title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2007/60/EÜ, 23. oktoober 2007 , üleujutusriski hindamise ja maandamise kohta (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               6.11.2007

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 288/27

      EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2007/60/EÜ,
   23. oktoober 2007,
   üleujutusriski hindamise ja maandamise kohta
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 175 lõiget 1,
   võttes arvesse komisjoni ettepanekut,
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, (1)

   toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras, (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Üleujutused võivad põhjustada inimeste hukkumist ja ümberasumist ja kahjustada keskkonda, tõsiselt ohustada majanduse arengut ning laostada ühenduse majandustegevust.

               (2)

               Üleujutus on loodusnähtus, mida ei saa vältida. Ent mõned inimtegevused (nagu inimasulate ja majandustegevuse kasv lammidel ning vee loodusliku kinnipidamise vähenemine maakasutuse tõttu) ja kliimamuutused aitavad kaasa üleujutuste tõenäosuse ja negatiivsete mõjude suurenemisele.

               (3)

               Eelkõige inimeste tervisele ja elule, keskkonnale, kultuuripärandile, majandustegevusele ja infrastruktuurile üleujutuste tekitatud kahjulike tagajärgede riski vähendamine on teostatav ja soovitatav. Riskide vähendamise meetmed peaksid nende tõhususe tagamiseks siiski olema vesikondade ulatuses võimalikult põhjalikult kooskõlastatud.

               (4)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiiviga 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik, (3) on ette nähtud vesikondade majandamiskavade koostamine kõikide valglapiirkondade jaoks, saavutamaks head ökoloogilist ja keemilist seisundit, et aidata kaasa üleujutuste mõju leevendamisele. Siiski ei ole üleujutuste riski vähendamine nimetatud direktiivi peaeesmärk, samuti ei ole selles arvestatud kliimamuutuste tagajärjel üleujutuse riskis tulevikus toimuvaid muutusi.

               (5)

               Komisjoni 12. juuli 2004. aasta teatises Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Üleujutuste riskijuhtimine: üleujutuste ennetamine, kaitse ja leevendamine” esitatakse komisjoni analüüs ja lähenemine üleujutusriski maandamisele ühenduse tasandil ja järeldatakse, et ühenduse tasandil kooskõlastatud tegevus loob lisaväärtust ja tagab parema kaitse üleujutuste eest.

               (6)

               Lisaks liikmesriikidevahelisele kooskõlastamisele on üleujutuste tõhusal ennetamisel ja leevendamisel vaja teha koostööd kolmandate riikidega. See on kooskõlas direktiiviga 2000/60/EÜ ja üleujutusriski maandamise rahvusvaheliste põhimõtetega, nagu need töötati eelkõige välja ÜRO piiriüleste vooluveekogude ja rahvusvaheliste järvede kaitse ja kasutamise konventsiooni raames, mis on kiidetud heaks nõukogu otsusega 95/308/EÜ, (4) ja kõikide järgnevate kokkulepetega selle kohaldamisel.

               (7)

               Nõukogu 23. oktoobri 2001. aasta otsuses 2001/792/EÜ, Euratom, millega kehtestatakse ühenduse mehhanism tugevdatud koostöö soodustamiseks kodanikukaitse abimissioonidel, (5) on sätestatud liikmesriikide toetus ja abi suurõnnetuste, sh üleujutuste korral. Kodanikukaitse võib osutada asjakohast abi kannatada saanud elanikkonnale ning parandada valmisolekut ja vastupanuvõimet.

               (8)

               Vastavalt nõukogu 11. novembri 2002. aasta määrusele (EÜ) nr 2012/2002 Euroopa Liidu solidaarsusfondi loomise kohta (6) on võimalik osutada kiiret rahalist abi suurõnnetuse tõttu kannatanud inimestele, looduslikele aladele, piirkondadele ja riikidele võimalikult normaalsete tingimuste taastamiseks. Fond võib siiski sekkuda ainult hädaolukorras vajalike tegevuste puhul, mitte hädaolukorrale eelnevates etappides.

               (9)

               Liikmesriigid ja ühendus peaksid vee- ja maakasutuse poliitikate väljatöötamisel arvestama võimalikku mõju, mida need poliitikad võivad üleujutusriskile ja üleujutusriski maandamisele avaldada.

               (10)

               Üleujutused ühenduse territooriumil on erinevad, näiteks jõgede suurvesi, äkktulvad, asulate ning rannikualade üleujutused. Samuti võib üleujutuste põhjustatud kahju ühenduses riigiti ja piirkonniti erineda. Seega peaksid liikmesriigid ise määratlema üleujutusriski maandamise eesmärgid ning need peaksid lähtuma kohalikest ja piirkondlikest asjaoludest.

               (11)

               Üleujutuste riski võib pidada väheoluliseks ühenduse teatud piirkondades, näiteks hõreda asustusega või asustamata piirkondades, vähese majandusliku või ökoloogilise väärtusega piirkondades. Üleujutuste riske ja edasiste meetmete vajadust – näiteks üleujutuste leevendamise võimalust – tuleks hinnata igas valglapiirkonnas või majandamisüksuses.

               (12)

               Selleks, et võimaldada tõepärast teavet ning kindel lähtekoht prioriteetide seadmiseks ning edasiste tehniliste, rahaliste ja poliitiliste otsuste tegemiseks seoses üleujutusriski maandamisega, on vaja koostada üleujutusohu kaardid ja üleujutusriski kaardid, mis kajastavad erinevate üleujutusstsenaariumitega seotud võimalikke kahjulikke tagajärgi, sealhulgas teavet keskkonna saastumise võimalike allikate kohta üleujutuste tagajärjel. Sellega seoses peaksid liikmesriigid hindama ümber tegevused, mis põhjustavad üleujutusriski suurenemist.

               (13)

               Selleks, et vältida ja vähendada üleujutuste negatiivset mõju asjaomases piirkonnas, on vaja koostada üleujutusriski maandamise kavad. Üleujutuste põhjused ja tagajärjed erinevad ühenduses riigiti ja piirkonniti. Üleujutusriski maandamise kavades peaks seetõttu arvesse võtma asjaomaste piirkondade eriomadusi ja kavades peaks pakkuma individuaalseid lahendusi vastavalt nende alade vajadustele ja prioriteetidele, samas tagades asjaomase kooskõlastamise valglapiirkondade vahel ning edendades ühenduse õigusaktides sätestatud keskkonnaalaste eesmärkide saavutamist. Eriti peaksid liikmesriigid hoiduma meetmete võtmisest või tegevustest, mis suurendavad oluliselt üleujutusriski teistes liikmesriikides, välja arvatud juhul, kui asjaomased liikmesriigid on need meetmed omavahel kooskõlastanud ja sobivas lahenduses kokku leppinud.

               (14)

               Üleujutusriski maandamise kavad peaksid keskenduma ennetamisele, kaitsele ja valmisolekule. Et anda jõgedele rohkem ruumi, tuleks kavades kaaluda võimaluse korral lammide hooldamist ja/või taastamist ning meetmeid, mis võimaldavad ennetada ja vähendada kahju inimtervisele, keskkonnale, kultuuripärandile ja majandustegevusele. Üleujutusriski maandamise kavade elemente tuleb korrapäraselt läbi vaadata ja vajadusel ajakohastada, võttes arvesse kliimamuutuste võimalikke mõjusid üleujutuste esinemise suhtes.

               (15)

               Solidaarsuse põhimõte on riskide maandamise seisukohast väga oluline. Sellest lähtudes peaks julgustama liikmesriike leidma õiglast vastutuse jaotust, kui ühistes huvides otsustatakse koos võtta meetmeid üleujutusriski maandamiseks kogu vooluveekogu ulatuses.

               (16)

               Töö dubleerimise vältimiseks peaks liikmesriikidel käesoleva direktiivi eesmärkide saavutamisel ja nõuete täitmisel olema õigus kasutada olemasolevaid esialgseid üleujutusriski hindamisi, üleujutusohu ja -riski kaarte ja üleujutusriski maandamise kavasid.

               (17)

               Direktiivi 2000/60/EÜ kohane vesikondade majandamiskavade koostamine ja käesoleva direktiivi kohane üleujutusriski maandamise kavade koostamine on osa vesikondade komplekssest majandamisest. Seepärast tuleks ära kasutada nende kahe protsessi võimalikku sünergiat ja kasu, võttes arvesse direktiivi 2000/60/EÜ keskkonnaalaseid eesmärke, tagades ressursside tõhusa ja mõistliku kasutamise ning tunnistades samas, et pädevad asutused ja majandamisüksused võivad käesolevas direktiivis ja direktiivis 2000/60/EÜ olla erinevad.

