title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv (EL) 2017/2399, 12. detsember 2017, millega muudetakse direktiivi 2014/59/EL seoses tagamata võlainstrumentidest tulenevate nõuete rahuldamisjärkudega maksejõuetusmenetluses

text:
                  27.12.2017

                  ET

                  Euroopa Liidu Teataja

                  L 345/96

            EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV (EL) 2017/2399,
      12. detsember 2017,
      millega muudetakse direktiivi 2014/59/EL seoses tagamata võlainstrumentidest tulenevate nõuete rahuldamisjärkudega maksejõuetusmenetluses
      EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
      võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114,
      võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
      olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
      võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust (1),
      võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (2),
      toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (3)

      ning arvestades järgmist:

                  (1)

                  Finantsstabiilsuse nõukogu (FSB) avaldas kogu kahjumikatmisvõime tingimused („TLAC standard“ või „kogu kahjumikatmisvõime standard“) 9. novembril 2015 ning G20 kinnitas need 2015. aasta novembris. Kogu kahjumikatmisvõime standardi eesmärk on tagada, et globaalsetel süsteemselt olulistel pankadel, millele liidu normistikus osutatakse kui globaalsetele süsteemselt olulistele ettevõtjatele, oleks vajalik kahjumi katmise ja rekapitaliseerimise võime, mis aitaks tagada, et kriisilahenduse käigus ja vahetult pärast seda oleks võimalik kriitiliste funktsioonide jätkuv toimimine, ilma et seataks ohtu maksumaksjate vahendeid (avaliku sektori vahendid) ja finantsstabiilsust. Komisjon võttis 24. novembri 2015. aasta teatises „Pangandusliidu väljakujundamise poole“ endale kohustuse esitada seadusandlik ettepanek 2016. aasta lõpuks, et kogu kahjumikatmisvõime standardit saaks liidu õiguses rakendada rahvusvaheliselt kokkulepitud tähtajaks 2019. aastaks.

                  (2)

                  Liidu õiguses kogu kahjumikatmisvõime standardi rakendamisel tuleb arvesse võtta kehtivat krediidiasutuse- või investeerimisühingupõhist omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet, mida kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/59/EL (4) alusel liidu kõigi krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes. Kuna nii kogu kahjumikatmisvõime kui ka omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude eesmärk on sama, st tagada, et liidu krediidiasutustel ja investeerimisühingutel on piisav kahjumikatmise ja rekapitaliseerimise võime, peaksid mõlemad nõuded täiendama teineteist ühises normistikus. Täpsemalt tegi komisjon ettepaneku, et praktikas tuleks globaalsete süsteemselt oluliste ettevõtjate puhul kogu kahjumikatmisvõime standardi ühtlustatud miinimumtase („kogu kahjumikatmisvõime miinimumnõue“) nagu ka sellele standardile vastamiseks kasutatavate kohustuste kõlblikkuskriteeriumid kehtestada liidu õiguses, muutes Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 575/2013, (5) samas kui krediidiasutuse- või investeerimisühingupõhine lisanõue globaalsete süsteemselt oluliste ettevõtjate puhul ning krediidiasutuse- või investeerimisühingupõhine nõue muude kui globaalsete süsteemselt oluliste ettevõtjate puhul ja asjakohased kõlblikkuskriteeriumid tuleks kehtestada direktiivi 2014/59/EL ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 806/2014 (6) sihipärase muutmise teel.
                  Käesolev direktiiv, mis käsitleb tagamata võlainstrumentidest tulenevate nõuete rahuldamisjärkusid maksejõuetusmenetluses, täiendab eespool nimetatud seadusandlikke akte, mille muutmiseks on tehtud ettepanek, ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/36/EL (7).

                  (3)

                  Arvestades kõnealuseid ettepanekuid ning selleks, et tagada õiguskindlus turgude ja nende ettevõtjate jaoks, kelle suhtes kohaldatakse omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet ja kogu kahjumikatmisvõime standardit, on oluline tagada õigel ajal selgus seoses kõnealuse miinimumnõude ja kogu kahjumikatmisvõime standardit rakendava liidu õiguse järgimiseks kasutatavate kohustuste kõlblikkuskriteeriumidega ning näha ette asjakohased sätted, mille alusel kohaldatakse enne muudetud kõlblikkuskriteeriumide jõustumist emiteeritud kohustuste suhtes varem kehtinud kõlblikkusnõudeid.

                  (4)

                  Liikmesriigid peaksid tagama, et krediidiasutustel ja investeerimisühingutel oleks piisav kahjumi katmise ja rekapitaliseerimise võime, et tagada kahjumi sujuv ja kiire katmine ja rekapitaliseerimine võimalikult väikese mõjuga finantsstabiilsusele ning püüdes samas vältida mõju maksumaksjatele. See tuleks saavutada sellega, et krediidiasutused ja investeerimisühingud täidavad pidevalt liidu õiguses määruse (EL) nr 575/2013 muudatusega rakendatavat kogu kahjumikatmisvõime miinimumnõuet ning direktiivis 2014/59/EL sätestatud omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet.

                  (5)

                  Kogu kahjumikatmisvõime standardis on nõutud, et globaalsed süsteemselt olulised ettevõtjad täidaksid kogu kahjumikatmisvõime miinimumnõude allutatud kohustustega, mille nõudeõiguse järk on maksejõuetuse korral kogu kahjumikatmisvõime nõude täitmisest välja arvatud kohustuste järgust madalam (allutatuse nõue), kusjuures kehtivad teatavad erandid. Kogu kahjumikatmisvõime standardi alusel tuleb allutatus saavutada lepingu õigusmõju (lepinguline allutatus), asjaomase jurisdiktsiooni seaduste (õigusaktiga allutatus) või asjaomase ettevõtte struktuuri (struktuuriline allutatus) kaudu. Kui see on nõutav direktiivi 2014/59/EL kohaselt, peaksid nimetatud direktiivi kohaldamisalasse kuuluvad krediidiasutused ja investeerimisühingud täitma neile ettevõttepõhiselt määratud nõude allutatud kohustustega, et minimeerida selliste võlausaldajate kohtusse pöördumise riski, kes peaksid katma suuremat kahjumit, kui nad oleksid katnud tavalises maksejõuetusmenetluses (põhimõte, et ühegi võlausaldaja olukord ei tohi olla halvem).

                  (6)

                  Mitu liikmesriiki on oma riigi maksejõuetusõiguse kohaselt muutnud või muutmas sätteid kõrgema nõudeõiguse järguga tagamata võla järjekorra kohta maksejõuetusmenetluses, et võimaldada oma krediidiasutustel ja investeerimisühingutel täita allutatuse nõuet tõhusamalt, lihtsustades seeläbi kriisilahendust.

                  (7)

                  Praeguse seisuga on riikide vastuvõetud õigusnormid väga erinevad. Liidu ühtlustatud õigusnormide puudumine tekitab ebakindlust nii emitentidest krediidiasutustele ja investeerimisühingutele kui ka investoritele ning muudab tõenäoliselt kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi kasutamise piiriüleste krediidiasutuste ja investeerimisühingute jaoks keerulisemaks. Samuti põhjustab liidu ühtlustatud õigusnormide puudumine tõenäoliselt konkurentsimoonutusi siseturul, kuna krediidiasutuste ja investeerimisühingute kulud allutatuse nõude täitmisel ning investorite kulud krediidiasutuste ja investeerimisühingute emiteeritud võlainstrumentide ostmisel võivad liidus märkimisväärselt erineda.

                  (8)

                  Euroopa Parlament kutsus oma 10. märtsi 2016. aasta resolutsioonis pangandusliidu kohta (8) komisjoni üles esitama ettepanekud, millega veelgi vähendada nõuetega seotud õigusriske põhimõtte alusel, et ühegi võlausaldaja olukord ei tohi olla halvem, ning nõukogu kutsus oma 17. juuni 2016. aasta järeldustes komisjoni üles esitama ettepaneku pankade võlausaldajate hierarhia suhtes võetava ühise lähenemisviisi kohta, et suurendada õiguskindlust kriisilahenduse korral.

                  (9)

                  Seepärast on vaja kõrvaldada märkimisväärsed takistused siseturu toimimisele ja vältida konkurentsimoonutusi, mis on tingitud pankade võlausaldajate hierarhia kohta liidu ühtlustatud õigusnormide puudumisest; samuti on vaja ennetada selliste takistuste ja moonutuste tekkimist tulevikus. Sellest tulenevalt on käesoleva direktiivi asjakohane õiguslik alus Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 114.

                  (10)

                  Selleks et vähendada miinimumini allutatuse nõude täitmise kulud ja mis tahes negatiivne mõju rahastamiskuludele, peaks käesolev direktiiv võimaldama liikmesriikidel säilitada vajaduse korral kõrgema nõudeõiguse järguga tavalise tagamata võla senine klass, millesse kuuluvate instrumentide emiteerimine on krediidiasutuste ja investeerimisühingute jaoks mis tahes muudest allutatud kohustustest vähem kulukas. Selleks et suurendada krediidiasutuste ja investeerimisühingute kriisilahenduskõlblikkust, tuleks käesolevas direktiivis siiski nõuda, et liikmesriigid looksid uue nn eelisnõudeõiguseta kõrgema nõudeõiguse järguga võlaklassi, mis peaks maksejõuetusmenetluses nõuete rahuldamisjärkudes asuma kõrgemal omavahenditena käsitatavatest instrumentidest ja allutatud kohustustest, mida ei käsitata omavahenditena, kuid madalamal muudest kõrgema nõudeõiguse järguga kohustustest. Krediidiasutustel ja investeerimisühingutel peaks säilima vabadus emiteerida nii kõrgema nõudeõiguse järguga kui ka eelisnõudeõiguseta kõrgema nõudeõiguse järguga võlainstrumente. Piiramata muid valikuvõimalusi ja erandeid, mis on kogu kahjumikatmisvõime standardis allutatuse nõude täitmiseks ette nähtud, peaks nendest kahest võlainstrumendi klassist saama allutatuse nõude täitmiseks kasutada ainult eelisnõudeõiguseta kõrgema nõudeõiguse järguga instrumentide klassi. Selle eesmärk on võimaldada krediidiasutustel ja investeerimisühingutel kasutada rahastamiseks või mis tahes muul tegevusega seotud põhjusel vähem kulukaid tavalisi kõrgema nõudeõiguse järguga võlainstrumente ning emiteerida uues eelisnõudeõiguseta kõrgema nõudeõiguse järgus võlainstrumente, et ennast rahastada, täites samas allutatuse nõuet. Liikmesriikidel peaks olema lubatud luua mitu muude tavaliste tagamata kohustuste klassi, tingimusel et nad tagavad, et üksnes eelisnõudeõiguseta kõrgema nõudeõiguse järguga võlainstrumente saab kasutada allutatuse nõude täitmiseks, ilma et see piiraks muid valikuvõimalusi ja erandeid, mis on kogu kahjumikatmisvõime standardis allutatuse nõude täitmiseks ette nähtud.

