title: Nōukogu Direktiiv, 21. jaanuar 1980, ämmaemandana tegutsemise alustamist ja tegutsemist käsitlevate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31980L0155

Euroopa Liidu Teataja L 033 , 11/02/1980 Lk 0008 - 0012 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 6 Köide 2 Lk 0051  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 06 Köide 2 Lk 0081  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 6 Köide 2 Lk 0051  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 06 Köide 2 Lk 0095  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 06 Köide 2 Lk 0095

		Nōukogu direktiiv,21. jaanuar 1980,ämmaemandana tegutsemise alustamist ja tegutsemist käsitlevate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta(80/155/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 49, 57 ja 66,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:asutamislepingu artikli 57 kohaselt tuleb ämmaemandana tegutsemise alustamist ja tegutsemist käsitlevaid õigus- ja haldusnorme kooskõlastada; rahvatervise huvides tuleb ühenduses kehtestada kõnealuste spetsialistide tegevusvaldkonna ja koolituse ühine määratlus; selle eesmärgi saavutamiseks ei ole peetud soovitavaks kehtestada kõikidele liikmesriikidele ühtset koolitusprogrammi; vastupidi, liikmesriikidele tuleks koolituse korraldamisel jätta võimalikult suur vabadus; seepärast on parim lahendus kehtestada miinimumnõuded;kõnealuse tegevuse kooskõlastamine vastavalt käesolevale direktiivile ei välista edaspidist kooskõlastamist;koolituse osas ei tee enamik liikmesriike praegu vahet ämmaemandatel, kes tegutsevad palgatöötajatena, ja ämmaemandatel, kes on füüsilisest isikust ettevõtjad; sel põhjusel näib olevat vajalik laiendada käesoleva direktiivi kohaldamisala palgatöötajatest ämmaemandatele,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 11. Liikmesriigid nõuavad ämmaemandatelt, kes alustavad tegevust või tegutsevad direktiivi 80/154/EMÜ [4] artiklis 1 osutatud nimetusi kasutades, sellise kõnealuse direktiivi artiklis 3 nimetatud ämmaemanda diplomi, tunnistuse või muu kvalifikatsiooni tõendava dokumendi omamist, mis tagab, et asjaomane isik on kogu koolituse aja jooksul omandanud:a) piisavad teadmised ämmaemandate tegevusega seotud teadusharudest, eelkõige sünnitusabist ja günekoloogiast;b) piisavad teadmised asjaomase kutseala eetikast ja seda reguleerivatest õigusaktidest;c) põhjalikud teadmised sünnitusabi valdkonda kuuluvatest ja vastsündinute bioloogilistest funktsioonidest, anatoomiast ja füsioloogiast ning teadmised inimese tervisliku seisundi ja tema elukeskkonna vahelistest suhetest ning inimese käitumisest;d) piisavad kliinilised kogemused, mis on omandatud selleks määratud haiglates sünnitusabi alal pädeva personali järelevalve all;e) piisava arusaamise tervishoiutöötajate koolitusest ja tervishoiutöötajatega töötamise kogemused.2. Lõikes 1 nimetatud koolitus hõlmab:- kas täisajaga ämmaemanda kursust, mis sisaldab vähemalt kolmeaastast praktilist ja teoreetilist õpet ning mille alustamiseks peab olema läbitud vähemalt üldhariduse esimesed 10 aastat,- või vähemalt 18kuulist täisajaga ämmaemanda kursust, mille alustamiseks peab olema omandatud direktiivi 77/452/EMÜ [5] artiklis 3 nimetatud üldõe diplom, tunnistus või muu kvalifikatsiooni tõendav dokument.3. Lõike 2 esimeses taandes sätestatud ämmaemanda kursus hõlmab vähemalt lisas toodud koolitusprogrammi õppeaineid.Lõike 2 teises taandes sätestatud kursus hõlmab vähemalt neid lisas toodud koolitusprogrammi õppeaineid, mis ei kuulunud samaväärse meditsiiniõdede koolituskursuse programmi.4. Liikmesriigid tagavad, et ämmaemandate koolitust andev institutsioon vastutab kogu programmi vältel teooria ja praktika kooskõlastamise eest.Lisa A osas nimetatud teoreetiline ja tehniline koolitus peab olema tasakaalus ja kooskõlastatud sama lisa B osas nimetatud ämmaemandate kliinilise koolitusega, nii et oleks võimalik asjakohaselt omandada lõikes 1 loetletud kogemusi.Kliiniline koolitus peab toimuma täiendkoolituse vormis järelevalve all haiglaosakondades või muudes pädevate asutuste heakskiidetud tervishoiuteenistustes. Koolituse osana peavad sünnitusabi eriala üliõpilased osalema asjaomaste osakondade tegevuses niivõrd, kuivõrd see on seotud nende koolitusega. Neile õpetatakse ämmaemandate tegevusega seotud vastutust.Artikkel 2Pärast artikli 1 lõikes 2 sätestatud koolituskursuste tulemuste korrapärast läbivaatamist esitab komisjon nõukogule oma esimese aruande kuue aasta pärast alates käesoleva direktiivi teatavakstegemisest. Kõnealust läbivaatust abistab ämmaemandate koolituse nõuandekomitee.Läbivaatamise tulemustest lähtudes esitab komisjon ettepanekud muudatusteks, et kohandada kõnealustele koolituskursustele ettenähtud miinimumnõudeid direktiivi 80/154/EMÜ artikli 2 lõike 1 esimese taande esimeses alataandes ja teises taandes sätestatud tingimustega. Nõukogu teeb nende ettepanekute kohta viivitamatult otsuse.Artikkel 3Artiklist 1 olenemata võivad liikmesriigid lubada osalise ajaga koolitust pädevate siseriiklike asutuste heakskiidetud tingimustel.Osalise ajaga koolituse pikkus ei või olla lühem kui täisajaga koolituse puhul. Koolituse tase ei või selle osaajalisuse tõttu langeda.Artikkel 4Liikmesriigid tagavad, et ämmaemandatel oleks vähemalt õigus alustada järgmisi tegevusi ja nendega tegelda:1. anda usaldusväärset teavet ja nõu pereplaneerimise alal;2. diagnoosida rasedusi ja jälgida normaalselt kulgevaid rasedusi; teha normaalselt kulgevate raseduste arengu jälgimiseks vajalikke läbivaatusi;3. määrata või soovitada riskiraseduse võimalikult varajaseks diagnoosimiseks vajalikke läbivaatusi;4. koostada tulevaste lapsevanemate ettevalmistusprogramm ja täielik ettevalmistuskursus sünnituseks, mille hulka kuuluvad hügieeni- ja toitumisalased nõuanded;5. hoolitseda ema eest sünnituse ajal ja teda abistada ning jälgida loote üsasisest seisundit asjakohaste kliiniliste ja tehniliste vahenditega;6. võtta vastu normaalselt kulgevaid sünnitusi ning teha vajaduse korral lahklihalõige ja äärmise vajaduse korral keisrilõige;7. tunda ära ohumärke, mis viitavad kõrvalekalletele ema või lapse seisundis ja mis nõuavad arsti sekkumist, ning vajaduse korral arsti abistada; võtta arsti puudumisel erakorralisi abinõusid, eelkõige eemaldada platsenta manuaalselt ja teha seejärel vajaduse korral emaka manuaalne revisioon;8. vaadata vastsündinu läbi ja tema eest hoolitseda; võtta kõik tarvilikud meetmed ja vajaduse korral alustada viivitamata elustamist;9. hoolitseda sünnitusjärgsel ajal ema eest, jälgida tema seisundit ja anda talle vajalikku teavet vastsündinu eest hoolitsemise kohta, et ema saaks tagada vastsündinule parimad arengutingimused;10. osutada arsti määratud ravi;11. koguda vajalikke andmeid.Artikkel 5Käesolevat direktiivi kohaldatakse ka nende liikmesriikide kodanike suhtes, kes nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 (töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduses) [6] kohaselt tegelevad või kavatsevad tegelda mõne direktiivi 80/154/EMÜ artiklis 1 nimetatud tegevusega palgatöötajatena.Artikkel 61. Liikmesriigid võtavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud meetmed kolme aasta jooksul alates direktiivi teatavakstegemisest ning teatavad sellest viivitamata komisjonile.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 7Kui liikmesriigil on käesoleva direktiivi kohaldamisel teatavates valdkondades suuri raskusi, uurib komisjon neid raskusi koos selle riigiga ja taotleb otsuse 75/365/EMÜ, [7] viimati muudetud otsusega 80/157/EMÜ, [8] alusel moodustatud kõrgemate tervishoiuametnike komitee arvamust.Vajaduse korral esitab komisjon nõukogule asjakohaseid ettepanekuid.Artikkel 8Hiljemalt kuue aasta pärast alates käesoleva direktiivi teatavakstegemisest teeb nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal ja pärast nõuandekomitee arvamuse küsimist otsuse, kas lisa B osa kolmandas punktis sätestatud erand tuleks kaotada või selle kohaldamisala vähendada.Artikkel 9Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 21. jaanuar 1980Nõukogu nimeleesistujaG. Marcora[1] EÜT C 18, 12.2.1970, lk 1.[2] EÜT C 101, 4.8.1970, lk 26.[3] EÜT C 146, 11.12.1970, lk 17.[4] EÜT L 33, 11.2.1980, lk 1.[5] EÜT L 176, 15.7.1977, lk 1.[6] EÜT L 257, 19.10.1968, lk 2.[7] EÜT L 167, 30.6.1975, lk 19.[8] EÜT L 33, 11.2.1980, lk 15.--------------------------------------------------LISAÄMMAEMANDATE KOOLITUSPROGRAMMÄmmaemanda diplomi, tunnistuse või muu kvalifikatsiooni tõendava dokumendi saamisega lõppev koolitusprogramm koosneb kahest järgmisest osast:A. TEOREETILINE JA TEHNILINE KOOLITUSa) Üldained1. Anatoomia ja füsioloogia alused2. Patoloogia alused3. Bakterioloogia, viroloogia ja parasitoloogia alused4. Biofüüsika, biokeemia ja radioloogia alused5. Pediaatria, eelkõige vastsündinute haigused6. Hügieen, terviseõpetus, ennetav meditsiin, haiguste varajane diagnoosimine7. Toitumine ja dieet, eelkõige naiste, vastsündinute ja imikute toitumine8. Sotsioloogia ja sotsiaalmeditsiini alused9. Farmakoloogia alused10. Psühholoogia11. Õpetamise üldalused ja metoodika12. Tervishoiualased ja sotsiaalõigusnormid ning tervishoiu korraldus13. Kutse-eetika ja kutsealased õigusnormid14. Seksuaalkasvatus ja perekonna planeerimine15. Ema ja lapse õiguskaitseb) Ämmaemanda tegevusega seotud õppeained1. Anatoomia ja füsioloogia2. Embrüoloogia ja loote areng3. Rasedus, sünnitus ja sünnitusjärgne periood4. Raseduspatoloogia5. Ettevalmistus lapse sünniks ja lapsevanemaks saamiseks, sealhulgas psühholoogilised aspektid6. Sünnitusettevalmistus (sealhulgas sünnitusabi tehniliste vahendite tundmine ja kasutamine)7. Valutustamine, anesteesia ja elustamine8. Vastsündinu füsioloogia ja patoloogia9. Vastsündinu hooldus ja järelevalve10. Psühholoogilised ja sotsiaalsed teguridB. PRAKTILINE JA KLIINILINE KOOLITUSKoolitus tuleb läbida asjakohase järelevalve all:1. Rasedate nõustamine, mille hulka kuulub vähemalt 100 sünnituseelset läbivaatust2. Vähemalt 40 raseda järelevalve ja hooldus3. Vähemalt 40 sünnituse vastuvõtmine; kui sünnitajate vähesuse tõttu ei ole võimalik nii palju sünnitusi vastu võtta, võib see arv olla vähemalt 30, tingimusel et õpilane on abiks veel 20 sünnituse vastuvõtmisel4. Abistamine ühe või kahe tuharseisus lapse sünnituse vastuvõtmisel5. Lahklihalõike tegemine ja haava õmblemine6. 40 riskiraseda järelevalve ja hooldus7. Vähemalt 100 sünnitusjärgset läbivaatust ja normaalsete vastsündinute läbivaatused8. Emade ja vastsündinute, sealhulgas enneaegsete, ülekantud, alakaaluliste ja haigete vastsündinute järelevalve ja hooldus9. Raseduspatoloogiaga naiste hooldus ning vastsündinute ja imikute haigused10. Sissejuhatus üldiste patoloogiate hooldusse meditsiinis ja kirurgias.--------------------------------------------------


