat.- Biotesti tulemuste väljendamiseks kindlatel ajavahemikel tuleks kasutada kvaliteedikontrolli lehele märgitud TCDD standardkontsentratsiooni (umbes kolmekordne kvantifitseerimispiir) Teine võimalus oleks standardproovi suhteline vastus võrreldes TCDD kalibreerimiskõveraga, kuna rakkude vastused võivad sõltuda paljudest teguritest.- Iga standardmaterjali tüübi kohta tuleks pidada kvaliteedikontrolli kaarti ning seda tuleb kontrollida, et teha kindlaks tulemuste vastavus sätestatud suunistele.- Eelkõige kvantitatiivsete arvutuste puhul peab kasutatud proovilahjenduse induktsioon olema toimekõveraga lineaarne. Toimekõveraga lineaarset suhet ületavad proovid tuleb lahjendada ja uuesti testida. Seetõttu ongi soovitav testida samal ajal vähemalt kolme või enamat lahjendust.- Standardhälve ei tohiks olla üle 15 % iga proovilahjenduse kolmekordsel määramisel ning üle 30 % kolme eri katse vahel.- Avastamispiiriks võib kehtestada lahusti fooninäidu või nullefekti vastuse kolmekordse standardhälbe. Teine võimalus on kohaldada nullefektist suuremat vastust (lahusti fooninäidu viiekordne induktsioonifaktor), mis arvutatakse kõnealuse päeva kalibreerimiskõverast. Kvantifitseerimispiiriks võib kehtestada lahusti fooninäidu või nullefekti vastuse 5–6kordse standardhälbe või kohaldada nullefektist selgesti suuremat vastust (lahusti fooninäidu kümnekordne induktsioonifaktor), mis arvutatakse kõnealuse päeva kalibreerimiskõverast.7.4. Erinõuded komplekteeritud vormis biotestidele (kit-based bioassays) [2]- Tuleb järgida valmistaja juhendeid proovide ettevalmistamise ja analüüsimise kohta.- Ei tohiks kasutada kõlblikkusaja ületanud testikomplekte.- Ei tohiks kasutada materjale või komponente, mis on kavandatud kasutamiseks teistes komplektides.- Testikomplekte tuleks säilitada ettenähtud säilitustemperatuuril ja kasutada ettenähtud töötemperatuuril.- Immunoloogilise analüüsi avastamispiir on keskväärtuse ja kümnel pimekatse kordusanalüüsil põhineva standardhälbe kolmekordse summa, mis jagatakse lineaarse regressiooni võrrandi tõusunurgaga.- Laborikatsetel tuleks kasutada tugietalone tagamaks, et vastavus standardile on vastuvõetavates piirides.8. Tulemustest teatamineKui kasutatav analüüsimenetlus seda võimaldab, peaksid analüüsi tulemused sisaldama eri PCDD/Fide ja PCBde analooge ning tulemused tuleks esitada alamtõkkena, ülemtõkkena ja vaheväärtusena, et tulemuste aruandest saaks võimalikult palju teavet, mida oleks võimalik tõlgendada vastavalt konkreetsetele nõuetele.Aruandes peaks olema näidatud ka proovi lipiididesisaldus ning lipiidide ekstraheerimisel kasutatud meetod.Eri sisestandardite saagis tuleb teatada juhul, kui saagis jääb väljapoole punktis 6 nimetatud piire, kui on ületatud ülempiiri või kui sellest teatamist nõutakse.[1] EÜT L 246, 29.8.1981, lk 32.[2] Veel ei ole esitatud tõendeid müügilolevate komplekteeritud vormis biotestide kohta, mis oleksid piisavalt tundlikud ja usaldusväärsed, et kasutada neid nõutaval tasemel sõeluuringutel dioksiinide olemasolu määramiseks toiduainete ja loomasööda proovides.--------------------------------------------------


Tähtis õiguslik teade

|

31986L0431

Seitsmes komisjoni direktiiv, 24. juuni 1986, millega kohandatakse tehnika arenguga nõukogu direktiivi 67/548/EMÜ ohtlike ainete liigitamist, pakendamist ja märgistamist käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta

Euroopa Liidu Teataja L 247 , 01/09/1986 Lk 0001 - 0041 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 16 Lk 0003  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 16 Lk 0003  CS.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 220  - 225 ET.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 220  - 225 HU.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 220  - 225 LT.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 220  - 225 LV.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 220  - 225 MT.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 220  - 225 PL.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 220  - 225 SK.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 220  - 225 SL.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 220  - 225