                  (11)

                  Selleks et tagada, et uus eelisnõudeõiguseta kõrgema nõudeõiguse järguga võlainstrumentide klass vastaks kogu kahjumikatmisvõime standardis kirjeldatud ja direktiivis 2014/59/EL sätestatud kõlblikkuskriteeriumidele, mis suurendab õiguskindlust, peaksid liikmesriigid tagama, et kõnealuste võlainstrumentide algne lepinguline lõpptähtaeg on vähemalt üks aasta, et need ei sisalda varjatud tuletisinstrumente ega ole ise tuletisinstrumendid ning et nende emiteerimisega seotud lepingulises dokumentatsioonis ja asjakohasel juhul prospektis osutatakse selgelt nende madalamale järjekohale tavalise maksejõuetusmenetluse rahuldamisjärkudes. Võlainstrumente, millel on muutuv intressimäär, mis tuleneb sellisest laialt kasutatavast viiteintressimäärast nagu Euribor või Libor, ja võlainstrumente, mis ei ole nomineeritud emiteerija omavääringus, tingimusel et põhisumma, tagasimakse ja intress on nomineeritud samas vääringus, ei tuleks pidada üksnes nende tunnuste tõttu varjatud tuletisinstrumente sisaldavateks võlainstrumentideks. Käesolev direktiiv ei tohiks piirata liikmesriikide õiguses sisalduvat mis tahes nõuet registreerida võlainstrumendid emiteerija kohustuste registris, selleks et vastata eelisnõudeõiguseta kõrgema nõudeõiguse järguga võlainstrumentide klassile seatud tingimustele, nagu on ette nähtud käesolevas direktiivis.

                  (12)

                  Investorite jaoks õiguskindluse suurendamiseks peaksid liikmesriigid tagama, et nende maksejõuetusõiguses paiknevad tavalised tagamata võlainstrumendid ja muud tavalised tagamata kohustused, mis ei ole võlainstrumendid, maksejõuetusmenetluse rahuldamisjärkudes kõrgemal uuest eelisnõudeõiguseta kõrgema nõudeõiguse järguga võlainstrumentide klassist. Samuti peaksid liikmesriigid tagama, et uutest eelisnõudeõiguseta kõrgema nõudeõiguse järguga võlainstrumentidest tulenevad nõuded rahuldatakse enne kui omavahenditena käsitatavatest instrumentidest ja mis tahes allutatud kohustustest tulenevad nõuded, mida ei käsitata omavahenditena.

                  (13)

                  Kuna käesoleva direktiivi eesmärke, nimelt sätestada finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse liidu raamistiku jaoks ühtlustatud reeglid, mis käsitlevad tagamata võlainstrumentidest tulenevate nõuete rahuldamisjärke maksejõuetusmenetluses, ning eelkõige suurendada kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise korra tulemuslikkust, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada, küll aga saab neid meetme ulatuse tõttu paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale. Eelkõige ei tohiks käesolev direktiiv piirata muid valikuvõimalusi ja erandeid, mis on kogu kahjumikatmisvõime standardis allutatuse nõude täitmiseks ette nähtud.

                  (14)

                  Asjakohane on kohaldada käesolevas direktiivis sätestatud direktiivi 2014/59/EL muudatusi tagamata nõuete suhtes, mis tulenevad käesoleva direktiivi kohaldamise alguskuupäeval või pärast seda emiteeritud võlainstrumentidest. Õiguskindluse huvides ja üleminekukulude võimalikult väiksena hoidmiseks on siiski vaja kehtestada asjakohased kaitsemeetmed enne nimetatud kuupäeva emiteeritud võlainstrumentidest tulenevate nõuete rahuldamisjärkude suhtes maksejõuetusmenetluses. Liikmesriigid peaksid seetõttu tagama, et krediidiasutuste ja investeerimisühingute poolt enne kõnealust kuupäeva emiteeritud võlainstrumentidest tulenevate kõikide rahuldamata tagamata nõuete rahuldamisjärkude suhtes maksejõuetusmenetluses kohaldatakse liikmesriikide õigusakte, mis on vastu võetud hiljemalt 31. detsembril 2016. Arvestades, et teatavates hiljemalt 31. detsembril 2016 vastuvõetud siseriiklikes õigusaktides on juba käsitletud eesmärki võimaldada krediidiasutustel ja investeerimisühingutel emiteerida allutatud kohustusi, võiks osal või kõigil tasumata tagamata nõuetel, mis tulenevad enne käesoleva direktiivi kohaldamise alguskuupäeva emiteeritud võlainstrumentidest, olla võimalik omada maksejõuetusmenetluses sama rahuldamisjärku mis käesoleva direktiivi tingimuste alusel emiteeritud eelisnõudeõiguseta kõrgema nõudeõiguse järguga võlainstrumentidel. Peale selle võiks liikmesriikidel pärast 31. detsembrit 2016 ja enne käesoleva direktiivi jõustumise kuupäeva olla võimalik kohandada käesolevas direktiivis sätestatud tingimustele vastamise eesmärgil siseriiklikke õigusakte, mis reguleerivad pärast kõnealuste õigusaktide kohaldamise alguskuupäeva emiteeritud võlainstrumentidest tulenevate tagamata nõuete rahuldamisjärke tavalises maksejõuetusmenetluses. Sellisel juhul tuleks jätkata hiljemalt 31. detsembril 2016 vastuvõetud siseriiklike õigusaktide kohaldamist ainult selliste tagamata nõuete suhtes, mis tulenevad enne kõnealuste uute siseriiklike õigusaktide kohaldamist emiteeritud võlainstrumentidest.

                  (15)

                  Käesolev direktiiv ei tohiks takistada liikmesriike sätestamast, et käesoleva direktiivi kohaldamist peaks jätkama, kui emiteerivate ettevõtjate suhtes ei kohaldata enam finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse liidu raamistikku, eelkõige kuna nad on oma krediidi- või investeerimistegevuse üle andnud kolmandale isikule.

                  (16)

                  Käesolev direktiiv ühtlustab võlainstrumentidest tulenevate tagamata nõuete rahuldamisjärgud tavalises maksejõuetusmenetluses ega sisalda lisaks direktiivi 2014/59/EL olemasolevatele kohaldatavatele sätetele täiendavaid sätteid hoiustest tulenevate nõuete rahuldamisjärkude kohta maksejõuetusmenetluses. Seetõttu ei piira käesolev direktiiv tavalist maksejõuetusmenetlust reguleerivate, hoiustest tulenevate nõuete rahuldamisjärke käsitlevate kehtivate või tulevaste siseriiklike õigusaktide kohaldamist sel määral, mil need rahuldamisjärgud ei ole direktiiviga 2014/59/EL ühtlustatud, sõltumata hoiuste avamise kuupäevast. Komisjon peaks hiljemalt 29. detsembriks 2020 vaatama läbi direktiivi 2014/59/EL kohaldamise seoses hoiustest tulenevate nõuete rahuldamisjärkudega maksejõuetusmenetluses ning hindama eelkõige vajadust selle edasise muutmise järele.

                  (17)

                  Et tagada õiguskindlus turgude ning individuaalsete krediidiasutuste ja investeerimisühingute jaoks ning hõlbustada kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi tulemuslikku kohaldamist, peaks käesolev direktiiv jõustuma järgmisel päeval pärast selle avaldamist,

            ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
      Artikkel 1
      Direktiivi 2014/59/EL muudatused
      Direktiivi 2014/59/EL muudetakse järgmiselt:

                  1)

                  artikli 2 lõike 1 punkt 48 asendatakse järgmisega:

                              „48)

                              „võlainstrumendid“ –

                                          i)

                                          artikli 63 lõike 1 punktide g ja j kohaldamisel võlakirjad ja muud liiki võõrandatavad võlainstrumendid, instrumendid, mille alusel tekib võlg või tunnustatakse võla olemasolu, ning instrumendid, mis annavad õiguse võlainstrumentide omandamiseks, ning

                                          ii)

                                          artikli 108 kohaldamisel võlakirjad ja muud liiki võõrandatavad võlainstrumendid ning instrumendid, mille alusel tekib võlg või tunnustatakse võla olemasolu;“;

                  2)

                  artikkel 108 asendatakse järgmisega:
                  „Artikkel 108
                  Nõuete rahuldamisjärgud maksejõuetusmenetluses
                  1.   Liikmesriigid tagavad, et tavalist maksejõuetusmenetlust reguleeriva siseriikliku õiguse kohaselt:

                              a)

                              rahuldatakse järgmistest hoiustest tulenevad nõuded samas järgus ning selliste nõuete rahuldamisjärk eelneb tavaliste võlausaldajate tagamata nõuetele:

                                          i)

                                          füüsiliste isikute ning mikro-, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate kõlblikud hoiused, mis ületavad direktiivi 2014/49/EL artiklis 6 sätestatud tagatud hoiuste suurust;

                                          ii)

                                          füüsiliste isikute ning mikro-, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate hoiused, mis oleksid kõlblikud hoiused, kui need ei oleks avatud liidus asutatud krediidiasutuste ja investeerimisühingute väljaspool liitu asuvate filiaalide kaudu;

                              b)

                              rahuldatakse järgmistest hoiustest tulenevad nõuded samas järgus ning enne kui punktis a ette nähtud hoiustest tulenevad nõuded:

                                          i)

                                          tagatud hoiused;

                                          ii)

                                          hoiuste tagamise skeemid, millel on regressiõigus nende hoiustajate õiguste ja kohustuste suhtes, kelle hoiused on maksejõuetusmenetluses tagatud.

                        2.   Liikmesriigid tagavad, et artikli 1 lõike 1 esimese lõigu punktides a–d osutatud ettevõtjate puhul on tavalistel tagamata nõuetel tavalist maksejõuetusmenetlust reguleeriva siseriikliku õiguse kohaselt kõrgem rahuldamisjärk kui sellistel tagamata nõuetel, mis tulenevad järgmistele tingimustele vastavatest võlainstrumentidest:

                              a)

                              võlainstrumentide algne lepinguline lõpptähtaeg on vähemalt üks aasta;

                              b)

                              võlainstrumendid ei sisalda varjatud tuletisinstrumente ega ole ise tuletisinstrumendid;

                              c)

                              võlainstrumentide emiteerimisega seotud lepingulises dokumentatsioonis ja asjakohasel juhul prospektis on selgelt osutatud käesoleva lõike kohasele madalamale rahuldamisjärgule.