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 98/27/EÜ, 19. mai 1998, tarbijate huve kaitsvate ettekirjutuste kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31998L0027

Euroopa Liidu Teataja L 166 , 11/06/1998 Lk 0051 - 0055

		Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 98/27/EÜ,19. mai 1998,tarbijate huve kaitsvate ettekirjutuste kohtaEUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100a,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [2]tegutsedes vastavalt asutamislepingu artiklis 189b ettenähtud menetlusele [3]ning arvestades, et:(1) teatavates direktiivides, mis on loetletud käesolevale direktiivile lisatud nimekirjas, sätestatakse tarbijate huvide kaitse eeskirjad;(2) olemasolevad mehhanismid kõnealuste direktiivide täitmise tagamiseks nii siseriiklikul kui ka ühenduse tasandil ei võimalda alati õigel ajal lõpetada tarbijate ühishuve kahjustavaid rikkumisi; ühishuvid ei tähenda rikkumiste tõttu kahju kannatanud inimeste huvide summat; käesolevaga ei piirata rikkumise tõttu kahju kannatanud üksikisikute algatatud hagisid;(3) siseriiklike sätete kohaselt keelatud tegevuse lõpetamisel võib direktiive ülevõtvate siseriiklike meetmete tõhusus olla takistatud, kuigi tegemist on direktiivi nõuetest rangemate nõuetega, mis on kooskõlas asutamislepinguga ning nendes direktiivides lubatud kaitsemeetmetega, kui need meetmed toovad kaasa tagajärgi ka mõnes teises kui need direktiivid vastuvõtnud liikmesriigis;(4) kõnealused raskused võivad tekitada häireid siseturu tõrgeteta toimimises, sest piisab õigusvastase tegevuse viimisest teise riiki, et see oleks väljaspool õigusaktide kohaldamisala; selline tegevus moonutab konkurentsi;(5) kõnealused raskused vähendavad tõenäoliselt tarbijate usaldust siseturu vastu ja võivad piirata ühenduse õiguse rikkumise läbi kahjustatud tarbijate ühishuve esindavate organisatsioonide või neid huve kaitsvate sõltumatute riigiasutuste tegevusulatust;(6) kõnealune tegevus ulatub sageli üle liikmesriikide piiride; on vaja kiiresti teataval määral ühtlustada siseriiklikke sätteid, mis võimaldavad eespool mainitud õigusvastasele tegevusele lõpu teha, olenemata riigist, milles selle tagajärjed ilmnevad; kohtualluvuse osas ei piirata käesolevaga rahvusvahelise eraõiguse norme ega liikmesriikidevahelisi kehtivaid konventsioone, austades samas liikmesriikide üldisi asutamislepingust tulenevaid kohustusi, eelkõige kohustusi, mis on seotud siseturu tõrgeteta toimimisega;(7) kavandatud meetmete eesmärgi võib saavutada ainult ühendus; seepärast on ühendus kohustatud tegutsema;(8) asutamislepingu artikli 3b kolmas lõik kohustab ühendust mitte võtma meetmeid, mis läheksid kaugemale sellest, mida on vaja asutamislepingu eesmärkide saavutamiseks; vastavalt kõnealusele artiklile tuleb võimalikult suurel määral arvesse võtta siseriiklike õigussüsteemide eripära, jättes liikmesriikidele vabaduse valida erinevate samaväärse mõjuga võimaluste vahel; kohtutel ja haldusasutustel, kes on pädevad otsustama käesoleva direktiivi artiklis 2 osutatud menetlustes, peaks olema õigus tutvuda varasemate otsuste tulemustega;(9) ühe võimalusena tuleks nõuda, et üks või mitu tarbijate ühishuvide kaitsmise eest vastutavat sõltumatut riigiasutust teostaksid käesolevas direktiivis sätestatudhagemisõigust; teise võimalusena tuleks ette näha, et kõnealust õigust teostaksid organisatsioonid, kelle tegevuse eesmärk on kaitsta tarbijate ühishuve vastavalt siseriiklikes õigusaktides ettenähtud tingimustele;(10) liikmesriikidel peaks olema võimalus valida kahe kõnealuse võimaluse vahel või need ühendada, et määrata siseriiklikul tasandil käesoleva direktiivi eesmärkide jaoks pädevad asutused ja/või organisatsioonid;(11) ühendusesiseste rikkumiste korral peaks kõnealuste asutuste ja/või organisatsioonide puhul kohalduma vastastikuse tunnustamise põhimõte; siseriiklike üksuste taotluse peale peaksid liikmesriigid teatama komisjonile nende siseriiklike üksuste nimed ja nende tegevuse eesmärgid, kes on pädevad käesoleva direktiivi sätete alusel oma riigis esitama hagi;(12) komisjon peab tagama kõnealuste pädevate üksuste nimekirja avaldamise Euroopa Ühenduste Teatajas; kuni ei ole avaldatud vastupidise sisuga teadet, eeldatakse, et selles nimekirjas olev pädev üksus on teo- ja õigusvõimeline;(13) liikmesriikidel peaks olema võimalus nõuda ettekirjutust taotleva hagi esitamist kavatsevalt osapoolelt eelnevaid läbirääkimisi, mis annaks kostjale võimaluse lõpetada vaidlustatud rikkumine; liikmesriikidel peaks olema võimalus nõuda, et kõnealune eelnev läbirääkimine toimuks kõnealuste liikmesriikide määratud sõltumatu riigiasutuse osavõtul;(14) kui liikmesriigid on kehtestanud eelneva läbirääkimise nõude, tuleks määrata kahenädalane tähtaeg alates läbirääkimistaotluse saamisest; kui nimetatud tähtaja jooksul ei saavutata rikkumise lõpetamist, on taotlejal õigus viivitamata esitada hagi pädevale kohtule või haldusasutusele;(15) on otstarbekas, et komisjon annab aru käesoleva direktiivi toimimise, eelkõige selle ulatuse ja eelneva läbirääkimise kohta;(16) käesoleva direktiivi kohaldamine ei tohiks kahjustada ühenduse konkurentsieeskirjade kohaldamist,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Reguleerimisala1. Käesoleva direktiivi eesmärk on ühtlustada liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis on seotud artiklis 2 nimetatud ettekirjutust taotlevate hagidega, mille eesmärk on kaitsta tarbijate ühishuve lisas loetletud direktiivide alusel, et tagada siseturu tõrgeteta toimimine.2. Käesolevas direktiivis tähendab "rikkumine" igasugust tegu, mis on vastuolus lisas loetletud direktiividega sellistena, nagu need on siseriiklikku õiguskorda üle võetud, ja mis kahjustab lõikes 1 osutatud ühishuve.Artikkel 2Ettekirjutuste taotlemine1. Liikmesriigid määravad kohtud või haldusasutused, kes on pädevad otsustama artiklis 3 määratletud pädevate üksuste algatatud menetlustes, mille eesmärgiks on:a) igasuguse rikkumise võimalikult kiire lõpetamine või ärakeelamine, vajaduse korral lihtmenetlusega;b) vajaduse korral selliste meetmete vastuvõtmine nagu otsuse täielik või osaline avaldamine sellisel viisil, nagu peetakse otstarbekaks, ja/või endist olukorda taastava dokumendi avaldamine selleks, et kõrvaldada rikkumise kestev mõju;c) kuivõrd asjaomase liikmesriigi õigussüsteem seda võimaldab, kohustada kaotanud kostjat otsuse täitmata jätmise korral kohtu või haldusasutuse poolt täpsustatud tähtaja jooksul tasuma riigikassale või mõnele muule siseriiklikes õigusaktides või nende alusel määratud saajale kindlaksmääratud summa iga viivitatud päeva eest või mingi muu siseriiklikes õigusaktides ettenähtud summa selleks, et tagada otsuste täitmine.2. Käesolev direktiiv ei piira kohaldatava õiguse osas rahvusvahelise eraõiguse normide kohaldamist; tavaliselt kohaldatakse selle liikmesriigi õigusakte, kus rikkumine alguse sai, või selle liikmesriigi õigusakte, kus ilmnevad rikkumise tagajärjed.Artikkel 3Hagi esitamiseks pädevad üksusedKäesolevas direktiivis tähendab "pädev üksus" igasugust vastavalt liikmesriigi õigusaktidele moodustatud asutust või organisatsiooni, kellel on õigustatud huvi, et artiklis 1 osutatud sätted oleksid tagatud, eelkõige:a) üht või mitut sõltumatut riigiasutust, kelle konkreetseks ülesandeks on artiklis 1 osutatud huvide kaitsmine neis liikmesriikides, kus sellised asutused olemas on ja/võib) organisatsioone, kelle eesmärk on artiklis 1 osutatud huvide kaitsmine vastavalt siseriiklikes õigusaktides sätestatud tingimustele.Artikkel 4Ühendusesisesed rikkumised1. Iga