title: Nõukogu direktiiv 2002/53/EÜ, 13. juuni 2002, ühise põllumajandustaimesortide kataloogi kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

32002L0053

Euroopa Liidu Teataja L 193 , 20/07/2002 Lk 0001 - 0011

		Nõukogu direktiiv 2002/53/EÜ,13. juuni 2002,ühise põllumajandustaimesortide kataloogi kohtaEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 37,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [1]pärast konsulteerimist majandus- ja sotsiaalkomiteeganing arvestades järgmist:(1) Nõukogu 29. septembri 1970. aasta direktiivi 70/457/EMÜ [2] ühise põllumajandustaimesortide kataloogi kohta on sageli ning oluliselt muudetud. [3] Selguse ja otstarbekuse huvides tuleks kõnealune direktiiv kodifitseerida.(2) Põllumajanduses kasutatavate seemnete ja taimede tootmisel on ühenduse põllumajanduses väga tähtis koht.(3) Seepärast on nõukogu võtnud vastu direktiivid, mis käsitlevad vastavalt peediseemne (2002/54/EÜ) [4], söödakultuuride seemne (66/401/EMÜ), [5] teraviljaseemne, [6] seemnekartuli (2002/56/EÜ) [7] ning õli- ja kiutaimede seemne (2002/57/EÜ) [8] turustamist.(4) On vaja koostada ühine põllumajandustaimesortide kataloog. Seda kataloogi on võimalik koostada ainult riikide kataloogide põhjal.(5) Kõik liikmesriigid peaksid seetõttu koostama ühe või mitu kataloogi sortidest, mis on nende territooriumil sertifitseerimiseks ja turustamiseks heaks kiidetud.(6) Selleks et heakskiidetud sordid oleksid eristatavad, püsivad ja küllaldaselt ühtlikud ning rahuldava viljelus- ja kasutusväärtusega, tuleb need kataloogid koostada ühtsete eeskirjade alusel.(7) On asjakohane võtta arvesse teatavate riigi tasandil sortide heakskiitmist käsitlevate sätete jaoks rahvusvaheliselt kehtestatud eeskirju.(8) Sordi heakskiitmiseks vajalike kontrollide tegemiseks tuleb sätestada suur hulk ühtseid kriteeriume ja miinimumnõudeid.(9) Ühtlustada tuleb sätted, mis käsitlevad sordi heakskiidu kehtivusaega, heakskiidu tühistamise põhjendusi ja tavasid sordi säilitamiseks, ning liikmesriigid peaksid üksteist teavitama sortide heakskiitmisest ja heakskiidu tühistamisest.(10) Soovitav on vastu võtta sordinimede sobivust ja liikmesriikide vahelist teabevahetust käsitlevad eeskirjad.(11) Käesoleva direktiiviga hõlmatud seeme peaks pärast ühises kataloogis avaldamist olema ühenduses vabalt turustatav.(12) Liikmesriikidel peaks siiski erimenetluse alusel olema õigus esitada sortide kohta vastuväiteid.(13) Komisjon peaks ühisesse põllumajandustaimesortide kataloogi lisatavad sordid avaldama Euroopa Ühenduste Teataja C-seerias.(14) Tuleks ette näha meetmed, millega tunnustatakse kolmandates riikides tehtud sordikontrollide samaväärsust.(15) Ühenduse eeskirju ei tuleks kohaldada nende sortide puhul, mille seeme või paljundusmaterjal on ette nähtud eksportimiseks kolmandatesse riikidesse.(16) Teaduse ja tehnika arengu tulemusena on nüüd võimalik aretada sorte geneetilise muundamise teel. Seepärast peaksid liikmesriigid, kui nad otsustavad, kas kiita heaks geneetiliselt muundatud sordid nõukogu 23. aprilli 1990. aasta direktiivis 90/220/EMÜ (geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda viimise kohta) [9] määratletud tähenduses, võtma arvesse ohte, mis on seotud kõnealuste sortide tahtliku keskkonda viimisega. Lisaks sellele tuleks sätestada selliste geneetiliselt muundatud sortide heakskiitmise tingimused.(17) uuendtoidu ja toidu uuendkoostisosade turustamist reguleerib ühenduse tasandil Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 258/97. [10] Seepärast on asjakohane, et liikmesriigid võtavad sortide heakskiitmise kohta otsuse tegemisel arvesse kõiki toiduga seotud terviseriske. Lisaks sellele tuleks sätestada selliste sortide heakskiitmise tingimused.(18) Teaduse ja tehnika arengut silmas pidades tuleks kehtestada keemiliselt töödeldud seemne ja paljundusmaterjali turustamise eeskirjad.(19) On oluline tagada taimede geneetiliste ressursside säilitamine. Sel eesmärgil tuleks kehtestada tingimused, mis võimaldavad seemnekaubandust käsitleva seadusandluse raames säilitada genofondi vaesumisest ohustatud sorte, kasutades neid kohapeal.(20) Käesoleva direktiivi kohaldamiseks vajalikud meetmed tuleks vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise kord. [11](21) Käesolev direktiiv ei tohiks mõjutada liikmesriikide kohustusi seoses I lisa B osas loetletud direktiivide ülevõtmise tähtaegadega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 11. Käesolev direktiiv käsitleb selliste peedi-, söödakultuuride, teravilja-, kartuli- ning õli- ja kiudtaimede sortide heakskiitmist ühisesse põllumajandustaimesortide kataloogi kandmiseks, mille seemet võib turustada vastavalt peediseemne turustamist käsitleva direktiivi 2002/54/EÜ, söödakultuuride seemne turustamist käsitleva direktiivi 66/401/EMÜ, teraviljaseemne turustamist käsitleva direktiivi 66/402/EMÜ, seemnekartuli turustamist käsitleva direktiivi 2002/56/EÜ ning õli- ja kiudtaimede seemne turustamist käsitleva direktiivi 2002/57/EÜ sätetele.2. Ühine põllumajandustaimesortide kataloog koostatakse liikmesriikide kataloogide alusel.3. Käesolevat direktiivi ei kohaldata sortide suhtes, mille seeme või paljundusmaterjal on ette nähtud eksportimiseks kolmandatesse riikidesse.Artikkel 2Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendavad "ametlikud meetmed" meetmeid, mida võtavad:a) riigi ametiasutused; võib) mis tahes avalik-õiguslik või eraõiguslik juriidiline isik, kes tegutseb riigi vastutusel; võic) riigi poolt kontrollitavate abitegevuste puhul mis tahes füüsiline isik, kes on selleks vastavalt volitatud,tingimusel, et punktides b ja c nimetatud isikud ei saa sellistest meetmetest isiklikku kasu.Artikkel 31. Iga liikmesriik koostab ühe või mitu kataloogi taimesortide kohta, mis on nende territooriumil sertifitseerimiseks ja turustamiseks heaks kiidetud. Neid katalooge võivad kasutada mis tahes isikud.2. Sortide puhul (puhasliinid, hübriidid), mis on ette nähtud ristamiseks üksnes lõplike sortide saamisel, kohaldatakse lõike 1 sätteid üksnes selles osas, et asjaomaseid seemneid tuleb turustada nende nimede all.Tingimused, mille alusel kohaldatakse lõike 1 sätteid ka muude ristamisel kasutatavate sortide suhtes, võib määrata kindlaks artikli 23 lõikes 2 osutatud korras. Seni võivad liikmesriigid kohaldada muu teravilja kui maisi puhul kõnealuseid sätteid oma territooriumil sertifitseerimiseks ettenähtud seemnete osas muude ristamisel kasutatavate sortide suhtes.Ristamisel kasutatavad sordid tuleb sellistena märkida.3. Liikmesriigid võivad sätestada, et sordi heakskiitmine ühisesse põllumajandustaimesortide kataloogi või teise liikmesriigi kataloogi kandmiseks on samaväärne asjaomase sordi heakskiitmisega nende oma kataloogi kandmiseks. Kui see on sätestatud, vabastatakse liikmesriik artiklis 7, artikli 9 lõikes 4 ja artikli 10 lõigetes 2–5 ettenähtud kohustustest.Artikkel 41. Liikmesriigid tagavad, et sort kiidetakse heaks üksnes juhul, kui see on eristatav, püsiv ja piisavalt ühtlik. Sordil peab olema küllaldane majanduslik viljelusväärtus.2. Majandusliku viljelusväärtuse kontroll ei ole kohustuslik:a) kõrreliste heintaimede heakskiitmiseks, kui sordi aretaja kinnitab, et asjaomase sordi seeme ei ole ette nähtud söödakultuuride tootmiseks;b) selliste sortide heakskiitmiseks, mille seeme on ette nähtud turustamiseks teises liikmesriigis, kus asjaomased sordid on nende majanduslikku viljelusväärtust arvesse võttes juba heaks kiidetud;c) üksnes lõike 1 nõuetele vastavate hübriidsortide saamiseks kasutatavate sortide (puhasliinid, hübriidid) heakskiitmise jaoks.3. Sortide puhul, mille suhtes kohaldatakse lõike 2 punkti a, võib teha artikli 23 lõikes 2 osutatud korras ja sedavõrd, kuivõrd see on põhjendatud ühenduses toimuva seemnete vaba ringluse huvides, otsuse, et sordid peavad osutuma asjakohase kontrolli käigus sobivaks nende puhul deklareeritud otstarbeks. Sellistel juhtudel määratakse kindlaks kontrolli tingimused.4. Geneetiliselt muundatud sordi puhul direktiivi 90/220/EMÜ artikli 2 lõigetes 1 ja 2 määratletud tähenduses võib sordi heaks kiita üksnes juhul, kui on võetud kõik vajalikud meetmed, et vältida kahjulikku mõju inimeste tervisele ja keskkonnale.5. Kui taimesordist tuletatud materjal on ette nähtud kasutamiseks määruse (EÜ) nr 258/97 reguleerimisalasse kuuluva toiduna või toidu koostisosana, ei tohi kõnealune toit või kõnealused toidu koostisosad siiski:- kujutada endast ohtu tarbijale,- eksitada tarbijat,- erineda asendatavast toidust või toidu koostisosadest sellisel määral, et nende tavapärane tarbimine võib põhjustada tarbijale toitainevaegust.6. Selleks, et säilitada artikli 20 lõikes 2 määratletud taimede geneetilisi ressursse, võivad liikmesriigid teha erandi lõike 1 esimeses lauses sätestatud heakskiitmise kriteeriumidest, kui artikli 20 lõike 3 punktide a ja b nõuete puhul nähakse artikli 23 lõikes 2 osutatud korras ette eritingimused.Artikkel 51. Sorti käsitatakse eristatavana, kui see on ühe või mitme olulise omaduse poolest selgesti eristatav kõikidest muudest ühenduses tuntud sortidest, olenemata sellest, kas sordi algmaterjal on looduslik või aretatud.Sordi omadused peavad olema täpselt äratuntavad ja määratletavad.