                        3.   Liikmesriigid tagavad, et lõike 2 punktides a, b ja c sätestatud tingimustele vastavatest võlainstrumentidest tulenevatel tagamata nõuetel on tavalist maksejõuetusmenetlust reguleeriva siseriikliku õiguse kohaselt kõrgem rahuldamisjärk kui nõuetel, mis tulenevad artikli 48 lõike 1 punktides a–d osutatud instrumentidest.
                  4.   Ilma et see piiraks lõigete 5 ja 7 kohaldamist, tagavad liikmesriigid, et tavalist maksejõuetusmenetlust reguleerivat 31. detsembriks 2016 vastu võetud siseriiklikku õigust kohaldatakse tavalises maksejõuetusmenetluses sellistest võlainstrumentidest tulenevate tagamata nõuete rahuldamisjärkude suhtes, mille artikli 1 lõike 1 esimese lõigu punktides a–d osutatud ettevõtjad on emiteerinud enne Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi (EL) 2017/2399 (*1) ülevõtvate siseriiklike õigusnormide jõustumise kuupäeva.
                  5.   Juhul kui liikmesriik on pärast 31. detsembrit 2016 ja enne 28. detsembrit 2017 võtnud vastu siseriikliku õigusakti, millega reguleeritakse tavalises maksejõuetusmenetluses selliste tagamata nõuete rahuldamisjärke, mis tulenevad pärast kõnealuse siseriikliku õigusakti kohaldamise alguskuupäeva emiteeritud võlainstrumentidest, ei kohaldata käesoleva artikli lõiget 4 nõuete suhtes, mis tulenevad pärast kõnealuse õigusakti kohaldamise alguskuupäeva emiteeritud võlainstrumentidest, kui on täidetud kõik järgmised tingimused:

                              a)

                              kõnealuse siseriikliku õigusakti kohaselt ning artikli 1 lõike 1 esimese lõigu punktides a–d osutatud ettevõtjate puhul on tavalistel tagamata nõuetel tavalises maksejõuetusmenetluses kõrgem rahuldamisjärk kui sellistel tagamata nõuetel, mis tulenevad järgmistele tingimustele vastavatest võlainstrumentidest:

                                          i)

                                          võlainstrumentide algne lepinguline lõpptähtaeg on vähemalt üks aasta;

                                          ii)

                                          võlainstrumendid ei sisalda varjatud tuletisinstrumente ega ole ise tuletisinstrumendid ning

                                          iii)

                                          nende emiteerimisega seotud lepingulises dokumentatsioonis ja asjakohasel juhul prospektis on selgelt osutatud siseriikliku õigusakti kohasele madalamale rahuldamisjärgule;

                              b)

                              kõnealuse siseriikliku õigusakti kohaselt on käesoleva lõigu punktis a sätestatud tingimustele vastavatest võlainstrumentidest tulenevatel tagamata nõuetel tavalises maksejõuetusmenetluses kõrgem rahuldamisjärk kui nõuetel, mis tulenevad artikli 48 lõike 1 punktides a–d osutatud instrumentidest.

                        Direktiivi (EL) 2017/2399 ülevõtvate siseriiklike õigusnormide jõustumise kuupäeval on esimese lõigu punktis b osutatud võlainstrumentidest tulenevatel tagamata nõuetel sama rahuldamisjärk, milele on osutatud käesoleva artikli lõike 2 punktides a, b ja c ning lõikes 3.
                  6.   Lõike 2 punkti b ja lõike 5 esimese lõigu punkti a alapunkti ii kohaldamisel ei käsitata võlainstrumente, millel on muutuv intressimäär, mis tuleneb laialt kasutatavast viiteintressimäärast, ja võlainstrumente, mis ei ole nomineeritud emiteerija omavääringus, tingimusel et põhisumma, tagasimakse ja intress on nomineeritud samas vääringus, üksnes nende tunnuste tõttu varjatud tuletisinstrumente sisaldavate võlainstrumentidena.
                  7.   Liikmesriigid, kes enne 31. detsembrit 2016 on võtnud vastu tavalist maksejõuetusmenetlust reguleeriva siseriikliku õigusakti, mille kohaselt artikli 1 lõike 1 esimese lõigu punktides a–d osutatud ettevõtjate poolt emiteeritud võlainstrumentidest tulenevad tavalised tagamata nõuded on jagatud kahte või enamasse järku või millega on muudetud sellistest võlainstrumentidest tulenevate tavaliste tagamata nõuete rahuldamisjärke kõigi muude sama järguga tavaliste tagamata nõuete suhtes, võivad sätestada, et kõnealustest tavalistest tagamata nõuetest madalaima rahuldamisjärguga võlainstrumentide järk on sama mis käesoleva artikli lõike 2 punktide a, b ja c ning lõike 3 tingimustele vastavatel nõuetel.

                     (*1)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2017. aasta direktiiv (EL) 2017/2399, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/59/EL seoses tagamata võlainstrumentide järjestusega maksejõuetusmenetluse hierarhias (ELT L 345, 27.12.2017, lk 96).“"

            Artikkel 2
      Ülevõtmine
      1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 29. detsembriks 2018. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.
      Nad kohaldavad kõnealuseid norme alates nende siseriiklikus õiguses jõustumise kuupäevast.
      2.   Kui liikmesriigid lõikes 1 osutatud normid vastu võtavad, lisavad nad nende ametlikul avaldamisel nendesse või nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
      3.   Lõiget 2 ei kohaldata juhul, kui liikmesriigis enne käesoleva direktiivi jõustumise kuupäeva jõus olevad normid on kooskõlas käesoleva direktiiviga. Sellisel juhul teavitab liikmesriik sellest komisjoni.
      4.   Liikmesriigid edastavad komisjonile ja Euroopa Pangandusjärelevalvele käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
      Artikkel 3
      Läbivaatamine
      Komisjon vaatab hiljemalt 29. detsembriks 2020 läbi direktiivi 2014/59/EL artikli 108 lõike 1 kohaldamise. Komisjon hindab eelkõige vajadust täiendavate muudatuste järele seoses hoiustest tulenevate nõuete rahuldamisjärkudega maksejõuetusmenetluses. Komisjon esitab selle kohta Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande.
      Artikkel 4
      Jõustumine
      Käesolev direktiiv jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
      Artikkel 5
      Adressaadid
      Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

         Strasbourg, 12. detsember 2017

               Euroopa Parlamendi nimel

               president

            A. TAJANI

               Nõukogu nimel

               eesistuja

            M. MAASIKAS

         (1)  ELT C 132, 26.4.2017, lk 1.

         (2)  ELT C 173, 31.5.2017, lk 41.

         (3)  Euroopa Parlamendi 30. novembri 2017. aasta seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 7. detsembri 2017. aasta otsus.

         (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiiv 2014/59/EL, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse õigusraamistik ning muudetakse nõukogu direktiivi 82/891/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ, 2011/35/EL, 2012/30/EL ja 2013/36/EL ning määruseid (EL) nr 1093/2010 ja (EL) nr 648/2012 (ELT L 173, 12.6.2014, lk 190).

         (5)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta (ELT L 176, 27.6.2013, lk 1).

         (6)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. juuli 2014. aasta määrus (EL) nr 806/2014, millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduseks ühtse kriisilahenduskorra ja ühtse kriisilahendusfondi raames ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT L 225, 30.7.2014, lk 1).

         (7)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/36/EL, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ (ELT L 176, 27.6.2013, lk 338).

         (8)  Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata.


title: Komisjoni direktiiv (EL) 2018/217, 31. jaanuar 2018, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/68/EÜ ohtlike kaupade siseveo kohta, kohandades selle I lisa jaotist I.1 teaduse ja tehnika arenguga

text:
               15.2.2018

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 42/52

         KOMISJONI DIREKTIIV (EL) 2018/217,
   31. jaanuar 2018,
   millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/68/EÜ ohtlike kaupade siseveo kohta, kohandades selle I lisa jaotist I.1 teaduse ja tehnika arenguga
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. septembri 2008. aasta direktiivi 2008/68/EÜ ohtlike kaupade siseveo kohta, (1) eriti selle artikli 8 lõiget 1,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Direktiivi 2008/68/EÜ I lisa jaotises I.1 osutatakse kõnealuse direktiivi artiklis 2 määratletud ohtlike kaupade rahvusvahelise autoveo Euroopa kokkuleppes esitatud sätetele.

               (2)

               Vastavalt ohtlike kaupade rahvusvahelise autoveo Euroopa kokkuleppe artiklile 14 tuleb kõnealuse rahvusvahelise kokkuleppe sätteid järjepidevalt ajakohastada. Rahvusvahelise kokkuleppe viimane parandatud versioon hakkab kehtima alates 3. jaanuarist 2018.

               (3)

               Seepärast tuleks direktiivi 2008/68/EÜ I lisa jaotist I.1 vastavalt muuta.

               (4)

               Käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed on kooskõlas ohtlike kaupade veo komitee arvamusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 2008/68/EÜ I lisa jaotis I.1 asendatakse järgmisega:

      „I.1   ADR
      Alates 3. jaanuarist 2018 kohaldatakse ADRi A ja B lisa, kusjuures sõna „lepinguosaline“ asendatakse sõnaga „liikmesriik“.“

   Artikkel 2
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 3. juulil 2018. Nad edastavad kõnealuste õigus- ja haldusnormide teksti viivitamata komisjonile.
   Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende meetmete ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetavate põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 3
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 4
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 31. jaanuar 2018

            Komisjoni nimel

            president

         Jean-Claude JUNCKER

      (1)  ELT L 260, 30.9.2008, lk 13.


title: Nõukogu direktiiv (EL) 2018/912, 22. juuni 2018, millega muudetakse direktiivi 2006/112/EÜ (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) minimaalse hariliku maksumäära järgimise kohustuse osas

text:
               27.6.2018

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 162/1

         NÕUKOGU DIREKTIIV (EL) 2018/912,
   22. juuni 2018,
   millega muudetakse direktiivi 2006/112/EÜ (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) minimaalse hariliku maksumäära järgimise kohustuse osas
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 113,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
   olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, (1)

   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, (2)

   toimides seadusandliku erimenetluse kohaselt
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ (3) artikliga 97 on ette nähtud, et alates 1. jaanuarist 2016 kuni 31. detsembrini 2017 ei või harilik maksumäär olla madalam kui 15 %.

               (2)

               Hariliku käibemaksumäära kohaldamine tagab ühise käibemaksusüsteemi sujuva toimimise ja tuleks seetõttu jõusse jätta.

               (3)

               On asjakohane jätta kehtima minimaalne 15-protsendiline harilik maksumäär ning muuta see püsivaks.

               (4)

               Kuna käesoleva direktiivi eesmärki, nimelt kehtestada minimaalne harilik käibemaksumäär, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada, küll aga saab seda selle ulatuse ja toime tõttu paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv kõnealuse eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.

               (5)

               Direktiivi 2006/112/EÜ tuleks seetõttu vastavalt muuta,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 2006/112/EÜ artikkel 97 asendatakse järgmisega:

      „Artikkel 97
      Harilik maksumäär ei või olla madalam kui 15 %.“

   Artikkel 2
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 1. septembriks 2018. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.
   Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nende ametlikul avaldamisel nendesse või nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud põhiliste õigusnormide teksti.
   Artikkel 3
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 4
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Luxembourg, 22. juuni 2018

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         V. GORANOV

      (1)  Euroopa Parlamendi 19. aprilli 2018. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).

      (2)  Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 23. mai 2018. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).

      (3)  Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, 11.12.2006, lk 1).


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv (EL) 2018/958, 28. juuni 2018, milles käsitletakse uute kutsealasid reguleerivate õigusnormide vastuvõtmisele eelnevat proportsionaalsuse kontrolli

text:
               9.7.2018

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 173/25

         EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV (EL) 2018/958,
   28. juuni 2018,
   milles käsitletakse uute kutsealasid reguleerivate õigusnormide vastuvõtmisele eelnevat proportsionaalsuse kontrolli
   EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 46, artikli 53 lõiget 1 ja artiklit 62,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
   olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
   pärast konsulteerimist Regioonide Komiteega,
   toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Kutsevabadus on põhiõigus. Euroopa Liidu põhiõiguste harta („harta“) tagab nii kutsevabaduse kui ka ettevõtlusvabaduse. Töötajate vaba liikumine, asutamisvabadus ja teenuste osutamise vabadus on Euroopa Liidu toimimise lepingus („ELi toimimise leping“) sätestatud ühtse turu aluspõhimõtted. Seepärast ei tohiks liikmesriikide õigusnormid, mis käsitlevad juurdepääsu reguleeritud kutsealadele, põhjustada põhjendamatuid ja ülemääraseid takistusi nende põhiõiguste kasutamisele.