		Seitsmes komisjoni direktiiv,24. juuni 1986,millega kohandatakse tehnika arenguga nõukogu direktiivi 67/548/EMÜ ohtlike ainete liigitamist, pakendamist ja märgistamist käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta(86/431/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 27. juuni 1967. aasta direktiivi 67/548/EMÜ ohtlike ainete liigitamist, pakendamist ja märgistamist käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta, [1] viimati muudetud direktiiviga 79/831/EMÜ, [2] eriti selle artiklit 19,ning arvestades, et:direktiivi 67/548/EMÜ I lisa sisaldab ohtlike ainete loetelu, milles on esitatud ka üksikasjalik liigitamise ja märgistamise kord iga aine kohta; ohtlike ainete loetelu läbivaatamisest nähtub, et seda loetelu on vaja kohandada praeguste teadmistega teaduse ja tehnika vallas ehk täpsemalt öeldes on vaja muuta teatavate ainete liigitamist ja märgistamist, selgitada teatavaid nimetusi, parandada teatavaid CASi numbreid (Chemical Abstract Service) ja kanda nimekirja muid aineid;direktiivi 67/548/EMÜ II lisas kirjeldatakse ohusümboleid ja -märgiseid, arvesse võttes edusamme teadmiste vallas saab teatavaid ohumärgiseid saksa keeles paremini sõnastada;direktiivi 67/548/EMÜ III ja IV lisas määratletakse märgised erilise ohu (R-laused) ja ohutusteabe (S-laused) kohta; teatavaid R- ja S-lauseid saab taani keeles sõnastada paremini; arvestades edusamme teadmiste vallas on vaja kehtestada uus ohutusteave;direktiivi 67/548/EMÜ VI lisa D osas sisalduvad ohtlike ainete ja valmististe liigitamise ja märgistamise juhised; nimetatud lisas on vaja parandada mõningaid erilisele ohule viitavate lausete (R-lausete) valiku kriteeriume ja määratleda uute ohutusteabe lausete (S-lausete) valiku kriteeriumid;käesoleva direktiivi sätted on kooskõlas ohtlike ainete ja valmististe kaubanduses tehniliste tõkete kõrvaldamist käsitlevate direktiivide tehnika arengule kohandamise komitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 67/548/EMÜ muudetakse järgmiselt.1. I lisa (ohtlike ainete nimekiri):1. I lisa sissejuhatuses lisatakse pärast märkust D järgmine märkus E:"Märkus EMärkuses E määratletud ainete puhul eelneb ohulausetele R 20, R 21, R 22, R 23, R 24, R 25, R 26, R 27 ja R 28 ja kõikidele nimetatud lausete kombinatsioonidele sõna "samuti".Näiteid:R 23: | "Samuti mürgine sissehingamisel." |R 27/R 28: | "Samuti väga mürgine kokkupuutumisel nahaga ja allaneelamisel."" |2. I lisas määratletud ainete nimetused, CASi numbrid, liigitamine ja märgistamine, mis on esitatud allpool, asendatakse käesoleva direktiivi I lisas esitatuga.Nr 016-023-00-4Nr 016-027-00-6Nr 048-008-00-3Nr 601-020-00-8Nr 602-010-00-6Nr 602-021-00-6Nr 603-026-00-6Nr 603-046-00-5Nr 603-070-00-6Nr 608-003-00-4Nr 609-002-00-1Nr 612-022-00-3Nr 612-042-00-23. Käesoleva direktiivi II lisas loetletud ained lisatakse I lisasse.2. II lisa (ohusümbolid ja -märgised):Saksa keeles asendatakse II lisas esitatud mõiste "Gesundheitsschädlich", mis on sümboli "Xn" kõrval, mõistega "Mindergiftig (Gesundheitsschädlich)".3. III lisa (ohtlikest ainetest johtuvate eriliste ohtude olemus):1. Taani keeles asendatakse III lisas loetletud R-laused järgmistega:"R 21 | Farlig ved hudkontakt |R 24 | Giftig ved hudkontakt |R 27 | Meget giftig ved hudkontakt |R 33 | Kan ophobes i kroppen efter gentagen brug |R 39 | Fare for varig skade på helbred |R 40 | Mulighed for varig skade på helbred |R 42 | Kan give allergi ved indånding |R 43 | Kan give allergi ved kontakt med huden." |2. Taani keeles asendatakse III lisas loetletud R-lausete kombinatsioonid järgmistega:"R 20/21 | Farlig ved indånding og ved hudkontakt |R 21/22 | Farlig ved hudkontakt og ved indtagelse |R 20/21/22 | Farlig ved indånding, ved hudkontakt og ved indtagelse |R 23/24 | Giftig ved indånding og ved hudkontakt |R 24/25 | Giftig ved hudkontakt og ved indtagelse |R 23/24/25 | Giftig ved