Ühenduses tuntud sort on sort, mis on hinnatava sordi heakskiitmiseks nõuetekohase taotluse esitamise ajal:- loetletud ühises põllumajandustaimesortide või köögiviljasortide kataloogis, või- juhul, kui sort ei ole loetletud kummaski kataloogis, on see heaks kiidetud või selle suhtes on taotletud heakskiitu asjaomases liikmesriigis või mõnes muus liikmesriigis kas sertifitseerimiseks ja turustamiseks või teistes riikides sertifitseerimiseks,välja arvatud juhul, kui need tingimused ei ole enne hinnatava sordi heakskiitmise taotlust käsitleva otsuse tegemist enam kõikides asjaomastes liikmesriigis täidetud.2. Sorti käsitatakse püsivana, kui see pärast järjestikust vegetatiivset või generatiivset paljundamist või iga tsükli lõpus (kui aretaja on määratlenud konkreetse vegetatiivse või generatiivse paljundamise tsükli) vastab jätkuvalt asjaomase sordi oluliste omaduste kirjeldusele.3. Sorti käsitatakse piisavalt ühtlikuna, kui taimed, millest sort koosneb, on taimede paljunemissüsteemi tüüpilisi tunnusjooni arvesse võttes sarnased või geneetiliselt identsed sel eesmärgil arvestatavate omaduste osas, välja arvatud väga üksikud erandid.4. Sordi majanduslikku viljelusväärtust käsitatakse küllaldasena, kui kõnealuse liikmesriigi kataloogi kantud teiste heakskiidetud sortidega võrreldes on asjaomase sordi omadused tervikuna võttes vähemalt asjaomase piirkonna toodangu osas selgelt paremad asjaomase sordi viljelemiseks või sellest saadud kultuuride või toodete kasutamiseks. Kui sordil on mõned eriti väärtuslikud omadused, võib üksikud vähemväärtuslikud omadused jätta arvesse võtmata.Artikkel 6Liikmesriigid tagavad, et teistest liikmesriikidest pärit sortide puhul kohaldatakse samu nõudeid nagu kohalike sortide puhul, eriti seoses heakskiitmise korraga.Artikkel 71. Liikmesriigid sätestavad, et sortide heakskiitmine põhineb piisavat hulka kirjeldatava sordi tunnuseid hõlmavate ametlike kontrollide, eelkõige kasvatuskatsete tulemustel. Omaduste määramiseks kasutatavad meetodid peavad olema täpsed ja usaldusväärsed. Eristatavuse kindlakstegemiseks peavad kasvatuskatsed hõlmama vähemalt olemasolevaid võrreldavaid sorte, milleks on ühenduses tuntud sordid artikli 5 lõike 1 tähenduses. Artikli 9 kohaldamisel hõlmavad katsed lisaks kõiki ülejäänud olemasolevaid võrreldavaid sorte.2. Olemasolevaid teaduslikke ja tehnilisi teadmisi arvesse võttes määratakse artikli 23 lõikes 2 osutatud korras kindlaks:a) eri sortide kontrollimisel minimaalselt hõlmatavad omadused;b) kontrollimise miinimumnõuded;c) viljelus- või kasutusväärtuse hindamist käsitlevate kasvatuskatsete läbiviimiseks vajalik kord; selle korra raames võib määrata kindlaks:- menetluse ja tingimused, mille alusel võivad kõik või mitmed liikmesriigid leppida kokku, et haldusabi korras hõlmavad kasvatuskatsed sorte, mille puhul heakskiitmise taotlus on esitatud mõnes teises liikmesriigis,- osalevate liikmesriikide ametiasutuste vahelise koostöö tingimused,- kasvatuskatsete tulemuste mõju,- nõuded kasvatuskatseid käsitleva teabe kohta viljelus- või kasutusväärtuse hindamiseks.3. Kui genealoogiliste komponentide kontroll on vajalik hübriidsortide ja sünteetiliste sortide uurimiseks, tagavad liikmesriigid aretaja taotluse korral kontrolli tulemuste ja genealoogiliste komponentide kirjelduse konfidentsiaalsuse.4. a) Artikli 4 lõikes 4 osutatud geneetiliselt muundatud sortide puhul tuleb läbi viia direktiivis 90/220/EMÜ sätestatuga samaväärne keskkonnaohu hindamine.b) Menetlus, millega tagatakse, et keskkonnaohu hindamine ja muud asjakohased üksikasjad on samaväärsed direktiivis 90/220/EMÜ sätestatuga, kehtestatakse komisjoni ettepanekul nõukogu määruses, mis põhineb asutamislepingu asjakohastel õiguslikel alustel. Kuni käesoleva määruse jõustumiseni kiidetakse geneetiliselt muundatud sordid siseriiklikusse kataloogi kandmiseks heaks alles pärast seda, kui need on kiidetud heaks turustamiseks vastavalt direktiivile 90/220/EMÜ.c) Pärast eespool punktis b nimetatud määruse jõustumist ei kohaldata geneetiliselt muundatud sortide suhtes enam direktiivi 90/220/EMÜ artikleid 11–18.d) Keskkonnaohu hindamise läbiviimise tehnilised ja teaduslikud üksikasjad võetakse vastu artikli 23 lõikes 2 osutatud korras.5. a) Liikmesriik tagab, et käesolevas lõikes sätestatud otstarbel kasutamiseks ettenähtud sort kiidetakse heaks üksnes juhul, kui:- toit või toidu koostisosa on juba heaks kiidetud vastavalt määrusele (EÜ) nr 258/97, või- määruses (EÜ) nr 258/97 osutatud luba käsitlevad otsused tehakse artikli 23 lõikes 2 osutatud korras.b) Punkti a teises taandes ettenähtud juhul võetakse arvesse artikli 4 lõikes 5 sätestatud kriteeriume ja määruses (EÜ) nr 258/97 sätestatud hindamispõhimõtteid.c) Punktis b sätestatud meetmete rakendamise tehnilised ja teaduslikud üksikasjad võetakse vastu artikli 23 lõikes 2 osutatud korras.Artikkel 8Liikmesriigid nõuavad, et sordi heakskiitmise taotluse esitamise ajal märgib taotleja, kas heakskiitu on taotletud mõnes teises liikmesriigis, mis liikmesriigiga oli tegu ja kas taotlus rahuldati.Artikkel 91. Iga liikmesriik hoolitseb selle eest, et tema territooriumil heakskiidetud sortide kataloog ning asjaomases liikmesriigis sordi säilimise eest vastutava isiku nimi või vastutavate isikute nimed avaldatakse ametlikult. Kui sordi säilitamise eest vastutavad mitu isikut, ei ole nimesid vaja avaldada. Kui nimesid ei avaldata, märgitakse kataloogi ametiasutus, kelle käes on sordi säilitamise eest vastutavate isikute nimekiri.2. Võimaluse korral tagavad liikmesriigid heakskiitmise ajal, et sorti tuntakse kõikides liikmesriikides sama nime all.Kui on teada, et teatava sordi seemet või paljundusmaterjali turustatakse teises riigis erineva nime all, märgitakse ka see nimi kataloogi.3. Olemasolevat teavet arvesse võttes tagavad liikmesriigid samuti, et sort, mis ei ole selgelt eristatav:- kõnealuses liikmesriigis või teises liikmesriigis varem heakskiidetud sordist, või- mõnest muus sordist, mida on eristatavuse, püsivuse ja ühtlikkuse osas hinnatud käesoleva direktiivi nõuetele vastavate eeskirjade alusel, kuid mis ei ole ühenduses tuntud sort artikli 5 lõike 1 tähenduses,kannab viimati nimetatud sordi nime. Seda sätet ei kohaldata, kui kõnealune nimi võib viia eksitusse või põhjustada segadust seoses kõnealuse sordiga, või kui selle kasutamine on välistatud muude asjaolude tõttu vastavalt asjaomase liikmesriigi sordinimesid reguleerivatele sätetele, või kui selle nime vaba kasutamist seoses kõnealuse sordiga takistavad kolmandate isikute õigused.4. Liikmesriigid koostavad iga heakskiidetud sordi kohta toimiku, mis sisaldab sordi kirjeldust ja selget kokkuvõtet kõikidest heakskiitmise aluseks olnud faktidest. Sortide kirjeldused koostatakse nende taimede põhjal, mis on toodetud otse kategooriasse "sertifitseeritud seeme ja paljundusmaterjal" kuuluvatest seemnetest ja noortest taimedest.5. Liikmesriigid tagavad, et heakskiidetud geneetiliselt muundatud sortide puhul on sordikataloogis selge märge geneetilise muundamise kohta. Lisaks sellele tagavad liikmesriigid, et sellist sorti turustavad isikud viitavad müügikataloogis selgelt sellele, et sort on geneetiliselt muundatud.6. Sordinimede sobivuse osas kohaldatakse nõukogu 27. juuli 1994. aasta määruse (EÜ) nr 2100/94 (ühenduse sordikaitse kohta) [12] artiklit 63.Sordinimede sobivuse üksikasjalised rakenduseeskirjad võib võtta vastu artikli 23 lõikes 2 osutatud korras.Artikkel 101. Sordi heakskiitmise taotluste esitamisest ja tagasivõtmisest, sortide kataloogi kandmisest ja kataloogi muutmisest teatatakse viivitamatult teistele liikmesriikidele ja komisjonile.2. Liikmesriigid saadavad teistele liikmesriikidele ja komisjonile iga uue heakskiidetud sordi tähtsaimate tarbimisomaduste lühikirjelduse. Käesolevat sätet ei kohaldata üksnes lõplike sortide saamiseks kasutatavate sortide (puhasliinid, hübriidid) suhtes. Liikmesriigid edastavad nõudmise korral samuti need eriomadused, mille põhjal sorti on võimalik eristada teistest sarnastest sortidest.3. Iga liikmesriik teeb teistele liikmesriikidele ja komisjonile kättesaadavaks artikli 9 lõikes 4 osutatud toimikud sortide kohta, mis on heaks kiidetud või mille heakskiit on lõpetatud. Nende toimikutega seotud teabevahetust käsitatakse konfidentsiaalsena.4. Liikmesriigid tagavad heakskiidetud sortide toimikute kättesaadavuse isiklikuks ja ainuõiguslikuks kasutamiseks igale isikule, kes suudab tõendada õigustatud huvi. Neid sätteid ei kohaldata, kui teavet tuleb vastavalt artikli 7 lõikele 3 käsitada konfidentsiaalsena.5. Kui sordi heakskiitmine on tagasi lükatud või tühistatud, tehakse kontrollide tulemused kättesaadavaks isikutele, keda kõnealune otsus mõjutab.Artikkel 111. Liikmesriigid sätestavad, et heakskiidetud sorte tuleb säilitada kooskõlas sordi säilitamiseks tunnustatud tavadega.2. Säilitamist peab olema igal hetkel võimalik kontrollida sordi eest vastutava isiku või isikute peetavate dokumentide põhjal. Need dokumendid hõlmavad ka kõikide eliitseemnele või eliitpaljundusmaterjalile eelnevate põlvkondade toodangut.3. Sordi eest vastutavalt isikult võib nõuda proove. Kõnealused proovid võib vajaduse korral võtta ametlikult.4. Kui sorti säilitatakse muus liikmesriigis kui see, kus sort heaks kiideti, abistavad asjaomased liikmesriigid üksteist kontrollidega seotud haldusküsimustes.Artikkel 121. Heakskiit kehtib heakskiitmisele järgneva kümnenda kalendriaasta lõpuni.Endise Saksa Demokraatliku Vabariigi asutuste poolt enne Saksamaa ühendamist sortidele antud heakskiit kehtib hiljemalt kümnenda kalendriaasta lõpuni alates ajast, mil asjaomased sordid kantakse Saksamaa Liitvabariigi poolt vastavalt artikli 3 lõikele 1 koostatud sordikataloogi.2. Sordi heakskiitu võib teatavate ajavahemike järel uuendada, kui sorti viljeletakse endiselt ulatuses, mis uuendamist õigustab, või kui sorti tuleks säilitada taimede geneetiliste ressursside säilitamise huvides, tingimusel et jätkuvalt peetakse kinni eristatavuse, ühtlikkuse ja püsivuse nõuetest või artikli 20 lõigete 2 ja 3 alusel kindlaksmääratud kriteeriumidest. Välja arvatud taimede geneetiliste ressursside puhul artiklis 20 määratletud tähenduses, esitatakse uuendamistaotlused hiljemalt kaks aastat enne heakskiidu lõppemist.3. Heakskiidu kehtivusaega pikendatakse ajutiselt, kuni tehakse otsus uuendamistaotluse kohta.Artikkel 131. Liikmesriigid tagavad, et lahendatakse kõik pärast sordi heakskiitmist tekkivad küsimused seoses sordi eristatavuse või nimega heakskiitmise ajal.2. Kui pärast sordi heakskiitmist ilmneb, et sordi eristatavuse nõue artikli 5 tähenduses ei olnud heakskiitmise ajal täidetud, asendatakse heakskiit teistsuguse otsusega või vajaduse korral tühistatakse see kooskõlas käesoleva direktiiviga.Kõnealuse teistsuguse otsuse alusel ei käsitata sorti alates selle esialgse heakskiitmise kuupäevast enam ühenduses tuntud sordina artikli 5 lõike 1 tähenduses.3. Kui pärast sordi heakskiitmist ilmneb, et sordi nimi artikli 9 tähenduses ei olnud sordi heakskiitmise ajal nõuetele vastav, kohandatakse nime selliselt, et see vastaks käesoleva direktiivi nõuetele. Liikmesriigid võivad lubada varasema nime ajutist kasutamist täiendava nimena. Varasema nime täiendava nimena kasutamise üksikasjaliku korra võib sätestada artikli 23 lõikes 2 osutatud korras.4. Lõigete 1 ja 2 kohaldamise eeskirjad võib kehtestada artikli 23 lõikes 2 osutatud korras.Artikkel 141. Liikmesriigid tagavad sordi heakskiidu tühistamise:a) kui kontrollimisel tõendatakse, et sort ei ole enam eristatav, püsiv või piisavalt ühtlik,b) sordi eest vastutava isiku või vastutavate isikute taotluse korral, välja arvatud juhul, kui on tagatud sordi säilitamine.2. Liikmesriigid võivad sordi heakskiidu tühistada:a) kui käesoleva direktiivi kohaselt vastuvõetud õigusnormid ei ole täidetud;b) kui heakskiidutaotluse või kontrolli ajal esitati valed või võltsitud andmed heakskiitmise aluseks olnud tegurite kohta.Artikkel 151. Liikmesriigid tagavad sordi kustutamise oma kataloogidest, kui sordi heakskiit on tühistatud