               (2)

               Kui liidu õiguses puuduvad erisätted, millega ühtlustatakse reguleeritud kutsealale juurdepääsu ja sellel tegutsemise nõuded, on liikmesriikidel pädevus otsustada, kas ja kuidas kutseala reguleerida, järgides mittediskrimineerimise ja proportsionaalsuse põhimõtteid.

               (3)

               Proportsionaalsuse põhimõte on üks liidu õiguse üldpõhimõtteid. Kohtupraktikast (3) järeldub, et liikmesriikide meetmed, mis võivad takistada ELi toimimise lepinguga tagatud põhivabaduste kasutamist või muuta selle vähem atraktiivseks, peaksid täitma neli tingimust: neid tuleks kohaldada mittediskrimineerivalt, need peaksid olema põhjendatud avaliku huvi eesmärkidega, need peaksid olema sobivad püstitatud eesmärgi saavutamiseks ja need ei tohiks minna eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.

               (4)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2005/36/EÜ (4) nähakse liikmesriikidele ette kohustus hinnata reguleeritud kutsealadele juurdepääsu ja nendel tegutsemist piiravate nõuete proportsionaalsust ning teavitada komisjoni kõnealuse hindamise tulemustest, käivitades vastastikuse hindamise protsessi. See protsess tähendab, et liikmesriigid pidid vaatama läbi kõik õigusaktid oma territooriumil reguleeritavate kutsealade kohta.

               (5)

               Vastastikuse hindamise protsess tõi esile nende kriteeriumide ebaselguse, mida liikmesriigid kasutavad reguleeritud kutsealadele juurdepääsu ja nendel tegutsemist piiravate nõuete proportsionaalsuse hindamisel, samuti selliste nõuete ebaühtlase kontrolli kõigil reguleerimistasanditel. Vältimaks siseturu killustamist ja kõrvaldamaks töötaja või füüsilisest isikust ettevõtjana teatavatel kutsealadel tegevuse alustamise ja jätkamise tõkked, oleks liidu tasandil vaja ühtset lähenemisviisi, mis hoiaks ära ebaproportsionaalsete meetmete vastuvõtmise.

               (6)

               Komisjon tuvastas oma 28. oktoobri 2015. aasta teatises „Ühtse turu täiustamine: rohkem võimalusi inimestele ja ettevõtetele“ vajaduse võtta vastu proportsionaalsuse analüüsi raamistik, mida liikmesriigid saaksid kasutada kutsealasid reguleerivate kehtivate normide läbivaatamisel ja uute kavandamisel.

               (7)

               Käesoleva direktiivi eesmärk on kehtestada õigusnormid liikmesriikide poolt proportsionaalsuse hindamiseks enne kutsealasid reguleerivate uute normide kehtestamist või kehtivate normide muutmist, et kindlustada siseturu nõuetekohane toimimine, tagades samal ajal läbipaistvuse ja kõrgetasemelise tarbijakaitse.

               (8)

               Käesoleva direktiiviga hõlmatud tegevused peaksid olema seotud direktiivi 2005/36/EÜ kohaldamisalasse kuuluvate reguleeritud kutsealadega. Käesolevat direktiivi tuleks kohaldada nõuete suhtes, millega piiratakse juurdepääsu olemasolevatele reguleeritud kutsealadele või uutele kutsealadele, mille reguleerimist liikmesriigid kaaluvad, või nendel tegutsemist. Käesolevat direktiivi tuleks kohaldada lisaks direktiivile 2005/36/EÜ, piiramata muude, eraldi liidu õigusaktiga kehtestatud sätete kohaldamist, mis reguleerivad juurdepääsu kindlale reguleeritud kutsealale ja sellel tegutsemist.

               (9)

               Käesoleva direktiiviga ei piirata liikmesriikide pädevust määrata kindlaks oma hariduse ja kutsealase koolituse süsteemide korraldus ja sisu, eelkõige seoses nende võimalusega delegeerida kutseorganisatsioonidele volitused kutsealast haridust ja koolitust korraldada või selle järele valvata. Käesoleva direktiivi kohaldamisalasse ei peaks kuuluma normid, mis ei piira juurdepääsu reguleeritud kutsealadele või nendel tegutsemist, sealhulgas koolituskursuste sisu redaktsioonilised muudatused või tehnilised kohandused või koolituseeskirjade ajakohastamine. Kui kutsealane haridus või koolitus hõlmab tasustatavaid tegevusi, tuleks tagada asutamisvabadus ja teenuste osutamise vabadus.

               (10)

               Kui liikmesriik võtab oma õigusesse üle teatavat kutseala reguleerivad erinõuded, mis on kehtestatud eraldi liidu õigusaktiga, mis ei jäta liikmesriikidele erinõuete ülevõtmise täpse viisi suhtes valikuvõimalust, siis ei peaks käesoleva direktiivi erisätete kohaselt nõutavat proportsionaalsuse hindamist kohaldama.

               (11)

               Liikmesriigid peaksid saama lähtuda ühtsest õigusraamistikust, mis põhineb selgelt määratletud õiguslikel mõistetel, mis on seotud kutsealade erinevate reguleerimisviisidega liidus. Kutseala reguleerimisviise on mitmeid, näiteks andes juurdepääsu konkreetsele tegevusele või sellega tegelemise õigusele kindla kutsekvalifikatsiooni omajatele. Liikmesriigid võivad reguleerida ka ühte kutsealal tegutsemise viisidest, sätestades kutsenimetuse kasutamise tingimused või kehtestades kvalifikatsiooninõuded üksnes füüsilisest isikust ettevõtjatele, palgatööd tegevatele kutsetöötajatele, ettevõtete juhtidele või seaduslikele esindajatele, eriti kui tegevusega tegeleb juriidiline isik spetsialiseerunud ettevõttena.

               (12)

               Enne reguleeritud kutsealadele juurdepääsu või nendel tegutsemist piiravate uute õigus- ja haldusnormide kehtestamist või kehtivate normide muutmist peaksid liikmesriigid hindama nende normide proportsionaalsust. Hindamise ulatus peaks olema kehtestatava normi olemuse, sisu ja mõjuga proportsionaalne.

               (13)

               Põhjendatuse ja proportsionaalsuse tõendamise kohustus on liikmesriikidel. Seega tuleks liikmesriigi normide põhjendusele lisada asjaomase liikmesriigi võetud meetme sobivuse ja proportsionaalsuse analüüs ning konkreetsed tõendid tema argumentide põhjendamiseks. Kuigi liikmesriik ei pea tingimata esitama konkreetset uuringut või teatud tüüpi tõendeid või materjale, mis kinnitavad enne meetme vastuvõtmist selle proportsionaalsust, peaks liikmesriik tegema objektiivse analüüsi, milles võetakse arvesse asjaomase liikmesriigi eriomast olukorda ja millest nähtub, et avaliku huvi eesmärkide saavutamine on tõepoolest ohus.

               (14)

               Liikmesriigid peaksid hindama proportsionaalsust objektiivselt ja sõltumatult, kaasa arvatud juhul, kui kutseala reguleeritakse kaudselt, andes teatavale kutseorganile õiguse seda teha. Hindamine võib hõlmata sellise sõltumatu asutuse (kaasa arvatud olemasolevad asutused, kes osalevad riigi seadusandlikes menetlustes) arvamust, kellele liikmesriik on asjaomase arvamuse esitamise ülesandeks teinud. See on eriti oluline juhul, kui hindamist viivad läbi kohalikud asutused, reguleerivad asutused või kutseorganisatsioonid, kes võivad tänu kohalike olude paremale tundmisele ja eriteadmistele suuta teatud juhtudel paremini tuvastada parima viisi avaliku huvi eesmärkide saavutamiseks, kuid kelle poliitikasuundade valik võib pakkuda eeliseid juba väljakujunenud ettevõtjatele uute turuletulijate arvel.

               (15)

               On asjakohane seirata reguleeritud kutsealadele juurdepääsu ja nendel tegutsemist piiravate uute või muudetud normide proportsionaalsust pärast nende vastuvõtmist. Piiravate siseriiklike meetmete proportsionaalsuse läbivaatamine peaks reguleeritud kutsealade valdkonnas põhinema mitte üksnes asjaomase siseriikliku meetme eesmärgil selle vastuvõtmise ajal, vaid ka selle mõjul, mida hinnatakse selle vastuvõtmise järel. Siseriiklike meetmete proportsionaalsuse hindamine peaks põhinema sellel, kuidas on olukord reguleeritud kutsealade valdkonnas pärast meetme vastuvõtmist muutunud.

               (16)

               Väljakujunenud kohtupraktika kinnitab, et liikmesriigi õigusest tulenevad põhjendamatud piirangud, millega piiratakse asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust, on keelatud, sealhulgas igasugune diskrimineerimine kodakondsuse või elukoha alusel.

               (17)

               Kui töötaja või füüsilisest isikust ettevõtjana tegevuse alustamise ja jätkamise tingimuseks on eriomase kutsekvalifikatsiooniga seotud nõuete täitmine, mille liikmesriik on otseselt või kaudselt kehtestanud, on vaja tagada, et need nõuded oleksid põhjendatud avaliku huvi eesmärkidel, näiteks ELi toimimise lepingu tähenduses, milleks on avalik kord, avalik julgeolek ja rahvatervis, või ülekaalukas avalik huvi, mida tunnistab Euroopa Kohtu praktika. Samuti on vaja selgitada, et ülekaaluka avaliku huviga seotud põhjused, mida Euroopa Kohus tunnistab, on muu hulgas järgmised: sotsiaalkindlustussüsteemi finantstasakaalu säilitamine; tarbijate ja teenuste saajate kaitse, sealhulgas käsitöö kvaliteedi tagamise kaudu, ning töötajate kaitse; nõuetekohase õigusemõistmise tagamine; kaubandustehingute aususe tagamine; võitlus pettuste vastu, maksudest kõrvalehoidumise ja maksude vältimise ennetamine ning tõhusa maksujärelevalve tagamine; transpordiohutus; keskkonna- ja linnakeskkonna kaitse; loomatervis; intellektuaalomand; rahvusliku ajaloo- ja kunstipärandi kaitse ja säilitamine; sotsiaalpoliitika ja kultuuripoliitika eesmärgid. Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei saa puhtalt majandusliku iseloomuga põhjused, nimelt riigi majanduse edendamine põhivabadusi kahjustades, samuti puhtalt halduslikud põhjused, näiteks kontrollimine või statistiliste andmete kogumine, olla ülekaalukas avalik huvi.

               (18)

               Liikmesriikidel on proportsionaalsuse piires õigus otsustada, mil määral nad soovivad avaliku huvi eesmärke kaitsta ja milline peaks olema reguleerimise asjakohane tase. Asjaolu, et üks liikmesriik kehtestab teisest leebemad normid, ei tähenda seda, et teise liikmesriigi normid on ebaproportsionaalsed ja seega liidu õigusega kokkusobimatud.