indånding, ved hudkontakt og ved indtagelse |R 26/27 | Meget giftig ved indånding og ved hudkontakt |R 27/28 | Meget giftig ved hudkontakt og ved indtagelse |R 26/27/28 | Meget giftig ved indånding, ved hudkontakt og ved indtagelse |R 42/43 | Kan give allergi ved indånding og ved kontakt med huden." |4. IV lisa (ohutusteave ohtlike keemiliste ainete kohta):1. IV lisasse lisatakse järgmine lause:ES : Evitese la exposición — recábense instrucciones especiales antes del usoDA : Undgå enhver kontakt — indhent særlige anvisninger før brugDE : Exposition vermeiden — vor Gebrauch besondere Anweisungen einholenGR : Αποφεύγετε την έκθεση — εφοδιαστείτε με ειδικές οδηγίες πριν τη χρησιμοποίησηEN : Avoid exposure — obtain special instructions before useFR : Eviter l'exposition — se procurer des instructions spéciales avant l'utilisationIT : Evitare l'esposizione — procurarsi speciali istruzioni prima dell'usoNL : Blootstelling vermijden — vóór gebruik speciale aanwijzingen raadplegenPT : Evitar a exposição – obter instruções especiais antes da utilização".2. Taani keeles asendatakse IV lisas loetletud S-laused järgmistega:"S 26 | Kommer stoffet i øjnene, skylles straks grundigt med vand og læge kontaktes |S 28 | Kommer stof på huden vaskes straks med store mængder… (angives af producenten eller importøren) |S 30 | Hæld aldrig vand på eller i produktet |S 36 | Brug særligt arbejdstøj |S 37 | Brug egnede beskyttelseshandsker under arbejdet |S 38 | Brug egnet åndedrætsværn, hvis effektiv ventilation ikke er mulig |S 39 | Brug beskyttelsesbriller/anstigtsskærm under arbejdet |S 41 | Undgå at indånde røgen ved brand eller eksplosion |S 43 | Brug… ved brandslukning (Den nødjagtige type brandslukningsudstyr angives af producenten eller importøren. Såfremt vand ikke må bruges tilføjes: ‘Brug ikke vand') |S 45 | Ved ulykkestilfælde eller ved ildebefindende er omgående lægebehandling nødvendig; vis etiketten, hvis det er muligt". |3. Taani keeles asendatakse IV lisas loetletud S-lausete kombinatsioonid järgmistega:"S 20/21 | Der må ikke spises, drikkes eller ryges under brugen |S 36/37 | Brug særligt arbejdstøj og egnede beskyttelses-handsker |S 36/39 | Brug særligt arbejdstøj og egnede beskyttelses-briller/ansigtsskærm |S 37/39 | Brug egnede beskyttelseshandsker og -briller/anstigsskærm under arbejdet |S 36/37/39 | Brug særligt arbejdstøj, egnede beskyttelses-handsker og -briller/anstigsskærm". |5. VI lisa D osa (ohtlike ainete ja valmististe klassifitseerimise ja märgistamise juhised):1. Punkti 2.4.10 (ärritavad) teises taandes (lause "R 36 ärritavad silmadele" kasutamise kriteeriumid) asendatakse viimases lauses olevad sõnad "väärtus peab olema kolm" sõnadega "väärtus peab olema 2,5 või rohkem."2. Ohutusteabe lause S 53 valiku järgmised üldised kriteeriumid lisatakse pärast lause S 52 valiku üldisi kriteeriumeid 4. peatüki lõpus:"S 53: Vältida kokkupuutumist – vaadata erijuhiseid enne kasutamist- kohaldatavus- kantserogeensed, mutageensed ja/või teratogeensed ained ja valmistised- kasutuskriteeriumid- kohustuslik eespool nimetatud ainetele ja valmististele, millele on määratud laused R 45, R 46 ja/või R 47."Artikkel 2Liikmesriigid peavad 1. juuliks 1987 kehtestama ja avaldama käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud sätted. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.Nimetatud sätteid kohaldatakse hiljemalt alates 31. detsembrist 1987.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 24. juuni 1986Komisjoni nimelkomisjoni liigeStanley Clinton Davis[1] EÜT L 196, 16.8.1967, lk 1.[2] EÜT L 259, 15.10.1979, lk 10.--------------------------------------------------I LISAVt komisjoni direktiiv 93/72/EMÜ, EÜT L 258, 16.10.1993, lk 29.--------------------------------------------------II LISAVt komisjoni direktiiv 93/72/EMÜ, EÜT L 258, 16.10.1993, lk 29.--------------------------------------------------