               (18)

               Liikmesriigid peaksid kasutama oma hinnangute, kaartide ja kavade koostamisel olemasolevaid häid tavasid ja parimat võimalikku tehnikat, mille rakendamine ei too üleujutusriski maandamisel kaasa liigseid kulusid.

               (19)

               Direktiiviga 2000/60/EÜ on juhtudel, kui veekogu kasutatakse mitmesugusteks veekogu mõjutavateks püsivateks inimtegevusteks (näiteks üleujutusriski maandamine, ökoloogia, siseveetee laevatamine või hüdroenergeetika), ette nähtud selged ja läbipaistvad menetlused sellise kasutamise ja mõju käsitlemiseks, sealhulgas artiklis 4 sätestatud võimalikud erandid hea seisundi säilitamise või seisundi halvenemise ärahoidmise nõuetest. Direktiivi 2000/60/EÜ artiklis 9 sätestatakse kulude hüvitamine.

               (20)

               Käesoleva direktiivi rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks võtta vastu vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusele 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused. (7)

               (21)

               Eelkõige tuleks komisjonile anda volitused kohandamaks lisa vastavalt teaduse ja tehnika arengule. Kuna need on üldmeetmed ja nende eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, tuleb need vastu võtta vastavalt otsuse 1999/468/EÜ artiklis 5a sätestatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.

               (22)

               Käesolevas direktiivis austatakse põhiõigusi ja peetakse kinni iseäranis Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga tunnustatud põhimõtetest. Direktiiviga püütakse eelkõige toetada kõrgetasemelise keskkonnakaitse integreerimist ühenduse poliitikaga säästva arengu põhimõtte kohaselt kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 37 sätestatuga.

               (23)

               Kuna käesoleva direktiivi eesmärki, milleks on meetmete raamistiku loomine, et vähendada üleujutustest tulenevate kahjustuste riske, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning meetmete ulatuse ja mõju tõttu on seda parem saavutada ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nende eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale.

               (24)

               Kooskõlas proportsionaalsuse ja subsidiaarsuse põhimõttega ning asutamislepingule lisatud protokolliga subsidiaarsus- ja proportsionaalsuspõhimõtte kohaldamise kohta, ning pidades silmas liikmesriikide olemasolevaid võimalusi, tuleks kohalikule ja piirkondlikule tasandile jätta olulisel määral paindlikkust, eelkõige korraldamise ja asutuste vastutuse osas.

               (25)

               Paremat õigusloomet käsitleva institutsioonidevahelise kokkuleppe (8) punkti 34 kohaselt julgustatakse liikmesriike koostama enda jaoks ja ühenduse huvides käesoleva direktiivi ja ülevõtmismeetmete vastavustabelid ning need avaldama,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   I   PEATÜKK
   ÜLDSÄTTED
   Artikkel 1
   Käesoleva direktiivi eesmärk on luua üleujutusriski hindamise ja maandamise raamistik, mille siht on vähendada ühenduses toimuvate üleujutuste kahjulikke tagajärgi inimeste tervisele, keskkonnale, kultuuripärandile ja majandustegevusele.
   Artikkel 2
   Lisaks direktiivi 2000/60/EÜ artiklis 2 sätestatud mõistetele „jõgi”, „vesikond”, „alamvesikond” ja „valglapiirkond” kasutatakse käesolevas direktiivis järgmisi mõisteid:

               1.

               „üleujutus” – sellise maa ajutine kattumine veega, mis ei ole harilikult veega kaetud. See hõlmab jõgede veetaseme tõusust, mägedest pärit tulvaveest ja Vahemere ajutistest vooluveekogudest põhjustatud üleujutusi ning merevee taseme tõusust põhjustatud üleujutusi rannikualadel; see ei pruugi hõlmata kanalisatsioonisüsteemidest tingitud üleujutusi;

               2.

               „üleujutusrisk” – üleujutuse tõenäosus koos üleujutuse võimalike kahjulike tagajärgedega inimeste tervisele, keskkonnale, kultuuripärandile ja majandustegevusele.

         Artikkel 3
   1.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel lähtuvad liikmesriigid direktiivi 2000/60/EÜ artikli 3 lõigetes 1, 2, 3, 5 ja 6 sätestatud korrast.
   2.   Sellest olenemata võivad liikmesriigid käesoleva direktiivi rakendamiseks:

               a)

               määrata erinevad pädevad asutused, kui need, mis on määratud vastavalt direktiivi 2000/60/EÜ artikli 3 lõikele 2;

               b)

               määrata kindlaks rannikualad või eraldiseisvad vesikonnad ning määrata need majandamisüksuse koosseisu, mis erineb vastavalt direktiivi 2000/60/EÜ artikli 3 lõikele 1 määratutest.

         Neil juhtudel edastavad liikmesriigid hiljemalt 26. maiks 2010 komisjonile direktiivi 2000/60/EÜ I lisas osutatud teabe. Sel eesmärgil loetakse mis tahet viide pädevatele asutustele ja valglapiirkondadele viiteks käesolevas artiklis osutatud pädevatele asutustele ja majandamisüksusele. Liikmesriigid teavitavad komisjoni kõigist käesoleva lõike kohaselt esitatud andmetes tehtud muudatustest kolme kuu jooksul pärast muudatuste jõustumist.
   II   PEATÜKK
   ÜLEUJUTUSRISKI ESIALGNE HINDAMINE
   Artikkel 4
   1.   Liikmesriigid viivad iga nende territooriumil paikneva valglapiirkonna või artikli 3 lõike 2 punktis b osutatud majandamisüksuse või rahvusvahelise valglapiirkonna osa kohta läbi üleujutusriski esialgse hindamise käesoleva artikli lõike 2 kohaselt.
   2.   Üleujutusriski esialgne hindamine viiakse läbi, et olemasoleva või hõlpsasti kättesaadava teabe, näiteks registreeritud andmete ja pikaajalisi arenguid käsitlevate uuringute põhjal, eriti kliimamuutuse mõju kohta üleujutuste esinemisele, hinnata võimalikke riske. Hindamine hõlmab vähemalt järgmist:

               a)

               valglapiirkonna topograafiline ja maakasutust kirjeldav, sobivas mõõtkavas kaart, millel on vesikondade, alamvesikondade ning olemasolu korral rannikuvööndite piirid;

               b)

               selliste varasemate üleujutuste kirjeldus, millel olid märkimisväärsed kahjulikud tagajärjed inimeste tervisele, keskkonnale, kultuuripärandile ja majandustegevusele, mille puhul esineb endiselt sarnaste üleujutuste tõenäosus tulevikus, sealhulgas nende ulatus ja kulgemisteed ning nende kahjuliku mõju hinnang;

               c)

               varem toimunud ulatuslike üleujutuste kirjeldus, mille puhul on võimalik ette näha tulevaste sarnaste sündmuste märkimisväärseid ohtlikke tagajärgi,
               ning olenevalt liikmesriigi konkreetsetest vajadustest hõlmab see järgmist:

               d)

               hinnang sellele, millised on tulevaste üleujutuste võimalikud kahjulikud tagajärjed inimeste tervisele, keskkonnale, kultuuripärandile ja majandustegevusele, võttes võimalikult ulatuslikult arvesse selliseid aspekte nagu topograafia, vooluveekogude asukoht ning nende üldised hüdroloogilised ja geomorfoloogilised omadused, sealhulgas lammid kui looduslikud vett kinnipidavad alad, olemasolevate tehislike tulvakaitse infrastruktuuride tõhusus, asustatud alade asukoht, majandustegevuse piirkonnad ja pikaajalised arengud, sealhulgas kliimamuutuste mõju üleujutuste tekkimisele.

         3.   Rahvusvaheliste valglapiirkondade või artikli 3 lõike 2 punktis b osutatud, teiste liikmesriikidega ühiste majandamisüksuste puhul tagavad liikmesriigid, et asjakohase teabe vahetamine toimub asjaomaste pädevate asutuste vahel.
   4.   Liikmesriigid lõpetavad üleujutusriski esialgse hindamise 22. detsembriks 2011.
   Artikkel 5
   1.   Artiklis 4 osutatud üleujutusriski esialgse hindamise tulemuste põhjal määravad liikmesriigid igas valglapiirkonnas või artikli 3 lõike 2 punktis b osutatud majandamisüksuses või igas nende territooriumil paiknevas rahvusvahelise valglapiirkonna osas kindlaks need alad, kus liikmesriikide arvates on või mille puhul võib arvata, et seal tekib oluline üleujutusrisk.
   2.   Rahvusvahelise valglapiirkonna või artikli 3 lõike 2 punktis b osutatud, teise liikmesriigiga ühise majandamisüksuse koosseisu kuuluvate alade määratlemine lõike 1 kohaselt kooskõlastatakse asjaomaste liikmesriikide vahel.
   III   PEATÜKK
   ÜLEUJUTUSOHU KAARDID JA ÜLEUJUTUSRISKI KAARDID
   Artikkel 6
   1.   Liikmesriigid koostavad valglapiirkonna või artikli 3 lõike 2 punktis b osutatud majandamisüksuse tasandil artikli 5 lõike 1 kohaselt määratletud alade kohta kõige sobivamas mõõtkavas üleujutusohu kaardid ja üleujutusriski kaardid.
   2.   Artiklis 5 määratletud, teiste liikmesriikidega ühiste alade kohta üleujutusohu kaartide ja üleujutusriski kaartide koostamisel vahetatakse asjaomaste liikmesriikide vahel eelnevalt teavet.
   3.   Üleujutusohu kaardid hõlmavad geograafilisi alasid, kus üleujutused võivad toimuda vastavalt järgmistele stsenaariumitele:

               a)

               väikese tõenäosusega üleujutused või erakorraliste sündmuste stsenaariumid;

               b)

               keskmise tõenäosusega üleujutused (tõenäolise kordumise periood ≥ 100 aastat);

               c)

               vajadusel, suure tõenäosusega üleujutused.