               (19)

               Rahvatervise kaitse kõrge taseme tagamisega seoses tuleb vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 168 lõikele 1 kogu liidu poliitika ja meetmete määratlemisel ja rakendamisel tagada inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse. Käesolev direktiiv on nimetatud eesmärgiga täielikult kooskõlas.

               (20)

               Et tagada kehtestatavate normide ja kehtivates normides tehtavate muudatuste proportsionaalsus, peaksid liikmesriigid võtma arvesse proportsionaalsuse hindamise kriteeriume ja analüüsitava reguleeritud kutseala puhul asjakohaseid lisakriteeriume. Kui liikmesriik kavatseb kutseala reguleerida või muuta kehtivaid norme, tuleks võtta arvesse püstitatud avaliku huvi eesmärkidega seotud riskide olemust, eelkõige riski teenuse saajatele, sealhulgas tarbijatele, kutsetöötajatele või kolmandatele isikutele. Samuti tuleks pidada meeles, et kutsealateenuste valdkonnas esineb tavaliselt tarbijate ja kutsetöötajate vahel teabe asümmeetria, kuna kutsetöötajatel on kõrgetasemelised eriteadmised, mida tarbijail ei pruugi olla.

               (21)

               Kutsekvalifikatsiooniga seotud nõudeid tuleks pidada vajalikuks üksnes juhul, kui kehtivaid meetmeid, näiteks tooteohutusnorme või tarbijakaitseõigust, ei saa püstitatud eesmärgi saavutamiseks sobivaks või tõeliselt tulemuslikuks pidada.

               (22)

               Proportsionaalsuse nõude täitmiseks peaks meede olema püstitatud eesmärgi saavutamiseks sobiv. Meedet tuleks pidada püstitatud eesmärgi saavutamiseks sobivaks üksnes siis, kui see järgib tõeliselt püüdu saavutada nimetatud eesmärk järjekindlalt ja süstemaatiliselt, näiteks kui teatavate tegevustega seotud samalaadseid riske käsitletakse võrreldaval viisil ja kui võimalikke erandeid asjaomastest piirangutest kohaldatakse kooskõlas püstitatud eesmärgiga. Peale selle peaks siseriiklik meede aitama püstitatud eesmärgi saavutamisele mõjusalt kaasa ja seepärast – kui meetmel puudub kohapeal mõju, mis seda õigustaks – ei tohiks seda sobivaks pidada.

               (23)

               Liikmesriigid peaksid võtma nõuetekohaselt arvesse meetme üldist mõju isikute ja teenuste vabale liikumisele liidus, tarbijate valikule ja osutatava teenuse kvaliteedile. Sellest lähtuvalt peaksid liikmesriigid eelkõige veenduma, kas reguleeritud kutsealadele juurdepääsu ja nendel tegutsemise piirangu ulatus on püstitatud eesmärkide tähtsuse ja oodatava kasuga proportsionaalne.

               (24)

               Liikmesriigid peaksid võrdlema asjaomast siseriiklikku meedet alternatiivsete ja vähem piiravate vahenditega, mis võimaldaksid saavutada sama eesmärgi, kuid seaksid vähem piiranguid. Kui meetmed on õigustatud ainult tarbijakaitse seisukohast ja tuvastatud riskid piirduvad kutsetöötajate ja tarbijate vahelise suhtega ega mõjuta seetõttu negatiivselt kolmandaid isikuid, saaks eesmärgi saavutada vähem piiravate vahenditega kui tegevusele juurdepääsu andmine üksnes kutsealatöötajatele. Näiteks kui tarbijail on võimalik mõistlikult valida, kas kasutada kvalifitseeritud kutsetöötaja teenuseid või mitte, tuleks kasutada vähem piiravaid vahendeid, näiteks kutsenimetuse kaitsmine või registreerimine kutseala registris. Piiratud juurdepääsuga tegevuste ja kaitstud kutsenimetuse kaudu reguleerimist tuleks kaaluda juhul, kui meetmete eesmärk on hoida ära tõsise kahju risk avaliku huvi eesmärkidele, näiteks rahvatervisele.

               (25)

               Kui see on analüüsitava meetme olemusest ja sisust lähtuvalt vajalik, peaksid liikmesriigid arvesse võtma ka järgmisi elemente: kutsetegevuse ulatuse ja nõutava kutsekvalifikatsiooni seos; ülesannete keerukus eelkõige nõutava koolituse või kogemuse taseme, olemuse ja kestuse seisukohast; kas kutsekvalifikatsiooni omandamiseks on erinevaid viise; kas üksnes teatavatele kutsetöötajatele lubatud tegevusega võivad tegeleda ka teised kutsetöötajad; autonoomia määr reguleeritud kutsealal tegutsemisel, eriti kui reguleeritud kutsealaga seotud tegevus toimub nõuetekohaselt kvalifitseeritud kutsetöötaja juhtimisel ja vastutusel.

               (26)

               Käesolevas direktiivis võetakse arvesse teaduse ja tehnoloogia arengut ning see aitab kaasa siseturu nõuetekohasele toimimisele, sealhulgas digitaalses keskkonnas. Arvestades tehnoloogia ja teaduse arengu kiirust, võib juurdepääsunõuete ajakohastamine olla paljude kutsealade, eelkõige elektrooniliste vahendite abil osutatavate kutsealateenuste puhul äärmiselt oluline. Kui liikmesriik kutseala reguleerib, tuleks võtta arvesse asjaolu, et teaduse ja tehnoloogia areng võib vähendada või suurendada teabe asümmeetriat kutsetöötajate ja tarbijate vahel. Kui teaduse ja tehnoloogia arenguga kaasneb suur risk avaliku huvi eesmärkidele, peavad liikmesriigid vajaduse korral ergutama kutsetöötajaid teaduse ja tehnoloogia arenguga kaasas käima.

               (27)

               Liikmesriigid peaksid põhjalikult hindama olukordi, milles meede kehtestatakse ja milles seda rakendatakse, ning uurima eelkõige uute või muudetud normide mõju, koostoimes teiste kutsealale juurdepääsu või sellel tegutsemist piiravate nõuetega. Teatavate tegevustega tegelemise alustamise ja jätkamise tingimuseks võib olla mitme nõude täitmine, näiteks kutseala korralduse, kutseorganisatsiooni või -organi kohustusliku liikmesuse, kutse-eetika, järelevalve ja vastutusega seotud normide täitmine. Seepärast peaksid liikmesriigid uute või muudetud normide mõju hindamisel võtma arvesse kehtivaid nõudeid, sealhulgas pideva kutsealase arengu nõuet, kohustust olla kutseorganisatsiooni või -organi liige, registreerimis- või loaandmissüsteeme, arvulisi piiranguid, teatava õigusliku vormi ja osaluse nõudeid, territoriaalseid piiranguid, mitmel tegevusalal tegutsemise piiranguid ja ametikohtade kokkusobimatuse reegleid, kindlustuskaitsega seotud nõudeid, kutsealal tegutsemiseks piisava keeleoskuse nõudeid, kindlaksmääratud miinimum- ja/või maksimumtariifi nõudeid ning reklaaminõudeid.

               (28)

               Avaliku huvi eesmärkide saavutamiseks võib olla otstarbekas kehtestada täiendavaid nõudeid. Üksnes asjaolu, et nende nõuete individuaalset mõju ja koosmõju tuleks hinnata, ei tähenda, et need on eelduslikult ebaproportsionaalsed. Näiteks selleks, et kutsetöötajad hoiaksid ennast oma valdkonnas toimuvaga kursis, võib olla asjakohane kehtestada pideva kutsealase arengu kohustus, eeldusel et see ei too uute turuletulijate jaoks kaasa diskrimineerivaid ja ebaproportsionaalseid tingimusi. Samuti võib pidada asjakohaseks kohustuslikku kutseorganisatsiooni või -organi liikmesuse nõuet, kui riik teeb neile kutseorganisatsioonidele või -organitele ülesandeks kaitsta asjaomaseid avaliku huvi eesmärke, näiteks kutsealal õiguspärase tegutsemise järelevalve või pideva kutsealase koolituse korraldamine või järelevalve. Kui kutseala sõltumatust ei saa nõuetekohaselt tagada muude vahenditega, võivad liikmesriigid kaaluda selliste kaitsemeetmete kohaldamist nagu kutsealaväliste isikute osaluse piiramine või selliste sätete kehtestamine, mille kohaselt peab häälteenamus kuuluma kutsealal tegutsevatele isikutele, eeldusel et kõnealused kaitsemeetmed ei lähe avaliku huvi eesmärgi kaitsmiseks vajalikust kaugemale. Liikmesriigid võivad kaaluda kindlaksmääratud miinimum- ja/või maksimumtariifi nõuete kehtestamist, mida teenuseosutajad peavad järgima, eelkõige nende teenuste puhul, mille suhtes on vaja tõhusalt rakendada kulude hüvitamise põhimõtet, tingimusel et selline piirang on proportsionaalne ja vajaduse korral on ette nähtud erandid miinimum- ja/või maksimumtariifidest. Kui kehtestatavad täiendavad nõuded kordavad nõudeid, mille liikmesriik on juba kehtestanud muude normide või menetluste raames, ei saa neid nõudeid pidada püstitatud eesmärgi saavutamiseks proportsionaalseks.

               (29)

               Direktiivi 2005/36/EÜ II jaotise kohaselt ei saa liikmesriigid seoses reguleeritud kutsealale juurdepääsu või sellel tegutsemisega kehtestada teises liikmesriigis asutatud teenuseosutaja suhtes, kes osutab ajutisi ja episoodilisi kutsealateenuseid, kõnealuses direktiivis keelatud nõudeid või piiranguid, näiteks kutseorganisatsioonilt või -organilt tegevusloa saamine, selles registreerimine või selle liikmeks olemine või esindaja omamine vastuvõtva liikmesriigi territooriumil. Liikmesriigid võivad vajaduse korral nõuda teenuseosutajatelt, kes soovivad osutada teenuseid ajutiselt, et nad esitaksid enne teenuse esmakordset osutamist teavet kirjaliku deklaratsiooniga, mida tuleb igal aastal uuendada. Kutsealateenuste osutamise lihtsustamiseks on seetõttu vaja korrata, võttes arvesse teenuse ajutist või episoodilist olemust, et nõuded, näiteks ajutine automaatne registreerimine kutseorganisatsiooni või -organi juures või pro forma liikmesus selles organisatsioonis või -organis, eeldeklaratsioonid ja dokumendinõuded, nagu ka lõivu või muude tasude maksmine, peaksid olema proportsionaalsed. Kõnealused nõuded ei tohiks olla teenuseosutajatele ülemäära koormavad ega takistada teenuse osutamise vabaduse teostamist või muuta seda vähem atraktiivseks. Liikmesriigid peaksid eelkõige hindama, kas nõue esitada teatav teave ja teatavad dokumendid vastavalt direktiivile 2005/36/EÜ ja võimalus saada siseturu infosüsteemi kaudu liikmesriikide vahelise halduskoostöö raames täiendavaid üksikasju on proportsionaalne ja piisav, et vältida tõsist riski, et teenuseosutajad hoiduvad kohaldatavatest normidest kõrvale. Käesolevat direktiivi ei tohiks siiski kohaldada meetmete suhtes, mille eesmärk on tagada kohaldatavate töötingimuste täitmine.