title: Euroopa Parlamendi ja Nõukogu direktiiv 2002/95/EÜ, 27. jaanuar 2003, teatavate ohtlike ainete kasutamise piiramise kohta elektri- ja elektroonikaseadmetes

text:
Tähtis õiguslik teade

|

32002L0095

Euroopa Liidu Teataja L 037 , 13/02/2003 Lk 0019 - 0023

		Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/95/EÜ,27. jaanuar 2003,teatavate ohtlike ainete kasutamise piiramise kohta elektri- ja elektroonikaseadmetesEUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 95,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [2]võttes arvesse regioonide komitee arvamust, [3]toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras ja võttes arvesse lepituskomisjonis 8. novembril 2002 heakskiidetud ühisteksti [4]ning arvestades järgmist:(1) Ohtlike ainete kasutamise piiramist elektri- ja elektroonikaseadmetes käsitlevate liikmesriikide õigusnormide või haldusmeetmete vahelised erinevused võivad tekitada ühenduses kaubandustõkkeid ja moonutada konkurentsi, mistõttu võib neil olla otsene mõju siseturu rajamisele ja toimimisele. Seetõttu on osutunud vajalikuks liikmesriikide õigusakte selles valdkonnas ühtlustada ja kaasa aidata inimeste tervise kaitsele ning elektri- ja elektroonikaseadmete keskkonnaohutule taaskasutamisele ja kõrvaldamisele.(2) Euroopa Ülemkogu kinnitas 7.—9. detsembril 2000 Nice'is toimunud kohtumisel nõukogu 4. detsembri 2000. aasta resolutsiooni ettevaatusprintsiibi kohta.(3) Komisjoni 30. juuli 1996. aasta teatises ühenduse jäätmehoolduskava läbivaatamise kohta rõhutatakse vajadust vähendada ohtlike ainete sisaldust jäätmetes ning osutatakse, et oleks kasulik kehtestada kogu ühendust hõlmavad eeskirjad, mis piiraksid niisuguste ainete kasutamist toodetes ja tootmisprotsessides.(4) Nõukogu 25. jaanuari 1988. aasta resolutsioonis kaadmiumist tuleneva keskkonnareostuse likvideerimist käsitleva ühenduse tegevusprogrammi kohta [5] kutsub komisjon viivitamata välja töötama erimeetmeid selle programmi jaoks. Ka inimeste tervist tuleb kaitsta ja seetõttu tuleks ellu viia üldstrateegia, millega piiratakse eelkõige kaadmiumi kasutamist ja soodustatakse asendusainete uuringuid. Resolutsioonis rõhutatakse, et kaadmiumi kasutamine peaks piirnema juhtudega, kui muid sobivamaid ja ohutumaid võimalusi ei ole.(5) Kättesaadavad tõendid näitavad, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. jaanuari 2003. aasta direktiivis 2002/96/EÜ elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmete kohta [6] sätestatud elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmete kogumist, töötlemist, ringlussevõttu ja kõrvaldamist käsitlevad meetmed on vajalikud jäätmehooldusprobleemide vähendamiseks, mis on seotud asjaomaste raskmetallide ja asjaomaste leegiaeglustitega. Nendele meetmetele vaatamata jõuab ka tulevikus suur osa elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmetest praegustesse jäätmete kõrvaldamise süsteemidesse. Isegi kui elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmeid kogutakse eraldi ja võetakse ringlusprotsessi, võivad nendes sisalduvad elavhõbe, kaadmium, plii, kroom(VI), PBB- ja PBDE-ühendid ohustada tervist ja keskkonda.(6) Arvestades tehnilist ja majanduslikku teostatavust, on kõige tõhusam viis tagada nende ainetega seotud tervise- ja keskkonnariskide olulist vähendamist, millega võib saavutada kaitse soovitud taset ühenduses, nende ainete asendamine elektri- ja elektroonikaseadmetes ohutute või ohutumate materjalidega. Nende ohtlike ainete kasutamise piiramine suurendab tõenäoliselt elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmete ringlussevõtu võimalusi ja majanduslikku tasuvust ning vähendab negatiivset mõju taaskasutusettevõtete töötajate tervisele.(7) Käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluvad aineid on teaduslikult põhjalikult uuritud ja hinnatud ning ühenduse ja siseriiklikul tasandil on nende suhtes eri meetmeid rakendatud.(8) Käesolevas direktiivis ettenähtud meetmetes on arvesse võetud olemasolevaid rahvusvahelisi juhiseid ja soovitusi ning nende aluseks on hinnang, mis põhineb olemasoleval teaduslikul ja tehnilisel teabel. Need meetmed on vajalikud inimeste ja loomade tervise ning keskkonna kaitse soovitud taseme saavutamiseks, arvestades ohte, mida meetmete puudumine ühenduses tõenäoliselt põhjustaks. Need meetmed tuleks korduvalt läbi vaadata ja vajaduse korral kohandada, võttes arvesse olemasolevaid tehnilisi ja teaduslikke andmeid.(9) Käesolevat direktiivi tuleks kohaldada, ilma et see piiraks ühenduse ohutus- ja tervishoiunõudeid käsitlevate õigusaktide ja ühenduse jäätmehooldust käsitlevate eriõigusaktide, eelkõige teatavaid ohtlikke aineid sisaldavate patareisid ja akusid käsitleva nõukogu 18. märtsi 1991. aasta direktiivi 91/157/EMÜ [7] kohaldamist.(10) Tuleks arvesse võtta selliste elektri- ja elektroonikaseadmete tehnilist arengut, mis ei sisalda raskmetalle, PBDE- ja PBB-ühendeid. Niipea kui teaduslikud tõendid on kättesaadavad ja võttes arvesse ettevaatusprintsiipi, tuleks uurida muude ohtlike ainete keelamist ja nende asendamist keskkonnasõbralikumate võimalustega, mis tagavad vähemalt sama tasemega tarbijakaitse.(11) Tuleks lubada erandeid asendamisnõudest, kui asendamine ei ole teaduslikult ja tehniliselt võimalik või asendamise negatiivne keskkonna- või tervisemõju on suurema kui sellest inimeste tervisele ja keskkonnale tekkiv kasu. Ohtlike ainete asendamist elektri- ja elektroonikaseadmetes tuleb alati teha viisil, mis on kooskõlas elektri- ja elektroonikaseadmete kasutajate tervise- ja ohutusnõuetega.