         4.   Iga lõikes 3 osutatud üleujutuste stsenaariumi kohta esitatakse järgmised andmed:

               a)

               üleujutuse ulatus;

               b)

               tulvavee kõrgus või vajaduse korral veetase;

               c)

               vajadusel voolu kiirus või vastav vooluhulk.

         5.   Üleujutusriski kaartidel kirjeldatakse võimalikke kahjulikke tagajärgi, mis on seotud lõikes 3 osutatud üleujutuste stsenaariumitega, ning neil on näidatud:

               a)

               tõenäoline võimalikku kahju kannatavate elanike arv;

               b)

               võimalikku kahju kannataval alal toimuva majandustegevuse liik;

               c)

               nõukogu 24. septembri 1996. aasta direktiivi 96/61/EÜ saastuse kompleksse vältimise ja kontrolli kohta (9) I lisas osutatud käitised, mis võivad üleujutuse korral põhjustada juhuslikku reostust ning direktiivi 2000/60/EÜ IV lisa punkti 1 alapunktides i, iii ja v määratletud kaitsealad, mis võivad kahju kannatada;

               d)

               muu teave, mida liikmesriik peab vajalikuks, näiteks alad, kus võivad esineda üleujutused, mille vesi sisaldab suures koguses kaasaskantavaid setteid, ja üleujutused, mille vesi sisaldab tahkeid osakesi, ning teave muude oluliste saasteallikate kohta.

         6.   Liikmesriigid võivad otsustada, et piisava kaitstuse tasemega rannikualade osas piirdub üleujutusohu kaartide koostamine lõike 3 punktis a osutatud stsenaariumiga.
   7.   Liikmesriigid võivad otsustada, et põhjaveest tulenevate üleujutuste osas piirdub üleujutusohu kaartide koostamine lõike 3 punktis a osutatud stsenaariumiga.
   8.   Liikmesriigid tagavad, et üleujutusohu kaardid ja üleujutusriski kaardid valmivad 22. detsembriks 2013.
   IV   PEATÜKK
   ÜLEUJUTUSRISKI MAANDAMISE KAVAD
   Artikkel 7
   1.   Artiklis 6 osutatud kaartide alusel kehtestavad liikmesriigid artikli 5 lõike 1 kohaselt määratletud ja artikli 13 lõike 1 punktiga b hõlmatud alade kohta valglapiirkonna tasandil või artikli 3 lõike 2 punktis b osutatud majandamisüksuse tasandil kooskõlastatud üleujutusriski maandamise kavad kooskõlas käesoleva artikli lõigetega 2 ja 3.
   2.   Liikmesriigid kehtestavad artikli 5 lõike 1 kohaselt määratletud ja artikli 13 lõike 1 punktiga b hõlmatud aladele üleujutusriski maandamise asjakohased eesmärgid, keskendudes sellele, et vähendada üleujutuste võimalikke kahjulikke tagajärgi inimeste tervisele, keskkonnale, kultuuripärandile ja majandustegevusele, ja keskendudes vajadusel samuti mittestruktuurilistele algatustele ja/või üleujutuste tõenäosuse vähendamisele.
   3.   Üleujutusriski maandamise kavad hõlmavad meetmeid lõike 2 kohaselt kehtestatud eesmärkide saavutamiseks ning sisaldavad lisa A osas sätestatud osi.
   Üleujutusriski maandamise kavades tuleb arvesse võtta asjakohaseid aspekte, näiteks kulusid ja tulusid, üleujutuste ulatust ja kulgemisteid ning alasid, mis võivad üleujutusi kinni pidada, näiteks looduslikud lammid, direktiivi 2000/60/EÜ artiklis 4 sätestatud keskkonnaalaseid eesmärke, pinnasekaitse ja veemajanduse, ruumiplaneerimise, maakasutuse ja looduskaitse aspekte, laevaliiklust ning sadamate infrastruktuuri.
   Üleujutusriski maandamise kavades käsitletakse kõiki üleujutusriski maandamistsükli aspekte, keskendudes ennetusele, kaitsele ja valmisolekule, sealhulgas prognoosimisele ja varajase hoiatuse süsteemidele, ning arvestades konkreetse vesikonna või alamvesikonna omadusi. Üleujutusriski maandamise kavad võivad samuti sisaldada säästvate maakasutustavade edendamist, vee kinnipidamise parandamist ning teatavate alade kontrollitud üleujutamist üleujutuse korral.
   4.   Ühes liikmesriigis kehtestatud üleujutusriski maandamise kavad ei tohi solidaarsuse huvides sisaldada meetmeid, mis oma ulatuse ja mõju tõttu märkimisväärselt suurendavad üleujutusriske üles- või allavoolu samas vesikonnas või alamvesikonnas asuvate riikide jaoks, välja arvatud juhul, kui meetmed on kooskõlastatud ja asjaomased liikmesriigid on nende osas artikli 8 raames kokkuleppele jõudnud.
   5.   Liikmesriigid tagavad, et üleujutusriski maandamise kavad koostatakse ja avaldatakse 22. detsembriks 2015.
   Artikkel 8
   1.   Liikmesriigid tagavad, et täies ulatuses nende territooriumil asuvate valglapiirkondade või artikli 3 lõike 2 punktis b osutatud majandamisüksuste kohta koostatakse üks üleujutusriski maandamise kava või mitu valglapiirkonna tasandil kooskõlastatud üleujutusriski maandamise kava.
   2.   Täies ulatuses ühenduse territooriumil asuva rahvusvahelise valglapiirkonna või artikli 3 lõike 2 punktis b osutatud majandamisüksuse puhul tagavad liikmesriigid kooskõlastamise, et koostada üks rahvusvaheline üleujutusriski maandamise kava või mitu üleujutusriski maandamise kava, mis on rahvusvahelise valglapiirkonna tasandil kooskõlastatud. Kui selliseid kavasid ei ole, koostavad liikmesriigid üleujutusriski maandamise kavad, mis hõlmavad vähemalt rahvusvahelise valglapiirkonna neid osi, mis asuvad nende territooriumil, ja mis on rahvusvahelise valglapiirkonna tasandil võimalikult ulatuslikult kooskõlastatud.
   3.   Ühenduse piire ületava rahvusvahelise valglapiirkonna või artikli 3 lõike 2 punktis b osutatud majandamisüksuse puhul püüavad liikmesriigid koostada ühe rahvusvahelise üleujutusriski maandamise kava või mitu üleujutusriski maandamise kava, mis on rahvusvahelise valglapiirkonna tasandil kooskõlastatud; kui see ei ole võimalik, kohaldatakse nende territooriumil asuvate rahvusvahelise valglapiirkonna osade suhtes lõiget 2.
   4.   Lõigetes 2 ja 3 viidatud üleujutusriski maandamise kavasid täiendavad, kui ühise alamvesikonnaga riigid peavad seda vajalikuks, üksikasjalikumad üleujutusriski maandamise kavad, mis kooskõlastatakse rahvusvaheliste alamvesikondade tasandil.
   5.   Kui liikmesriik leiab probleemi, mis mõjutab tema vetega seotud üleujutusriski maandamist, mida kõnealune liikmesriik ei saa lahendada, võib ta probleemist teatada komisjonile ja teistele asjaomastele liikmesriikidele ning anda soovitusi selle probleemi lahendamiseks.
   Komisjon vastab liikmesriigi teatele või soovitusele kuue kuu jooksul.
   V   PEATÜKK
   KOOSKÕLASTAMINE DIREKTIIVIGA 2000/60/EÜ, AVALIK TEAVITAMINE JA ARUTELU
   Artikkel 9
   Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed käesoleva direktiivi ja direktiivi 2000/60/EÜ kohaldamise kooskõlastamiseks, keskendudes tõhususe suurendamise, teabevahetuse parandamise ning sünergia ja kasu saavutamise võimalustele, võttes arvesse direktiivi 2000/60/EÜ artiklis 4 sätestatud keskkonnaalaseid eesmärke. Eelkõige:

               1)

               esimeste üleujutusohu kaartide ja üleujutusriski kaartide koostamine ja nende edasine läbivaatamine, millele on osutatud käesoleva direktiivi artiklites 6 ja 14, viiakse läbi selliselt, et neis sisalduv teave on kooskõlas vastavalt direktiivile 2000/60/EÜ esitatava teabega. Kaardid kooskõlastatakse direktiivi 2000/60/EÜ artikli 5 lõikes 2 sätestatud läbivaatamistega ja võidakse nendega ühendada;

               2)

               esimeste üleujutusriski maandamise kavade koostamine ja nende edasine läbivaatamine, millele on viidatud käesoleva direktiivi artiklites 7 ja 14, kooskõlastatakse ja võidakse ühendada direktiivi 2000/60/EÜ artikli 13 lõikes 7 sätestatud vesikondade majandamiskavade läbivaatamisega;

               3)

               käesoleva direktiivi artiklis 10 sätestatud kõigi huvitatud poolte aktiivne osalemine kooskõlastatakse vajadusel direktiivi 2000/60/EÜ artiklis 14 sätestatud huvitatud poolte aktiivse osalemisega.

         Artikkel 10
   1.   Kooskõlas ühenduse kohaldatavate õigusaktidega avalikustavad liikmesriigid üleujutusriski esialgsed hinnangud, üleujutusohu kaardid, üleujutusriski kaardid ja üleujutusriski maandamise kavad.
   2.   Liikmesriigid julgustavad huvitatud pooli aktiivselt osalema IV peatükis viidatud üleujutusriski maandamise kavade koostamisel, läbivaatamisel ja ajakohastamisel.
   VI   PEATÜKK
   RAKENDUSMEETMED JA MUUDATUSED
   Artikkel 11
   1.   Komisjon võib artikli 12 lõikes 2 osutatud regulatiivkomitee menetluse korras kehtestada tehnilisi vorminguid komisjonile edastavate andmete edastamiseks ning töötlemiseks, sealhulgas statistiliste ja kartograafiliste andmete osas. Tehnilised vormingud tuleks kehtestada vähemalt kaks aastat enne vastavalt artikli 4 lõikes 4, artikli 6 lõikes 8 ja artikli 7 lõikes 5 sätestatud tähtaegu, võttes arvesse kehtivaid norme ja asjaomaste ühenduse õigusaktidega kehtestatud vorminguid.
   2.   Arvestades läbivaatamise ja ajakohastamise tähtaegu võib komisjon teaduse ja tehnika arenedes lisa kohandada.
   Meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, võetakse vastu vastavalt artikli 12 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.
   Artikkel 12
   1.   Komisjoni abistab direktiivi 2000/60/EÜ artikli 21 kohaselt asutatud komitee.
   2.   Kui viidatakse käesolevale lõikele, kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 5 ja 7, võttes arvesse selle otsuse artikli 8 sätteid.
   Tähtajaks otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõike 6 tähenduses kehtestatakse kolm kuud.
   3.   Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikli 5a lõikeid 1–4 ja artiklit 7, võttes arvesse selle otsuse artikli 8 sätteid.
   VII   PEATÜKK
   ÜLEMINEKUMEETMED
   Artikkel 13
   1.   Liikmesriigid võivad otsustada loobuda artiklis 4 osutatud üleujutusriski esialgsest hindamisest nende vesikondade, alamvesikondade või rannikualade puhul:

               a)

               mille osas nad on juba riskihindamise läbi viinud ja enne 22. detsembrit 2010 järeldanud, et seal juba on või võib arvata, et tekib oluline üleujutusrisk, millest tulenevalt arvatakse ala artikli 5 lõikes 1 osutatud alade hulka, või

               b)

               mille kohta nad on otsustanud enne 22. detsembrit 2010 koostada üleujutusohu kaardid ja üleujutusriski kaardid ning kehtestada üleujutusriski maandamise kavad kooskõlas käesoleva direktiivi asjaomaste sätetega.

         2.   Liikmesriigid võivad otsustada kasutada enne 22. detsembrit 2010 lõpetatud üleujutusohu kaarte ja üleujutusriski kaarte, kui nendele on kantud artiklis 6 sätestatud nõuetega samaväärne teave.
   3.   Liikmesriigid võivad otsustada kasutada enne 22. detsembrit 2010 lõpetatud üleujutusriski maandamise kavasid, tingimusel, et nende kavade sisu on samaväärne artiklis 7 sätestatud nõuetega.
   4.   Lõigete 1, 2 ja 3 kohaldamine ei piira artikli 14 kohaldamist.
   VIII   PEATÜKK
   LÄBIVAATAMINE, ARUANDLUS JA LÕPPSÄTTED
   Artikkel 14
   1.   Üleujutusriski esialgne hinnang või artikli 13 lõikes 1 viidatud hindamine ja otsused vaadatakse läbi ja vajaduse korral ajakohastatakse 22. detsembriks 2018 ja seejärel iga kuue aasta tagant.
   2.   Üleujutusohu kaardid ja üleujutusriski kaardid vaadatakse läbi ja vajaduse korral ajakohastatakse 22. detsembriks 2019 ja seejärel iga kuue aasta tagant.
   3.   Üleujutusriski maandamise kava(d), sealhulgas lisa B osas loetletud osad, vaadatakse läbi ja vajaduse korral ajakohastatakse 22. detsembriks 2021 ja seejärel iga kuue aasta tagant.
   4.   Lõigetes 1 ja 3 viidatud läbivaatuste käigus arvestatakse kliimamuutuste tõenäolist mõju üleujutuste esinemisele.
   Artikkel 15
   1.   Liikmesriigid teevad komisjonile kättesaadavaks artiklites 4, 6 ja 7 viidatud üleujutusriski esialgsed hinnangud, üleujutusohu kaardid, üleujutusriski kaardid ja üleujutusriski maandamise kavad ning samuti nende läbivaadatud versioonid ja vajadusel nende ajakohastatud versioonid kolme kuu jooksul pärast vastavalt artikli 4 lõikes 4, artikli 6 lõikes 8, artikli 7 lõikes 5 ja artiklis 14 sätestatud kuupäevi.
   2.   Liikmesriigid teavitavad komisjoni vastavalt artikli 13 lõigetele 1, 2 ja 3 tehtud otsustest ja avalikustavad asjaomase teabe vastavalt artikli 4 lõikes 4, artikli 6 lõikes 8 ja artikli 7 lõikes 5 nimetatud kuupäevadeks.
   Artikkel 16
   Komisjon esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande käesoleva direktiivi rakendamise kohta hiljemalt 22. detsembriks 2018 ning seejärel iga kuue aasta tagant. Aruande koostamisel võetakse arvesse kliimamuutuste mõju.
   Artikkel 17
   1.   Liikmesriigid kehtestavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid enne 26. novembrit 2009. Nad teavitavad sellest komisjoni.
   Kui liikmesriigid need meetmed võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende meetmete ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 18
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 19
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Strasbourg, 23. oktoober 2007

            Euroopa Parlamendi nimel

            president

         H.-G. PÖTTERING

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         M. LOBO ANTUNES

      (1)  ELT C 195, 18.8.2006, lk 37.

      (2)  Euroopa Parlamendi 13. juuni 2006. aasta arvamus (ELT C 300 E, 9.12.2006, lk 123), nõukogu 23. novembri 2006. aasta ühine seisukoht (ELT C 311 E, 19.12.2006, lk 10) ja Euroopa Parlamendi 25. aprilli 2007. aasta seisukoht. Nõukogu 18. septembri 2007. aasta otsus.

      (3)  EÜT L 327, 22.12.2000, lk 1. Direktiivi on muudetud otsusega nr 2455/2001/EÜ (EÜT L 331, 15.12.2001, lk 1).

      (4)  EÜT L 186, 5.8.1995, lk 42.

      (5)  EÜT L 297, 15.11.2001, lk 7.

      (6)  EÜT L 311, 14.11.2002, lk 3.

      (7)  EÜT L 184, 17.7.1999, lk 23. Otsust on muudetud otsusega 2006/512/EÜ (ELT L 200, 22.7.2006, lk 11).

      (8)  ELT C 321, 31.12.2003, lk 1.

      (9)  EÜT L 257, 10.10.1996, lk 26. Direktiivi on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 166/2006 (ELT L 33, 4.2.2006, lk 1).

      LISA
      A.   Üleujutusriski maandamise kavad

                  I.