               (30)

               Väljakujunenud kohtupraktika kinnitab, et inimeste tervis ja elu on ELi toimimise lepinguga kaitstud huvide seas esikohal. Kui liikmesriigid hindavad nõudeid, mis on seotud tervishoiu kutsealadega, näiteks piiratud juurdepääsuga tegevused, kaitstud kutsenimetus, pideva kutsealase arengu nõue või kutseala korraldamisega seotud normid, kutse-eetika ja järelevalve, peaksid nad seega võtma nõuetekohaselt arvesse eesmärki tagada inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse, järgides seejuures direktiivis 2005/36/EÜ sätestatud koolituse miinimumnõudeid. Liikmesriigid peaksid eelkõige tagama, et rahvatervist ja patsiendi ohutust mõjutavad tervishoiu kutsealade normid oleksid proportsionaalsed ja aitaksid kaasa tervishoiuteenuste kättesaadavuse tagamisele, mis on hartas tunnistatud põhiõiguseks, ning ohutute, kvaliteetsete ja tõhusate tervishoiuteenuste pakkumisele kodanikele oma territooriumil. Tervishoiuteenuste poliitika kehtestamisel tuleks vastavalt asjaomase liikmesriigi territooriumil valitsevatele rahvatervisega seotud vajadustele võtta arvesse vajadust tagada teenuste kättesaadavus ja kõrge kvaliteet, piisav ja ohutu ravimitega varustatus ning tervishoiutöötajate kutsealane sõltumatus. Tervishoiu kutsealade normide põhjendamisel peaksid liikmesriigid, võttes arvesse käesoleva direktiivi artiklis 1 osutatud kaalutlusruumi, pidama silmas eesmärki tagada inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse, sealhulgas tervishoiuteenuste kättesaadavus kodanikele ja nende teenuste kõrge kvaliteet ning piisav ja ohutu ravimitega varustatus.

               (31)

               Siseturu nõuetekohaseks toimimiseks on äärmiselt oluline tagada, et liikmesriigid teavitaksid enne reguleeritud kutsealadele juurdepääsu või nendel tegutsemist piiravate uute nõuete kehtestamist või kehtivate nõuete muutmist sellest kodanikke, esindusliite ja muid asjaomaseid sidusrühmi, sealhulgas sotsiaalpartnereid. Liikmesriigid peaksid kaasama kõik asjaomased isikud ja andma neile võimaluse oma seisukohti avaldada. Kui see on asjakohane ja sobiv, peaksid liikmesriigid vastavalt siseriiklikele menetlustele korraldama avalikke konsultatsioone.

               (32)

               Samuti peaksid liikmesriigid täielikult arvesse võtma kodanike õigust õiguskaitsele, mis on tagatud harta artikliga 47 ja Euroopa Liidu lepingu („ELi leping“) artikli 19 lõikega 1. Sellest tulenevalt peaks liikmesriikide kohtutel liikmesriigi õiguses sätestatud korra kohaselt ja kooskõlas konstitutsiooniliste põhimõtetega olema võimalik hinnata käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate nõuete proportsionaalsust, et tagada igale füüsilisele ja juriidilisele isikule õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kutsevabaduse, asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse piirangute vastu.

               (33)

               Teabevahetuseks parimate tavade kohta peaksid liikmesriigid võtma vajalikud meetmed, et innustada jagama teiste liikmesriikidega piisavat ja regulaarselt ajakohastatavat teavet kutsealade reguleerimise ja sellise reguleerimise mõju kohta. Komisjon peaks kõnealust teabevahetust hõlbustama.

               (34)

               Et suurendada läbipaistvust ja edendada proportsionaalsuse hindamist võrreldavate kriteeriumide alusel, peaks liikmesriikide esitatav teave, ilma et see piiraks ELi toimimise lepingu artikli 346 kohaldamist, olema reguleeritud kutsealade andmebaasis teistele liikmesriikidele ja huvitatud isikutele hõlpsasti kättesaadav, et nad saaksid esitada komisjonile ja asjaomasele liikmesriigile märkusi. Komisjon peaks võtma neid märkusi nõuetekohaselt arvesse direktiivi 2005/36/EÜ kohaselt koostatavas kokkuvõtvas aruandes.

               (35)

               Kuna käesoleva direktiivi eesmärke, nimelt siseturu nõuetekohase toimimise tagamine ja reguleeritud kutsealadele juurdepääsu ja nendel tegutsemise ülemääraste piirangute vältimine, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada, küll aga saab neid meetme ulatuse tõttu paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas ELi lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Reguleerimisese
   Käesolevas direktiivis sätestatakse õigusnormid, mis käsitlevad ühtset raamistikku proportsionaalsuse hindamiseks enne reguleeritud kutsealadele juurdepääsu või nendel tegutsemist piiravate uute õigus- ja haldusnormide kehtestamist või kehtivate normide muutmist, et tagada siseturu nõuetekohane toimimine, tagades samal ajal kõrgetasemelise tarbijakaitse. See ei mõjuta, juhul kui õigusnorme pole ühtlustatud, liikmesriikide pädevust ega kaalutlusruumi otsustada, kas ja kuidas kutseala reguleerida, järgides mittediskrimineerimise ja proportsionaalsuse põhimõtteid.
   Artikkel 2
   Kohaldamisala
   1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse liikmesriikide õigus- ja haldusnormide suhtes, mis piiravad juurdepääsu reguleeritud kutsealadele või nendel tegutsemist või ühte kutsealal tegutsemise viisi, sealhulgas kutsenimetuse kasutamist, ja kutsenimetuse all lubatud kutsetegevust, mis kuuluvad direktiivi 2005/36/EÜ kohaldamisalasse.
   2.   Kui teatavat kutseala reguleerivad erinõuded on kehtestatud eraldi liidu õigusaktiga, mis ei jäta liikmesriikidele nende ülevõtmise täpse viisi suhtes valikuvõimalust, siis käesoleva direktiivi vastavaid sätteid ei kohaldata.
   Artikkel 3
   Mõisted
   Käesolevas direktiivis kasutatakse direktiivi 2005/36/EÜ mõisteid.
   Peale nende kasutatakse järgmisi mõisteid:

               a)

               „kaitstud kutsenimetus“ – kutseala reguleerimise vorm, mille puhul on kutsetegevuses või kutsetegevuste hulgas kutsenimetuse kasutamise tingimuseks otseselt või kaudselt õigus- või haldusnormidest tulenevalt eriomase kutsekvalifikatsiooni omamine, ja mille puhul on kutsenimetuse väärkasutamine karistatav;

               b)

               „piiratud juurdepääsuga tegevused“ – kutseala reguleerimise vorm, mille puhul on juurdepääs kutsetegevusele või kutsetegevuste hulgale otseselt või kaudselt õigus- või haldusnormidest tulenevalt antud üksnes nendele reguleeritud kutseala esindajatele, kellel on eriomane kutsekvalifikatsioon, sealhulgas juhul, kui tegevusega tegelevad ka teiste reguleeritud kutsealade esindajad.

         Artikkel 4
   Uute meetmete eelhindamine ja seire
   1.   Enne reguleeritud kutsealadele juurdepääsu või nendel tegutsemist piiravate uute õigus- ja haldusnormide kehtestamist ja kehtivate normide muutmist hindavad liikmesriigid nende proportsionaalsust kooskõlas käesoleva direktiivi normidega.
   2.   Lõikes 1 osutatud hindamise ulatus peab olema proportsionaalne normi olemuse, sisu ja mõjuga.
   3.   Igale lõikes 1 osutatud normile tuleb lisada piisavalt üksikasjalik selgitus, et oleks võimalik hinnata selle normi vastavust proportsionaalsuse põhimõttele.
   4.   Lõikes 1 osutatud normi õigustatus ja proportsionaalsus peavad olema põhjendatud kvalitatiivsete ning võimaluse ja vajaduse korral ka kvantitatiivsete elementidega.
   5.   Liikmesriigid tagavad, et lõikes 1 osutatud hindamine viiakse läbi objektiivselt ja sõltumatult.
   6.   Liikmesriigid kontrollivad pärast juurdepääsu reguleeritud kutsealadele ja nendel tegutsemist piiravate uute või muudetud õigus- ja haldusnormide vastuvõtmist nende vastavust proportsionaalsuse põhimõttele, võttes sealjuures nõuetekohaselt arvesse olukorra arengut asjaomaste normide vastuvõtmise järel.
   Artikkel 5
   Mittediskrimineerimine
   Reguleeritud kutsealadele juurdepääsu või nendel tegutsemist piiravate uute õigus- ja haldusnormide kehtestamisel ja kehtivate normide muutmisel tagavad liikmesriigid, et nimetatud normid ei oleks otseselt ega kaudselt diskrimineerivad kodakondsuse või elukoha alusel.
   Artikkel 6
   Põhjendatus avaliku huvi eesmärkide alusel
   1.   Liikmesriigid tagavad, et reguleeritud kutsealadele juurdepääsu ja nendel tegutsemist piiravad õigus- ja haldusnormid, mida nad kavatsevad kehtestada, ning muudatused, mida nad kavatsevad teha kehtivates normides, oleks põhjendatud avaliku huvi eesmärkidel.
   2.   Liikmesriigid kaaluvad eelkõige, kas lõikes 1 osutatud normid on objektiivselt põhjendatud avaliku korra, avaliku julgeoleku või rahvatervise seisukohast või ülekaaluka avaliku huviga, näiteks sotsiaalkindlustussüsteemi finantstasakaalu säilitamine; tarbijate, teenuste saajate ja töötajate kaitse; nõuetekohase õigusemõistmise tagamine; kaubandustehingute aususe tagamine; võitlus pettuste vastu, maksudest kõrvalehoidumise ja maksude vältimise ennetamine ning tõhusa maksujärelevalve tagamine; transpordiohutus; keskkonna- ja linnakeskkonna kaitse; loomatervis; intellektuaalomand; rahvusliku ajaloo- ja kunstipärandi kaitse ja säilitamine; sotsiaalpoliitika ja kultuuripoliitika eesmärgid.
   3.   Puhtalt majandusliku iseloomuga põhjused või puhtalt halduslikud põhjused ei ole ülekaalukaks avalikuks huviks, mis õigustab reguleeritud kutsealadele juurdepääsu või nendel tegutsemise piiranguid.
   Artikkel 7
   Proportsionaalsus
   1.   Liikmesriigid tagavad, et nende poolt kehtestatavad reguleeritud kutsealadele juurdepääsu või nendel tegutsemist piiravad õigus- ja haldusnormid ning kehtivate normide muudatused oleks püstitatud eesmärgi saavutamiseks sobivad ega läheks eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.
   2.   Selleks võtavad liikmesriigid enne lõikes 1 osutatud normide vastuvõtmist arvesse järgmist:

               a)

               püstitatud avaliku huvi eesmärkidega seotud riskide olemus, eelkõige risk teenuste saajatele, sealhulgas tarbijatele, kutsetöötajatele ja kolmandatele isikutele;

               b)

               kas kehtivad erinormid või üldisemad normid, näiteks tooteohutust käsitlevas õiguses või tarbijakaitseõiguses sisalduvad normid, on püstitatud eesmärgi saavutamiseks ebapiisavad;

               c)

               normi sobivus püstitatud eesmärgi saavutamiseks ning kas norm järgib tõeliselt seda eesmärki järjekindlalt ja süsteemselt ning võtab seega tuvastatud riske arvesse samamoodi nagu võrreldavate tegevuste puhul;

               d)

               mõju isikute ja teenuste vabale liikumisele liidus, tarbijate valikule ja osutatava teenuse kvaliteedile;

               e)

               võimalus kasutada avaliku huvi eesmärgi saavutamiseks vähem piiravaid vahendeid; kui normid on õigustatud ainult tarbijakaitse seisukohast ja kui tuvastatud riskid piirduvad kutsetöötaja ja tarbija vahelise suhtega, mistõttu need ei mõjuta negatiivselt kolmandaid isikuid, hindavad liikmesriigid käesoleva punkti kohaldamisel eelkõige seda, kas eesmärki on võimalik saavutada vähem piiravate vahenditega kui tegevustele juurdepääsu piiramine;

               f)

               uute või muudetud normide ning muude kutsealale juurdepääsu või sellel tegutsemist piiravate normide koosmõju ning eelkõige see, kuidas uued või muudetud normid koos muude nõuetega aitavad kaasa sama avaliku huvi eesmärgi saavutamisele ja kas need on selle saavutamiseks vajalikud.