liikmesriik võtab vajalikke meetmeid tagamaks, et kõnealuses liikmesriigis alguse saanud rikkumise puhul võib iga pädev üksus teises liikmesriigis, kus rikkumine mõjutab pädeva üksuse kaitstavaid huve, anda asja artiklis 2 osutatud kohtusse või haldusasutusse, esitades lõikes 3 ettenähtud nimekirja. Kohtud või haldusasutused aktsepteerivad seda nimekirja pädeva üksuse õigus- ja teovõime tõendina, aga see ei piira nende õigust kontrollida, kas pädeva asutuse tegevuse eesmärk õigustab konkreetsel juhul hagi esitamist.2. Ühendusesiseseid rikkumisi silmas pidades ja piiramata teistele üksustele siseriiklike õigusaktide alusel antud õigusi, teatavad liikmesriigid oma pädevate üksuste taotluse peale komisjonile, et kõnealustel üksustel on artikli 2 alusel hagemisõigus. Liikmesriigid teatavad komisjonile nende pädevate üksuste nimed ja tegevuse eesmärgid.3. Komisjon koostab lõikes 2 osutatud pädevate üksuste nimekirja, täpsustades nende tegevuse eesmärgid. Kõnealune nimekiri avaldatakse Euroopa Ühenduste Teatajas; muudatused nimekirjas avaldatakse viivitamata ja ajakohastatud nimekiri avaldatakse iga kuue kuu tagant.Artikkel 5Eelnev läbirääkimine1. Liikmesriigid võivad kehtestada või säilitada sätteid, mille kohaselt ettekirjutust taotleda kavatsev osapool saab menetlust alustada alles pärast seda, kui ta on proovinud saavutada rikkumise lõpetamist läbirääkimistel kostjaga või kostja ja artikli 3 punktis a määratletud pädeva üksusega selles liikmesriigis, kus ettekirjutust taotletakse. Liikmesriik otsustab, kas ettekirjutust taotlev osapool peab pädeva üksusega läbi rääkima. Kui rikkumise lõpetamist ei saavutata kahe nädala jooksul pärast läbirääkimistaotluse vastuvõtmist, võib asjaomane osapool viivitamata esitada ettekirjutust taotleva hagi.2. Liikmesriikides vastuvõetud eelnevat läbirääkimist reguleerivatest eeskirjadest teatatakse komisjonile ja need avaldatakse Euroopa Ühenduste Teatajas.Artikkel 6Aruanded1. Komisjon esitab käesoleva direktiivi kohaldamise kohta Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande iga kolme aasta tagant ja esimest korda hiljemalt viis aastat pärast käesoleva direktiivi jõustumist.2. Esimeses aruandes käsitleb komisjon eelkõige:- käesoleva direktiivi reguleerimisala isikute ühishuvide kaitsmisel kaubanduse, tööstuse, käsitöönduse või kutsetegevuse valdkonnas,- käesoleva direktiivi reguleerimisala nii, nagu see on määratletud lisas loetletud direktiividega,- seda, kas artiklis 5 ettenähtud eelnev läbirääkimine on aidanud tarbijakaitset tõhustada.Vajaduse korral lisatakse nimetatud aruandele ettepanekud käesoleva direktiivi muutmiseks.Artikkel 7Ulatuslikumat hagemisõigust käsitlevad sättedKäesolev direktiiv ei takista liikmesriikidel vastu võtta või säilitada sätteid, mis annavad pädevatele üksustele ja teistele asjaomastele isikutele ulatuslikumad hagemisõigused siseriiklikul tasandil.Artikkel 8Rakendamine1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 30 kuu jooksul pärast direktiivi jõustumist. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid kõnealused normid vastu võtavad, viidatakse nendes käesolevale direktiivile või ametliku avaldamise korral lisatakse neile selline viide. Viitamise viisi sätestavad liikmesriigid.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile siseriiklike õigusaktide sätted, mis nad käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastu võtavad.Artikkel 9JõustumineKäesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas.Artikkel 10AdressaadidKäesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 19. mai 1998Euroopa Parlamendi nimelpresidentJ. M. Gil-roblesNõukogu nimeleesistujaG. Brown[1] EÜT C 107, 13.4.1996, lk 3 ja EÜT C 80, 13.3.1997, lk 10.[2] EÜT C 30, 30.1.1997, lk 112.[3] Euroopa Parlamendi 14. novembri 1996. aasta arvamus (EÜT C 362, 2.12.1996, lk 236). Nõukogu 30. oktoobri 1997. aasta ühine seisukoht (EÜT C 389, 22.12.1997, lk 51) ja Euroopa Parlamendi 12. märtsi 1998. aasta otsus (EÜT C 104, 6.4.1998). Nõukogu 23. aprilli 1998. aasta otsus.--------------------------------------------------LISAARTIKLIS 1 OSUTATUD DIREKTIIVIDE NIMEKIRI [1]1. Nõukogu 10. septembri 1984. aasta direktiiv 84/450/EMÜ, mis käsitleb eksitava reklaamiga seotud liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamist (EÜT L 250, 19.9.1984, lk 17).2. Nõukogu 20. detsembri 1985. aasta direktiiv 85/577/EMÜ tarbija kaitsmise kohta väljaspool äriruume sõlmitud lepingute korral (EÜT L 372, 31.12.1985, lk 31).3. Nõukogu 22. detsembri 1986. aasta direktiiv 87/102/EMÜ tarbijakrediiti käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta (EÜT L 42, 12.2.1987, lk 48), viimati muudetud direktiiviga 98/7/EÜ (EÜT L 101, 1.4.1998, lk 17).4. Nõukogu 3. oktoobri 1989. aasta direktiiv 89/552/EMÜ teatavate sätete kooskõlastamiseks liikmesriikide õigus- ja haldusaktides, mis käsitlevad teleringhäälingutegevust: artiklid 10-21 (EÜT L 298, 17.10.1989, lk 23, muudetud direktiiviga 97/36/EÜ (EÜT L 202, 30.7.1997, lk 60)).5. Nõukogu 13. juuni 1990. aasta direktiiv 90/314/EMÜ reisipakettide, puhkusepakettide ja ekskursioonipakettide kohta (EÜT L 158, 23.6.1990, lk 59).6. Nõukogu 31. märtsi 1992. aasta direktiiv 92/28/EMÜ tervishoius kasutatavate ravimite reklaamimise kohta (EÜT L 113, 30.4.1992, lk 13).7. Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT L 95, 21.4.1993, lk 29).8. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 1994. aasta direktiiv 94/47/EÜ ostjate kaitse kohta, mis puudutab kinnisvara osaajalise kasutamise õiguse ostu-müügilepingute teatavaid aspekte (EÜT L 280, 29.10.1994, lk 83).9. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 1997. aasta direktiiv 97/7/EÜ tarbijate kaitse kohta sidevahendi abil sõlmitud lepingute korral (EÜT L 144, 4.6.1997, lk 19).[1] Direktiivid nr 1, 6, 7 ja 9 sisaldavad erisätteid ettekirjutust taotlevate hagide kohta.--------------------------------------------------


title: Komisjoni direktiiv 2012/4/EL, 22. veebruar 2012 , millega muudetakse direktiivi 2008/43/EÜ nõukogu direktiivi 93/15/EMÜ kohase tsiviilotstarbeliseks kasutamiseks mõeldud lõhkematerjalide identifitseerimise ja jälgitavuse süsteemi loomise kohta  EMPs kohaldatav tekst

text:
               23.2.2012

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 50/18

         KOMISJONI DIREKTIIV 2012/4/EL,
   22. veebruar 2012,
   millega muudetakse direktiivi 2008/43/EÜ nõukogu direktiivi 93/15/EMÜ kohase tsiviilotstarbeliseks kasutamiseks mõeldud lõhkematerjalide identifitseerimise ja jälgitavuse süsteemi loomise kohta
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
   võttes arvesse nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/15/EMÜ tsiviilotstarbeliseks kasutamiseks mõeldud lõhkematerjalide turuletoomist ja järelevalvet käsitlevate sätete ühtlustamise kohta, (1) eriti selle artikli 14 teise lõigu teist lauset,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Sütikud, sealhulgas süütenöörid ja kapseldetonaatorid kuuluvad direktiivi 93/15/EMÜ reguleerimisalasse, kuid neid kasutatakse pigem pürotehnika vallas kui lõhkematerjalide valmistamisel. Nende valesti kasutamisel tekkida võivad tagajärjed on tõenäoliselt sarnased madalasse ohukategooriasse kuuluvate pürotehniliste kaupade valesti kasutamisel tekkida võivate tagajärgedega ja seega on need tagajärjed vähem ohtlikud kui muude lõhkematerjalide puhul. Proportsionaalsuse huvides tuleks sütikud, sealhulgas süütenöörid ja kapseldetonaatorid, tsiviilotstarbeliseks kasutamiseks mõeldud lõhkematerjalide identifitseerimise ja jälgitavuse süsteemist välja jätta.