                  Esimese üleujutusriski maandamise kava osad:

                              1)

                              II peatüki kohaselt nõutava üleujutusriski esialgse hindamise järeldused valglapiirkonna või artikli 3 lõike 2 punktis b osutatud majandamisüksuse koondkaardina, mis annab ülevaate artikli 5 lõike 1 kohaselt määratletud aladest, mida kõnealune üleujutusriski maandamise kava käsitleb;

                              2)

                              III peatüki kohaselt koostatud või kooskõlas artikliga 13 juba olemasolevad üleujutusohu kaardid ja üleujutusriski kaardid ning järeldused, mida saab nende põhjal teha;

                              3)

                              artikli 7 lõike 2 kohaselt kehtestatud asjakohaste üleujutusriski maandamise eesmärkide kirjeldus;

                              4)

                              asjakohaste üleujutusriski maandamise eesmärkide saavutamiseks võetavate meetmete ja nende tähtsusjärjekorra kokkuvõte, sealhulgas artikli 7 kohaselt võetud meetmed, ja muude ühenduse õigusaktide, sealhulgas nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta, (1) nõukogu 9. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/82/EÜ ohtlike ainetega seotud suurõnnetuste ohu ohjeldamise kohta, (2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2001. aasta direktiivi 2001/42/EÜ teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta (3) ning direktiivi 2000/60/EÜ kohaselt üleujutustega seoses võetud meetmed;

                              5)

                              kui see on olemas, asjaomaste liikmesriikide poolt määratletud kulutasuvusanalüüsi metoodika kirjeldus ühiste vesikondade või alamvesikondade kohta, hindamaks meetmete piiriülest mõju.

                  II.

                  Kava rakendamise kirjeldus:

                              1)

                              meetodite kirjeldus, millega jälgitakse edusamme kava rakendamisel, ning nende tähtsusjärjekord;

                              2)

                              avaliku teavitamise ja arutelu korraldamiseks võetud meetmete ja korraldatud tegevuse kokkuvõte;

                              3)

                              pädevate asutuste nimekiri ja vajadusel rahvusvahelise valglapiirkonna piires meetmete kooskõlastamise ning meetmete ja direktiivi 2000/60/EÜ kooskõlastamise kirjeldus.

            B.   Üleujutusriski maandamise kava hilisema ajakohastamise osad:

                  1)

                  muudatused või ajakohastamised, mis on tehtud pärast üleujutusriski maandamise kava viimase versiooni avaldamist, sealhulgas kooskõlas artikliga 14 teostatud läbivaatamiste kokkuvõte;

                  2)

                  hinnang artikli 7 lõikes 2 osutatud eesmärkide saavutamisele;

                  3)

                  nende üleujutusriski maandamise kava varasemas versioonis ette nähtud meetmete kirjeldus, mida oli kavas võtta, kuid on seni võtmata, ja vastav selgitus;

                  4)

                  alates üleujutusriski maandamise kava viimase versiooni avaldamisest võetud lisameetmete kirjeldus.

         (1)  EÜT L 175, 5.7.1985, lk 40. Direktiivi on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2003/35/EÜ (ELT L 156, 25.6.2003, lk 17).

         (2)  EÜT L 10, 14.1.1997, lk 13. Direktiivi on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2003/105/EÜ (ELT L 345, 31.12.2003, lk 97).

         (3)  EÜT L 197, 21.7.2001, lk 30.


title: Nõukogu direktiiv 92/109/EMÜ, 14. detsember 1992, narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kasutatavate ainete valmistamise ja turuleviimise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31992L0109

Euroopa Liidu Teataja L 370 , 19/12/1992 Lk 0076 - 0082 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 15 Köide 12 Lk 0007  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 15 Köide 12 Lk 0007