         Liikmesriigid võtavad arvesse ka järgmisi elemente, kui need on kehtestatava või muudetava normi olemuse ja sisu suhtes asjakohased:

               a)

               kutsealaga hõlmatud või üksnes sellel kutsealal lubatud tegevuse ulatuse ja nõutava kutsekvalifikatsiooni seos;

               b)

               seos asjaomaste ülesannete keerukuse ja neid täitvate isikute eriomaste kutsekvalifikatsioonide omamise vajaduse vahel, eelkõige nõutava koolituse või kogemuse taseme, olemuse ja kestuse seisukohast;

               c)

               võimalus omandada kutsekvalifikatsioon muul viisil;

               d)

               kas ja miks teataval kutsealal lubatud tegevustega võivad või ei või tegeleda ka teiste kutsealade esindajad;

               e)

               autonoomia määr reguleeritud kutsealal tegutsemisel ning korraldusliku ja järelevalve korra mõju püstitatud eesmärgi saavutamisele, eriti kui reguleeritud kutsealadega seotud tegevus toimub nõuetekohaselt kvalifitseeritud kutsetöötaja juhtimisel ja vastutusel;

               f)

               teaduse ja tehnoloogia areng, mis võib mõjusalt vähendada või suurendada teabe asümmeetriat tarbijate ja kutsetöötajate vahel.

         3.   Lõike 2 esimese lõigu punkti f kohaldamisel hindavad liikmesriigid uue või muudetud normi ning ühe või enama nõude koosmõju, pidades silmas asjaolu, et mõju võib olla nii positiivne kui ka negatiivne, ja eelkõige järgmist:

               a)

               piiratud juurdepääsuga tegevused, kaitstud kutsenimetus või muu reguleerimise vorm direktiivi 2005/36/EÜ artikli 3 lõike 1 punkti a tähenduses;

               b)

               kohustus täita pideva kutsealase arengu nõudeid;

               c)

               kutseala korraldamise, kutse-eetika ja järelevalvega seotud normid;

               d)

               kohustuslik kutseorganisatsiooni või -organi liikmeks olemine, registreerimis- või loaandmissüsteemid, eelkõige juhul, kui need nõuded eeldavad eriomase kutsekvalifikatsiooni omamist;

               e)

               arvulised piirangud, eelkõige tegevuslubade arvu piiravad või minimaalset või maksimaalset eriomast kutsekvalifikatsiooni omavate töötajate, juhtide või esindajate arvu sätestavad nõuded;

               f)

               teatava õigusliku vormi või osaluse või juhtimisega seotud nõuded, niivõrd kui need nõuded on otseselt seotud reguleeritud kutsealal tegutsemisega;

               g)

               territoriaalsed piirangud, sealhulgas juhul, kui kutseala on sama liikmesriigi osades reguleeritud viisil, mis erineb selle reguleerimisest selle liikmesriigi muudes osades;

               h)

               nõuded, mis piiravad reguleeritud kutsealal tegutsemist ühiselt või partnerluses, samuti ametikohtade kokkusobimatuse reeglid;

               i)

               kindlustuskaitse nõuded või muud personaalse või kollektiivse kaitse vahendid seoses kutsealase vastutusega;

               j)

               kutsealal tegutsemiseks piisava keeleoskuse nõuded;

               k)

               kindlaksmääratud miinimum- ja/või maksimumtariifi nõuded;

               l)

               reklaaminõuded.

         4.   Enne uute normide kehtestamist või kehtivate normide muutmist tagavad liikmesriigid lisaks direktiivi 2005/36/EÜ II jaotises sätestatud, teenuste ajutise või episoodilise osutamisega seotud erinõuete vastavuse proportsionaalsuse põhimõttele, sealhulgas:

               a)

               ajutine automaatne registreerimine kutseorganisatsiooni või -organi juures või pro forma liikmesus selles organisatsioonis või organis, millele on osutatud direktiivi 2005/36/EÜ artikli 6 esimese lõigu punktis a;

               b)

               direktiivi 2005/36/EÜ artikli 7 lõike 1 kohaselt eelnevalt esitatav deklaratsioon, nimetatud artikli lõike 2 kohaselt nõutavad dokumendid või muu samaväärne nõue;

               c)

               lõivu või tasude maksmine, mida teenuseosutaja nõuab reguleeritud kutsealale juurdepääsu ja sellel tegutsemisega seotud haldusmenetluste eest.

         Käesolevat lõiget ei kohaldata meetmete suhtes, mille eesmärk on tagada nende kohaldatavate töötingimuste täitmine, mida liikmesriigid kohaldavad kooskõlas liidu õigusega.
   5.   Kui käesolevas artiklis osutatud normid puudutavad tervishoiu kutsealade reguleerimist ja mõjutavad patsiendi ohutust, peavad liikmesriigid võtma arvesse eesmärki tagada inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse.
   Artikkel 8
   Sidusrühmade teavitamine ja kaasamine
   1.   Enne reguleeritud kutsealadele juurdepääsu või nendel tegutsemist piiravate uute õigus- ja haldusnormide kehtestamist või kehtivate normide muutmist teevad liikmesriigid teabe sobivate vahendite abil kättesaadavaks kodanikele, teenuste saajatele ja muudele asjaomastele sidusrühmadele, sealhulgas neile, kes ei ole asjaomase kutseala esindajad.
   2.   Liikmesriigid kaasavad nõuetekohaselt kõiki asjaomaseid isikuid ning annavad neile võimaluse oma seisukohti avaldada. Kui see on asjakohane ja sobiv, korraldavad liikmesriigid vastavalt siseriiklikele menetlustele avalikke konsultatsioone.
   Artikkel 9
   Tõhus õiguskaitsevahend
   Liikmesriigid tagavad, et käesoleva direktiiviga reguleeritud küsimustes on liikmesriigi õiguses sätestatud korras võimalik kasutada tõhusat õiguskaitsevahendit.
   Artikkel 10
   Teabevahetus liikmesriikide vahel
   1.   Käesoleva direktiivi tõhusaks kohaldamiseks võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed, et innustada teabevahetust liikmesriikide vahel käesoleva direktiiviga reguleeritud küsimustes, samuti selle kohta, kuidas nad konkreetselt kutseala reguleerivad, või sellise reguleerimise mõju kohta. Komisjon hõlbustab kõnealust teabevahetust.
   2.   Liikmesriigid teatavad komisjonile, millised avaliku sektori asutused vastutavad teabe edastamise ja vastuvõtmise eest lõike 1 kohaldamisel.
   Artikkel 11
   Läbipaistvus
   1.   Liikmesriigid kannavad direktiivi 2005/36/EÜ artikli 59 lõikes 1 osutatud reguleeritud kutsealade andmebaasi põhjused, miks käesoleva direktiivi kohaselt hinnatud normid on õigustatud ja proportsionaalsed, ning edastavad nimetatud põhjendused koos normidega vastavalt direktiivi 2005/36/EÜ artikli 59 lõikele 5 komisjonile, kes need avalikustab.
   2.   Liikmesriigid ja muud huvitatud isikud võivad esitada märkusi komisjonile või liikmesriigile, kes andis teada normidest ja põhjustest, miks ta on seisukohal, et normid on õigustatud ja proportsionaalsed. Komisjon võtab neid märkusi nõuetekohaselt arvesse direktiivi 2005/36/EÜ artikli 59 lõike 8 kohaselt koostatavas kokkuvõtvas aruandes.
   Artikkel 12
   Läbivaatamine
   1.   Komisjon esitab hiljemalt 18. jaanuaril 2024 ja seejärel iga viie aasta järel Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande käesoleva direktiivi rakendamise ja toimimise ning muude aspektide hulgas ka selle kohaldamisala ja tulemuslikkuse kohta.
   2.   Kui see on kohane, lisatakse lõikes 1 osutatud aruandele asjaomased ettepanekud.
   Artikkel 13
   Ülevõtmine
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 30. juuliks 2020. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.
   Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nende ametlikul avaldamisel nendesse või nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud põhiliste õigusnormide teksti.
   Artikkel 14
   Jõustumine
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 15
   Adressaadid
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 28. juuni 2018

            Euroopa Parlamendi nimel

            president

         A. TAJANI

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         L. PAVLOVA

      (1)  ELT C 288, 31.8.2017, lk 43.

      (2)  Euroopa Parlamendi 14. juuni 2018. aasta seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 21. juuni 2018. aasta otsus.

      (3)  Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 30. november 1995, Gebhard, C-55/94, ECLI:EU:C:1995:411, punkt 37.

      (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiiv 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta (ELT L 255, 30.9.2005, lk 22).


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv (EL) 2017/2102, 15. november 2017, millega muudetakse direktiivi 2011/65/EL teatavate ohtlike ainete kasutamise piiramise kohta elektri- ja elektroonikaseadmetes (EMPs kohaldatav tekst )

text:
               21.11.2017

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 305/8

         EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV (EL) 2017/2102,
   15. november 2017,
   millega muudetakse direktiivi 2011/65/EL teatavate ohtlike ainete kasutamise piiramise kohta elektri- ja elektroonikaseadmetes
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
   olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
   pärast konsulteerimist Regioonide Komiteega,
   toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2011/65/EL (3) teatavate ohtlike ainete kasutamise piiramise kohta elektri- ja elektroonikaseadmetes on nõue, et komisjon uuriks, kas on vaja muuta kõnealuse direktiivi kohaldamisala seoses direktiiviga hõlmatud elektri- ja elektroonikaseadmetega, ning kui see on kohane, esitaks seadusandliku ettepaneku nimetatud elektri- ja elektroonikaseadmete suhtes täiendavate erandite tegemise kohta.