või kui heakskiidu kehtivusaeg on lõppenud.2. Liikmesriigid võivad oma territooriumil lubada seemne või paljundusmaterjali sertifitseerimist ja turustamist hiljemalt kuni heakskiidu kehtivuse lõppemisele järgneva kolmanda aasta 30. juunini.Sortide puhul, mis on vastavalt artikli 16 lõikele 1 loetletud artiklis 17 osutatud ühises põllumajandustaimesortide kataloogis, tuleb kõikides liikmesriikides turustamisel kohaldada esimese lõigu alusel eri liikmesriikide poolt kindlaksmääratud heakskiidu ajavahemikest viimasena lõppevat, tingimusel et asjaomase sordi seemne või paljundusmaterjali suhtes ei kohaldata sordiga seoses turustuskitsendusi.Artikkel 161. Liikmesriigid tagavad, et alates artiklis 17 osutatud avaldamisest ei kohaldata käesoleva direktiivi kohaselt või käesoleva direktiivi põhimõtetele vastavate põhimõtete kohaselt heaks kiidetud sortide seemne suhtes mingeid sordiga seotud turustuskitsendusi.2. Liikmesriik võib taotluse korral, mida menetletakse artikli 23 lõikes 2 või geneetiliselt muundatud sortide puhul artikli 23 lõikes 3 osutatud korras, saada loa keelata asjaomase sordi kasutamine oma territooriumil või osal sellest või sätestada asjakohased tingimused sordi viljelemiseks punktis c sätestatud juhtudel vastavalt sellisest viljelemisest tulenevate toodete kasutamistingimustele:a) kui on tehtud kindlaks, et asjaomase sordi viljelemine võib taimetervise seisukohast kahjustada teiste sortide või liikide viljelemist, võib) kui taotluse esitanud liikmesriikides artikli 5 lõike 4 kohaselt läbiviidud ametlikud kasvatuskatsed näitavad, et asjaomase sordi katsetulemused ei vasta asjaomase liikmesriigi territooriumi üheski osas mõne asjaomase liikmesriigi territooriumil heakskiidetud võrreldava sordi katsetulemustele, või kui on selge, et asjaomane sort ei sobi kas oma tüübi või küpsusastme tõttu kasvatamiseks asjaomase liikmesriigi territooriumi üheski osas. Taotlus tuleb esitada enne heakskiitmise kalendriaastale järgneva kolmanda kalendriaasta lõppu;c) kui asjaomasel liikmesriigil on lisaks juba nimetatud põhjustele või artikli 10 lõikes 2 osutatud menetluse käigus nimetatud põhjustele mõjuvad põhjused oletada, et asjaomane sort ohustab inimeste tervist või keskkonda.Artikkel 17Komisjon avaldab liikmesriikide saadetud teabe alusel ja kohe pärast kõnealuse teabe saamist Euroopa Ühenduste Teataja C-seerias pealkirja all "Ühine põllumajandustaimesortide kataloog" nimekirja kõikidest sortidest, mille seemne ja paljundusmaterjali suhtes ei kohaldata artikli 16 kohaselt mingeid turustuskitsendusi, ning samuti artikli 9 lõike 1 kohaselt nõutava teabe sordi säilitamise eest vastutava isiku või vastutavate isikute kohta. Avaldatud teadaandes märgitakse liikmesriigid, kellele on antud õigus vastavalt artikli 16 lõikele 2 või artiklile 18.Selles teadaandes loetletakse sordid, mille puhul kohaldatakse tähtaega vastavalt artikli 15 lõike 2 teisele lõigule. Teadaandesse märgitakse tähtaja pikkus ja vajaduse korral liikmesriigid, kus tähtaega ei kohaldata.Avaldatud teadaandes tuleb selgelt märkida need sordid, mida on geneetiliselt muundatud.Artikkel 18Kui tehakse kindlaks, et ühisesse põllumajandustaimesortide kataloogi kantud sordi viljelemine võib taimetervise seisukohast kahjustada mis tahes liikmesriigis muude sortide või liikide viljelemist või ohustada keskkonda või inimeste tervist, võib asjaomane liikmesriik saada taotluse korral artikli 23 lõikes 2 või geneetiliselt muundatud sortide puhul artikli 23 lõikes 3 osutatud korras loa keelata asjaomase sordi seemne või paljundusmaterjali turustamise kogu oma territooriumil või osal sellest. Kui on olemas otsene oht kahjulike organismide levikuks või otsene oht inimeste tervisele või keskkonnale, võib asjaomane liikmesriik kehtestada kõnealuse keelu kohe pärast taotluse esitamist ja keeld kehtib kuni lõpliku otsuse vastuvõtmiseni. Kõnealune otsus võetakse vastu kolme kuu jooksul artikli 23 lõikes 2 või geneetiliselt muundatud sordi puhul artikli 23 lõikes 3 sätestatud korras.Artikkel 19Kui sordi heakskiit lõpeb liikmesriigis, mis selle algselt heaks kiitis, võib üks või mitu teist liikmesriiki asjaomase sordi jätkuvalt heaks kiita, tingimusel et heakskiidu tingimused on nende territooriumil jätkuvalt täidetud ja sordi säilitamine tagatud.Artikkel 201. Artikli 23 lõikes 2 osutatud korras võib kehtestada eritingimused, et võtta arvesse keemiliselt töödeldud seemne turustustingimuste arengut.2. Ilma et see piiraks nõukogu 20. juuni 1994. aasta määruse (EÜ) nr 1467/94 (põllumajanduse geneetiliste ressursside säilitamise, kirjeldamise, kogumise ja kasutamise kohta) [13] kohaldamist, kehtestatakse artikli 23 lõikes 2 osutatud korras eritingimused, et võtta arvesse arengut seoses taimede geneetiliste ressursside kohapeal säilitamise ja säästva kasutamisega, mille puhul kasvatatakse ja turustatakse kohalike ja piirkondlike oludega loomulikul viisil kohanenud ja genofondi vaesumisest ohustatud maatõugude ja sortide seemet.3. Lõikes 2 nimetatud eritingimused sisaldavad eelkõige järgmisi punkte:a) maatõud ja sordid kiidetakse heaks vastavalt käesoleva direktiivi sätetele. Ametliku heakskiitmise menetluse puhul võetakse arvesse erilisi kvaliteediomadusi ja -nõudeid. Eelkõige võetakse arvesse mitteametlike katsete tulemusi ning viljelemise, paljundamise ja kasutamisega seotud praktiliste kogemuste põhjal saadud teadmisi ning asjaomasele liikmesriigile esitatud sortide üksikasjalikke kirjeldusi ja vastavaid sordinimesid ning juhul, kui see teave on piisav, võib ametliku kontrollimise nõudest loobuda. Sellise maatõu või sordi heakskiitmise korral kantakse see ühisesse põllumajandustaimesortide kataloogi märkega "säilitussort";b) asjakohased koguselised piirangud.Artikkel 21Artikli 23 lõikes 2 osutatud korras võib kehtestada eritingimused, et võtta arvesse geneetiliste ressursside säilitamise valdkonnas toimunud arengut.Artikkel 221. Nõukogu, toimides komisjoni ettepanekul kvalifitseeritud häälteenamusega, määrab kindlaks:a) kas kolmandas riigis läbiviidud sortide ametlik kontroll annab samu tagatisi kui artiklis 7 sätestatud ja liikmesriikides läbiviidud kontroll;b) kas kolmandas riigis läbiviidud sordi säilitamise tavasid käsitlev kontroll annab samu tagatisi kui liikmesriikides läbiviidud kontroll.2. Lõiget 1 kohaldatakse samuti kõikide uute liikmesriikide suhtes alates asjaomase liikmesriigi ühinemiskuupäevast kuni käesoleva direktiivi järgimiseks vajalike õigusnormide jõustamiseni asjaomases liikmesriigis.Artikkel 231. Komisjoni abistab nõukogu otsuse 66/399/EMÜ [14] artikliga 1 asutatud alaline põllumajanduse, aianduse ja metsanduse seemnete ja paljundusmaterjali komitee.2. Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 4 ja 7.Otsuse 199/468/EÜ artikli 4 lõikes 3 sätestatud tähtajaks kehtestatakse üks kuu.3. Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 5 ja 7.Otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõikes 6 sätestatud tähtajaks kehtestatakse üks kuu.4. Komitee võtab vastu oma töökorra.Artikkel 24Kui artiklites 16 ja 18 ei ole sätestatud teisiti, ei piira käesoleva direktiivi kohaldamine inimeste, loomade või taimede elu ja tervise või tööstus- ja kaubandusomandi kaitsmise eesmärgil siseriiklike õigusaktide sätete kohaldamist.Artikkel 25Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga hõlmatud valdkonnas vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusaktide teksti.Komisjon teavitab sellest teisi liikmesriike.Artikkel 261. Direktiiv 70/457/EMÜ, nagu seda on muudetud I lisa A osas loetletud direktiividega, tunnistatakse kehtetuks, ilma et see piiraks liikmesriikide kohustusi I lisa B osas sätestatud kõnealuste direktiivide ülevõtmise ja kohaldamise tähtaegade osas.2. Viiteid direktiivile käsitatakse viidetena käesolevale direktiivile ja neid tuleb lugeda vastavalt II lisas toodud vastavustabelile.Artikkel 27Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas.Artikkel 28Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Luxembourg, 13. juuni 2002Nõukogu nimeleesistujaM. Rajoy Brey[1] Arvamus on esitatud 9. aprillil 2002 (Euroopa Ühenduste Teatajas seni avaldamata).[2] EÜT 225, 12.10.1970, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 98/96/EÜ (EÜT L 25, 1.2.1999, lk 27).[3] Vt I lisa A osa.[4] EÜT L 193, 20.7.2002, lk 12.[5] EÜT 125, 11.7.1966, lk 2298/66. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 2001/64/EÜ (EÜT L 234, 1.9.2001, lk 60).[6] EÜT 125, 11.7.1966, lk 2309/66. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 2001/64/EÜ.[7] EÜT L 193, 20.7.2002, lk 60.[8] EÜT L 193, 20.7.2002, lk 74.[9] EÜT L 117, 8.5.1970, lk 15. Direktiiv on kehtetuks tunnistatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2001/18/EÜ (EÜT L 106, 17.4.2001, lk 1).[10] EÜT L 43, 14.2.1997, lk 1.[11] EÜT L 184, 17.7.1999, lk 23.[12] EÜT L 227, 1.9.1994, lk 1. Määrust on muudetud määrusega (EÜ) nr 2506/95 (EÜT L 258, 28.10.1995, lk 3).[13] EÜT L 159, 28.6.1994, lk 1.[14] EÜT 125, 11.7.1966, lk 2289/66.--------------------------------------------------I LISAA OSAKEHTETUKS TUNNISTATUD DIREKTIIVID JA NENDE HILISEMAD MUUDATUSED(viidatud artiklis 26)Direktiiv 70/457/EMÜ (EÜT L 225, 12.10.1970, lk 1) | |Nõukogu direktiiv 72/274/EMÜ (EÜT L 171, 29.7.1972, lk 37) | üksnes direktiivi 70/457/EMÜ artiklite 1 ja 2 sätetele osutavate viidete osas |Nõukogu direktiiv 72/418/EMÜ (EÜT L 287, 26.12.1972, lk 22) | ainult artikkel 7 |Nõukogu direktiiv 73/438/EMÜ (EÜT L 356, 27.12.1973, lk 79) | ainult artikkel 7 |Nõukogu direktiiv 78/55/EMÜ (EÜT L 16, 20.1.1978, lk 23) | ainult artikkel 6 |Nõukogu direktiiv 79/692/EMÜ (EÜT L 205, 13.8.1979, lk 1) | ainult artikkel 3 |Nõukogu direktiiv 79/967/EMÜ (EÜT L 293, 20.11.1979, lk 16) | ainult artikkel 2 |Nõukogu direktiiv 80/1141/EMÜ (EÜT L 341, 16.12.1980, lk 27) | ainult artikkel 1 |Nõukogu direktiiv 86/155/EMÜ (EÜT L 118, 7.5.1986, lk 23) | ainult artikkel 5 |Nõukogu direktiiv 88/380/EMÜ (EÜT L 187, 16.7.1988, lk 31) | ainult artikkel 6 |Nõukogu direktiiv 90/654/EMÜ (EÜT L 353, 17.12.1990, lk 48) | üksnes direktiivi 70/457/EMÜ artikli 2 ja II lisa 1. osa punkti 6 sätetele osutavate viidete osas |Nõukogu direktiiv 98/95/EÜ (EÜT L 25, 1.2.1999, lk 1) | ainult artikkel 6 |Nõukogu direktiiv 98/96/EÜ (EÜT L 25, 1.2.1999, lk 27) | ainult artikkel 6 |B OSASISERIIKLIKKU ÕIGUSESSE ÜLEVÕTMISE TÄHTAEGADE LOETELU(viidatud artiklis 26)Direktiiv | Ülevõtmise tähtaeg |70/457/EMÜ | 1. juuli 1972 |70/274/EMÜ | 1. juuli 1972 (artikkel 1) |1. jaanuar 1973 (artikkel 2) |72/418/EMÜ | 1. juuli 1972 (artikkel 7) |73/438/EMÜ | 1. juuli 1974 (artikkel 7) |78/55/EMÜ | 1. juuli 1977 (artikkel 