		Nõukogu direktiiv 92/109/EMÜ,14. detsember 1992,narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kasutatavate ainete valmistamise ja turuleviimise kohtaEUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100a,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]koostöös Euroopa Parlamendiga, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:mõned liikmesriigid on võtnud vastu meetmeid, et jälgida narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kasutatavate ainete valmistamist ja turuleviimist; teised liikmesriigid kavatsevad sedalaadi meetmed vastu võtta; seepärast on vaja siseturu väljakujundamiseks kehtestada ühenduse tasandil ühised eeskirjad, vältimaks konkurentsi moonutamist seaduslikul kauplemisel ning tagamaks vastuvõetud eeskirjade ühtset kohaldamist;19. detsembril 1988 võeti Viinis vastu narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseadusliku ringluse vastane konventsioon, edaspidi "ÜRO konventsioon"; ÜRO konventsioon on üks osa ülemaailmses võitluses narkootikumide vastu; ühendus osales nimetatud konventsiooniga seotud läbirääkimistel ja näitas oma pädevuse piirides üles poliitilist tahet;ÜRO konventsiooni artiklis 12 lähteainetega (st narkootiliste või psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks sageli kasutatavate ainetega) kauplemise kohta sätestatud nõudeid rakendatakse sel määral, kui ühenduse ja kolmandate riikide vahelist kauplemist käsitleb nõukogu 13. detsembri 1990. aasta määrus (EMÜ) nr 3677/90, millega kehtestatakse meetmed, et tõkestada narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kasutatavate ainete levikut; [4]ÜRO konventsiooni artikkel 12 näeb ette lähteainete valmistamise ja levitamise jälgimiseks asjakohaste meetmete vastuvõtmise; ÜRO narkootikumide komisjon lülitas oma 35. istungil vastuvõetud otsustega kõnealuse konventsiooni lisas sisalduvatesse tabelitesse täiendavaid aineid; käesolevasse direktiivi tuleks võtta vastavad sätted, et avastada ühenduses narkootikumide ebaseadusliku leviku võimalikud juhud või võidelda nende ebaseadusliku toomise vastu ühendusse ning tagamaks, et ühenduse turul kohaldatakse ühtseid kontrollieeskirju;ÜRO konventsiooni artikli 12 sätted põhinevad kõnesolevate ainetega kauplemise järelevalvesüsteemil; valdav osa nende ainetega kauplemisest on täielikult õigusvastane; nende ainete saadetiste dokumendid ja etiketid peavad olema piisavalt üheselt mõistetavad; pädevaid ametiasutusi vajalike tegevusvahenditega varustades on ühtlasi oluline, et kooskõlas ÜRO konventsiooniga arendataks neid mehhanisme, mis põhinevad nii tihedal koostööl asjaomaste ettevõtjatega kui ka andmete kogumise, vahetamise ja kasutamise arendamisel;kuna kõnealuste ainete levitamise viisid muutuvad pidevalt, leitakse rahvusvahelisel tasandil, et ÜRO konventsiooni artikliga 12 ettenähtud korda tuleks tugevdada, et võidelda tõhusalt nende ainete leviku vastu;Houstoni majandustippkohtumisel (G-7) 10. juulil 1990 loodud kemikaalidega tegeleva töörühma töös osalesid komisjon ja seitse liikmesriiki, et töötada välja tõhus kord tõkestamaks lähteainete ja oluliste kemikaalide levikut narkootikumide ebaseaduslikuks valmistamiseks; kogu selle töö ajal on ühenduse tasandil toimunud koordineerimine ja tihe konsulteerimine kaubanduse ja tööstuse esindajatega;töörühma lõpparuanne kiideti heaks Londoni majandustippkohtumisel (G-7) 15. juulil 1991;tunnustades ÜRO konventsiooni kemikaalide levikut käsitleva koostöö põhivahendina, sisaldab lõpparuanne mitmeid soovitusi siseriiklike ja rahvusvaheliste meetmete tugevdamiseks kõnesoleva konventsiooni alusel;tuleb tagada, et käesoleva direktiivi I lisa 1. kategooriasse liigitatud ainete valmistamiseks või kasutamiseks on vaja luba; peale selle peab selliste ainete tarnimine olema lubatud üksnes juhul, kui isikutele, kellele neid aineid tarnitakse, on antud kas üld- või eriluba neid aineid tarnetena saada, omada või käidelda;kõnealuste ettevõtjatega tiheda koostöö sisseseadmiseks tuleks vastu võtta meetmed, et need ettevõtjad teataksid kahtlastest tehingutest pädevatele asutustele;oluline on luua halduskoostöö mehhanism; sellega seoses on soovitav, et ühenduse pädevad asutused tugineksid oma tegevuses nõukogu 19. mai 1981. aasta määrusele (EMÜ) nr 1468/81 liikmesriikide haldusasutuste vahelise vastastikuse abi ning liikmesriikide haldusasutuste ja komisjoni vahelise koostöö kohta, et tagada tolli- või põllumajandusküsimusi käsitlevate õigusaktide nõutav kohaldamine; [5] erilist tähelepanu tuleb pöörata saadud ja vahetatud teabe konfidentsiaalsusele;iga liikmesriik peaks kehtestama sanktsioonid, mis on piisavalt ranged hoidmaks ära käesoleva direktiivi rakendamisel vastuvõetud sätete rikkumisi,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:I JAOTISÜLDSÄTTEDArtikkel 11. Käesoleva direktiivi eesmärk on luua ühendusesisene järelevalve narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kasutatavate ainete üle, et tõkestada nende levikut.2. Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:a) lähteaine — I lisas loetletud aine, sh selliseid aineid sisaldavad segud. Nende hulka ei kuulu lähteaineid sisaldavad ravimid või muud preparaadid, mis on kokku segatud nii, et eespool nimetatud aineid on käepäraste vahenditega keeruline kasutada või eraldada;b) turuleviimine — ühenduses valmistatud või ühenduses vabasse ringlusse lastud lähteainete tasu eest või tasuta tarnimine kolmandatele isikutele;c) ettevõtja — füüsiline või juriidiline isik, kes on seotud lähteainete valmistamise, tootmise, kaubastamise või edasimüümisega ühenduses või sellega seonduva tegevusega, näiteks lähteainete vahendamise ja hoidmisega;d) Rahvusvaheline Narkootiliste Ainete Kontrollinõukogu — nõukogu, mis asutati 1961. aasta ühtse konventsiooniga narkootiliste ainete kohta (viimati muudetud 1972. aasta protokolliga).II JAOTISJÄRELEVALVE TURULEVIIMISE ÜLEArtikkel 2Dokumentatsioon ja märgistamineIga liikmesriik võtab kõik meetmed, mida on vaja tagamaks, et lähteainete turuleviimisel täidetakse järgmisi nõudeid:1. kõik tehingud, mis lõpevad I lisa 1. ja 2. kategooriasse kuuluvate lähteainete turuleviimisega, on nõuetekohaselt dokumenteeritud;a) eelkõige sellised äridokumendid nagu arved, lastimanifestid, haldusdokumendid, prahtimislepingud ning muud tolli- ja veodokumendid peavad sisaldama piisavat teavet, et oleks võimalik tuvastada järgmisi asjaolusid:- lähteaine nimi, nagu see on antud I lisa 1. ja 2. kategoorias,- lähteaine kogus ja kaal, segu puhul nii segu kogus ja kaal kui ka kõikide I lisa 1. ja 2. kategooriasse kuuluvate ainete kogus ja kaal või protsent, mida segu sisaldab,- tarnija, edasimüüja ja vastuvõtja nimi ja aadress;b) lisaks sellele peab dokumentatsioon sisaldama kliendi esitatud deklaratsiooni aine eriotstarbelise kasutuse kohta. Käesoleva nõude täpsemad rakendusnormid võetakse vastu artikli 10 lõikes 2 ettenähtud korras. Neid täpsemaid rakendusnorme arutades võetakse asjakohasel määral arvesse võimalust, et klient, kes saab mõnda I lisa 2. kategooriasse kuuluvat lähteainet tarnijalt korrapäraselt, peab esitama ainult ühe deklaratsiooni kõikide selle lähteainega seotud tehingute kohta aasta jooksul;2. lõikest 1 tulenevad kohustused ei kehti siiski tehingute korral nende I lisa 2. kategooriasse kuuluvate lähteainetega, mille kogused ei ületa II lisas osutatuid;3. ettevõtjad tagavad, et I lisa 1. ja 2. kategooriasse kuuluvatele ainetele kinnitatakse enne turuleviimist etiketid. Etikettidele tuleb kanda ainete nimetused sellistena, nagu need on antud I lisas. Peale selle tohivad ettevõtjad kõnealustele ainetele kinnitada oma tavalisi etikette;4. ettevõtjad dokumenteerivad oma tegevust sellise