               (2)

               Lõhkematerjalide identifitseerimise ja jälgitavuse süsteemi rakendamiseks vajaliku elektroonilise süsteemi väljatöötamine on kestnud algselt kavandatust kauem. Komisjoni direktiivi 2008/43/EÜ (2) kohaldama hakkamist tuleb edasi lükata, et lõhkeainetööstusel oleks piisavalt aega direktiivi 2008/43/EÜ rakendamiseks vajaliku elektroonilise süsteemi lõpuni väljatöötamiseks, kontrollimiseks, valideerimiseks ja seega süsteemi turvalisuse suurendamiseks. Et seda saaks teha, tuleb ühe aasta võrra, kuni 5. aprillini 2013, edasi lükata ka tootjate ja importijate kohustus märgistada lõhkematerjalid. Samuti on vaja lisaaega, et tarneahela kõik lülid jõuaksid rakendada nõutava elektroonilise jälgimissüsteemi. Samuti on tarneahelas siiani liikvel varem toodetud ja pikema säilivusajaga lõhkematerjalide varud, mida ei ole olnud direktiivi 2008/43/EÜ kohaselt vaja märgistada, ning oleks ebapraktiline kohustada ettevõtjaid pidama arvestust mitmel viisil. Seega tuleks andmebaasi loomise ning andmete kogumise ja säilitamise kohustuste täitmine edasi lükata kolme aasta võrra, st kuni 5. aprillini 2015.

               (3)

               Teatavad tooted on liiga väikesed selleks, et neile kinnitada tootjatehase koodi ja elektrooniliselt loetavat teavet. Teatavate toodete puhul on aga nende kuju või disainielementide tõttu unikaalsete identifitseerimisandmete kinnitamine tehniliselt võimatu. Neil juhtudel tuleb selline nõutud identifitseerimistunnus kinnitada igale väikseimale pakendiühikule. Edaspidi võib tänu tehnika arengule olla võimalik kinnitada neile toodetele ka tootjatehase kood ja elektrooniliselt loetav teave. Seega peaks komisjon 2020. aasta lõpuks neile toodetele nõutava teabe kinnitamise võimalikkuse läbi vaatama ja üle hindama.

               (4)

               Seepärast tuleks direktiivi 2008/43/EÜ vastavalt muuta.

               (5)

               Käesoleva direktiiviga sätestatud meetmed on kooskõlas direktiivi 93/15/EÜ artikli 13 lõike 1 kohase komitee arvamusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 2008/43/EÜ muudetakse järgmiselt.

               1)

               Artiklisse 2 lisatakse järgmised punktid d, e ja f:

                           „d)

                           sütikud, mis on nöörikujulised mitteplahvatuslikud süüteseadeldised;

                           e)

                           süütenöörid, mis koosnevad peeneteralisest mustast püssirohust südamikust, mida ümbritseb kangast kiht ja mille ümber omakorda on üks või rohkem kaitsvat kattekihti, ning mis süütamisel põlevad nii, et välist plahvatust ei järgne;

                           f)

                           kapseldetonaatorid, mis koosnevad metallist või plastikust kapslist, mille sees on väikses koguses plahvatavat segu, mis löögi korral süttib ja mida kasutatakse süüteseadeldisena väikerelvade padrunites või löökpadrunites lõhkelaengu tekitamiseks.”

               2)

               Artikkel 7 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 7
               Lihtsad detonaatorid
               Lihtsate detonaatorite puhul on unikaalsed identifitseerimisandmed isekleepuva märgisena või otsetrüki või templina detonaatori kestal. Vastav märgis pannakse igale detonaatorite karbile.
               Lisaks võivad ettevõtjad kasutada passiivset inertset elektroonilist märgist, mis kinnitatakse igale detonaatorile, ja vastavat märgist igal detonaatorite karbil.”

               3)

               Artiklid 9 ja 10 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 9
               Löökpadrunid ja vahedetonaatorid
               Artiklis 2 nimetamata löökpadrunite ning vahedetonaatorite puhul on unikaalsed identifitseerimisandmed isekleepuva märgisena või otsetrükina löökpadrunil või vahedetonaatoril. Vastav märgis pannakse igale löökpadrunite ja vahedetonaatorite karbile.
               Lisaks võivad ettevõtjad kasutada passiivset inertset elektroonilist märgist, mis kinnitatakse igale löökpadrunile ja vahedetonaatorile, ja vastavat märgist igal löökpadrunite ja vahedetonaatorite karbil.
               Artikkel 10
               Detoneernöörid
               Detoneernööridel on unikaalsed identifitseerimisandmed isekleepuva märgisena või otsetrükina poolil. Unikaalsed identifitseerimisandmed märgitakse iga 5 meetri järel kas detoneernööri või süütenööri väliskestale või väljaulatuvale plastist sisekihile otse detoneernööri väliskiu alla. Vastav märgistus pannakse igale detoneernööri karbile.
               Lisaks võivad ettevõtjad kasutada passiivset inertset elektroonilist märgist, mis pannakse nööri sisse, ja vastavat märgist igal detoneernööri karbil.”

               4)

               Artikli 15 lõike 1 teine lõik asendatakse järgmisega:
               „Liikmesriigid kohaldavad neid norme alates 5. aprillist 2013. Sätteid, mis on vajalikud, et järgida artikli 3 lõiget 6 ning artikleid 13 ja 14, kohaldavad nad alates 5. aprillist 2015.”

               5)

               Lisatakse artikkel 15a järgmises sõnastuses:
               „Artikkel 15a
               31. detsembriks 2020 viib komisjon läbi hindamise selle kohta, kas tehnika arengu tulemusena on võimalik tunnistada kehtetuks lisa punktis 3 sätestatud erandid.”

               6)

               Lisa punktile 3 lisatakse järgmine lõik:
               „Toodete puhul, mis on liiga väikesed, et kinnitada neile punkti 1 alapunkti b alapunktides i ja ii ning punktis 2 sätestatud unikaalsed identifitseerimisandmed või juhtudel, kus seda ei saa teha toodete kuju või disainielementide tõttu, tuleb need andmed kinnitada toote pakendi väikseimale ühikule.
               Väikseim pakendiühik tuleb sulgeda pitseriga.
               Kõik lihtsad detonaatorid või vahedetonaatorid, mille puhul kehtib teises lõigus sätestatud erand, tuleb märgistada hästi püsiva märgisega ja nii, et punkti 1 alapunkti b alapunktide i ja ii kohane teave on selgesti loetav. Väikseimale pakendiühikule märgitakse selles sisalduvate lihtsate detonaatorite või vahedetonaatorite arv.
               Kõik detoneernöörid, millede puhul kehtib teises lõigus sätestatud erand, tuleb märgistada unikaalsete identifitseerimisandmetega, mis asuvad kas rullil või poolil või vajaduse korral pakendi väikseimail ühikul.”

         Artikkel 2
   1.   Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 4. aprilliks 2012. Nad edastavad kõnealuste normide teksti ning kõnealuste normide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile.
   Liikmesriigid kohaldavad neid norme alates 5. aprillist 2013.
   Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud põhiliste õigus- ja haldusnormide teksti.
   Artikkel 3
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 4
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 22. veebruar 2012

            Komisjoni nimel

            president

         José Manuel BARROSO

      (1)  EÜT L 121, 15.5.1993, lk 20.

      (2)  ELT L 94, 5.4.2008, lk 8.


title: Nõukogu direktiiv, 21. jaanuar 1980, mis käsitleb ämmaemanda diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikust tunnustamist ja mis sisaldab meetmeid asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamise hõlbustamiseks

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31980L0154

Euroopa Liidu Teataja L 033 , 11/02/1980 Lk 0001 - 0007 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 6 Köide 2 Lk 0045  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 06 Köide 2 Lk 0075  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 6 Köide 2 Lk 0045  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 06 Köide 2 Lk 0089  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 06 Köide 2 Lk 0089