6) |79/692/EMÜ | 1. juuli 1977 (artikli 3 lõige 9) |1. juuli 1982 (ülejäänud sätted) |79/967/EMÜ | 1. juuli 1982 (artikkel 2) |80/1141/EMÜ | 1. juuli 1980 (artikkel 1) |86/155/EMÜ | 1. märts 1986 (artikkel 5) |88/380/EMÜ | 1. jaanuar 1986 (artikli 6 lõiked 5 ja 6) |1. juuli 1990 (ülejäänud sätted) |90/654/EMÜ | |98/95/EÜ | 1. veebruar 2000 (Parandus EÜT L 126, 20.5.1999, lk 23) |98/96/EÜ | 1. veebruar 2000 |--------------------------------------------------II LISAVASTAVUSTABELDirektiiv 70/457/EMÜ | Käesolev direktiiv |Artikli 1 lõige 1 | Artikli 1 lõige 1 |Artikli 1 lõige 2 | Artikli 1 lõige 2 |Artikkel 22 | Artikli 1 lõige 3 |Artikkel 2 | Artikkel 2 |Artikli 3 lõige 1 | Artikli 3 lõige 1 |Artikli 3 lõige 1a | Artikli 3 lõige 2 |Artikli 3 lõige 2 | Artikli 3 lõige 3 |Artikli 3 lõige 3 | Artikli 3 lõige 4 |Artikli 3 lõige 4 | Artikkel 3 lõige 5 |Artikkel 4 | Artikkel 4 |Artikkel 5 | Artikkel 5 |Artikkel 6 | Artikkel 6 |Artikkel 7 | Artikkel 7 |Artikkel 8 | Artikkel 8 |Artikkel 9 | Artikkel 9 |Artikkel 10 | Artikkel 10 |Artikkel 11 | Artikkel 11 |Artikkel 12 | Artikkel 12 |Artikkel 12a | Artikkel 13 |Artikkel 13 | Artikkel 14 |Artikkel 14 | Artikkel 15 |Artikkel 15 | Artikkel 16 |Artikkel 16 | — |Artikkel 17 | — |Artikkel 18 | Artikkel 17 |Artikkel 19 | Artikkel 18 |Artikkel 20 | Artikkel 19 |Artikkel 20a | Artikkel 20 |Artikli 21 lõige 1 | Artikli 22 lõige 1 |Artikli 21 lõige 3 | Artikli 22 lõige 2 |Artikkel 23 | Artikli 23 lõiked 1, 2 ja 4 |Artikkel 23a | Artikli 23 lõiked 1, 2 ja 3 |Artikkel 24 | Artikkel 24 |Artikkel 24a | Artikkel 21 |— | Artikkel 25 |— | Artikkel 26 |— | Artikkel 27 |— | Artikkel 28 |— | I LISA |— | II LISA |— | |--------------------------------------------------


title: Teine komisjoni direktiiv, 14. mai 1982, kosmeetikatoodete koostise kontrolliks vajalikke analüüsimeetodeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

text:
Avis juridique important

|

31982L0434

Official Journal L 185 , 30/06/1982 P. 0001 - 0028 Finnish special edition: Chapter 13 Volume 12 P. 0071  Spanish special edition: Chapter 15 Volume 3 P. 0179  Swedish special edition: Chapter 13 Volume 12 P. 0071  Portuguese special edition Chapter 15 Volume 3 P. 0179

TEINE KOMISJONI DIREKTIIV,14. mai 1982,kosmeetikatoodete koostise kontrolliks vajalikke analüüsimeetodeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta(82/434/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 27. juuli 1976. aasta direktiivi 76/768/EMÜ liikmesriikides kosmeetikatoodete kohta vastuvõetud õigusaktide ühtlustamise kohta,1 muudetud direktiiviga 79/661/EMÜ,2 eriti selle artikli 8 lõiget 1,ning arvestades, et:direktiiviga 76/768/EMÜ on ette nähtud kosmeetikatoodete ametlik katsetamine, et tagada kosmeetikatoodete koostist käsitlevate ühenduse õigusnormidega ettenähtud tingimuste täitmine;kõik vajalikud analüüsimeetodid tuleks kehtestada võimalikult kiiresti; esimeseks sammuks selles suunas oli teatavate meetodite määratlemine komisjoni direktiivis 80/1335/EMÜ,3 teise sammuna tuleb meetodite määratlusse lisada mõnede oksüdeerivate ainete identifitseerimine ja vesinikperoksiidi määramine juuksehooldusvahendites, teatavate oksüdeerivate värvainete identifitseerimine ja poolkvantitatiivne määramine juuksevärvides, nitriti identifitseerimine ja määramine, vaba formaldehüüdi identifitseerimine ja määramine, resortsinooli määramine šampoonides ja juuksevedelikes ning metanooli määramine etanooli või propaan-2-ooli suhtes;käesolevas direktiivis sätestatud meetmed on kooskõlas direktiivi 76/768/EMÜ kohandamist tehnika arenguga käsitleva komitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed tagamaks, et kosmeetikatoodete ametliku katsetamise käigus:- oksüdeerivate ainete identifitseerimine ja vesinikperoksiidi määramine juuksehooldusvahendites,- teatavate oksüdeerivate värvainete identifitseerimine ja poolkvantitatiivne määramine juuksevärvides,- nitriti identifitseerimine ja määramine,- vaba formaldehüüdi identifitseerimine ja määramine,- resortsinooli määramine šampoonides ja juuksevedelikes,- metanooli määramine etanooli ja propaan-2-ooli suhtesviiakse läbi kooskõlas lisas kirjeldatud meetoditega.Artikkel 2Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 31. detsembriks 1983.Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 14. mai 1982Komisjoni nimelkomisjoni liigeKarl-Heinz NARJESLISAI. OKSÜDEERIVATE AINETE IDENTIFITSEERIMINE JA VESINIKPEROKSIIDI MÄÄRAMINE JUUKSEHOOLDUSVAHENDITESEESMÄRK JA RAKENDUSALAVesinikperoksiidi on võimalik jodomeetriliselt määrata kosmeetikatoodetes ainult juhul, kui puuduvad muud jodiididest joodi tekitavad oksüdeerivad ained. Seetõttu on enne vesinikperoksiidi jodomeetrilist määramist vaja kindlaks teha ja identifitseerida kõik muud tootes leiduvad oksüdeerivad ained. Identifitseerimine toimub kahes etapis; esimeses etapis identifitseeritakse persulfaadid, bromaadid ja vesinikperoksiid ning teises etapis baariumperoksiid.A. PERSULFAATIDE, BROMAATIDE JA VESINIKPEROKSIIDI IDENTIFITSEERIMINE1. PÕHIMÕTENaatrium-, kaalium- ja ammooniumpersulfaati ning kaalium-, naatrium- ja vesinikperoksiidi, olenemata sellest, kas need pärinevad baariumperoksiidist või mitte, identifitseeritakse langeva paberkromatograafia abil, kasutades kaht eluenti.2. REAKTIIVIDKõik reaktiivid peaksid olema analüütiliselt puhtad.2.1. Järgmistest ühenditest koosnev 0,5(massi/mahu)protsendiline võrdlusvesilahus:2.1.1. Naatriumpersulfaat.2.1.2. Kaaliumpersulfaat.2.1.3. Ammooniumpersulfaat.2.1.4. Kaaliumbromaat.2.1.5. Naatriumbromaat.2.1.6. Vesinikperoksiid.2.2. Eluent A, 80mahuprotsendiline etanool.2.3. Eluent B, benseen, metanool, 3-metüülbutaan-1-ool, vesi (mahuvahekorras 34:38:18:10).2.4. Ilmutuslahus A, 10(massi/mahu)protsendiline kaaliumjodiidi vesilahus.2.5. Ilmutuslahus B, 1(massi/mahu)protsendiline tärklise vesilahus.2.6. Ilmutuslahus C, 10massiprotsendiline soolhape.2.7. 4 N soolhape.3. SEADMED JA VARUSTUS3.1. Kromatograafiapaber (Whatman paper nr 3 ja nr 4 või samaväärsed).3.2. Mikropipett, 1 l.3.3. Mõõtekolvid, 100 ml.3.4. Kurdfiltrid.3.5. Langeva paberkromatograafia seadmed.4. PROOVI ETTEVALMISTAMINE4.1. Vees lahustuvad tootedIgast proovist valmistatakse kaks lahust, lahustades 100 ml vees vastavalt 1 g ja 5 g toodet. Punktis 5 kirjeldatud paberkromatograafia läbiviimiseks kasutatakse 1 l kumbagi lahust.4.2. Vees raskesti lahustuvad tooted4.2.1. Kaalutakse 1 g ja 5 g proovi ning dispergeeritakse 50 ml vees, täiendatakse mõlemal juhul veega 100 milliliitrini ning segatakse. Kaks dispersiooni filtreeritakse läbi kurdfiltri (3.4) ja 1 l kumbagi filtraati kasutatakse punktis 5 kirjeldatud paberkromatograafia läbiviimiseks.4.2.2. Kummastki proovist valmistatakse veelkord kaks dispersiooni, 50 ml vees dispergeerides 1 g ja 5 g, hapestatakse lahjendatud soolhappega (2.7), täiendatakse veega 100 milliliitrini ja segatakse. Dispersioonid filtreeritakse läbi kurdfiltri (3.4) ja 1 l kumbagi filtraati kasutatakse punktis 5 kirjeldatud paberkromatograafia läbiviimiseks.4.3. Kreemid5 g ja 20 g toodet dispergeeritakse 100 ml vees ning dispersioone kasutatakse punktis 5 kirjeldatud paberkromatorgraafia läbiviimiseks.5. MEETOD5.1. Langeva paberkromatograafia läbiviimiseks pannakse vajalik kogus eluente A (2.2) ja B (2.3) kahte eraldi kromatograafiakambrisse. Kõnealuseid kromatograafiakambreid küllastatakse lahustiaurudega vähemalt 24 tundi.5.2. 1 l üht proovilahust ja üht punktide 4 ja 2.1 kohaselt valmistatud võrdluslahust kantakse 40 cm pikkuse ja 20 cm laiuse või muu sobiva suurusega kromatograafiapaberi (Whatman nr 3 või samaväärne) (3.1) stardijoonele ning lastakse lahusel õhu käes kuivada.5.3. Kromatograafiapaber (5.2) asetatakse eluendiga A (5.1) täidetud kromatograafiakambrisse ja elueeritakse, kuni lahusti piir on liikunud stardijoonest 35 cm kaugusele (umbes 15 tundi).5.4. Korratakse punktides 5.2 ja 5.3 kirjeldatud protseduuri kromatograafiapaberiga (Whatman nr 4 või samaväärne) (3.1) ja eluendiga B. Kromatografeeritakse nii kaua, kuni lahusti piir on liikunud stardijoonest 35 cm kaugusele (umbes viis tundi).5.5. Pärast elueerimist võetakse kromatogrammid kambrist välja ja kuivatatakse õhu käes.5.6. Laigud muudetakse kromatogrammil nähtavaks, pihustades sellele järjestikku:5.6.1. ilmutuslahust A (2.4) ja kohe seejärel ilmutuslahust B (2.5). Kõigepealt ilmuvad kromatogrammile persulfaatide laigud ja seejärel vesinikperoksiidi laigud. Laigud märgistatakse pliiatsiga;5.6.2. ilmutuslahusega C (2.6) punkti 5.6.1 kohaselt saadud kromatogrammil; bromaatide olemasolule viitavad hallikassinised laigud kormatogrammil.5.7. Eluentide A (2.2) ja B (2.3) puhul on eespool nimetatud tingimustel võrdlusainete (2.1) Rf väärtused ligikaudu järgmised:Eluent A (2.2) Eluent B (2.3)Naatriumpersulfaat 0,40 0,10Kaaliumpersulfaat 0,40 0,02 + 0,05Ammooniumpersulfaat 0,50 0,10 + 0,20Naatriumbromaat 0,40 0,20Kaaliumbromaat 0,40 0,10 + 0,20Vesinikperoksiid 0,80 0,80B. BAARIUMPEROKSIIDI IDENTIFITSEERIMINE1. PÕHIMÕTEBaariumperoksiid identifitseeritakse pärast proovi hapestamist (A.4.2) baariumiooni juuresolekul vesinikperoksiidi tekkimisega:- persulfaatide (A) puudumisel lisatakse hapestatud proovilahusele (B.4.1) lahjendatud väävelhapet, mille tulemusena moodustub valge baariumsulfaadi sade. Baariumiooni olemasolu proovis (B.4.1) kinnitatakse uuesti paberkromatograafiaga allpool kirjeldatud viisil (B.5),- kui proovis on nii baariumperoksiidi kui ka persulfaate (B.4.2), lahustatakse jääk leeliselises lahuses (B.4.2); pärast lahustumist soolhappes kinnitatakse baariumioonide olemasolu lahuses (B.4.2.3) paberkromatograafiliselt ja/või baariumsulfaadi sademega.2. REAKTIIVID2.1. Metanool.2.2. 36massiprotsendiline kontsentreeritud soolhape.2.3. 6 N soolhape.2.4. 4 N väävelhape.2.5. Dinaatriumrodisonaat.2.6. Baariumkloriid (BaCl2  2H2O).2.7. Veevaba naatriumkarbonaat.2.8. 1(massi/mahu)protsendiline baariumkloriidi vesilahus.2.9. Eluent, mis koosneb metanoolist, kontsentreeritud soolhappest (36 %) ja veest (mahuvahekorras 80:10:10).2.10. Ilmutuslahus, 0,1(massi/mahu)protsendiline dinaatriumrodisonaadi vesilahus, valmistatud vahetult enne kasutamist.3. SEADMED JA VARUSTUS3.1. Mikropipett, 5 l.3.2. Plaatinatiiglid.3.3. Mõõtekolvid, 100 ml.3.4. Kromatograafiapaber Schleicher and Schull 2043 b või samaväärne. Paberi puhastamiseks elueeritakse seda öö läbi langeva kromatograafia kambris (A 3.5) eluendiga (B.2.9) ja seejärel kuivatatakse.3.5. Kurdfilterpaber.3.6. Tavalised tõusva paberkromatograafia seadmed.4. PROOVI ETTEVALMISTAMINE4.1. Tooted, mis ei sisalda persulfaate4.1.1. 