põhjalikkusega, mida neil on vaja, et täita oma lõikest 1 tulenevaid kohustusi;5. lõigetes 1 ja 4 osutatud dokumentatsiooni säilitatakse vähemalt kolm aastat alates selle kalendriaasta lõpust, millal lõikes 1 osutatud toiming sooritati, ning pädevate ametiasutuste nõudmisel peavad need olema kontrolliks kättesaadavad.Artikkel 3Liikmesriigid nimetavad käesoleva direktiivi kohaldamise eest vastutava pädeva asutuse või pädevad asutused.Nad teatavad sel määratud pädeva asutuse või pädevate asutuste nimed komisjonile.Artikkel 4I lisa 1. ja 2. kategooriasse kuuluvad lähteained1. Liikmesriigid võtavad kõik meetmed, mida on vaja tagamaks, et I lisa 1. kategooriasse kuuluvate lähteainete valmistamiseks või turuleviimiseks ühenduses on vaja pädevate asutuste luba.2. Loa andmist kaaludes võtavad pädevad asutused arvesse eelkõige loa taotleja asjatundlikkust ja usaldusväärsust.Pädevad asutused võivad loa peatada või tühistada, kui neil on alust arvata, et loa valdaja pole selleks enam sobiv, või kui loa väljaandmise tingimusi enam ei täideta.3. Liikmesriigid võtavad kõik meetmed, mida on vaja tagamaks, et iga lõikes 1 osutatud luba omav ettevõtja tarnib I lisa 1. kategooriasse kuuluvaid lähteaineid üksnes nendele isikutele, kellele on antud üld- või eriluba neid aineid tarnetena saada, omada või käidelda.4. I lisa 2. kategooriasse kuuluvate lähteainete valmistamise või turuleviimisega tegelevad ettevõtjad peavad pädevates asutustes registreerima nende ruumide aadressid, kus nad kõnealuseid aineid valmistavad või nendega kauplevad, ning muudatustest teatama.Artikkel 5KoostööTiheda koostöö loomiseks pädevate asutuste ja ettevõtjate vahel võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed, mille alusel ettevõtjad:- teatavad pädevatele asutustele kohe kõikidest asjaoludest, näiteks lähteainete tavatutest tellimustest või nendega seotud ebaharilikest tehingutest, mille puhul võib oletada, et selliseid turuleviimiseks või valmistamiseks mõeldud aineid võidakse kasutada narkootiliste või psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks,- annavad pädevatele asutustele nende nõudmisel kokkuvõtlikku teavet oma tehingute kohta, mis on seotud lähteainetega.III JAOTISKONTROLLIMEETMEDArtikkel 6Pädevate asutuste volitused1. Selleks et tagada artiklite 2 ja 4 täpne kohaldamine, võtab iga liikmesriik oma siseriikliku õiguse kohaselt vastu vajalikud meetmed, et võimaldada pädevatel asutustel:a) saada teavet kõikidest lähteainete tellimustest või nendega seotud toimingutest;b) siseneda ettevõtjate äriruumidesse, et saada tõendusmaterjali eeskirjade eiramise kohta.IV JAOTISHALDUSKOOSTÖÖArtikkel 7Käesoleva direktiivi kohaldamisel, ilma et see piiraks artikli 10 kohaldamist, kohaldatakse määruse (EMÜ) nr 1468/81 sätteid mutatis mutandis, eelkõige neid sätteid, mis käsitlevad konfidentsiaalsust. Iga liikmesriik teatab teistele liikmesriikidele ja komisjonile nende pädevate asutuste nimed, kes kooskõlas kõnealuse määruse artikli 2 lõikega 2 on määratud korrespondentideks.V JAOTISLÕPPSÄTTEDArtikkel 8Iga liikmesriik määrab sanktsioonid, mida kohaldatakse käesoleva direktiivi rakendamiseks võetud sätete rikkumise korral. Sanktsioonid peavad olema piisavad, et soodustada nende sätete järgimist.Artikkel 91. Selleks et võimaldada vajalike kohanduste tegemist lähteainete järelevalve korras, edastavad liikmesriikide pädevad asutused igal aastal komisjonile asjakohase teabe käesolevas direktiivis sätestatud järelevalvemeetmete rakendamise kohta, eelkõige narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kasutatavate ainete ning nende levitamis- ja valmistamisviiside kohta.2. Vastavalt ÜRO konventsiooni artikli 12 lõikele 12 koostab komisjon koostöös liikmesriikidega lõike 1 kohaselt edastatud teabe põhjal aastaaruande, mis esitatakse Rahvusvahelisele Narkootiliste Ainete Kontrollinõukogule.Artikkel 101. Komisjoni abistab määruse (EMÜ) nr 3677/90 artikli 10 alusel loodud komitee. Komitee vaatab läbi kõik käesoleva direktiivi kohaldamisega seotud küsimused, mille eesistuja on talle suunanud omal algatusel või liikmesriigi esindaja taotluse korral.2. Komisjoni esindaja esitab komiteele võetavate meetmete eelnõu. Tähtaja jooksul, mille määrab eesistuja lähtuvalt küsimuse kiireloomulisusest, esitab komitee eelnõu kohta oma arvamuse. Arvamus esitatakse sellise häälteenamusega, nagu on sätestatud asutamislepingu artikli 148 lõikes 2 nõukogu otsuste vastuvõtmiseks komisjoni ettepaneku põhjal. Liikmesriikide esindajate hääli komitees arvestatakse nimetatud artiklis sätestatud viisil. Eesistuja ei hääleta.Komisjon võtab meetmed vastu ning neid kohaldatakse viivitamata. Kui aga need meetmed ei ole komitee arvamusega kooskõlas, teatab komisjon sellest viivitamata nõukogule. Sellisel juhul lükkab komisjon vastuvõetud meetmete kohaldamise edasi kolme kuu võrra alates kõnealusest teatamisest.Eelmises lõigus osutatud tähtaja jooksul võib nõukogu kvalifitseeritud häälteenamusega teha teistsuguse otsuse.3. Lõikes 2 sätestatud korda järgitakse eelkõige selleks, et:a) määrata vajaduse korral kindlaks tingimused I lisa 2. kategooriasse kuuluvaid aineid sisaldavate segude ja preparaatide dokumentatsioonile ja märgistamisele, nagu on ette nähtud artiklis 2;b) muuta käesoleva direktiivi lisasid, kui muudetakse ÜRO konventsiooni lisa tabeleid;c) muuta II lisas määratletud künniseid.Artikkel 111. Liikmesriigid jõustavad artiklite 7 ja 10 täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid enne 1. jaanuari 1993 ning ülejäänud artiklite täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid enne 1. juulit 1993. Liikmesriigid teatavad neist viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende meetmete ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetavate põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti. Komisjon teatab nendest teistele liikmesriikidele.Artikkel 12Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 14. detsember 1992Nõukogu nimeleesistujaN. Lamont[1] EÜT C 21, 29.1.1991, lk 17.[2] EÜT 25, 13.5.1992, lk 195, ning 18. novembri 1992. aasta otsus (Euroopa Ühenduste Teatajas seni avaldamata).[3] EÜT C 159, 17.6.1991, lk 58.[4] EÜT L 357, 20.12.1990, lk 1. Määrust on viimati muudetud määrusega (EMÜ) nr 900/92 (EÜT L 96, 10.4.1992, lk 1).[5] EÜT L 144, 2.6.1981, lk 1. Määrust on muudetud määrusega (EMÜ) nr 945/87 (EÜT L 90, 2.4.1987, lk 3).--------------------------------------------------LISA1. KATEGOORIAKaasa arvatud käesolevasse kategooriasse kantud ainete soolad, kui need ained sooli moodustavad.Aine | CN-kood |Efedriin | 29394010 |Ergometriin | 29396010 |Ergotamiin | 29396030 |Lüsergiinhape | 29396050 |1-fenüül-2-propanoon | 29143010 |Pseudoefedriin | 29394030 |N-atsetüülantraniilhape | 29242950 |3,4-metüleendioksüfenüülpropaan-2-oon | 29329077 |2. KATEGOORIAKaasa arvatud käesolevasse kategooriasse kantud ainete soolad, kui need ained sooli moodustavad.Aine | CN-kood |Äädikhappeanhüdriid | 29152400 |Antraniilhape | ex29224990 |Fenüüläädikhape | 29163300 |Piperidiin | 29333930 |Isosafrool (cis + trans) | 29329073 |Piperonaal | 29329075 |Safrool | 29329071 |3. KATEGOORIAAine | CN-kood |Atsetoon | 29141100 |Etüüleeter | 29091100 |Metüületüülketoon (MEK) | 29141200 |Tolueen | 2902 30 10/90 |Kaaliumpermanganaat | 28416010 |Väävelhape | 28070010 |Vesinikkloriidhape (soolhape) | 28061000 |--------------------------------------------------II LISAAine | Künnis |Atseetanhüdriid | 20 l |Antraniilhape ja selle soolad | 1 kg |Fenüüläädikhape ja selle soolad | 1 kg |Piperidiin ja selle soolad | 0,5 kg |Isosafrool (cis + trans) | 0 |Piperonaal | 0 |Safrool | 0 |--------------------------------------------------