		Nõukogu direktiiv,21. jaanuar 1980,mis käsitleb ämmaemanda diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikust tunnustamist ja mis sisaldab meetmeid asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamise hõlbustamiseks(80/154/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 49, 57 ja 66,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:asutamislepingu kohaselt on alates üleminekuperioodi lõpust keelatud asutamise ja teenuste osutamise puhul igasugune diskrimineerimine kodakondsuse põhjal; niisugust kodakondsusel põhineva kohtlemise põhimõtet kohaldatakse eelkõige kõikide lubade andmise suhtes, mida on vaja ämmaemandana praktiseerimiseks, ja kutseorganisatsioonide või -organite registrisse kandmise või nende liikmeks saamise suhtes;siiski näib olevat põhjendatud kehtestada teatavad sätted, et hõlbustada ämmaemandate tegevusega seotud asutamisõiguse ja teenuste osutamise kasutamist;asutamislepingu kohaselt ei tohi liikmesriigid anda mingisugust abi, mis võiks moonutada asutamistingimusi;asutamislepingu artikli 57 lõikes 1 on sätestatud, et diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikuse tunnustamise kohta antakse välja direktiivid;oleks soovitatav, et samaaegselt diplomite vastastikuse tunnustamisega nähakse ette nende tingimuste kooskõlastamine, millega reguleeritakse ämmaemandate koolitust; selline kooskõlastamine on sätestatud direktiivis 80/155/EMÜ [4];liikmesriikide õigusaktides sätestatakse, et õigus ämmaemandana tegutsemist alustada ja jätkata sõltub ämmaemanda diplomist;koolitustunnistuse omamise seisukohast ei tähenda diplomite vastastikust tunnustamist käsitlev direktiiv tingimata selliste diplomitega hõlmatud koolituse võrdväärsust ning seepärast peaks selliste tunnistuste kasutamine olema lubatud ainult välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigi keeles;hõlbustamaks riigiasutustel käesoleva direktiivi kohaldamist, võivad liikmesriigid ette näha, et lisaks koolitustunnistustele peab selle direktiiviga ettenähtud koolitustingimustele vastav isik esitama oma päritolu- või lähteriigi pädevate asutuste väljaantud tunnistuse, milles märgitakse, et need koolitustunnistused on sellised, nagu käesolevas direktiivis ette nähtud;teenuste osutamise osas on kutseorganisatsiooni või -organi registrisse kandmise või selle liikmeks saamise nõue, mis on seotud kindla ja püsiva tegevusega vastuvõtvas riigis, kahtlemata takistuseks isikule, kes soovib osutada teenuseid, kui tegevus on ajutist laadi; seetõttu tuleb see nõue tühistada; sellisel juhul tuleks siiski tagada kutsealase distsipliini kontroll, mis on nende kutseorganisatsioonide ja -organite ülesanne; kui asutamislepingu artiklist 62 ei tulene teisiti, tuleks seetõttu sätestada, et asjaomaselt isikult võib nõuda teenuste osutamisega seotud andmete esitamist vastuvõtva liikmesriigi pädevale asutusele;hea maine ja laitmatu reputatsiooniga seotud nõuete osas tuleks teha selget vahet kutsetöö alustamise ja kutsetööga tegelemise nõuetel;palgatöötajast ämmaemandate tegevuse osas ei ole nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruses (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires [5] ühtki erisätet määrusega reguleeritud kutsealade hea maine ja laitmatu reputatsiooni, kutsedistsipliini ega kutsenimetuse kasutamise kohta; sõltuvalt liikmesriigist kohaldatakse neid eeskirju või võib neid kohaldada nii palgatöötajate kui ka füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes; mitmes liikmesriigis on ämmaemanda tegevuse tingimuseks ämmaemanda diplomi, tunnistuse või muu kvalifikatsiooni tõendava dokumendi omamine; ämmaemandana võivad tegutseda nii palgatöötajad kui ka füüsilisest isikust ettevõtjad ning kõnealused isikud võivad oma kutsetegevuse jooksul ämmaemandana tegutseda mõlemal viisil; seepärast tuleb kõnealuste spetsialistide vaba liikumise võimalikult tõhusaks edendamiseks ühenduses laiendada käesoleva direktiivi kohaldamisala palgatöötajatest ämmaemandatele,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:I PEATÜKKREGULEERIMISALAArtikkel 11. Ilma et see piiraks direktiivi 80/155/EMÜ artikli 4 kohaldamist, kohaldatakse käesolevat direktiivi igas liikmesriigis määratletud ämmaemandate tegevuse suhtes, mille puhul kasutatakse järgmisi kutsenimetusi:Saksamaa Liitvabariigis:- Hebamme,Belgias:- accoucheuse/vroedvrouw,Taanis:- jordemoder,Prantsusmaal:- sage-femme,Iirimaal:- midwife,Itaalias:- ostetrica,Luksemburgis:- sage-femme,Madalmaades:- verloskundige,Ühendkuningriigis:- midwife.II PEATÜKKÄMMAEMANDA DIPLOMID, TUNNISTUSED JA MUUD KVALIFIKATSIOONI TÕENDAVAD DOKUMENDIDArtikkel 21. Liikmesriik tunnustab artiklis 3 loetletud ämmaemanda diplomeid, tunnistusi ja muid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente, mis on liikmesriikide kodanikele välja antud teises liikmesriigis ning mis vastavad direktiivi 80/155/EMÜ artikli 1 lõigetes 1, 3 ja 4 nimetatud miinimumprogrammile ja täidavad üht järgmistest tingimustest:- vähemalt kolmeaastane ämmaemanda täisajaga koolitus:- mille tingimuseks on sellise diplomi, tunnistuse või muu kvalifikatsiooni tõendava dokumendi omamine, mis annab õiguse astuda ülikooli või kõrgkooli, või selle puudumisel tõend vastavate teadmiste kohta,- või millele järgneb kutsepraktika, mille kohta antakse välja käesoleva direktiivi artiklis 4 nimetatud tunnistus,- vähemalt kaheaastane või 3600 tunnist koosnev ämmaemanda täisajaga koolitus, mille läbimise tingimuseks on direktiivi 77/452/EMÜ [6] artiklis 3 nimetatud üldõe diplomi, tunnistuse või muu kvalifikatsiooni tõendava dokumendi omamine,- vähemalt 18kuune või 3000 tunnist koosnev ämmaemanda täisajaga koolitus, mille läbimise tingimuseks on direktiivi 77/452/EMÜ artiklis 3 nimetatud üldõe diplomi, tunnistuse või muu kvalifikatsiooni tõendava dokumendi omamine, ja millele järgneb kutsepraktika, mille kohta antakse välja käesoleva direktiivi artiklis 4 nimetatud tunnistus.2. Ämmaemandate füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise osas käsitavad liikmesriigid tunnustatud diplomeid, tunnistusi ja muid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente oma territooriumil samaväärsena enda väljaantud diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentidegaArtikkel 3Artiklis 2 nimetatud diplomid, tunnistused ja muud kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid on järgmised:a) Saksamaa Liitvabariigis:- Hebammenprüfungszeugnis, mille annab välja riigi määratud eksamikomisjon,- Saksamaa Liitvabariigi pädevate asutuste tunnistused, mis kinnitavad, et pärast 8. maid 1945 Saksa Demokraatliku Vabariigi pädevate asutuste välja antud diplomid on tunnistatud võrdväärseteks esimeses taandes nimetatud tunnistustega;b) Belgias:diplôme d'accoucheuse/vroedvrouwdiploma, mille annavad välja riigi asutatud või heakskiidetud koolid või Jury central;c) Taanis:bevis for bestået jordemodereksamen, mille annab välja Danmarks Jordemoderskole;d) Prantsusmaal:diplôme de sage-femme, mille annab välja riik;e) Iirimaal:certificate in midwifery, mille annab välja An Bord Altranais;f) Itaalias:diploma d'ostetrica, mille annavad välja riigi heakskiidetud koolid;g) Luksemburgis:diplôme de sage-femme, mille annab pärast eksamikomisjoni otsust välja tervishoiuminister;h) Madalmaades:vroedvrouwdiploma, mille annab välja riigi määratud eksamineerimisasutus;i) Ühendkuningriigis:tunnistus registrisse Roll of Midwives kandmise kohta, mille annab Inglismaal ja Walesis välja Central Midwives Board for England and Wales, Šotimaal Central Midwives Board for Scotland ja Põhja-Iirimaal Northern Ireland Council for Nurses and Midwives.Artikkel 4Artiklis 2 sätestatud tunnistuse annavad välja välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigi pädevad asutused. Selles tõendatakse, et tunnistuse omanik on pärast ämmaemandaks kvalifitseerumist nõuetekohaselt tegutsenud ämmaemandana haiglas või mõnes muus selleks kinnitatud tervishoiuasutuses järgmiselt kindlaksmääratud aja jooksul:- artikli 2 lõike 1 esimese taande teises alataandes sätestatud juhul kaks aastat,- artikli 2 lõike 1 kolmandas taandes sätestatud juhul üks aasta.III PEATÜKKKEHTIVAD ÕIGUSEDArtikkel 51. Liikmesriikide kodanike osas, kelle diplomid, tunnistused ja muud kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid ei vasta direktiivi 80/155/EMÜ artiklis 1 ettenähtud koolituse miinimumnõuetele, tunnustab iga liikmesriik ametialase pädevuse piisava tõendina ämmaemanda diplomeid, tunnistusi ja muid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente, mille nimetatud liikmesriigid on välja andnud enne või maksimaalselt kuue aasta jooksul pärast käesoleva direktiivi teatavakstegemist, ja neile lisatud tunnistust, milles märgitakse, et need kodanikud on tunnistuse väljaandmisele eelneva viie aasta jooksul olnud vähemalt kolm aastat tegelikult ja seaduslikult kõnealuse tegevusega tegelenud.2. Liikmesriikide kodanike osas, kelle diplomid, tunnistused ja muud kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid vastavad küll direktiivi 80/155/EMÜ artiklis 1 ettenähtud koolituse miinimumnõuetele, kuid neid tuleb käesoleva direktiivi artikli 2 kohaselt tunnustada üksnes juhul, kui nendega kaasneb artiklis 4 nimetatud kutsepraktika tunnistus, tunnustab iga liikmesriik piisava tõendina ämmaemanda diplomeid, tunnistusi ja muid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente, mille nimetatud liikmesriigid on välja andnud enne käesoleva direktiivi jõustumist, ja neile lisatud tunnistust, milles märgitakse, et need kodanikud on tunnistuse väljaandmisele eelneva viie aasta jooksul olnud vähemalt kaks aastat tegelikult ja seaduslikult kõnealuse tegevusega tegelenud.IV PEATÜKKAKADEEMILISE KRAADI TÄHISE KASUTAMINEArtikkel 61. Ilma et see piiraks artikli 15 kohaldamist, tagavad vastuvõtvad liikmesriigid, et artiklites 2 ja 5 sätestatud tingimustele vastavatel liikmesriikide kodanikel on õigus kasutada oma päritolu- või lähteliikmesriigi seaduslikku akadeemilise kraadi tähist, kui see ei ole identne kutsenimetusega, või vajaduse korral selle lühendit kõnealuse liikmesriigi keeles või keeltes. Vastuvõtvad liikmesriigid võivad nõuda, et kraadi tähise järele tuleb märkida selle andnud asutuse või eksamikomisjoni nimetus ja asukoht.2. Kui välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigis kasutusel olevat akadeemilise kraadi tähist võib segamini ajada vastuvõtva liikmesriigi tähisega, mis selles riigis nõuab täiendavat koolitust, mida asjaomane isik ei ole läbinud, võib vastuvõttev liikmesriik nõuda, et kõnealune isik kasutaks oma päritolu- või lähteliikmesriigis kasutatavat akadeemilise kraadi tähist vastuvõtva liikmesriigi määratud sobivas vormis.V PEATÜKKSÄTTED ASUTAMISÕIGUSE JA TEENUSTE OSUTAMISE VABADUSE KASUTAMISE HÕLBUSTAMISEKS SEOSES ÄMMAEMANDATE TEGEVUSEGAA. Asutamisõigusega seotud erisättedArtikkel 71. Vastuvõttev liikmesriik, kes nõuab artiklis 1 nimetatud