2 g toodet dispergeeritakse 50 ml vees ja dispersiooni pH viiakse soolhappega (B.2.3) umbes üheni.4.1.2. Dispersioon viiakse koos veega 100 ml mõõtekolbi, kolb täidetakse veega märgini ja segatakse. Kõnealust dispersiooni kasutatakse punktis 5 kirjeldatud paberkromatograafiliseks analüüsiks ja baariumi identifitseerimiseks sulfaadi sademena.4.2. Tooted, mis sisaldavad persulfaate4.2.1. 2 g toodet dispergeeritakse 100 ml vees ja filtreeritakse.4.2.2. Kuivatatud jäägile lisatakse kaalust 7-10 korda rohkem naatriumkarbonaati (B.2.7), segatakse ja sulatatakse segu plaatinatiiglis (B.3.2) pool tundi.4.2.3. Jahutatakse toatemperatuurini, sulam lahustatakse 50 ml vees ja filtreeritakse (B.3.5).4.2.4. Sulatusjääk lahustatakse soolhappes (B.2.3) ja täiendatakse veega 100 milliliitrini. Kõnealust lahust kasutatakse punktis 5 kirjeldatud paberkromatograafiliseks analüüsiks ja baariumi identifitseerimiseks sulfaadi sademena.5. MEETOD5.1. Vajalik kogus eluenti (B.2.9) pannakse tõusva paberkromatograafia kambrisse ja seda küllastatakse vähemalt 15 tundi.5.2. Jaotise B punktis 3.4 kirjeldatud viisil eelnevalt töödeldud kromatograafiapaberi tüki kolme stardipunkti kantakse 5 l kõiki jaotise B punktide 4.12 ja 4.2.4 kohaselt valmistatud lahuseid ning jaotise B punktis 2.8 nimetatud võrdluslahust.5.3. Proovi ja võrdluslaike kuivatatakse õhu käes. Kromatografeeritakse, kuni lahusti piir on tõusnud 30 cm.5.4. Kromatogramm võetakse kambrist välja ja seda kuivatatakse õhu käes.5.5. Laigud muudetakse kromatogrammil nähtavaks, pihustades paberile ilmutuslahust B.2.10. Baariumi olemasolu korral ilmuvad kromatogrammile punased laigud, mille Rf väärtus on umbes 70.C. VESINIKPEROKSIIDI MÄÄRAMINE1. PÕHIMÕTEVesinikperoksiidi jodomeetriline määramine põhineb järgmisel reaktsioonil:H2O2 + 2H+ + 2I-  I2 + 2H2OSee reaktsioon toimub aeglaselt, aga seda saab kiirendada ammooniummolübdaadi lisamisega. Moodustunud jood määratakse titrimeetriliselt naatriumtiosulfaadiga ja selle põhjal arvutatakse vesinikperoksiidi sisaldus.2. MÄÄRATLUSAllpool kirjeldatud viisil mõõdetud vesinikperoksiidi sisaldust väljendatakse massiprotsendina (% m/m) tootes.3. REAKTIIVIDKõik reaktiivid peaksid olema analüütiliselt puhtad.3.1. 2 N väävelhape.3.2. Kaaliumjodiid.3.3. Ammooniummolübdaat.3.4. 0,1 N naatriumtiosulfaat.3.5. 10(massi/mahu)protsendiline kaaliumjodiidi lahus, valmistatakse vahetult enne kasutamist.3.6. 20(massi/mahu)protsendiline ammooniummolübdaadi lahus.3.7. 1(massi/mahu)protsendiline tärkliselahus.4. SEADMED JA VARUSTUS4.1. Keeduklaasid, 100 ml.4.2. Bürett, 50 ml.4.3. Mõõtekolvid, 250 ml.4.4. Mõõtsilindrid, 25 ja 100 ml.4.5. Pipetid, 10 ml.4.6. Koonilised kolvid, 250 ml.5. MEETOD5.1. 100 ml keeduklaasi kaalutakse 10 g (m grammi) toodet, mis sisaldab umbes 0,6 g vesinikperoksiidi. Keeduklaasi sisu viiakse koos veega 250 ml mõõtekolbi, kolb täidetakse veega märgini ja segatakse.5.2. 10 ml proovilahust (5.1) pipeteeritakse 250 ml koonilisse kolbi (4.6) ning lisatakse järjest 100 ml 2 N väävelhapet (3.1), 20 ml kaaliumjodiidi lahust (3.5) ja kolm tilka ammooniummolübdaadi lahust (3.6).5.3. Moodustunud jood tiitritakse kohe 0,1 N naatriumtiosulfaadi lahusega (3.4) ning vahetult enne tiitrimise lõpp-punkti lisatakse indikaatoriks mõni milliliiter tärkliselahust (3.7). Märgitakse üles tiitrimiseks kulunud 0,1 N naatriumtiosulfaadi (3.4) kogus milliliitrites (V).5.4. Punktides 5.2 ja 5.3 kirjeldatud viisil tehakse pimekatse, asendades 10 ml proovilahust 10 ml veega. Märgitakse üles pimekatsel kulunud 0,1 N naatriumtiosulfaadi kogus milliliitrites (V0).6. ARVUTAMINEToote vesinikperoksiidisisaldus arvutatakse massiprotsendina (% m/m) järgmise valemi abil:% vesinikperoksiidi =[pic][pic]kus:m = analüüsitava toote (5.1) kogus grammides,V0 = pimekatsel (5.4) kulunud 0,1 N naatriumtiosulfaadi lahuse hulk milliliitrites (5.4),V = proovilahuse (5.3) tiitrimisel kulunud 0,1 N naatriumtiosulfaadi lahuse hulk milliliitrites.7. KORRATAVUS1Kui toote vesinikperoksiidisisaldus on umbes 6 massiprotsenti, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,2 %.II. TEATAVATE OKSÜDEERIVATE VÄRVAINETE IDENTIFITSEERIMINE JA POOLKVANTITATIIVNE MÄÄRAMINE JUUKSEVÄRVIDES1. EESMÄRK JA RAKENDUSALAKäesolev meetod sobib järgmiste ainete identifitseerimiseks ja poolkvantitatiivseks määramiseks kreemjates ja vedelates juuksevärvides:Ained TähisFenüleendiamiinidorto-fenüleendiamiin (OPD)meta-fenüleendiamiin (MPD)para-fenüleendiamiin (V lisa) (PPD)Metüülfenüleendiamiinid4-metüül-1,2-fenüleendiamiin (tolueen-3,4-diamiin) (OTD)4-metüül-1,3-fenüleendiamiin (tolueen-2,4-diamiin) (MTD)2-metüül-1,4-fenüleendiamiin (tolueen-2,5-diamiin) (PTD)Diaminofenoolid2,4-diaminofenool (DAP)Hüdrokinoon1,4-benseendiool (H)alfa-naftool (-N)Pürogallool1,2,3-trihüdroksübenseen (P)Resortsinool1,3-dihüdroksübenseen (R)2. PÕHIMÕTEOksüdeerivad värvained ekstraheeritakse kreemjatest või vedelatest värvidest pH 10 juures 96protsendilise etanooliga ja identifitseeritakse ühe- või kahemõõtmelise õhekihikromatograafia (ÕKK) abil.Kõnealuste ainete poolkvantitatiivseks määramiseks võrreldakse proovide kromatogramme nelja eluendi abil samal ajal ja võimalikult sarnastes tingimustes saadud võrdlusainete kromatogrammidega.3. REAKTIIVIDKõik reaktiivid peaksid olema analüütiliselt puhtad.3.1. Veevaba etanool.3.2. Atsetoon.3.3. Etanool, 96 mahuprotsenti.3.4. Ammoniaagilahus, 25 % ([pic]).3.5. L(+)-askorbiinhape.3.6. Kloroform.3.7. Tsükloheksaan.3.8. Lämmastik, tehniline.3.9. Tolueen.3.10. Benseen.3.11. n-butanool.3.12. Butaan-2-ool.3.13. Hüpofosforishape, 50mahuprotsendiline lahus.3.14. Diasoreaktiiv. Kas:- 3-nitro-1-benseendiasooniumklorobenseensulfonaat (stabiilne soola vorm), näiteks Red 2 JN - Francolor,- 2-kloro-4-nitro-1-benseendiasooniumnaftaleenbensonaat (stabiilne soola vorm), näiteks NNCD reaktiiv - viitenumber 74 150 FLUKA,või samaväärne.3.15. Hõbenitraat.3.16. p-dimetüülaminobensaldehüüd.3.17. 2,5-dimetüülfenool.3.18. Raudkloriidheksahüdraat.3.19. Soolhape, 10(massi/mahu)protsendiline lahus.3.20. VõrdlusainedVõrdlusained on esitatud punktis 1 "Eesmärk ja rakendusala". Amiinide korral peab võrdlusaineks olema mono- või di-hüdrokloriid või vaba alus.3.21. 0,5(massi/mahu)protsendilised võrdluslahusedIgast punktis 3.20 nimetatud võrdlusainest valmistatakse 0,5(massi/mahu)protsendiline lahus.10 ml mõõtekolbi kaalutakse 50 mg  1 mg võrdlusainet.Lisatakse 5 ml 96 % etanooli (3.3) ja 250 mg askorbiinhapet (3.5).Ammoniaagilahuse (3.4) lisamisega muudetakse lahus leeliseliseks, viies pH 10ni (katsetatakse indikaatorpaberiga).Täidetakse 96 % etanooliga (3.3) 10 millimeetrini ja segatakse.Lahuseid võib säilitada nädal aega jahedas ja pimedas kohas.Teatavatel juhtudel võib pärast askorbiinhappe ja ammoniaagi lisamist tekkida sade. Sellel tuleks lasta enne katse jätkamist settida.3.22. Eluendid.3.22.1. Atsetoon, kloroform, tolueen (mahuvahekorras 35:25:40).3.22.2. Kloroform, tsükloheksaan, absoluutne alkohol, 25 % ammoniaak (mahuvahekorras 80:10:10:1).3.22.3. Benseen, butaan-2-ool, vesi (mahuvahekorras 50:25:25). Loksutatakse korralikult ja kasutatakse ülemist faasi pärast eraldamist toatemperatuuril (20-25C).3.22.4. n-butanool, kloroform, reaktiiv M (mahuvahekorras 7:70:23). Eraldatakse hoolikalt toatemperatuuril (20-25C) ja kasutatakse alumist faasi.Reaktiivi M valmistamineAmmoniaagilahus, 25 mahuprotsenti 24 osaHüpofosforishape, 50 % (3.13) 1 osaVesi 75 osaMärkusAmmoniaaki sisaldavaid eluente tuleb vahetult enne kasutamist hoolikalt loksutada.3.23. Ilmutid.3.23.1. Diasoreaktiiv.Valitud reaktiivist (3.14) valmistatakse 5(massi/mahu)protsendiline vesilahus. See lahus tuleb valmistada vahetult enne kasutamist.3.23.2. Ehrlichi reaktiiv.2 g p-dimetüülaminobensaldehüüdi (3.16) lahustatakse 100 millimeetris 10(massi/mahu)protsendilises soolhappe vesilahuses (3.19).3.23.3. 2,5-dimetüülfenool-raudkloriidheksahüdraat.Lahus 1: 1 g dimetüülfenooli (3.17) lahustatakse 100 millimeetris 96 % etanoolis (3.3).Lahus 2: 4 g raudkloriidheksahüdraati (3.18) lahustatakse 100 millimeetris 96 % etanoolis (3.3).Elueerimiseks pihustatakse kõnealuseid lahuseid eraldi, kõigepealt lahust 1 ja seejärel lahust 2.3.23.4. Ammoniakaalne hõbenitraat25 % amooniaagilahust (3.4) lisatakse hõbenitraadi (3.15) 5(massi/mahu)protsendilisele vesilahusele, kuni sade on lahustunud. See reaktiiv tuleb valmistada vahetult enne kasutamist.Reaktiivi ei säilitata.4. SEADMED4.1. Tavalised ÕKK-ks kasutatavad laboriseadmed.4.1.1. Plast- või klaaskate peab olema valmistatud nii, et kromatograafiaplaati saab proovide plaadile kandmise ja plaadi kuivatamise ajal hoida lämmastiku keskkonnas. See ettevaatusabinõu on vajalik, sest teatavad värvained oksüdeeruvad kergesti.4.1.2. Mikrosüstal, 10 l, gradueeritud 0,2 l jaotustega, nelinurkse nõelaga, või 50 l dispenser, mis on kinnitatud statiivi külge nii, et plaati saaks hoida lämmastiku all.4.1.3. Silikageeliga ÕKK-plaadid, kasutusvalmis, paksus 0,25 mm, 20 × 20 cm (Macherey and Nagel, Silica G-HR, mis on plastikalusel, või samaväärsed)4.2. Tsentrifuug, kiirus 4000 pööret minutis.4.3. Tsentrifuugiküvetid, 10 ml, PTFE-tihendiga varustatud keeratava korgiga, või samaväärsed.5. ANALÜÜSI KÄIK5.1. Proovide töötlemineEsimesed 2-3 cm tuubist väljapigistatud kreemi visatakse ära.Eelnevalt lämmastikuga läbipuhutud tsentrifuugiküvetti (4.3) pannakse järgmised ained: 300 mg askorbiinhapet ja 3 g kreemi või 3 g homogeniseeritud vedelikku.Tilkhaaval lisatakse 25 % ammoniaak (3.4), kuni pH on 10. Täidetakse 96 % etanooliga (3.3) 10 millimeetrini.Homogeniseeritakse lämmastiku (3.8) all, tsentrifuugiküvett suletakse korgiga ja tsentrifuugitakse kiirusel 4000 pööret minutis kümme minutit.Kasutatakse supernatanti.5.2. Kromatograafia5.2.1. Plaatidele kandmineLämmastiku (3.8) keskkonnas kantakse ÕKK-plaadile (4.1.3) 1 l kõiki eespool kirjeldatud võrdluslahuseid üheksasse üksteisest umbes 1,5 cm kaugusel ja plaadi servast ligikaudu 1,5 cm asuvasse punkti.Kõnealused võrdluslahused kantakse plaadile järgmiselt:1 2 3 4 5 6 7 8 9R P H PPD DAP PTD OPD OTD MPDMTD -NLisaks kantakse punktidesse 10 ja 11 vastavalt 2 l punkti 5.1 kohaselt saadud uuritava proovi lahuseid.Plaati hoitakse lämmastiku (3.8) keskkonnas kuni kromatografeerimiseni.5.2.2. ElueeriminePlaat asetatakse eelnevalt lämmastikuga (3.8) läbipuhutud kambrisse, mida on küllastatud ühega neljast lahustist (3.22), ja elueeritakse toatemperatuuril (20-25 C) pimedas, kuni lahusti piir on tõusnud umbes 15 cm stardijoonest kõrgemale.Plaat võetakse kambrist välja ja kuivatatakse toatemperatuuril lämmastiku (3.8) keskkonnas.5.2.3. IlmutaminePlaadile pihustatakse kohe üht punktis 3.23 nimetatud neljast lahusest.5.2.4. IdentifitseerimineVõrreldakse