(12) Kuna toodete korduskasutamine, taasvarustamine ja eluea pikendamine on kasulik, peavad varuosad olema kättesaadavad.(13) Komisjon peaks kooskõlas komiteemenetlusega kohandama ohtlike ainete kasutuselt kõrvaldamise ja keelamisega seotud nõudeid teadusliku ja tehnilise arenguga.(14) Käesoleva direktiivi rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused, [8]ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1EesmärgidKäesoleva direktiivi eesmärk on ühtlustada liikmesriikide õigusakte, millega reguleeritakse ohtlike ainete kasutamise piiramist elektri- ja elektroonikaseadmetes, ja kaasa aidata inimeste tervise kaitsele ning elektri- ja elektroonikaseadmete keskkonnaohutule taaskasutamisele ja kõrvaldamisele.Artikkel 2Reguleerimisala1. Ilma et see piiraks artikli 6 kohaldamist, kohaldatakse käesolevat direktiivi elektri- ja elektroonikaseadmete suhtes, mis kuuluvad direktiivi nr 2002/96/EÜ IA lisas nimetatud kategooriatesse 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 ja 10, ning elektripirnide ja kodumajapidamiste valgustite suhtes.2. Käesolevat direktiivi kohaldatakse, ilma et see piiraks ühenduse ohutus- ja tervishoiunõudeid käsitlevate õigusaktide ja ühenduse jäätmehooldust käsitlevate eriõigusaktide kohaldamist.3. Käesolevat direktiivi ei kohaldata elektri- ja elektroonikaseadmete remondiks ettenähtud varuosade ja elektri- ja elektroonikaseadmete korduskasutamise suhtes, mis on turule viidud enne 1. juulit 2006.Artikkel 3MõistedKäesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:a) elektri- ja elektroonikaseadmed — seadmed, mis nõuetekohaseks toimimiseks vajavad elektrivoolu või elektromagnetvälja, ja seadmed, mida kasutatakse nimetatud voolu ja väljade tootmiseks, ülekandmiseks ja mõõtmiseks ning mis kuuluvad direktiivi 2002/96/EÜ IA lisas loetletud kategooriatesse ning on kavandatud kasutamiseks kuni 1000 V vahelduvvooluga ja 1500 V alalisvooluga;b) tootja — isik, kes müügiviisist olenemata, sealhulgas müük sidevahendite abil kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 1997. aasta direktiiviga 97/7/EÜ (tarbijakaitse kohta sidevahendi abil sõlmitud lepingute korral) [9]:i) valmistab ja müüb oma kaubamärgiga elektri- ja elektroonikaseadmeid;ii) müüb muude tarnijate toodetud seadmeid oma kaubamärgiga all edasi, kuid edasimüüjat ei loeta tootjaks, kui tootja kaubamärk esineb seadmel alapunkti i kohaselt võiiii) impordib või ekspordib elektri- ja elektroonikaseadmeid liikmesriiki kaubanduslikel alustel.Isikut, kes üksnes rahastab rahastamislepingu alusel, ei loeta tootjaks, kui ta ei tegutse ka tootjana alapunktide i–iii kohaselt.Artikkel 4Vältimine1. Liikmesriigid tagavad, et alates 1. juulist 2006 turule viidud uued elektri- ja elektroonikaseadmed ei sisalda pliid, elavhõbedat, kaadmiumi, kuuevalentset kroomi, polübroomitud bifenüüle (PBB) ega polübroomitud difenüüleetreid (PBDE). Siseriiklikud meetmed, millega piiratakse või keelatakse nende ainete kasutamine elektri- ja elektroonikaseadmetes ja mis võeti vastu kooskõlas ühenduse õigusaktidega enne käesoleva direktiivi vastuvõtmist, võivad kehtima jääda 1. juulini 2006.2. Lõiget 1 ei kohaldata lisas loetletud kasutamisviiside suhtes.3. Komisjoni ettepaneku põhjal teevad Euroopa Parlament ja nõukogu niipea, kui teaduslikud tõendid on kättesaadavad ja kooskõlas kuuendas keskkonnaalases tegevusprogrammis sätestatud kemikaalipoliitika põhimõtetega, otsuse muude ohtlike ainete keelamise kohta ja nende asendamise kohta keskkonnasõbralikumate alternatiividega, mis tagavad tarbijatele vähemalt samal tasemel kaitse.Artikkel 5Kohandamine teaduse ja tehnika arenguga1. Kõik muudatused, mis on vaja teha lisa kohandamiseks teaduse ja tehnika arenguga järgmiste toimingute tegemiseks, võetakse vastu artikli 7 lõikes 2 sätestatud korras:a) vajaduse korral artikli 4 lõikes 1 nimetatud ainete maksimaalse lubatava sisalduse kindlaksmääramine elektri- ja elektroonikaseadmete konkreetsetes materjalides ja komponentides;b) teatavate elektri- ja elektroonikaseadmete materjalide ja komponentide väljajätmine artikli 4 lõike 1 kohaldamisalast, kui nende kõrvaldamine või asendamine konstruktsioonimuutuste või materjalide ja komponentidega, mis ei nõua selles nimetatud materjalide või ainete kasutamist, on tehniliselt või teaduslikult võimatu või kui asendamise negatiivne mõju keskkonnale, tervisele ja/või tarbijaohutusele on tõenäoliselt suurem kui sellest keskkonnale, tervisele ja tarbijaohutusele tekkiv kasu;c) iga lisas nimetatud erandi läbivaatus iga nelja aasta tagant või nelja aasta möödumisel punkti lisamisest loetelusse, mille eesmärk on kaaluda elektri- ja elektroonikaseadmete materjalide ja komponentide väljajätmist lisast, kui kõrvaldamine või asendamine konstruktsioonimuutuste või materjalide ja komponentidega, mis ei nõua artikli 4 lõikes 1 nimetatud materjalide või ainete kasutamist, on tehniliselt või teaduslikult võimatu või kui asendamise negatiivne mõju keskkonnale, tervisele ja/või tarbijaohutusele on tõenäoliselt suurem kui sellest keskkonnale, tervisele ja tarbijaohutusele tekkiv kasu.2. Enne lisa muutmist lõike 1 kohaselt konsulteerib komisjon teiste hulgas elektri- ja elektroonikaseadmete tootjate, ringlussevõtjate, töötlemisega tegelevate