tegevust esmakordselt alustavatelt kodanikelt hea maine ja laitmatu reputatsiooni tõendamist, aktsepteerib teise liikmesriigi kodaniku puhul piisava tõendina selle kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigi pädeva asutuse väljaantud tõendit, mis tõendab, et selle kodaniku puhul on liikmesriigi nõuded hea maine ja laitmatu reputatsiooni osas täidetud.2. Kui välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriik ei nõua kõnealust tegevust esmakordselt alustada soovivalt isikult hea maine või laitmatu reputatsiooni tõendamist, võib vastuvõttev liikmesriik nõuda kõnealuse välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigi karistusregistri väljavõtet või selle puudumisel samaväärset dokumenti, mille on välja andnud kõnealuse välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigi pädev asutus.3. Kui vastuvõtval liikmesriigil on üksikasjalikke andmeid tõsise juhtumi kohta, mis on aset leidnud väljaspool tema territooriumi enne asjaomase isiku sellesse riiki elama asumist ning mille puhul on tõenäoline, et see mõjutab asjaomast tegevust selles riigis, võib vastuvõttev liikmesriik sellest teavitada välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriiki.Välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriik kontrollib andmete õigsust, kui on tõenäoline, et need mõjutavad asjaomase tegevuse alustamist selles liikmesriigis. Kõnealuse riigi asutused teevad otsuse läbiviidava uurimise laadi ja ulatuse kohta ning teavitavad vastuvõtvat liikmesriiki kõikidest meetmetest, mida nad väljaantud tunnistuste või dokumentide suhtes sellest tulenevalt rakendavad.4. Liikmesriigid tagavad edastatud teabe konfidentsiaalsuse.Artikkel 81. Kui vastuvõtvas liikmesriigis kehtivad õigus- ja haldusnormid hea maine või laitmatu reputatsiooni nõuete kohta, kaasa arvatud sätted distsiplinaarvastutuse kohta kutsealaste käitumisnormide rikkumise või süüdimõistva kohtuotsuse osas, mis on seotud artiklis 1 nimetatud tegevusega, edastab välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriik vastuvõtvale liikmesriigile kogu vajaliku teabe, mis on seotud kutsealaste või halduslike meetmete või distsiplinaarkaristusega, mida selle isiku suhtes on rakendatud, või talle määratud kriminaalkaristusega, kui ta tegutses oma kutsealal oma päritolu- või lähteliikmesriigis.2. Kui vastuvõtval liikmesriigil on üksikasjalikke andmeid tõsise juhtumi kohta, mis on aset leidnud väljaspool selle territooriumi enne asjaomase isiku sellesse riiki elama asumist ning mille puhul on tõenäoline, et see mõjutab asjaomast tegevust selle riigi territooriumil, võib vastuvõttev liikmesriik sellest teavitada välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriiki.Välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriik kontrollib andmete õigsust, kui on tõenäoline, et need mõjutavad asjaomase tegevuse alustamist selles liikmesriigis. Kõnealuse riigi asutused teevad otsuse läbiviidava uurimise laadi ja ulatuse kohta ning teavitavad vastuvõtvat liikmesriiki kõikidest meetmetest, mida nad lõike 1 kohaselt edastatud teabe suhtes sellest tulenevalt rakendavad.3. Liikmesriigid tagavad edastatud teabe konfidentsiaalsuse.Artikkel 9Kui vastuvõttev liikmesriik nõuab mõnd artiklis 1 nimetatud tegevust alustada või sellega tegelda soovivatelt kodanikelt füüsilise või vaimse tervise tõendit, aktsepteerib see riik piisava tõendina välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigis nõutava dokumendi esitamist.Kui välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriik ei kohalda kõnealuste tegevust alustada või sellega tegelda soovivate isikute suhtes ühtki sedalaadi nõuet, aktsepteerib vastuvõttev liikmesriik kõnealuse välisriigi kodaniku esitatud tunnistust, mille on välja andnud tema päritolu- või lähteriigi pädev asutus ja mis vastab vastuvõtva liikmesriigi väljaantud tunnistustele.Artikkel 10Artiklite 7, 8 ja 9 kohaselt väljaantud dokumente ei või esitada hiljem kui kolm kuud pärast nende väljaandmise kuupäeva.Artikkel 111. Artiklitele 7, 8 ja 9 vastav menetlus, millega lubatakse asjaomasel isikul alustada artiklis 1 nimetatud tegevust, tuleb lõpule viia nii kiiresti kui võimalik ja hiljemalt kolme kuu möödumisel kõikide selle isikuga seotud dokumentide esitamisest, ilma et see piiraks võimalike edasikaebamistega seotud viivituste kohaldamist kõnealuse menetluse lõppemisel.2. Artikli 7 lõikes 3 ja artikli 8 lõikes 2 nimetatud juhtudel katkestab uue läbivaatamise taotlus lõikes 1 ettenähtud ajavahemiku.Konsulteeritav liikmesriik annab oma vastuse kolme kuu jooksul.Vastuse saamisel või ajavahemiku lõppemisel jätkab vastuvõttev liikmesriik lõikes 1 nimetatud menetlust.Artikkel 12Kui vastuvõttev liikmesriik nõuab artiklis 1 nimetatud tegevust alustada või sellega tegelda soovivatelt kodanikelt vannet või tõotust ja kui teiste liikmesriikide kodanikud ei saa vannet või tõotust sellisel kujul kasutada, tagab see liikmesriik, et asjaomasele isikule pakutakse võimalust anda sobilik ja samaväärne vanne või tõotus.B. Teenuste osutamisega seotud erisättedArtikkel 131. Kui liikmesriik nõuab artiklis 1 nimetatud tegevust alustada või sellega tegelda soovivatelt kodanikelt kutseorganisatsiooni või -organi luba, liikmesust või registrisse kandmist, vabastab see liikmesriik teenuste osutamise korral liikmesriikide kodanikud selle nõude täitmisest.Asjaomasel isikul on teenuste osutamisel samad õigused ja kohustused nagu vastuvõtva liikmesriigi kodanikul; eelkõige peab ta täitma selles liikmesriigis kohaldatavaid kutse- ja haldusalaseid tegutsemiseeskirju.Kui vastuvõttev liikmesriik võtab vastu teisele lõigule vastava meetme või talle saavad teatavaks asjaolud, mis on nende sätetega vastuolus, teavitab ta sellest viivitamata liikmesriiki, kus asjaomane isik on registrisse kantud.2. Vastuvõttev liikmesriik võib nõuda, et asjaomane isik esitaks pädevatele asutustele eelneva avalduse, mis käsitleb tema teenuste osutamist, kui see on seotud tema ajutise viibimisega kõnealuse liikmesriigi territooriumil.Kiireloomulistel juhtudel võib selle avalduse esitada nii kiiresti kui võimalik pärast teenuste osutamist.3. Lõigete 1 ja 2 alusel võib vastuvõttev liikmesriik nõuda asjaomaselt isikult ühe või mitme järgmisi andmeid sisaldava dokumendi esitamist:- lõikes 2 nimetatud avaldus,- tunnistus selle kohta, et asjaomane isik jätkab seaduslikult kõnealust tegevust liikmesriigis, kus ta on registrisse kantud,- tunnistus selle kohta, et asjaomasel isikul on üks või enam käesolevas direktiivis nimetatud diplomit, tunnistust või muud kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti, mis on vajalikud kõnealuste teenuste osutamiseks.4. Lõikes 3 ettenähtud dokumenti või dokumente ei või esitada hiljem kui kaksteist kuud pärast nende väljaandmise kuupäeva.5. Kui liikmesriik võtab oma kodanikult või oma territooriumil asuvalt teise liikmesriigi kodanikult täielikult või osaliselt, ajutiselt või alaliselt õiguse tegelda mõne artiklis 1 nimetatud tegevusega, tagab ta vastavalt olukorrale lõike 3 teises taandes nimetatud tunnistuse ajutise või alalise tagasivõtmise.Artikkel 14Kui vastuvõtvas liikmesriigis nõutakse riikliku sotsiaalkindlustusorgani registrisse kandmist raamatupidamisarvestuse kontrollimiseks ja heakskiitmiseks seoses teenustega, mida osutatakse sotsiaalkindlustusskeemide alusel kindlustatud isikutele, vabastab see liikmesriik need liikmesriigi kodanikud, kes on registrisse kantud mõnes teises liikmesriigis, selle nõude täitmisest juhul, kui teenuste osutamisega kaasneb asjaomase isiku reisimine.Asjaomased isikud esitavad siiski kõnealusele organile teabe enne teenuste osutamist või kiireloomulistel juhtudel pärast teenuste osutamist.C. Sätted, mis käsitlevad nii asutamisõigust kui ka teenuste osutamise vabadustArtikkel 15Kui vastuvõtvas liikmesriigis on mõne artiklis 1 nimetatud tegevusega seotud kutsenimetuse kasutamine eeskirjadega reguleeritud, kasutavad teise liikmesriigi kodanikud, kes vastavad artiklites 2 ja 5 sätestatud tingimustele, seda vastuvõtva liikmesriigi kutsenimetust, mis selles riigis vastab kõnealustele kvalifikatsioonitingimustele, ning kasutavad lühendatud nimetust.Artikkel 161. Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et asjaomased isikud saaksid teavet vastuvõtva liikmesriigi tervishoiu- ja sotsiaalkindlustusseaduste ning vajaduse korral kutse-eetika kohta.Selleks võivad liikmesriigid luua teabekeskusi, kust need isikud võivad vajaliku teabe saada. Asutamise puhul võivad vastuvõtvad liikmesriigid nõuda, et asjaomased isikud võtaksid nende keskustega ühendust.2. Liikmesriigid võivad luua lõikes 1 nimetatud keskusi pädevate asutuste ja organite juures, mille nad peavad määrama artikli 20 lõikes 1 sätestatud tähtaja jooksul.3. Liikmesriigid kannavad vajaduse korral hoolt selle eest, et asjaomased isikud omandavad endi ja patsientide huvides keeleoskused, mis on vajalikud nende kutsealal töötamiseks vastuvõtvas liikmesriigis.VI PEATÜKKLÕPPSÄTTEDArtikkel 17Põhjendatud kahtluse korral võib vastuvõttev liikmesriik nõuda teise liikmesriigi pädevatelt asutustelt selles liikmesriigis väljaantud ja II ja III peatükis nimetatud diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide õigsuse kinnitamist, samuti kinnitust, et asjaomane isik on täitnud kõik direktiivis 80/155/EMÜ ettenähtud koolitusnõuded.Artikkel 18Liikmesriigid määravad artikli 20 lõikes 1 sätestatud tähtaja jooksul asutused ja organid, kellel on õigus diplomeid, tunnistusi ja muid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente ning käesolevas direktiivis nimetatud dokumente ja teavet välja anda ja vastu võtta, ning teatavad sellest viivitamata teistele liikmesriikidele ja komisjonile.Artikkel 19Käesolevat direktiivi kohaldatakse ka nende liikmesriikide kodanike suhtes, kes määruse (EMÜ) nr 1612/68 kohaselt tegelevad või kavatsevad tegelda artiklis 1 nimetatud tegevusega palgatöötajatena.Artikkel 201. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud meetmed kolme aasta jooksul alates direktiivi teatavakstegemisest ning teavitavad sellest viivitamata komisjoni.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 21Kui liikmesriigil on käesoleva direktiivi kohaldamisel teatavates valdkondades suuri raskusi, uurib komisjon neid raskusi koos selle riigiga ja taotleb otsuse 75/365/EMÜ, [7] viimati muudetud otsusega 80/157/EMÜ, [8] alusel moodustatud kõrgemate tervishoiuametnike komitee arvamust.Vajaduse korral esitab komisjon nõukogule asjakohaseid ettepanekuid.Artikkel 22Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 21. jaanuar 1980Nõukogu nimeleesistujaG. Marcora[1] EÜT C 18, 12.2.1970, lk 1.[2] EÜT C 101, 4.8.1970, lk 26.[3] EÜT C 146, 11.12.1970, lk 17.[4] EÜT L 33, 11.2.1980, lk 8.[5] EÜT L 257, 19.10.1968, lk 2.[6] EÜT L 176, 15.7.1977, lk 1.[7] EÜT L 167, 30.6.1975, lk 19.[8] EÜT L 33, 11.2.1980, lk 15.--------------------------------------------------