               (2)

               Ringmajanduse edendamiseks liidus tuleks lihtsustada elektri- ja elektroonikaseadmete järelturu tehinguid, mis hõlmavad seadmete remonti, osade asendamist varuosadega, parandamist, korduskasutust ja uuendamist. Tuleks tagada inimeste tervise ja keskkonna kaitse kõrge tase muu hulgas elektri- ja elektroonikaseadmetest tekkinud elektroonikaromude taaskasutamise ja kõrvaldamise läbi keskkonnaohutul viisil. Vältida tuleks turuosaliste liigset halduskoormust. Elektri- ja elektroonikaseadmeid, mis jäid välja Euroopa Parlamendi ja nõukogu eelmise direktiivi 2002/95/EÜ (4) reguleerimisalast, kuid mis ei ole kooskõlas direktiiviga 2011/65/EL, võib direktiivi 2011/65/EL kohaselt siiski jätkuvalt turul kättesaadavaks teha kuni 22. juulini 2019. Pärast nimetatud kuupäeva ei ole nõuetele mittevastavate elektri- ja elektroonikaseadmete esmakordne turulelaskmine ega järelturu tehingud enam lubatud. Selline järelturu tehingute keelamine ei ole kooskõlas liidu meetmete üldpõhimõtetega, millega ühtlustatakse tooteid käsitlevaid õigusakte, ning seepärast tuleks see keeld välja jätta.

               (3)

               Teatavad nišitooted tuleks direktiivi 2011/65/EL kohaldamisalast välja jätta, kuna nende hõlmamise korral oleks keskkonna või tervisega seotud kasu ebaoluline ning tekiksid lahendamatud probleemid nõuetele vastavusega või turumoonutused, mida ei saaks tõhusalt kõrvaldada kõnealuse direktiiviga ette nähtud erandi tegemisega.

               (4)

               Vileorelite ehitamisel kasutatakse konkreetset liiki pliisulamit, millele ei ole seni alternatiivi leitud. Enamik vileoreleid seisab ühes kohas sajandeid ja neid vahetatakse välja väga harva. Vileorelid tuleks seetõttu direktiivi 2011/65/EL kohaldamisalast välja jätta, kuna nende hõlmamise korral oleks plii asendamisega saavutatav kasu väga väike.

               (5)

               Direktiivi 2011/65/EL ei kohaldata sisseehitatud jõuallikaga maanteeväliste liikurmasinate suhtes, mis on kättesaadavaks tehtud üksnes majandus- ja kutsetegevuseks. Teatavat tüüpi maanteeväliste liikurmasinate puhul toodetakse samas tooteseerias kaks versiooni, mille ainus erinevus on nende jõuallikas (sisseehitatud või väline). Kõnealuses direktiivis tuleks neid masina kahte versiooni ühtmoodi käsitleda. Seega tuleks direktiivi 2011/65/EL kohaldamisalast välja jätta ka välise jõuallika abil töötava ajamiga maanteevälised liikurmasinad.

               (6)

               Kõigi direktiivi 2011/65/EL I lisas esitatud asjakohaste elektri- ja elektroonikaseadmete kategooriate puhul tuleks elektri- ja elektroonikaseadmetest korduskasutusse võetud varuosadele kehtestatud erandite tingimused selgelt kindlaks määrata. Kuna erandid teatavate ohtlike ainete kasutamise piirangutest tuleks kehtestada piiratud ajaks, tuleks kehtivate erandite maksimaalne kehtivusaeg kõigi asjakohaste elektri- ja elektroonikaseadmete kategooriate, sealhulgas kategooria 11 puhul, samuti selgelt kindlaks määrata.

               (7)

               Pärast erandi uuendamise taotluse saamist peab komisjon tegema otsuse hiljemalt kuus kuud enne erandi kehtivusaja lõppu, välja arvatud juhul, kui teatud asjaolude tõttu on vajalik muu tähtaeg. Komisjonil ei ole uute erandite tegemise taotluste kohta tehtavate otsuste vastuvõtmiseks kindlaksmääratud tähtaega. Vastavalt Euroopa Parlamendile ja nõukogule esitatud komisjoni 18. aprilli 2016. aasta aruandele komisjonile delegeeritud õigusaktide vastuvõtmiseks direktiiviga 2011/65/EL antud õiguse rakendamise kohta ei oleks sellise tähtaja järgimine praktikas võimalik, kuna erandi uuendamise taotluse hindamiseks on vaja läbida mitu kohustuslikku menetlusetappi. Tähtaja kindlaksmääramine ei anna erandi uuendamise taotluse kehtiva läbivaatamismenetluse puhul lisaväärtust, aga tekitab ettevõtjates ja teistes sidusrühmades ebakindlust, sest seda ei ole võimalik täita. Samas on äritegevuse jätkumine tagatud, kuna turuosalised saavad tugineda sellele, et kehtiv erand jääb kehtima seni, kuni otsus uuendamistaotluse kohta on vastu võetud. Seepärast tuleks tähtajaga seotud säte välja jätta. Küll aga peaks komisjon peatselt pärast taotluse saamist teatama taotluse esitajale, liikmesriikidele ja Euroopa Parlamendile, mis tähtajaks ta taotluse kohta otsuse vastu võtab. Lisaks peaks komisjon direktiivi 2011/65/EL hiljemalt 22. juuliks 2021 üldiselt läbi vaatama ning määrama selle käigus realistliku tähtaja, mille jooksul ta teeb enne asjaomase erandi kehtivusaja lõppu otsuse erandi uuendamise taotluse kohta.

               (8)

               Kuna kõnealuse direktiivi eesmärke, nimelt aidata elektri- ja elektroonikaseadmetes ohtlike ainete kasutamise piiramise teel kaasa inimese tervise kaitsele ning elektroonikaromude keskkonnaohutule taaskasutamisele ja kõrvaldamisele, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada, sest liikmesriikide õigusnormide või haldusmeetmete vahelised erinevused võivad tekitada liidus kaubandustõkkeid ja moonutada konkurentsi, mistõttu võib neil olla otsene mõju siseturule, ning probleemi ulatuse ja selle seose tõttu muude liidu õigusaktidega, mis käsitlevad jäätmete taaskasutamist ja kõrvaldamist ning ühist huvi pakkuvaid valdkondi, nagu inimeste tervise kaitse, on seda parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 2011/65/EL muudetakse järgmiselt.

               1)

               Artiklit 2 muudetakse järgmiselt:

                           a)

                           lõige 2 jäetakse välja;

                           b)

                           lõikesse 4 lisatakse järgmine punkt:

                                       „k)

                                       vileorelid.“

               2)

               Artikli 3 punkt 28 asendatakse järgmisega:
               „28)   „üksnes majandus- ja kutsetegevuseks kättesaadavaks tehtud maanteevälised liikurmasinad“– sisseehitatud jõuallika või välise jõuallika abil töötava ajamiga masinad, mille käitamine nõuab liikuvust või töö käigus pidevat või vaheaegadega liikumist mitme kindla töökoha vahel, ning mis on tehtud kättesaadavaks kasutamiseks üksnes majandus- ja kutsetegevuses.“

               3)

               Artiklit 4 muudetakse järgmiselt:

                           a)

                           lõige 3 asendatakse järgmisega:
                           „3.   Lõiget 1 kohaldatakse meditsiiniseadmete ning seire- ja kontrolliseadmete suhtes, mis lastakse turule alates 22. juulist 2014, meditsiiniliste in vitro diagnostikaseadmete suhtes, mis lastakse turule alates 22. juulist 2016, ning tööstuslike seire- ja kontrolliseadmete suhtes, mis lastakse turule alates 22. juulist 2017, ning kõigi muude elektri- ja elektroonikaseadmete suhtes, mis jäid välja direktiivi 2002/95/EÜ kohaldamisalast ning mis lastakse turule alates 22. juulist 2019.“;

                           b)

                           lõikele 4 lisatakse järgmine punkt:

                                       „ea)

                                       kõik muud elektri- ja elektroonikaseadmed, mis jäid välja direktiivi 2002/95/EÜ kohaldamisalast ning mis lastakse turule alates 22. juulist 2019;“;

                           c)

                           lõige 5 asendatakse järgmisega:
                           „5.   Tingimusel et korduskasutamine toimub auditeeritavates ettevõtetevahelistes suletud ahelana toimivates tagastussüsteemides ja tarbijat teavitatakse varuosade korduskasutamisest, ei kohaldata lõiget 1 korduskasutusse võetud varuosade suhtes, mis

                                       a)

                                       on võetud korduskasutusse enne 1. juulit 2006 turule lastud elektri- ja elektroonikaseadmetest ning neid kasutatakse enne 1. juulit 2016 turule lastud seadmetes;

                                       b)

                                       on võetud korduskasutusse enne 22. juulit 2014 turule lastud elektri- ja elektroonikaseadmetest ning neid kasutatakse enne 22. juulit 2024 turule lastud seadmetes;

                                       c)

                                       on võetud korduskasutusse enne 22. juulit 2016 turule lastud meditsiinilistest in vitro diagnostikaseadmetest ning neid kasutatakse enne 22. juulit 2026 turule lastud seadmetes;

                                       d)

                                       on võetud korduskasutusse enne 22. juulit 2017 turule lastud tööstuslikest seire- ja kontrolliseadmetest ning neid kasutatakse enne 22. juulit 2027 turule lastud seadmetes;

                                       e)

                                       on võetud korduskasutusse kõigist muudest elektri- ja elektroonikaseadmetest, mis jäid välja direktiivi 2002/95/EÜ kohaldamisalast ja mis on turule lastud enne 22. juulit 2019 ning neid kasutatakse enne 22. juulit 2029 turule lastud seadmetes.“

               4)

               Artiklit 5 muudetakse järgmiselt:

                           a)

                           lõike 2 teine lõik asendatakse järgmisega:
                           „III lisas 21. juuli 2011. aasta seisuga loetletud erandite maksimaalne kehtivusaeg, kui ei ole ette nähtud lühemat ajavahemikku, mida võib pikendada, on

                                       a)

                                       I lisa kategooriate 1–7 ja 10 puhul viis aastat alates 21. juulist 2011;

                                       b)

                                       I lisa kategooriate 8 ja 9 puhul seitse aastat alates artikli 4 lõikes 3 sätestatud asjaomastest kuupäevadest ning

                                       c)

                                       I lisa kategooria 11 puhul viis aastat alates 22. juulist 2019.“;

                           b)

                           lõikesse 4 lisatakse järgmine punkt:

                                       „ba)

                                       teatab ühe kuu jooksul pärast taotluse saamist taotlejale, liikmesriikidele ja Euroopa Parlamendile, mis tähtajaks ta taotluse kohta otsuse vastu võtab;“;

                           c)

                           lõikest 5 jäetakse välja teise lõigu esimene lause.

         Artikkel 2
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 12. juuniks 2019. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.
   Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nende ametlikul avaldamisel nendesse või nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 3
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 4
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Strasbourg, 15. november 2017

            Euroopa Parlamendi nimel

            president

         A. TAJANI

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         M. MAASIKAS

      (1)  ELT C 345, 13.10.2017, lk 110.

      (2)  Euroopa Parlamendi 3. oktoobri 2017. aasta seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 23. oktoobri 2017. aasta otsus.

      (3)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2011. aasta direktiiv 2011/65/EL teatavate ohtlike ainete kasutamise piiramise kohta elektri- ja elektroonikaseadmetes (ELT L 174, 1.7.2011, lk 88).

      (4)  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. jaanuari 2003. aasta direktiiv 2002/95/EÜ teatavate ohtlike ainete kasutamise piiramise kohta elektri- ja elektroonikaseadmetes (ELT L 37, 13.2.2003, lk 19).