ettevõtjate, keskkonnaorganisatsioonide ning töövõtjate ja tarbijaühingutega. Märkused edastatakse artikli 7 lõikes 1 nimetatud komiteele. Komisjon koostab saadud teabe kohta aruande.Artikkel 6LäbivaatamineEnne 13. veebruari 2005 vaatab komisjon käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed läbi, et vajaduse korral arvesse võtta uusi teaduslikke tõendeid.Eelkõige esitab komisjon selleks kuupäevaks ettepanekud direktiivi 2002/96/EÜ IA lisa kategooriatesse 8 ja 9 kuuluvate seadmete lisamiseks käesoleva direktiivi reguleerimisalasse.Komisjon uurib teaduslike andmete alusel ja võttes arvesse ettevaatuspõhimõtet samuti vajadust kohandada artikli 4 lõikes 1 nimetatud loetelu ning esitab vajaduse korral muutmisettepanekud Euroopa Parlamendile ja nõukogule.Läbivaatuse ajal pööratakse erilist tähelepanu muude elektri- ja elektroonikaseadmetes kasutatavate ohtlike ainete mõjudele keskkonnale ja inimeste tervisele. Komisjon uurib niisuguste ainete ja materjalide asendamise tasuvust ning saadab vajaduse korral artikli 4 kohaldamisala laiendamisega seotud ettepanekud Euroopa Parlamendile ja nõukogule.Artikkel 7Komitee1. Komisjoni abistab nõukogu direktiivi 75/442/EMÜ [10] artikli 18 alusel loodud komitee.2. Kui viidatakse käesolevale lõikele, kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 5 ja 7, võttes arvesse sama otsuse artiklit 8.Otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõikes 6 sätestatud tähtajaks kehtestatakse kolm kuud.3. Komitee võtab vastu oma töökorra.Artikkel 8SanktsioonidLiikmesriigid määravad kindlaks sanktsioonid, mida kohaldatakse käesoleva direktiivi alusel vastuvõetud siseriiklike sätete rikkumise puhul. Kehtestatavad karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.Artikkel 9Ülevõtmine1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid enne 13. augusti 2004. Nad teatavad sellest viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile kõik käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetud õigus- ja haldusnormid.Artikkel 10JõustumineKäesolev direktiiv jõustub selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.Artikkel 11AdressaadidKäesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 27. jaanuar 2003Euroopa Parlamendi nimelpresidentP. CoxNõukogu nimeleesistujaG. Drys[1] EÜT C 365 E, 19.12.2000, lk 195 ja EÜT C 240 E, 28.8.2001, lk 303.[2] EÜT C 116, 20.4.2001, lk 38.[3] EÜT C 148, 18.5.2001, lk 1.[4] Euroopa Parlamendi 15. mai 2001. aasta arvamus (EÜT C 34, 7.2.2002, lk 109), nõukogu 4. detsembri 2001. aasta ühine seisukoht (EÜT C 90 E, 16.4.2002, lk 12) ja Euroopa Parlamendi 10. aprilli 2002. aasta otsus (Euroopa Ühenduste Teatajas seni avaldamata). Euroopa Parlamendi 18. detsembri 2002. aasta otsus ja nõukogu 16. detsembri 2002. aasta otsus.[5] EÜT C 30, 4.2.1988, lk 1.[6] Vt ELT L 37, 13.2.2003, lk 24.[7] EÜT L 78, 26.3.1991, lk 38. Direktiivi on muudetud komisjoni direktiiviga 98/101/EÜ (EÜT L 1, 5.1.1999, lk 1).[8] EÜT L 184, 17.7.1999, lk 23.[9] EÜT L 144, 4.6.1997, lk 19. Direktiivi on muudetud direktiiviga 2002/65/EÜ (EÜT L 271, 9.10.2002, lk 16).[10] EÜT L 194, 25.7.1975, lk 39.--------------------------------------------------LISAPlii, elavhõbeda, kaadmiumi ja kuuevalentse kroomi kasutusviisid, mis on vabastatud artikli 4 lõike 1 nõudmistest1. Elavhõbe kompaktlampides kuni 5 mg lambi kohta.2. Elavhõbe üldkasutatavates sirgetes luminofoorlampides, milles on järgmisi aineid alla:—halofosfaati | 10 mg |—trifosfaati tavalise elueaga | 5 mg |—trifosfaati pika elueaga | 8 mg. |3. Elavhõbe eriotstarbelistes sirgetes luminofoorlampides.4. Elavhõbe muudes käesolevas lisas eraldi nimetamata lampides.5. Plii elektronkiiretoru klaasis, elektroonilistes komponentides ja luminestsentslampides.6. Plii legeeriva elemendina terases, mis sisaldab kuni 0,35 massiprotsenti pliid, alumiiniumis, mis sisaldab kuni 0,4 massiprotsenti pliid, ja vasesulamina, mis sisaldab kuni 4 massiprotsenti pliid.7. - Plii kõrge sulamistemperatuuriga joodises (nt tina ja pliid sisaldavad joodised, mis sisaldavad üle 85 % pliid),- plii serverite, salvestiste ja salvestimaatriksite joodistes (erand antud kuni 2010. aastani),- plii kommuteerimiseks, signaalimiseks, edastamiseks mõeldud võrgu infrastruktuuri seadmete ja telekommunikatsioonivõrgu haldamisseadmete joodistes,- plii elektroonilistes keraamilistes osades (nt piesoelektroonilistes seadmetes).8. Kaadmiumiga katmine, välja arvatud otstarbel, mis on keelatud direktiiviga 91/338/EMÜ, [1] millega muudetakse direktiivi 76/769/EMÜ ohtlike ainete ja valmististe turustamise ja kasutamise piiramise kohta. [2]9. Kuuevalentne kroom absorptsioonikülmiku süsinikterasest jahutussüsteemi korrosioonitõrjevahendina.10. Komisjon hindab artikli 7 lõike 2 punktis b ettenähtud menetluse raames järgmiste ainete ja seadmete kasutamist:- dekabromodifenüüleetrid,- elavhõbe eriotstarbelistes sirgetes luminofoorlampides.- plii serverite, salvestite ja salvestimaatriksite ning kommuteerimiseks, signaalimiseks, edastamiseks mõeldud võrgu infrastruktuuri seadmete ja telekommunikatsioonivõrgu haldamisseadmete joodises (seoses sellele erandile konkreetse tähtaja kehtestamisega) ja- elektripirnid,esmatähtsa küsimusena, et võimalikult kiiresti kindlaks teha, kas neid punkte vastavalt muuta.[1] EÜT L 186, 12.7.1991, lk 59.[2] EÜT L 262, 27.9.1976, lk 201.--------------------------------------------------