proovi ja kromatografeeritud võrdlusainete Rf väärtust ja värvust.I tabelis on esitatud kõigi ainete Rf väärtused ja värvused sõltuvalt kasutatud eluendist ja ilmutist.Kaheldava identifitseerimise kinnituseks võib mõnikord kasutada lisamismeetodit, lisades prooviekstraktile vastava võrdlusaine lahust.5.2.5. Poolkvantitatiivne hindamineKõigi punkti 5.2.4 kohaselt identifitseeritud ainete laikude intensiivsust võrreldakse visuaalselt vastavas kontsentratsioonis võrdlusainetega.Kui ühe või mitme proovis tuvastatud aine kontsentratsioon on liiga suur, lahjendatakse prooviekstrakti ja korratakse mõõtmist.I TABELLaikude Rf väärtus ja värvus vahetult pärast ilmutamistVõrdlusaine (3.20) Eluendid IlmutidRf väärtused Ilmutamisel saadud värvused(3.22.1) (3.22.2) (3.22.3) (3.22.4) Diasoreaktiiv (3.23.1) Ehrlichi reaktiiv (3.23.2) Dimetüülfenool (3.23.3) AgNO (3.23.4)OPD 0,62 0,60 0,30 0,47 kahvatupruun - - kahvatupruunMPD 0,40 0,60 0,47 0,48 violetne pruun* kollane kahvatupruun kahvatupruunPPD 0,20 0,50 0,30 0,48 pruun erepunane* violetne hallOTD 0,60 0,60 0,53 0,60 pruun* kahvatuoranž kahvatupruun hallikaspruunMTD 0,40 0,67 0,45 0,60 punakaspruun* kollane pruun mustPTD 0,33 0,65 0-37 0,70 pruun oranž violetne* hallDAP 0,07 - 0 0,05 pruun* oranž violetne pruunH 0,50 0,35 0,80 0,20 - oranž violetne must*-N 0,90 0,80 0,90 0,75 oranžikaspruun - violetne* mustP 0,37 - 0,67 0,05 pruun väga kahvatu violetne väga kahvatu pruun pruun*R 0,50 0,37 0,80 0,17 oranž* kahvatuvioletne väga kahvatu pruun kahvatupruunMärkus 1. OPD on ainult nõrgalt nähtav; OPD ja OTD teineteisest selgelt eristamiseks tuleb kasutada lahustit (3.22.3). 2. * Osutab parimale ilmutamistulemusele.6. KAHEMÕÕTMELINE ÕHEKIHIKROMATOGRAAFILINE KONTROLLIMINEKäesolevaks kahemõõtmeliseks õhekihikromatograafeerimiseks on vaja täiendavaid standardeid ja reaktiive.6.1. Täiendavad võrdluslahused ja -ained6.1.1. -naftool (-N)6.1.2. 2-aminofenool (OAP)6.1.3. 3-aminofenool (MAP)6.1.4. 4-aminofenool (PAP)6.1.5. 2-nitro-1,4-fenüleendiamiin (2-NPPD)6.1.6. 4-nitro-1,2-fenüleendiamiin (4-NOPD)Kõigist täiendavatest võrdlusainetest valmistatakse 0,5(massi/mahu)protsendiline lahus, nagu on kirjeldatud punktis 3.21.6.2. Täiendav eluent6.2.1. Etüülatsetaat, tsükloheksaan, 25 % ammoniaagilahus (mahuvahekorras 65:30:0,5)6.3. Täiendav ilmutussüsteemÕKK-kambrisse asetatakse klaasnõu, lisatakse sinna umbes 2 g joodikristalle ja suletakse kamber nõuetekohase kaanega.6.4. Kromatografeerimine6.4.1. ÕKK-plaadi (4.1.3) absorbeerivale pinnale tõmmatakse kaks joont vastavalt joonisele 1.6.4.2. Lämmastiku keskkonnas (4.1.1) kantakse 1-4 l ekstrakti põhipunkti 1 (joonis 1), mis on 2 cm kaugusel kummastki servast. Ekstrakti kogus sõltub laigu intensiivsusest kromatogrammidel (5.2).6.4.3. Punktide 2 ja 3 (joonis 1) vahel jaotatakse punkti 5.2 kohaselt identifitseeritud või eeldatavalt identifitseeritud oksüdeerivad värvained (punktidevaheline kaugus 1,5 cm). Kõiki võrdluslahuseid kantakse plaadile 2 l, v.a DAP, mida tuleb kanda 6 l. Seda tehakse lämmastiku keskkonnas (6.4.2).6.4.4. Punktis 6.4.3 kirjeldatud toimingut korratakse põhipunktides 4 ja 5 (joonis 1) ning plaati säilitatakse lämmastiku keskkonnas kuni kromatografeerimiseni (punktidevaheline kaugus 1,5 cm).6.4.5. Kromatograafiakamber puhutakse läbi lämmastikuga ja sellesse viiakse sobiv kogus eluenti (3.22.2). Plaat asetatakse kambrisse (6.4.4) ja elueeritakse pimedas esimeses elueerimissuunas (joonis 1).Elueeritakse nii kaua, kuni lahusti piir jõuab plaadil märgitud jooneni (ligikaudu 13 cm kaugusel).6.4.6. Plaat võetakse kambrist välja ja asetatakse eelnevalt lämmastikuga läbipuhutud kromatograafiakambrisse ning lastakse eluendil vähemalt 60 minutit aurustuda.6.4.7. Lämmastikuga (3.8) läbipuhutud kambrisse viiakse büretiga sobiv kogus eluenti (6.2), plaat asetatakse kambrisse (6.4.6) 90 all ja kromatografeeritakse teises suunas (samuti pimedas) nii kaua, kuni lahusti piir jõuab absorbeerivale pinnale märgitud jooneni. Plaat võetakse kambrist välja ja eluendil lastakse õhu käes aurustuda.6.4.8. Plaat asetatakse kümneks minutiks joodiauruga täidetud kromatograafiakambrisse (6.3) ja kahesuunalise kromatogrammi tõlgendamisel kasutatakse samaaegselt kromatografeeritud võrdlusainete Rf väärtusi ja värvusi (II tabelis on esitatud Rf väärtuste ja värvuste juhised).MärkusLaikude maksimaalseks värvumiseks jäetakse kromatogramm pärast elueerimist pooleks tunniks õhu kätte.6.4.9. Punktis 6.4.8 tuvastatud oksüdeerivate värvainete olemasolu lõplikuks tõendamiseks korratakse punktides 6.4.1-6.4.8 kirjeldatud toiminguid, kandes plaadile põhipunkti 1 lisaks punktis 6.4.2 määratletud ekstraktikogusele ka 1 l punktis 6.4.8 kindlaksmääratud võrdlusaineid. Kui võrreldes punkti 6.4.8 kohaselt saadud kromatogrammiga uusi laike ei teki, on punkti 6.4.8 kohane kromatogrammi tõlgendus õige.II TABELVõrdlusainete värvus pärast kromatografeerimist ja joodiaurus ilmutamistVõrdlusained Värv pärast joodiaurus ilmutamistR beežP pruun-N violetne-N kahvatupruunH violetne pruunMPD kollakaspruunPPD violetne pruunMTD tumepruunPTD kollakaspruunDAP tumepruunOAP oranžMAP kollakaspruunPAP violetne pruun2-NPPD pruun4-NOPD oranžJoonis 1[INSERT IMAGE FROM ORIGINAL]II suundI suundIII. NITRITI IDENTIFITSEERIMINE JA MÄÄRAMINEA. IDENTIFITSEERIMINE1. EESMÄRK JA RAKENDUSALAKäesolev meetod sobib nitriti identifitseerimiseks kosmeetikatoodetes, eelkõige kreemides ja pastades.2. PÕHIMÕTENitriti olemasolule viitab 2-aminobensaldehüüd-fenüülhüdrasooni (Nitrin) sisaldavate värviliste derivaatide teke.3. REAKTIIVIDKõik reaktiivid peaksid olema analüütiliselt puhtad.3.1. Lahjendatud väävelhape: 2 ml kontsentreeritud väävelhapet ([pic] = 1,84) lahjendatakse 11 ml destilleeritud veega.3.2. Lahjendatud soolhape: 1 ml kontsentreeritud soolhapet ([pic] = 1,19) lahjendatakse 11 ml destilleeritud veega.3.3. Metanool.3.4. 2-aminobensaldehüüd-fenüülhüdrosooni (Nitrin reaktiiv) metanoolilahus.Kaalutakse 2,0 g Nitrini ja viiakse see kvantitatiivselt 100 ml mõõtekolbi.Lisatakse tilkhaaval 4 ml lahjendatud soolhapet (3.2) ja loksutatakse. Kolb täidetakse metanooliga märgini ja segatakse, kuni lahus on täiesti selge. Lahust säilitatakse tumedas klaaspudelis (4.3).4. SEADMED4.1. Keeduklaasid, 50 ml.4.2. Mõõtekolb, 100 ml.4.3. Tume klaaspudel, 125 ml.4.4. Klaasplaat, 10 × 10 cm.4.5. Plastspaatel.4.6. Filterpaber, 10 × 10 cm.5. ANALÜÜSI KÄIK5.1. Osa uuritavast proovist jaotatakse ühtlaselt klaasplaadile (4.4) maksimaalselt 1 cm paksuse kihina.5.2. Filterpaberileht (4.6) niisutatakse destilleeritud vees. See asetatakse proovile ja vajutatakse plastspaatliga (4.5) vastu proovi.5.3. Oodatakse umbes üks minut ja filterpaberi keskele kantakse:- kaks tilka lahjendatud väävelhapet (3.1),- seejärel kaks tilka Nitrini lahust (3.4).5.4. Kümne sekundi pärast eemaldatakse filterpaber ja uuritakse seda vastu päevavalgust. Nitrini olemasolule viitab purpurpunakas värvus.Kui nitritisisaldus on väike, muutub purpurpunakas värv 5-15 sekundi pärast kollaseks. Kui nitritisisaldus on suur, muutub värv alles 1-2 minuti pärast.6. MÄRKUSPurpurpunaka värvi intensiivsus ja selle kollaseks muutumisele kuluv aeg võib osutada proovi nitritisisaldusele.B. MÄÄRAMINE1. EESMÄRKMeetod kirjeldab nitriti määramist kosmeetikatoodetes.2. MÄÄRATLUSKäesoleva meetodiga määratud nitritisisaldust proovis väljendatakse naatriumnitriti massiprotsendina.3. PÕHIMÕTEPärast proovi lahustamist vees ja selitamist lastakse proovis sisalduval nitritil reageerida sulfaniilamiidi ja N-1-naftüületüleendiamiiniga ning saadud värvi optiline tihedus mõõdetakse 538 nm juures.4. REAKTIIVIDKõik reaktiivid peaksid olema analüütiliselt puhtad.4.1. Selitamisreaktiivid: kõnealuseid reaktiive ei või kasutada kauem kui üks nädal pärast valmistamist.4.1.1. I Carrez' reaktiiv:106 g kaaliumkaaliumtsüanoferraati (II) (K4Fe(CN)63H2O) lahustatakse destilleeritud vees ja lahjendatakse veega 1 000 milliliitrini.4.1.2. II Carrez' reaktiiv:219,5 g tsinkatsetaati (Zn(CH3COO)22H2O) ja 30 ml jää-äädikat lahustatakse destilleeritud vees ja lahjendatakse veega 1 000 milliliitrini.4.2. Naatriumnitriti lahus:0,500 g naatriumnitritit lahustatakse destilleeritud vees 1000 ml mõõtekolvis ja lahjendatakse veega märgini. 10,0 ml kõnealust standardpõhilahust lahjendatakse 500 milliliitrini; 1 ml viimati nimetatud lahust = 10 mikrogrammi NaNO2.4.3. 1 N naatriumhüdroksiidi lahus.4.4. 0,2 % sulfaniilamiidhüdrokloriidi lahus:2,0 g sulfaniilamiidi lahustatakse 800 ml vees seda soojendades. Jahutatakse ja lisatakse segades 100 ml kontsentreeritud soolhapet. Lahjendatakse veega 1 000 milliliitrini.4.5. 5 N soolhape4.6. N-1-naftüülreaktiiv:See lahus tuleb valmistada kasutamispäeval. 0,1 g N-1-naftüületüleendiamiini lahustatakse vees ja lahjendatakse 100 milliliitrini.5. SEADMED5.1. Analüütilised kaalud.5.2. 100, 250, 500 ja 1000 ml mõõtekolvid.5.3. Maht- või mõõtepipetid.5.4. 100 ml mõõtesilindrid.5.5. Kurdfiltrid, nitritivabad, läbimõõduga 15 cm.5.6. Veevann.5.7. Spektrofotomeeter, millel on 1 cm optilise teepikkusega küvetid.5.8. pH-meeter.5.9. 10 ml mikrobürett.5.10. 