title: Üheteistkümnes Nõukogu direktiiv, 21. detsember 1989, avalikustamisnõuete kohta, mis on seotud liikmesriigis filiaali asutamisega teise liikmesriigi õigusele alluva teatud liiki äriühingu poolt

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31989L0666

Euroopa Liidu Teataja L 395 , 30/12/1989 Lk 0036 - 0039 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 17 Köide 1 Lk 0099  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 17 Köide 1 Lk 0099

		Üheteistkümnes nõukogu direktiiv,21. detsember 1989,avalikustamisnõuete kohta, mis on seotud liikmesriigis filiaali asutamisega teise liikmesriigi õigusele alluva teatud liiki äriühingu poolt(89/666/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 54,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]koostöös Euroopa Parlamendiga, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:hõlbustamaks EMÜ asutamislepingu artiklis 58 tähendatud äriühingutel asutamisvabaduse kasutamist nõuavad nii selle lepingu artikli 54 lõike 3 punkt g kui ka asutamisvabaduse piirangute kaotamise üldprogramm tagatiste kooskõlastamist, mida nõutakse liikmesriikides äriühingutelt nende liikmete ja kolmandate isikute huvide kaitseks;seni on nimetatud kooskõlastamine toimunud avalikustamise vallas esimese direktiivi 68/151/EMÜ [4] vastuvõtmisega, mis käsitleb kapitaliühingud (viimati muudetud 1985. aasta ühinemisaktiga); kooskõlastamist jätkati raamatupidamise vallas neljanda direktiiviga 78/660/EMÜ [5] teatud liiki äriühingute raamatupidamise aastaaruannete kohta (viimati muudetud 1985. aasta ühinemisaktiga), seitsmenda direktiiviga 83/349/EMÜ [6] konsolideeritud aastaaruannete kohta (muudetud 1985. aasta ühinemisaktiga) ning kaheksanda direktiiviga 84/253/EMÜ [7] raamatupidamisdokumentide audiitorkontrolli eest vastutavate isikute kohta;nimetatud direktiivid on kohaldatavad äriühingute suhtes, kuid ei hõlma nende filiaale; praegu on filiaali asutamine nagu tütarettevõtja asutamine üks äriühingu võimalusi kasutada asutamisõigust teises liikmesriigis;filiaalide puhul toob kooskõlastamise puudumine, eelkõige avalikustamise osas, kaasa lahknevusi äriühingu liikmete ja kolmandate isikute kaitse vallas teises liikmesriigis filiaale asutanud äriühingute ja seal tütarettevõtjaid asutanud äriühingute vahel;liikmesriikide seaduste lahknevus selles valdkonnas võib takistada asutamisõiguse kasutamist; seetõttu on vaja selline lahknevus kõrvaldada, et tagada muu hulgas nimetatud õiguse kasutamine;tagamaks nende isikute kaitse, kes suhtlevad äriühinguga filiaalide vahendusel, vajatakse filiaali asukoha liikmesriigis avalikustamismeetmeid; teatud aspektides on filiaali majanduslik ja sotsiaalne toime võrreldav tütarettevõtja toimega, seega on olemas avalik huvi äriühingu avalikustamise vastu filiaali asukohas; sellise avalikustamise korraldamiseks on vaja kasutada protseduuri, mis on ühenduse piires kehtestatud kapitaliühingutele;selline avalikustamine on ette nähtud rea oluliste dokumentide ja andmete ning nende muudatuste puhul;välja arvatud esindusvolitused, äriühingu nimi ja õiguslik vorm ning likvideerimine ja käimasolev pankrotimenetlus, võib selline avalikustamine piirduda filiaali puudutava teabega ja viitega äriregistrile, kus on registreeritud äriühing, mille koostisosa on filiaal, sest olemasolevate ühenduse eeskirjade kohaselt on sellest registrist kättesaadav kogu äriühingut puudutav teave;filiaali raamatupidamisdokumentide avalikustamist nõudvad siseriikliku õiguse sätted kaotavad oma põhjendatuse pärast seda, kui on kooskõlastatud äriühingu raamatupidamisdokumentide koostamist, kontrollimist ja avalikustamist reguleerivad siseriiklikud õigusaktid; kooskõlastamise järel piisab äriühingu poolt auditeeritud ja avalikustatud raamatupidamisdokumentide avalikustamisest filiaali asukoha äriregistris;filiaali kirjad ja tellimiskviitungid peavad andma vähemalt samasugust informatsiooni kui äriühingu kirjad ja tellimiskviitungid ning osutama äriregistrile, kuhu filiaal on kantud;tagamaks käesoleva direktiivi eesmärkide täielik täitmine ja vältimaks diskrimineerimist äriühingu päritoluriigi põhjal, peab käesolev direktiiv hõlmama ka filiaale, mille on asutanud mitteliikmesriikide õigusele alluvad äriühingud, mille õiguslik vorm on võrreldav direktiivi 68/151/EMÜ kohaldamisalas olevate äriühingutega; kõnealuste filiaalide suhtes tuleb kohaldada teatavaid sätteid, mis erinevad liikmesriikide õigusele alluvate äriühingute suhtes kohaldatavatest sätetest, kuna eespool nimetatud direktiivid ei kehti mitteliikmesriikide äriühingute puhul;käesolev direktiiv ei mõjuta mingil viisil filiaalide avalikustamiskohustusi, mis tulenevad muudest sätetest, näiteks töötajate õigust saada informatsiooni käsitlevatest tööõiguse sätetest või maksuõiguse sätetest, samuti statistika eesmärkidest,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:I JAGUTeiste liikmesriikide äriühingute filiaalidArtikkel 11. Teise liikmesriigi õigusele alluva ja direktiivi 68/151/EMÜ kohaldamisalas oleva äriühingu poolt asutatud filiaaliga seotud dokumendid ja andmed tuleb avalikustada vastavalt filiaali asukohajärgse liikmesriigi õigusele ja kõnealuse direktiivi artiklile 3.2. Kui avalikustamisnõuded filiaali kohta erinevad äriühingut puudutavatest nõuetest, kehtivad filiaaliga sooritatud tehingute kohta filiaali avalikustamisnõuded.Artikkel 21. Artiklis 1 ettenähtud avalikustamiskohustus hõlmab ainult järgmisi dokumente ja andmeid:a) filiaali aadress;b) filiaali tegevusala;c) äriregister, milles peetakse nõukogu direktiivi 68/151/EMÜ artiklis 3 nimetatud äriühingu toimikut, samuti äriühingu registrinumber kõnealuses registris;d) äriühingu ärinimi ja õiguslik vorm ning filiaali ärinimi, kui see erineb äriühingu ärinimest;e) isikute määramine ja ametist vabastamine ning andmed nende isikute kohta, kes on volitatud esindama äriühingut tehingutes kolmandate isikutega või kohtus:- äriühingu seadusjärgse organina või sellise organi liikmena vastavalt äriühingu poolt direktiivi 68/151/EMÜ artikli 2 lõike 1 punkti d kohaselt avalikustatule,- äriühingu alalise esindajana filiaali tegevuses koos volituste ulatuse märkimisega;f) äriühingu lõpetamine, likvideerijate määramine, andmed nende kohta ja nende volitused, samuti likvideerimismenetluse lõppemine vastavalt äriühingu poolt direktiivi 68/151/EMÜ artikli 2 lõike 1 punktide h, j ja k kohaselt avalikustatule,- pankrotimenetlus, kompromiss või muu analoogiline menetlus, mis on käimas äriühingu suhtes;g) raamatupidamisdokumendid kooskõlas artikliga 3;h) filiaali likvideerimine.2. Liikmesriik, kus filiaal on asutatud, võib ette näha, et vastavalt artiklile 1 tuleb avalikustada järgmised dokumendid ja andmed:a) käesoleva artikli lõike 1 