title: Nõukogu Direktiiv, 13. veebruar 1989, väljaspool asjaomast liikmesriiki asuva peakontoriga krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste liikmesriikides asutatud filiaalide kohustuse kohta avaldada oma aasta raamatupidamisdokumendid

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31989L0117

Euroopa Liidu Teataja L 044 , 16/02/1989 Lk 0040 - 0042 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 6 Köide 2 Lk 0200  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 6 Köide 2 Lk 0200

		Nõukogu direktiiv,13. veebruar 1989,väljaspool asjaomast liikmesriiki asuva peakontoriga krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste liikmesriikides asutatud filiaalide kohustuse kohta avaldada oma aasta raamatupidamisdokumendid(89/117/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 54,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]koostöös Euroopa Parlamendiga, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:Euroopa siseturu rajamine eeldab, et teises liikmesriigis asuva peakontoriga krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste filiaale koheldakse samal viisil nagu samas liikmesriigis asuva peakontoriga krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste filiaale; see tähendab, et aasta raamatupidamisdokumentide avaldamise korral piisab selliste teises liikmesriigis asuva peakontoriga asutuste filiaalidel asutuse kui terviku aasta raamatupidamisdokumentide avaldamisest;filiaalide puhul kohaldatavate avalikustamisnõuete täiendava kooskõlastamisinstrumendi raames sätestatakse, et teatavat liiki äriühingud, kelle suhtes kohaldatakse mõne teise liikmesriigi õigusakte, sealhulgas pangad ja muud finantseerimisasutused, peavad avaldama teatavad liikmesriigis asutatud filiaale käsitlevad dokumendid ja üksikasjad; raamatupidamisdokumentide avalikustamise puhul viidatakse konkreetsetele sätetele, mis tuleb pankade ja muude finantseerimisasutuste jaoks ette näha;mõnede liikmesriikide praegune tava, mille kohaselt väljaspool asjaomast liikmesriiki asuva peakontoriga krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste filiaalid peavad avaldama oma tegevust käsitleva aastaaruande, ei ole pärast nõukogu 8. detsembri 1986. aasta direktiivi 86/635/EMÜ (pankade ja muude finantseerimisasutuste raamatupidamise aastaaruannete ja konsolideeritud aastaaruannete kohta) [4] vastuvõtmist enam põhjendatud; filiaalide aastaaruannete avaldamine ei anna mingil juhul avalikkusele ja eelkõige võlausaldajatele piisavat ülevaadet asutuse finantsseisundist, sest terviku ühte osa ei saa vaadelda eraldi;pidades samas silmas integratsiooni praegust taset, ei saa eirata vajadust teatava väljaspool asjaomast liikmesriiki asuva peakontoriga krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste liikmesriikides asutatud filiaalide tegevust käsitleva teabe järele; sellest hoolimata peaks selle teabe maht olema piiratud, et vältida konkurentsi moonutamist;käesolev direktiiv mõjutab siiski ainult aastaaruannete avalikustamise nõuet, kuid ei mõjuta mingil moel krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste filiaalide kohustusi esitada teavet vastavalt muudele nõuetele, mis tulenevad näiteks sotsiaalvaldkonna õigusaktidest, on seotud töötajate õigusega saada teavet, tulenevad asukohamaa õigusest teostada järelevalvet krediidiasutuste või finantseerimisasutuste üle, tulenevad maksuõigusest või on seotud statistika eesmärkidega;võrdne konkurents tähendab teises liikmesriigis asuva peakontoriga krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste filiaalide puhul ühest küljest seda, et need filiaalid peavad aasta raamatupidamisdokumentide avaldamisel kinni pidama ühenduse standardist või sellega samaväärsest standardist, ja teisest küljest seda, et need filiaalid ei peaks oma tegevust käsitlevaid aasta raamatupidamisdokumente avaldama, kui nad vastavad eespool nimetatud tingimusele;teises liikmesriigis asuva peakontoriga krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste filiaalide aasta raamatupidamisdokumentide puhul käesoleva direktiiviga nõutav samaväärsus võib tekitada hindamisel raskusi; seetõttu on vaja, et selle probleemi ja muude käesoleva direktiivi reguleerimisalasse kuuluvate ja eelkõige selle rakendamisega seotud probleemidega tegeleksid kontaktkomitee raames koos liikmesriikide ja komisjoni esindajad; selliste komiteede arvu teatavates piirides hoidmiseks tuleks seda koostööd teha teatavat liiki äriühingute raamatupidamise aastaaruandeid käsitleva nõukogu 25. juuli 1978. aasta direktiivi 78/660/EMÜ [5] (viimati muudetud direktiiviga 84/569/EMÜ) [6] artikli 52 kohaselt loodud komitee raames; kui tegelda tuleb krediidiasutustega seotud probleemidega, peaks komitee koosseis olema siiski asjakohane,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Reguleerimisala1. Käesoleva direktiiviga ettenähtud kooskõlastamismeetmeid kohaldatakse väljaspool asjaomast liikmesriiki asuva peakontoriga, direktiivi 86/635/EMÜ artikli 2 lõike 1 punktide a ja b määratluste kohaste krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste liikmesriigis asutatud filiaalide suhtes. Kui krediidiasutuse või finantseerimisasutuse peakontor asub kolmandas riigis, kohaldatakse käesolevat direktiivi niivõrd, kui krediidiasutuse või finantseerimisasutuse õiguslik vorm on võrreldav eespool nimetatud artikli 2 lõike 1 punktides a ja b sätestatud õiguslike vormidega.2. Direktiivi 77/780/EMÜ [7] artikli 1 kolmandat taanet kohaldatakse mutatis mutandis