250 ml keeduklaasid.6. ANALÜÜSI KÄIK6.1. Kaalutakse umbes 0,5 g (m grammi) homogeniseeritud proovi täpsusega 0,1 g, kantakse see kuuma destilleeritud veega kvantitatiivselt 250 ml keeduklaasi (5.10) ja viiakse maht kuuma destilleeritud veega umbes 150 milliliitrini. Keeduklaas (5.10) asetatakse pooleks tunniks veevanni (5.6) temperatuurile 80 C. Sel ajal loksutatakse sisu aeg-ajalt.6.2. Jahutatakse toatemperatuurini ja segades lisatakse järjest 2 ml I Carrez´ reaktiivi (4.1.1) ja 2 ml II Carrez' reaktiivi (4.1.2).6.3. Lisatakse 1 N naatriumhüdroksiidi lahust (4.3), et tõsta pH 8,3ni. (Kasutatakse pH-meetrit (5.8)). Sisu viiakse kvantitatiivselt 250 ml mõõtekolbi (5.2) ja täidetakse see destilleeritud veega märgini.6.4. Sisu segatakse ja filtreeritakse läbi kurdfiltri (5.5).6.5. Pipeteeritakse (5.3) sobiv kogus (V ml), aga mitte rohkem kui 25 ml, selget filtraati 100 ml mõõtekolbi (5.2) ja lisatakse destilleeritud vett 60 milliliitrini.6.6. Pärast segamist lisatakse 10,0 ml sulfaniilamiidhüdrokloriidi lahust (4.4) ja seejärel 6,0 ml 5 N soolhapet (4.5). Segatakse ja lastakse seista viis minutit. Lisatakse 2,0 ml N-1-naftüülreaktiivi (4.6), segatakse ja lastakse seista kolm minutit. Lahjendatakse veega märgini ja segatakse.6.7. Tehakse pimekatse, korrates punktides 6.5 ja 6.6 nimetatud toiminguid ilma N-1-naftüülreaktiivi (4.6) lisamata.6.8. Mõõdetakse punkti 6.6 kohaselt saadud lahuse optiline tihedus 538 nm juures, kasutades võrdluseks pimelahust (6.7).6.9. Kalibreerimisgraafikult (6.10) loetakse naatriumnitriti sisaldus mikrogrammides 100 ml lahuse kohta (m1 mikrogrammi), mis vastab punkti 6.8 kohaselt mõõdetud optilisele tihedusele.6.10. Kasutades 10 g/ml naatriumnitriti lahust (4.2), koostatakse kalibreerimisgraafik kontsentratsioonidega 0, 20, 40, 60, 80 ja 100 g naatriumnitritit 100 ml kohta.7. ARVUTAMINEProovi naatriumnitriti sisaldus massiprotsendina arvutatakse järgmise valemi abil:[pic]kus:m = analüüsiks võetud proovi mass grammides (6.1),m1 = punkti 6.9 kohaselt tuvastatud naatriumnitriti sisaldus mikrogrammides,V = mõõtmiseks kasutatud filtraadi maht milliliitrites (6.5).8. KORRATAVUS2Kui naatriumnitritisisaldus on umbes 0,2 massiprotsenti, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,005 %.IV. VABA FORMALDEHÜÜDI IDENTIFITSEERIMINE JA MÄÄRAMINE1. EESMÄRK JA RAKENDUSALAKäesolev meetod kirjeldab vaba formaldehüüdi identifitseerimist ja määramist. Seda kohaldatakse kõigi kosmeetikatoodete suhtes ja see koosneb kolmest osast.1.1. Identifitseerimine.1.2. Määramine pentaan-2,4-diooniga kolorimeetriliselt.See meetod on ebapiisav, kui formaldehüüd on seotud või polümeriseerunud, näiteks formaldehüüdi doonorite puhul. Kui tulemus ületab maksimaalse lubatud kontsentratsiooni, tuleb kasutada järgmist meetodit.1.3. Määramine bisulfitiga.Selle meetodi puhul ei võeta arvesse enamikes seotud või polümeriseerunud ühendites sisalduvat formaldehüüdi. Teatavad ebastabiilsed ühendid (näiteks heksametüleentetramiin) siiski määratakse. Peale selle on raske mõõta leeliselisust puhverlahuse olemasolu korral.2. MÄÄRATLUSKäesoleva meetodi kohaselt määratud vaba formaldehüüdi sisaldust proovis väljendatakse massiprotsendina.3. PÕHIMÕTE3.1. I osa - identifitseerimineFormaldehüüd muudab Schiffi reaktiivi väävelhappe keskkonnas roosaks või kahvatulillaks.3.2. II osa - määramine pentaan-2,4-dioonigaFormaldehüüd reageerib pentaan-2,4-diooniga ammooniumatsetaadi juuresolekul, moodustades 3,5-diatsetüül-1,4-dihüdrolutidiini. See ekstraheeritakse butaan-1-ooliga ja ekstrakti neeldumist mõõdetakse 410 nm juures.3.3. III osa - määramine bisulfitigaFormaldehüüd reageerib sulfitiga happelises keskkonnas temperatuuril 0 C, moodustades adukti. Üleliigsed prootonid tiitritakse naatriumhüdroksiidiga. Kasutatud prootonid võetakse aluseks formaldehüüdi koguse määramise arvutustes. Ilma sulfitita tehtud pimekatse võimaldab mõõta keskkonna leeliselisust või happelisust.4. REAKTIIVIDKõik reaktiivid peaksid olema analüütiliselt puhtad.4.1. Jää-äädikas.4.2. Veevaba ammooniumatsetaat.4.3. Butaan-1-ool.4.4. Väävelhape, umbes 2 N.4.5. Vahetult enne kasutamist valmistatud 0,1 M naatriumsulfiti lahus.4.6. Schiffi reaktiiv: 100 mg fuksiini kaalutakse keeduklaasi ja lahustatakse 75 ml vees temperatuuril 80C.Pärast jahutamist lisatakse 2,5 g naatriumsulfitheptahüdraati ((Na2SO37H2O) ja 1,5 ml kontsentreeritud soolhapet (d204 = 1,19). Täiendatakse 100 milliliitrini.(Käesolevat reaktiivi ei või kasutada pärast kahe nädala möödumist.)4.7. Pentaan-2,4-diooni reaktiiv.1 000 ml mõõtekolvis lahustatakse:150 g ammooniumatsetaati (4.2),2 ml pentaan-2,4-diooni (värskelt destilleeritud vaakumis - 410 nm juures ei tohi esineda mingit neeldumist),3 ml jää-äädikat (4.1).Täiendatakse veega 1 000 millimeetrini (lahuse pH: umbes 6,4).See reaktiiv tuleb valmistada vahetult enne kasutamist.4.8. Väävelhappe standardlahus, 0,1 N.4.9. Naatriumhüdroksiidi standardlahus, 0,1 N.4.10. Joodilahus, 0,1 N.4.11. Naatriumtiosulfaat, 0,1 N.4.12. Formaldehüüdi põhilahus.5 g 37-40 % formaldehüüdi lahust valatakse 1 000 ml mõõtekolbi ja kolb täidetakse 1 000 millimeetrini.Lahuse kontsentratsioon määratakse järgmiselt: eemaldatakse 10,00 ml; lisatakse 25,00 ml 0,1 N joodi standardlahust (4.10) ja 10 ml 1 N naatriumhüdroksiidi lahust.Lastakse seista viis minutit.Lisatakse 11 ml 1 N soolhapet ja tiitritakse üleliigne 0,1 N joodi standardlahus (4.10) 0,1 N naatriumtiosulfaadi standardlahusega (4.11), kasutades indikaatorina tärkliselahust.1 ml 0,1 N joodilahust (4.10) on samaväärne 1,5 mg formaldehüüdiga.4.13. Formaldehüüdi võrdluslahus.5,00 ml põhilahust (4.12) pipeteeritakse 100 ml mõõtekolbi ja täiendatakse demineraliseeritud veega 100 millimeetrini.5,00 ml eespool esitatud lahust pipeteeritakse 500 ml mõõtekolbi ja täiendatakse demineraliseeritud veega 500 millimeetrini.1 ml kõnealust lahust sisaldab umbes 1 g formaldehüüdi.Arvutatakse täpne sisaldus.4.14. Tümoolftaleiini lahus, 0,1 g/100 ml 50 % etanooli kohta.4.15. Reaktiivi võrdluslahus: nagu punktis 4.7 esitatud reaktiiv, kuid ilma pentaan-2,4-dioonita.5. SEADMED5.1. Tavalised laboriseadmed.5.2. Faasijaotusfilter, Whatman 1 PS (või samaväärne).5.3. Tsentrifuug.5.4. Spektrofotomeeter.5.5. Klaasküvetid optilise tee pikkusega 1 cm.5.6. Lintmeerikuga potentsiomeeter.5.7. Klaas-/kalomelelektroodid (soovitatav on kasutada spetsiaalseid madala temperatuuri elektroode).6. ANALÜÜSI KÄIK6.1. Identifitseerimine6.1.1. 2 g uuritavat proovi kaalutakse 10 ml keeduklaasi.6.1.2. Lisatakse kaks tilka 2 N väävelhapet (4.4) ja 2 ml Schiffi reaktiivi (4.6) (kõnealune reaktiiv peab olema kasutamisel täiesti värvitu).Loksutatakse ja jäetakse viieks minutiks seisma.6.1.3. Kui viie minuti jooksul ilmneb roosa või kahvatulilla toon, on formaldehüüdi sisaldus suurem kui 0,01 % ja see tuleb määrata punktis 6.2 esitatud protseduuri kohaselt ning vajaduse korral punktis 6.3 esitatud menetluse kohaselt.6.2. Määramine pentaan-2,4-diooniga kolorimeetriliselt6.2.1. Proovilahus6.2.1.1. 100 ml mõõtekolbi kaalutakse 0,001 g täpsusega uuritavat proovi sellises koguses (m grammi), milles on eeldatavalt umbes 150 mikrogrammi formaldehüüdi.6.2.1.2. Täiendatakse demineraliseeritud veega 100 millimeetrini ja segatakse.6.2.1.3. 50 ml Erlenmeyeri kolbi lisatakse:10,00 ml punktis 6.2.1.2 esitatud lahust,5,00 ml pentaan-2,4-diooni reaktiivi (4.7) jademineraliseeritud vett, et lõppmaht oleks 30 ml.6.2.2. VõrdluslahusVõimalikud uuritava proovi taustavärvist tingitud häired kõrvaldatakse käesoleva võrdluslahusega.50 ml Erlenmeyeri kolbi lisatakse:10,00 ml punktis 6.2.1.2 esitatud lahust,5,00 ml reaktiivi võrdluslahust (4.15) jademineraliseeritud vett, et lõppmaht oleks 30 ml.6.2.3. Pimelahus50 ml Erlenmeyeri kolbi lisatakse:5,00 ml pentaan-2,4-diooni reaktiivi (4.7) jademineraliseeritud vett, et lõppmaht oleks 30 ml.6.2.4. Määramine6.2.4.1. Punktides 6.2.1.3, 6.2.2 ja 6.2.3 esitatud kolbide sisu loksutatakse ja pannakse need täpselt kümneks minutiks veevanni temperatuurile 60 C. Lastakse jahtuda vannis jäävees kaks minutit.6.2.4.2. Lahused kantakse 50 ml jaotuslehtritesse, mis sisaldavad 10,00 ml butaan-1-ooli (4.3). Loputatakse iga kolbi 3-5 ml veega ja lisatakse loputusveed lehtritesse. Loksutatakse segu tugevasti täpselt 30 sekundit. Lastakse kihistuda.6.2.4.3. Filtreeritakse läbi faasijaotusfiltri mõõtküvettidesse. Tsentrifuugimine (viis minutit kiirusel 5000 pööret minutis) ei ole nii otstarbekas ja võtab kauem aega.6.2.4.4. Mõõdetakse punktis 6.2.1.3 esitatud proovilahuse ekstrakti optiline tihedus A1 410 nm juures punktis 6.2.2 esitatud võrdluslahuse ekstrakti suhtes.6.2.4.5. Analoogselt mõõdetakse punktis 6.2.3 esitatud pimelahuse ekstrakti optiline tihedus butaan-1-ooli suhtes (A2).MärkusKõik kõnealused toimingud tuleb läbi viia 25 minuti jooksul alates hetkest, kui Erlenmeyeri kolvid asetatakse veevanni temperatuurile 60 C.6.2.5. Kalibreerimiskõver6.2.5.1. 50 ml Erlenmeyeri kolbi viiakse:5,00 ml standardlahust (4.13),5,00 ml pentaan-2,4-diooni reaktiivi (4.7) jademineraliseeritud vett, et lõppmaht oleks 30 ml.6.2.5.2. Jätkatakse vastavalt punktis 6.2.4.5 kirjeldatule ja mõõdetakse optiline tihedus butaan-1-ooli (4.3) suhtes.6.2.5.3. Korratakse protseduuri 10, 15, 20 ja 25 ml standardlahusega.6.2.5.4. Null-väärtuse saamiseks jätkatakse punktis 6.2.4.5 kirjeldatud viisil.6.2.5.5. Kalibreerimiskõver konstrueeritakse pärast seda, kui kõigist punktide 6.2.5.2 ja 6.2.5.3 kohaselt saadud optilistest tihedustest lahutatakse null-väärtus (6.2.4.5). Beeri seadus kehtib kuni 30 g suuruse formaldehuüdi sisalduse puhul.6.3. Määramine bisulfitiga6.3.1. Uuritava proovi ettevalmistamine6.3.1.1. Katse läbiviimiseksTareeritud keeduklaasi kaalutakse täpsusega 0,001 g uuritavat proovi sellises koguses (m grammi), milles on eeldatavalt 3-20 mg formaldehüüdi.6.3.1.2. Võrdluskatse jaoksKaalutakse analoogselt võrdluskatseks võetavat proovi (m grammi).6.3.2. Määramine6.3.2.1. 50,00 ml 0,1 M naatriumsulfitit (4.5) viiakse 100 ml keeduklaasi ja lisatakse 10,00 ml 0,1 N väävelhapet (4.8). Loksutatakse.6.3.2.2. Keeduklaas kastetakse jää ja soola segusse, et säilitada temperatuuri + 2 C. Valatakse juurde punktis 6.3.1.1 nimetatud uuritav proov.6.3.2.3. Tiitritakse kiiresti potentsiomeetriliselt 0,1 N naatriumhüdroksiidiga (4.9), loksutades pidevalt ja säilitades temperatuuri vahemikus + 2 kuni + 4C (neutraalpunkt asub pH 9 ja 11 vahel). Kasutatud 0,1 N naatriumhüdroksiidi (4.9) maht tähistatakse V1-ga.6.3.3. PimekatseTeine punkti 6.3.2.1 kohaselt valmistatud lahus nitreeritakse punktis 6.3.2 kirjeldatud tingimustes.Kasutatud 0,1 N naatriumhüdroksiidi (4.9) maht tähistatakse V2-ga.6.3.4. VõrdluskatseUuritava proovi m' happelisus või leeliselisus määratakse potentsiomeetriliselt tiitrides 0,1 N naatriumhüdroksiidiga (4.9) või 0,1 N väävelhappega (4.8). Kasutatud 0,1 N naatriumhüdroksiidi või 0,1 väävelhappe maht tähistatakse v'-ga.6.3.5. MärkusedOluline on täpselt järgida katsetingimusi.Määramine on võimalik, kui indikaatorina kasutatakse tümoolftaleiini (4.14).7. TULEMUSTE ESITAMINE7.1. Kolorimeetrilise meetodi arvutus7.1.1. A1-st lahutatakse A2 ja kalibreerimiskõveralt (6.2.5.5) loetakse katselahuse (6.2.1.3) formaldehüüdisisaldus C mikrogrammides.7.1.2. Proovi formaldehüüdisisaldus arvutatakse massiprotsendina (% m/m) järgmise valemi abil:formaldehüüdi sisaldus protsentides =[pic]7.2. Bisulfitiga tiitrimise meetodi arvutusVõrdluskatseks võetud 0,1 N naatriumhüdroksiidi (4.9) või 0,1 N väävelhappe (4.8) maht sobitatakse massiga m:[pic]Neutraalses tootes on v väärtus loomulikult null.7.2.1. Happelise toote puhul:formaldehüüde sisaldus protsentides = [pic]7.2.2. Leeliselise toote puhul:formaldehüüde sisaldus protsentides = [pic]7.3. MärkusKui kahe meetodi tulemused erinevad üksteisest, võetakse arvesse ainult väiksemat väärtust.8. KORRATAVUS3Kui formaldehüüdisisaldus on 0,2 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe olla suurem kui 0,005 % kolorimeetrilise meetodi puhul ja 0,05 % bisulfitimeetodi puhul.V. RESORTSINOOLI MÄÄRAMINE ŠAMPOONIDES JA JUUKSEVEDELIKES1. EESMÄRK JA RAKENDUSALAKäesoleva meetodiga määratakse gaasikromatograafiliselt