punktides e ja f märgitud isikute allkirjad;b) asutamisdokument ja põhikiri, kui viimane on eraldi dokumendis, vastavalt direktiivi 68/151/EMÜ artikli 2 lõike 1 punktidele a, b ja c, samuti nende dokumentide muudatused;c) käesoleva artikli lõike 1 punktis c märgitud äriregistri tõend äriühingu olemasolu kohta;d) äriühingu kõnealuses liikmesriigis asuva vara tagatiseks seadmine, kui selline avalikustamine on seotud tagatise kehtivusega.Artikkel 3Artikli 2 lõike 1 punktis g sätestatud avalikustamiskohustus puudutab ainult äriühingu raamatupidamisdokumente, mis on koostatud, auditeeritud ja avalikustatud vastavalt äriühingu suhtes kehtivale liikmesriigi õigusele kooskõlas direktiividega 78/660/EMÜ, 83/349/EMÜ ja 84/253/EMÜ.Artikkel 4Liikmesriik, kus filiaal on asutatud, võib sätestada, et artikli 2 lõike 2 punktis b ja artiklis 3 märgitud dokumendid tuleb avaldada mõnes muus ühenduse ametlikus keeles ning et selliste dokumentide tõlge tuleb notariaalselt tõestada.Artikkel 5Kui äriühing on ühes liikmesriigis asutanud mitu filiaali, võib artikli 2 lõike 2 punktis b ja artiklis 3sätestatud avalikustamine toimuda ühe filiaali äriregistris äriühingu valikul.Sellisel juhul on teised filiaalid kohustatud avalikustama andmed selle filiaali registri kohta, kus tehti avalikustamine, samuti kõnealuse filiaali registrinumbri selles registris.Artikkel 6Liikmesriigid sätestavad, et filiaali kirjad ja tellimiskviitungid peavad lisaks direktiivi 68/151/EMÜ artiklis 4 ettenähtud andmetele osutama registrile, milles on avatud toimik filiaali kohta, samuti filiaali registreerimisnumbrile selles registris.II JAGUKolmandate riikide äriühingute filiaalidArtikkel 71. Dokumendid ja andmed filiaali kohta, mille on liikmesriigis asutanud äriühing, mis ei ole loodud liikmesriigi õiguse alusel, kuid mille õiguslik vorm on võrreldav direktiivis 68/151/EMÜ käsitletud äriühinguliikidega, tuleb avalikustada kooskõlas filiaali asukohajärgse liikmesriigi seadustega vastavalt nimetatud direktiivi artiklis 3 sätestatule.2. Kohaldatakse artikli 1 lõiget 2.Artikkel 8Artiklis 7 ettenähtud avalikustamiskohustus hõlmab vähemalt järgmisi dokumente ja andmeid:a) filiaali aadress;b) filiaali tegevusala;c) millise riigi õiguse alusel on äriühing asutatud;d) kui vastav õigus seda ette näeb, äriregister, kuhu äriühing on kantud, ja äriühingu registrinumber selles registris;e) asutamisdokument ja põhikiri, kui see on eraldi dokumendis, samuti nende muudatused;f) äriühingu õiguslik vorm, asukoht ja eesmärk, samuti vähemalt kord aastas kapitali suurus, kui need andmed ei sisaldu punktis e märgitud dokumentides;g) äriühingu ärinimi ja filiaali ärinimi, kui see erineb äriühingu ärinimest;h) isikute määramine ja ametist vabastamine ning andmed nende isikute kohta, kes on volitatud esindama äriühingut tehingutes kolmandate isikutega või kohtus:- äriühingu seadusjärgse organina või sellise organi liikmena,- äriühingu alalise esindajana filiaali tegevuses.Äriühingut esindama volitatud isikute volituste ulatus tuleb ära märkida, samuti see, kas nad võivad volitusi kasutada üksinda või peavad tegutsema ühiselt;i) - äriühingu lõpetamine, likvideerijate määramine, andmed nende kohta ja nende volitused, samuti likvideerimismenetluse lõppemine,- pankrotimenetlus, kompromiss või muu analoogiline menetlus, mis on käimas äriühingu suhtes;j) raamatupidamisdokumendid kooskõlas artikliga 7;k) filiaali likvideerimine.Artikkel 91. Artikli 8 lõike 1 punktis j sätestatud avalikustamiskohustus kehtib äriühingu raamatupidamisdokumentide kohta, mis on koostatud, auditeeritud ja avalikustatud vastavalt selle riigi õigusele, mille alusel on äriühing loodud. Kui kõnealused dokumendid ei ole koostatud vastavalt direktiividele 78/660/EMÜ ja 83/349/EMÜ või samaväärsel viisil, võivad liikmesriigid nõuda filiaali tegevusega seotud raamatupidamisdokumentide koostamist ja avalikustamist.2. Kohaldatakse artikleid 4 ja 5.Artikkel 10Liikmesriigid sätestavad, et filiaali kirjad ja tellimiskviitungid peavad osutama äriregistrile, kus on avatud toimik filiaali kohta, samuti filiaali registrinumbrile selles registris. Kui selle riigi õigus, mille alusel äriühing on loodud, nõuab registrisse kandmist, tuleb osutada ka registrile, kuhu on kantud äriühing, ja äriühingu registrinumbrile selles registris.III JAGUFiliaalide kajastamine äriühingu tegevusaruandesArtikkel 11Direktiivi 78/660/EMÜ artikli 46 lõiget 2 täiendatakse järgmise alapunktiga:"e) äriühingu filiaalide olemasolu".IV JAGUÜlemineku- ja lõppsättedArtikkel 12Artiklites 1, 2, 3, 7, 8 ja 9 sätestatud avalikustamisnõuete täitmata jätmise ning artiklites 6 ja 10 sätestatud kohustuslike andmete puudumise korral kirjades ja tellimiskviitungites näevad liikmesriigid ette kohased sanktsioonid.Artikkel 13Iga liikmesriik määrab kindlaks, millised isikud vastutavad käesolevas direktiivis sätestatud avalikustamisega seotud vorminõuete täitmise eest.Artikkel 141. Artikleid 3 ja 9 ei kohaldata direktiiviga 89/117/EMÜ [8] reguleeritud krediidi- ja rahaasutuste asutatud filiaalide suhtes.2. Kuni edaspidise kooskõlastamiseni ei pea liikmesriigid kohaldama artikleid 3 ja 9 kindlustusseltside asutatud filiaalide suhtes.Artikkel 15Direktiivi 78/660/EMÜ artikkel 54 ja direktiivi 83/349/EMÜ artikkel 48 tunnistatakse kehtetuks.Artikkel 161. Liikmesriigid võtavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid vastu hiljemalt 1. jaanuaril 1992. Nad informeerivad sellest viivitamata komisjoni.2. Liikmesriigid sätestavad, et lõikes 1 viidatud õigusaktid hakkavad kehtima 1. jaanuaril 1993 ja raamatupidamisdokumentide osas kohaldatakse neid esimest korda majandusaasta suhtes, mis algab 1. jaanuaril 1993 või 1993. aasta jooksul.3. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastu võetavate siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 17Direktiivi 78/660/EMÜ artikli 52 alusel loodud kontaktkomiteel on täiendavalt järgmised ülesanded:a) piiramata EMÜ asutamislepingu artiklite 169 ja 170 kohaldamist, aidata kaasa käesoleva direktiivi ühtlustatud kohaldamisele korrapäraselt toimuvate koosolekute kaudu, kus tegeldakse eelkõige direktiivi kohaldamisel tekkinud konkreetsete probleemidega;b) anda komisjonile vajaduse korral nõu käesolevas direktiivis tehtavate muudatuste või täienduste kohta.Artikkel 18Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 21. detsember 1989Nõukogu nimeleesistujaE. Cresson[1] EÜT C 105, 21.4.1988, lk 6.[2] EÜT C 345, 21.12.1987, lk 76 ja EÜT C 256, 9.10.1989, lk 27.[3] EÜT C 319, 30.11.1987, lk 61.[4] EÜT L 65, 14.3.1968, lk 8.[5] EÜT L 222, 14.8.1978, lk 11.[6] EÜT L 193, 18.7.1983, lk 1.[7] EÜT L 126, 12.5.1984, lk 20.[8] EÜT L 44, 16.2.1989, lk 40.--------------------------------------------------