käesoleva direktiivi reguleerimisalasse kuuluvate krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste filiaalide suhtes.Artikkel 2Sätted teises liikmesriigis asuva peakontoriga krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste filiaalide kohta1. Liikmesriigid kohustavad teises liikmesriigis asuva peakontoriga krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste filiaale avaldama direktiivi 86/635/EMÜ artikli 44 kohaselt selles nimetatud krediidiasutuse või finantseerimisasutuse dokumendid, mida selles direktiivis nimetatud on (aastaaruanne, konsolideeritud aastaaruanne, tegevusaruanne, konsolideeritud tegevusaruanne, aastaaruande ja konsolideeritud aastaaruande auditeerimise eest vastutavate isikute arvamused).2. Need dokumendid tuleb koostada ja neid tuleb kontrollida vastavalt direktiivile 86/635/EMÜ selle liikmesriigi seaduste kohaselt, kus asub krediidiasutuse või finantseerimisasutuse peakontor.3. Filiaale ei tohi kohustada avaldama nende tegevust käsitlevaid aastaaruandeid.4. Kuni edaspidise kooskõlastamiseni võivad liikmesriigid kohustada filiaale avaldama täiendavalt järgmist teavet:- direktiivi 86/635/EMÜ artikli 27 kirjete 1, 3, 4, 6, 7, 8 ja 15 või artikli 28 kirjete A.4, A.9, B.1–B.4 ja B.7 kohased filiaali tulud ja kulud,- filiaali töötajate keskmine arv,- filiaali nõuded ja kohustused, mis rühmitatakse vastavalt sellele, kas need on seotud krediidiasutustega või klientidega, ning nende nõuete ja kohustuste kogusumma väljendatuna filiaali asukoha liikmesriigi vääringus,- koguvara ja summad, mis vastavad direktiivi 86/635/EMÜ artiklis 4 ja selle vastavates artiklites määratletud vara kirjetele 2, 3, 4, 5 ja 6, kohustuste kirjetele 1, 2 ja 3 ning bilansivälistele kirjetele 1 ja 2, ja varade kirjete 2, 5 ja 6 puhul tagatiste jaotus vastavalt sellele, kas neid käsitletakse direktiivi 86/635/EMÜ artikli 35 kohase finantspõhivarana või ei.Kui nõutakse sellist teavet, peab selle täpsust ja vastavust aastaaruandele kontrollima vähemalt üks isik, kes on filiaali asukohaliikmesriigi seaduste kohaselt pädev raamatupidamisaruandeid auditeerima.Artikkel 3Sätted kolmandas riigis asuva peakontoriga krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste filiaalide kohta1. Liikmesriigid kohustavad kolmandas riigis asuva peakontoriga krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste filiaale avaldama artikli 2 lõikes 1 sätestatud dokumendid, mis on koostatud ja kontrollitud peakontori asukohariigi seadustes sätestatud viisil ja nende sätete kohaselt.2. Kui need dokumendid on kooskõlas või samaväärsed direktiivi 86/635/EMÜ kohaselt koostatud dokumentidega ja kolmandas riigis, kus peakontor asub, on täidetud ühenduse krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste vastastikkuse tingimus, kohaldatakse artikli 2 lõiget 3.3. Lõikes 2 nimetamata juhtudel võivad liikmesriigid nõuda, et filiaalid avaldaksid oma tegevuse aastaaruanded.4. Lõigetes 2 ja 3 sätestatud juhtudel võivad liikmesriigid nõuda, et filiaalid avaldaksid artikli 2 lõikes 4 nimetatud teabe ja asutamiskapitali suuruse.5. Käesoleva direktiivi reguleerimisalasse kuuluvate krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste filiaalide suhtes kohaldatakse analoogia põhjaldirektiivi 77/780/EMÜ artikli 9 lõikeid 1 ja 3.Artikkel 4Dokumentide avaldamise keelLiikmesriigid võivad nõuda, et käesolevas direktiivis sätestatud dokumendid avaldataks liikmesriigi riigikeeles või keeltes ja nende tõlked kinnitataks.Artikkel 5Kontaktkomitee tööDirektiivi 78/660/EMÜ artikli 52 alusel loodud kontaktkomiteel on asjakohase koosseisu olemasolul täiendavalt järgmised ülesanded:a) aidata kaasa käesoleva direktiivi kooskõlastatud kohaldamisele korrapäraselt toimuvate koosolekutega, mille käigus tegeldakse eelkõige direktiivi rakendamise praktiliste probleemidega, nagu näiteks dokumentide samaväärsuse hindamine, ning aidata kaasa artikli 1 lõikes 1 nimetatud õiguslike vormide võrreldavust ja samaväärsust käsitlevate otsuste tegemisele, ilma et see piiraks asutamislepingu artiklite 169 ja 170 kohaldamist;b) vajaduse korral nõustada komisjoni käesoleva direktiivi täiendamise või muutmise suhtes.LõppsättedArtikkel 61. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 1. jaanuaril 1991. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.2. Liikmesriik võib näha ette, et lõikes 1 osutatud sätteid kohaldatakse aastaaruannete suhtes esmakordselt aruandeaasta puhul, mis algab 1. jaanuaril 1993, või 1993. kalendriaasta jooksul.3. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetavate siseriiklike põhiliste õigusnormide teksti.Artikkel 7Nõukogu uurib komisjoni ettepanekul ning vajaduse korral korrigeerib komisjoni ettepanekul ja koostöös Euroopa Parlamendiga artikli 2 lõiget 4 viis aastat pärast artikli 6 lõikes 2 nimetatud kuupäeva, pidades silmas käesoleva direktiivi kohaldamisel omandatud kogemusi ja eesmärki kõrvaldada artikli 2 lõikes 4 nimetatud täiendava teabe nõue, võttes seejuures arvesse pankade ja muude finantseerimisasutuste aastaaruannete kooskõlastamiseks tehtud edusamme.Artikkel 8Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 13. veebruar 1989Nõukogu nimeleesistujaC. Solchaga Catalan[1] EÜT C 230, 11.9.1986, lk 4.[2] EÜT C 319, 30.11.1987, lk 64 ja EÜT C 290, 14.11.1988, lk 66.[3] EÜT C 345, 21.12.1987, lk 73.[4] EÜT L 372, 31.12.1986, lk 1.[5] EÜT L 222, 14.8.1978, lk 11.[6] EÜT L 314, 4.12.1984, lk 28.[7] EÜT L 322, 17.12.1977, lk 30.--------------------------------------------------