resortsinool šampoonides ja juuksevedelikes. Meetod on sobiv proovide puhul, kus kontsentratsioon on 0,1-2,0 massiprotsenti.2. MÄÄRATLUSKäesoleva meetodi kohaselt määratud resortsinoolisisaldust proovis väljendatakse massiprotsendina.3. PÕHIMÕTEResortsinool ja 3,5-dihüdroksütolueen (5-metüülresortsinool), mida lisatakse sisestandardina, eraldatakse proovist õhekihikromatograafia (ÕKK) abil. Mõlema ühendi eraldamiseks kraabitakse laigud ÕKK-plaadilt ja ekstraheeritakse metanooliga. Lõpuks ekstraheeritud ühendid kuivatatakse, silüleeritakse ja määratakse gaasikromatograafiliselt.4. REAKTIIVIDKõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad.4.1. Soolhape, 25 massiprotsenti.4.2. Metanool.4.3. Etanool, 96 mahuprotsenti.4.4. Valmis silikageeliga ÕKK-plaadid (plastist või alumiiniumist), fluorestseeruva indikaatoriga. Deaktiveeritakse järgmiselt: tavalistele eelnevalt kaetud silikageeliplaatidele pihustatakse vett, kuni silikageel klaasistub. Lastakse pihustatud plaatidel kuivada õhu käes toatemperatuuril 1-3 tundi.MärkusKui plaate ei deaktiveerita, võib osa resortsinooli pöördumatult adsorbeeruda silikageelile.4.5. Eluent; atsetoon, kloroform, äädikhape (mahuvahekorras 20:75:5).4.6. Resortsinooli standardlahus; 400 mg resortsinooli lahustatakse 100 milliliitris 96 % etanoolis (4.3) (1 ml vastab 4 000 g resortsinoolile).4.7. Sisestandardi lahus; 400 mg 3,5-dihüdroksütolueeni (DHT) lahustatakse 100 milliliitris 96 % etanoolis (4.3) (1 ml vastab 4 000 g DHT-le).4.8. Standardsegu; 10 ml punktis 4.6 esitatud lahust ja 10 ml punktis 4.7 esitatud lahust segatakse 100 ml mõõtekolvis, täidetakse 96 % etanooliga (4.3) märgini ning segatakse (1 ml vastab 400 g resortsinoolile ja 400 g DHT-le).4.9. Silüleerivad ained:4.9.1. N, O-bis-(trimetüülsilüül)trifluoroatseetamiid (BSTFA).4.9.2. Heksametüüldisilasaan (HMDS).4.9.3. Trimetüülklorosilaan (TMCS).5. SEADMED5.1. Tavalised õhekihi- ja gaasikromatograafia seadmed.5.2. Klaasesemed.6. ANALÜÜSI KÄIK6.1. Proovi ettevalmistamine6.1.1. 150 ml keeduklaasi kaalutakse täpne katsekogus (m grammi) toodet, mis sisaldab ligikaudu 20-50 mg resortsinooli.6.1.2. Hapestatakse soolhappega (4.1), kuni segu on happeline (vajalik ligikaudu 2-4 ml), lisatakse 10 ml (40 mg DHT) sisestandardi lahust (4.7) ja segatakse. Segu viiakse etanooliga (4.3) 100 ml mõõtekolbi, täidetakse etanooliga märgini ja segatakse.6.1.3. 250 l lahust (6.1.2) kantakse deaktiveeritud silikageeli plaadile (4.4) ligikaudu 8 cm pikkuse pideva joonena. Joon peaks olema võimalikult kitsas.6.1.4. Samamoodi (6.1.3) kantakse samale plaadile 250 l standardsegu (4.8).6.1.5. Stardijoone kahte punkti kantakse 5 l punktides 4.6 ja 4.7 nimetatud lahuseid, et hõlbustada laikude identifitseerimist pärast plaadi elueerimist.6.1.6. Plaati elueeritakse vooderdamata (küllastamata) kambris, mis on täidetud punktis 4.5 nimetatud eluendiga, kuni lahusti piir on tõusnud 12 cm kaugusele stardijoonest; tavaliselt kulub selleks umbes 45 minutit. Plaat kuivatatakse õhu käes ja lokaliseeritakse resortsinooli/DHT-tsoon lühilaine-UV-valguses (254 nm). Mõlemal ühendil on ligikaudu sama Rf väärtus. Lindid märgistatakse pliiatsiga 2 mm kauguselt väljaspool lindi tumedat serva. Kõnealused tsoonid eemaldatakse ja iga lindi adsorbent kogutakse 10 ml pudelisse.6.1.7. Nii proovi sisaldavat adsorbenti kui ka standardsegu sisaldavat adsorbenti ekstraheeritakse järgmiselt:lisatakse 2 ml metanooli (4.2) ja ekstraheeritakse üks tund pidevalt segades. Segu filtreeritakse ja korratakse ekstraheerimist 2 ml metanooliga veel 15 minutit.6.1.8. Ekstraktid ühendatakse ja aurustatakse lahusti, kuivatades lahust üks ööpäev sobiva desikandiga täidetud vaakumeksikaatoris. Ei kuumutata.6.1.9. Jäägid (6.1.8) silüleeritakse vastavalt punktile 6.1.9.1. või 6.1.9.2.6.1.9.1. Mikrosüstlaga lisatakse 200 l BSTFA-d (4.9.1) ja segu jäetakse suletud nõus 12 tunniks toatemperatuuril seisma.6.1.9.2. Mikrosüstlaga lisatakse järjest 200 l HMDSi (4.9.2) ja 100 l TMCSi (4.9.3) ning kuumutatakse segu suletud nõus 30 minutit temperatuuril 60 C. Segu jahutatakse.6.2. Gaasikromatograafia6.2.1. KromatografeerimistingimusedKolonni lahutusvõime R peab olema vähemalt 1,5, kus:[pic]kus:r1 ja r2 = kahe piigi retentsiooniajad minutites,w1 ja w2 = samade piikide laiused millimeetrites poolkõrgusel,d' = lindi kiirus millimeetrites minutis.On leitud, et järgmine kolonn ja järgmised kromatografeerimistingimused on sobivad:Kolonni materjal: roostevaba teraspikkus: 200 cmsiseläbimõõt: ~ 3 mmtäidis: 10 % OV-17 Chromosorb'il WAW, 100-120 mešši.LeekionisatsioonidetektorTemperatuurid:kolonn: 185 C (isotermiline)detektor: 250 Caurusti: 250 CKandegaas: lämmastikvoolukiirus: 45 ml minutis.Vesiniku ja õhu voolukiiruste puhul tuleb järgida tootja juhiseid.6.2.2. Gaasikromatograafi süstitakse 1-3 l punkti 6.1.9 kohaselt saadud lahuseid. Iga lahusega (6.1.9) tehakse viis süsti, mõõdetakse piikide pindalad, leitakse nende keskmine ja arvutatakse piikide pindalade suhe: S = resortsinooli piigi pindala/DHT piigi pindala.7. ARVUTAMINEProovi resortsinoolisisaldus massiprotsentides esitatakse järgmise valemi abil:% resortsinooli = [pic]kus:M = katsekogus grammides (6.1.1),Sproov = proovilahuse piikide keskmise piigi suhe vastavalt punktile 6.2.2,Sstandardsegu = standardsegu piikide keskmise piigi suhe vastavalt punktile 6.2.2.8. KORRATAVUS4Kui resortsinoolisisaldus on umbes 0,5 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe absoluutväärtuses ületada 0,25 %.VI. METANOOLI MÄÄRAMINE ETANOOLI VÕI PROPAAN-2-OOLI SUHTES1. EESMÄRK JA RAKENDUSALAKäesolev meetod kirjeldab metanooli gaasikromatograafilist analüüsi kõikvõimalikes kosmeetikatoodetes (sh aerosoolides).On võimalik määrata 0-10 % suurust suhtelist sisaldust.2. MÄÄRATLUSKäesoleva meetodiga määratud metanoolisisaldust väljendatakse metanooli massiprotsendina etanooli või propaan-2-ooli suhtes.3. PÕHIMÕTEMääratakse gaasikromatograafiliselt.4. REAKTIIVIDKasutatakse analüütiliselt puhtaid reaktiive.4.1. Metanool.4.2. Absoluutne etanool.4.3. Propaan-2-ool.4.4. Kloroform, vabastatud alkoholidest veega pesemise teel.5. SEADMED5.1. Gaasikromatograaf, mis on varustatud:kataromeetriga aerosoolproovide jaoks,leekionisatsioonidetektoriga muude proovide, v.a aerosoolproovid, jaoks.5.2. Mõõtekolvid, 100 ml.5.3. Pipetid, 2 ml, 20 ml, 0-1 ml.5.4. Mikrosüstlad, 0-100 l ja 0-5 lning (ainult aerosoolproovide jaoks) spetsiaalne gaasitihe liugklapiga süstal (vt proovivõtumeetod, joonis 1).46. ANALÜÜSI KÄIK6.1. Proovi ettevalmistamine6.1.1. Aerosooltoodetest võetakse proov kooskõlas komisjoni 22. detsembri 1980. aasta direktiivi 80/1335/EMÜ5 lisa II peatükiga ja seejärel analüüsitakse gaasikromatograafiliselt punktis 6.2.1 esitatud tingimustel.6.1.2. Muudest toodetest, v.a aerosooltooted, eespool nimetatud II peatüki kohaselt võetud proovid lahjendatakse veega, kuni etanooli või propaan-2-ooli sisaldus on 1-2 % ja seejärel analüüsitakse gaasikromatograafiliselt punktis 6.2.2 esitatud tingimustel.6.2. Gaasikromatograafia6.2.1. Aerosoolproovide puhul kasutatakse kataromeetrit.6.2.1.1. Kolonni täidiseks on 10 % Hallcomid M18 Chromosorb'il WAW, 100-200 mešši.6.2.1.2. Kolonni lahutusvõime R peab olema vähemalt 1,5, kus:[pic]kus:r1 ja r2 = kahe piigi retentsiooniajad minutites,w1 ja w2 = samade piikide laiused millimeetrites poolkõrgusel,d' = lindi kiirus millimeetrites minutis.6.2.1.3. Selline lahutusvõime on võimalik saavutada järgmistel tingimustel:Kolonni materjal: roostevaba teraspikkus: 3,5 meetritläbimõõt: 3 mmKataromeetrilise silla voolutugevus: 150 mAKandegaas: heeliumrõhk: 0,5 baarivoolukiirus: 45 ml minutisTemperatuurid:aurusti: 150Cdetektor: 150Ckolonnahi: 65C.Piigi pindala on võimalik täpsemini mõõta elektroonilise integreerimise teel.6.2.2. Muude proovide, v.a aerosoolproovid, puhul:6.2.2.1. Kolonni täidiseks on Chromosorb 105 või Porapak QS ning kasutatakse leekionisatsioonidetektorit.6.2.2.2. Kolonni lahutusvõime R peab olema vähemalt 1,5, kus:[pic]kus:r1 ja r2 = kahe piigi retentsiooniajad minutites,w1 ja w2 = samade piikide laiused millimeetrites poolkõrgusel,d' = lindi kiirus millimeetrites minutis.6.2.2.3. Selline lahutusvõime on saavutatud järgmistel tingimustel:Kolonni materjal: roostevaba teraspikkus: 2 meetritläbimõõt: 3 mmElektromeetri tundlikkus: 8 × 10-10 AGaasid:kandegaas: lämmastikrõhk: 2,1 baarivoolukiirus: 40 ml/minutisAbigaas: vesinikrõhk: 1,5 baarivoolukiirus: 20 ml/minutisTemperatuurid:aurusti: 150Cdetektor: 230Ckolonnahi: 120-130C.7. STANDARDGRAAFIK7.1. Punktis 6.2.1 esitatud gaasikromatograafia korral (Hallcomid M18 kolonniga) kasutatakse järgmisi standardsegusid. Segud valmistatakse pipeteerides, kuid täpne kogus leitakse pipeti või kolvi kaalumisega vahetult pärast iga aine lisamist.Suhteline konstentratsioon (massiprotsentides) Metanool (ml) Etanool või propaan-2-ool (ml) Kloroform, lisatakse kuni mahuniligikaudu 2,5 % 0,5 20 100 mlligikaudu 5,0 % 1,0 20 100 mlligikaudu 7,5 % 1,5 20 100 mlligikaudu 10,0 % 2,0 20 100 ml2-3 l süstitakse kromatograafi punktis 6.2.1 esitatud tingimustel.Arvutatakse iga segu piikide pindalade suhe (metanool/etanool või metanool/propaan-2-ool). Standardgraafik konstrueeritakse järgmiselt:X-telg: - metanooli % etanooli ja propaan-2-ooli suhtes,Y-telg: piikide pindalade suhe (metanool/etanool või metanool/propaan-2-ool).7.2. Punktis 6.2.2 esitatud gaasikromatograafia korral (Porapak QS või Chromosorb 105 kolonniga) kasutatakse järgmisi standardsegusid. Segude valmistamisel mõõdetakse mikrosüstla ja pipetiga, kuid täpne kogus leitakse pipeti või kolvi kaalumisega vahetult pärast iga aine lisamist.Suhteline kontsentratsioon (massiprotsentides) Metanool (l) Etanool või propaan-2-ool (ml) Vesi, lisatakse kuni mahuniligikaudu 2,5 % 50 2 100 mlligikaudu 5,0 % 100 2 100 mlligikaudu 7,5 % 150 2 100 mlligikaudu 10,0 % 200 2 100 ml2-3 l süstitakse kromatograafi punktis 6.2.2 esitatud tingimustel.Arvutatakse iga segu piikide pindalade suhe (metanool/etanool või metanool/propaan-2-ool). Standardgraafik konstrueeritakse järgmiselt:X-telg: metanooli % etanooli ja propaan-2-ooli suhtes,Y-telg: piikide pindalade suhe (metanool/etanool või metanool/propaan-2-ool).7.3. Standardgraafik peab olema sirgjoon.8. KORRATAVUS6Kui metanoolisisaldus etanooli või propaan-2-ooli suhtes on 5 %, ei tohiks ühest ja samast proovist samaaegselt tehtud kahe määramise tulemuste vahe ületada 0,25 %.1 EÜT L 262, 27.9.1976, lk 169.2 EÜT L 192, 31.7.1979, lk 35.3 EÜT L 383, 31.12.1980, lk 27.1 Vt standard ISO 5725.2 Vt standard ISO 5725.3 Vt standard ISO 5725.4 Vt standard ISO 5725.5 EÜT L 383, 31.12.1980, lk 27.6 Vt standard ISO 5725.