title: Nõukogu direktiiv, 27. juuli 1976, alkoholomeetreid ja alkoholiareomeetreid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31976L0765

Euroopa Liidu Teataja L 262 , 27/09/1976 Lk 0143 - 0148 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 5 Lk 0172  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 4 Lk 0117  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 5 Lk 0172  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 5 Lk 0182  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 13 Köide 5 Lk 0182

		Nõukogu direktiiv,27. juuli 1976,alkoholomeetreid ja alkoholiareomeetreid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta(76/765/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [2]ning arvestades, et:alkoholomeetrite ja alkoholiareomeetrite määratlus, konstruktsioon ning kontrollimine on liikmesriikides reguleeritud kohustuslike sätetega, mis liikmesriigiti erinevad ja seega takistavad nende mõõteriistade liikumist ja kaubandust ühenduses; seepärast on vaja need sätted ühtlustada;neid mõõteriistu käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamine on samuti vajalik selleks, et täiendada kehtivaid sätteid, mis käsitlevad alkoholisisalduse määramise korda mõõtmistulemuste alusel, et kõrvaldada mõõtmistulemuste vääritimõistmise või vaidlustamise oht;nõukogu 26. juuli 1971. aasta direktiiviga 71/316/EMÜ (liikmesriikide õigusaktide mõõtevahendeid ja metroloogilise kontrolli meetodeid käsitlevate ühissätete ühtlustamise kohta) [3] on kehtestatud EMÜ tüübikinnituse ja EMÜ esmataatluse kord; selle direktiivi kohaselt on vaja kehtestada alkoholomeetrite ja alkoholiareomeetrite konstruktsioonile ja tööle esitatavad tehnilised nõuded, selleks et pärast vajalikke kontrollimisi ning nõuetekohaste märgiste ja märkide pealekandmist võiks neid vabalt importida, turustada ja kasutada;oma 17. detsembri 1973. aasta resolutsioonis [4] tööstuspoliitika kohta palus nõukogu komisjoni esitada talle enne 1. detsembrit 1974 ettepanek alkoholomeetriat ja alkoholomeetreid käsitleva direktiivi kohta,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Käesoleva direktiiviga määratletakse alkoholomeetrite ja alkoholiareomeetrite omadused, mida kasutatakse etanooli vesilahuste alkoholisisalduse määramiseks.Artikkel 2Alkoholomeetreid ja alkoholiareomeetreid, mis võivad kanda EMÜ märgiseid ja märke, on kirjeldatud lisas.Need mõõteriistad peavad läbima EMÜ tüübikinnituse ja need tuleb esitada EMÜ esmataatluseks.Artikkel 3Liikmesriigid ei tohi metroloogiliste omaduste alusel keelata, piirata ega takistada selliste alkoholomeetrite ja alkoholiareomeetrite turuleviimist, millel on EMÜ tüübikinnitusmärk või EMÜ vastavusmärk.Artikkel 41. Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad 24 kuu jooksul alates käesoleva direktiivi teatavakstegemise kuupäevast selle direktiivi täitmiseks vajalikud meetmed ja teatavad sellest viivitamata komisjonile.Nad rakendavad neid meetmeid hiljemalt alates 1. jaanuarist 1980.2. Liikmesriigid informeerivad komisjoni siseriiklike õigusaktide peamiste sätete sisust, mille nad on vastu võtnud käesoleva direktiivi reguleerimisalas.Artikkel 5Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 27. juuli 1976Nõukogu nimeleesistujaM. van der Stoel[1] EÜT C 76, 7.4.1975, lk 39.[2] EÜT C 248, 29.10.1975, lk 22.[3] EÜT L 202, 6.9.1971, lk 1.[4] EÜT C 117, 31.12.1973, lk 1.--------------------------------------------------LISAALKOHOLOMEETRID JA ALKOHOLIAREOMEETRID1. MÕÕTERIISTADE MÄÄRATLUSED1.1. Alkoholomeeter on klaasist mõõteriist, mis näitab etanooli vesilahuse alkoholisisaldust:- massi järgi või- mahu järgi.Olenevalt mõõdetavast suurusest nimetatakse seda mõõteriista kas massalkoholomeetriks või mahtalkoholomeetriks.Alkoholiareomeeter on klaasist mõõteriist, mis on ette nähtud etanooli vesilahuse tiheduse mõõtmiseks.1.2. Käesolevas direktiivis määratletud mõõteriistad on gradueeritud standardtemperatuuril 20 °C Rahvusvahelise Legaalmetroloogia Organisatsiooni alkoholitabelite andmete alusel.1.3. Need on gradueeritud nii, et näitu tuleb lugeda vaba vedelikupinna horisontaaltasandi kohalt.2. MÕÕTERIISTADE KIRJELDUS2.1. Alkoholomeeter ja alkoholiareomeeter on klaasist mõõteriistad, mis koosnevad:- koonilise või ümara põhjaga silindrilisest ujukist, mis ei kogu õhumulle,- ujuki ülemise osa külge joodetud varrest, mille ülemine ots on suletud.2.2. Kummagi mõõteriista kogu välispind peab olema sümmeetriline peatelje suhtes.Selle ristlõikel ei tohi ilmneda ebatasasusi.2.3. Ujuki alumises osas on ballast mõõteriista massi justeerimiseks.2.4. Vars on varustatud skaalaga, mis on kantud varre sisse jäigalt kinnitatud silindrilisele alusele.3. EHITUSPÕHIMÕTTED3.1. Mõõteriistade valmistamiseks kasutatav klaas peab olema läbipaistev ja selles ei tohi olla defekte, mis võiksid segada skaalanäitude lugemist.Klaasi ruumpaisumistegur peab olema (25 ± 2) · 10-6 °C-1.3.2. Ballast peab olema kinnitatud mõõteriista alumises osas. Pärast seda, kui valmis mõõteriista on hoitud ühe tunni horisontaalasendis 80 °C juures ja seejärel samas asendis jahutatud, peab see ujuma nii, et telg ei kalduks vertikaalasendist kõrvale enam kui 1° 30′.4. SKAALA4.1. Igal mõõteriistal võib olla ainult üks jaotises 4.5 või 4.6 märgitud skaala.4.2. Skaala ja sildid tuleb kanda tasase mati pinnaga alusele.See alus tuleb varre sees jäigalt kinnitada ja märkida kontrollmärkidega, nii et mis tahes skaala ja selle aluse nihkumine varre suhtes ei saaks jääda märkamata.Hoidmisel 24 tundi 70 °C juures ei tohi alus, skaala ja pealdised deformeeruda, pleekida ega tumeneda.4.3 Skaalakriipsud peavad:- asetsema mõõteriista teljega ristuvatel tasanditel,- olema musta värvi [1] ning selged ja loetavad,- olema peenikesed, selgepiirilised ja ühtlased, jämedusega kuni 0,2 mm.4.4. Lühikeste, keskmiste ja pikkade skaalakriipsude pikkus peab olema vastavalt üks viiendik, üks kolmandik ja pool varre ümbermõõdust.4.5. Alkoholomeetri nimiskaala peab olema gradueeritud alkoholi massi- või mahuprotsentides. Nimiskaala ulatus ei tohi olla suurem kui 10 % alkoholi massist või mahust.Skaalajaotise väärtus peab olema 0,1 %.Skaalal peab olema väljaspool nimipiirkonna ülemist ja alumist piiri viis kuni kümme lisajaotist.4.6. Alkoholiareomeetri nimiskaala gradueeritakse kilogrammides kuupmeetri kohta. Selle ulatus ei tohi olla suurem kui 20 kg/m3.Skaalajaotise väärtus peab olema 0,2 kg/m3.Skaalal peab olema väljaspool nimipiirkonna ülemist ja alumist piiri viis kuni kümme lisajaotist. Skaala ei tohi siiski ületada väärtust 1000 kg/m3.5. GRADUEERIMINE JA NUMMERDAMINE5.1. Alkoholomeetril peab iga kümnes skaalakriips, loetuna nimiskaala ühest otsast, olema pikk. Iga kahe kõrvutise pika kriipsu vahel peab olema keskmine kriips ja iga pika kriipsu ja lähima keskmise kriipsu vahel neli lühikest kriipsu.Ainult pikad kriipsud peavad olema nummerdatud.5.2. Alkoholiareomeetril peab iga viies kriips loetuna nimiskaala ühest otsast olema pikk. Kahe kõrvutise pika kriipsu vahel peab olema neli lühikest kriipsu.Ainult iga viies või kümnes kriips peab olema nummerdatud.5.3. Kriipsud, mis märgivad nimiskaala piire, tuleb täielikult nummerdada. Alkoholiareomeetritel võib muid arve lühendada.6. MÕÕTERIISTADE LIIGITUS JA PÕHIMÕÕTMED6.1. Kõnesolevad mõõteriistad peavad kuuluma ühte järgmistest täpsusklassidest:I klass : skaalajaotise keskmine pikkus vähemalt 1,5 mm.Selle klassi mõõteriistades ei ole termomeetrit.II klass : skaalajaotise keskmine pikkus vähemalt 1,05 mm.Selle klassi mõõteriistades võib olla termomeeter.III klass : skaalajaotise keskmine pikkus vähemalt 0,85 mm.Selle klassi mõõteriistades võib olla termomeeter.6.2. Mõõteriista ujuki välisdiameeter peab olema 19 kuni 40 mm.Varre välisdiameeter peab olema I ja II klassi mõõteriistade puhul vähemalt 3 mm ja III klassi mõõteriistade puhul vähemalt 2,5 mm. Vars peab ulatuma ülemisest skaalakriipsust vähemalt 15 mm kõrgemale.Varre ristlõige peab jääma samaks vähemalt 5 mm ulatuses allpool alumist skaalakriipsu.7. SILDID7.1. Mõõteriistale tuleb loetavalt ja püsivalt kanda järgmised sildid:- I, II või III klass,- kg/m3, mahuprotsent või massiprotsent,- 20 °C,- etanool,- tootja nimi või tähis,- mõõteriista tunnuskood,- EMÜ tüübikinnitusmärk "ε".7.2. Kui peetakse vajalikuks, võib ujukile märkida mõõteriista massi milligrammi täpsusega.8. LUBATUD PIIRVIGA JA TAATLUS8.1. Alkoholomeetrite ja alkoholiareomeetrite lubatud piirviga on:- ± pool skaalajaotist iga I klassi mõõteriista näidu puhul,- ± üks skaalajaotis iga II või III klassi mõõteriista näidu puhul.8.2. Taadelda tuleb vähemalt kolme nimiskaala punkti järgi.9. ALKOHOLISISALDUSE MÄÄRAMISEKS KASUTATAVAD TERMOMEETRID9.1. Kui alkoholisisalduse määramiseks kasutatav mõõteriist kuulub I klassi, tuleb kasutada termomeetrit:- mis põhineb metallide takistuse muutumisel või elavhõbeda paisumisel klaaskestas,- mille skaalajaotise väärtus on 0,1 või 0,05 °C.Kõigi skaalanäitude lubatud piirviga on ± 0,05 °C.Elavhõbetermomeetril peab 0 °C kohal olema skaalakriips.9.2. Kui alkoholisisalduse määramiseks kasutatav mõõteriist kuulub II või III klassi, tuleb kasutada termomeetrit, mis põhineb elavhõbeda paisumisel klaaskestas ja mille jaotise väärtus on 0,1 või 0,2 või 0,5 °C. Sellel peab 0 °C kohal olema skaalakriips.Lubatud positiivne või negatiivne piirviga on:0,1 °C, kui skaalajaotise väärtus on 0,1 °C;0,15 °C, kui skaalajaotise väärtus on 0,2 °C;0,2 °C, kui skaalajaotise väärtus on 0,5 °C.Termomeeter võib olla alkoholisisalduse määramiseks kasutatavas mõõteriistas.Sel juhul ei pea termomeetril olema 0 °C kohal skaalakriipsu.9.3. Skaalajaotise lubatav väikseim pikkus on:- 0,7 mm, kui termomeetri skaalajaotise väärtus on 0,05, 0,1 või 0,2 °C;- 1,0 mm, kui termomeetri skaalajaotise väärtus on 0,5 °C.9.4. Kriipsude jämedus ei tohi ületada ühte viiendikku skaalajaotise pikkusest.10. MÄRGISEDAlkoholomeetri või alkoholiareomeetri tagaküljel ujuki ülemisel kolmandikul peab olema ruumi EMÜ esmataatlusmärgise jaoks.Klaasriistade märgistamise eritingimuste tõttu peab direktiivi 71/316/EMÜ II lisa jaotise 3.1.1 kohaselt ja erandina selle lisa jaotises 3 kehtestatud üldisest reeglist EMÜ esmataatlusmärgis koosnema järgmistest tähistest:- väike e-täht,- EMÜ esmataatluse aasta kaks viimast numbrit,- selle riigi tunnustäht või -tähed, kus esmataatlus toimus,- vajaduse korral taatlusasutuse tunnuskood.Kui esmataatlusmärgis kantakse peale liivjugameetodil, ei tohi see halvendada tähtede ja numbrite loetavust.Näidis:e 75 D 48 : EMÜ esmataatlus on tehtud 1975. aastal Saksamaa Liitvabariigi 48. büroos.[1] Väljaspool nimiskaalat võivad skaalakriipsud olla ka mõnda muud värvi.--------------------------------------------------