title: Komisjoni direktiiv 2007/35/EÜ, 18. juuni 2007 , millega muudetakse tehnika arenguga kohandamiseks nõukogu direktiivi 76/756/EMÜ, mis käsitleb mootorsõidukitele ja nende haagistele valgustus- ja valgussignaalseadmete paigaldamist   (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               19.6.2007

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 157/14

      KOMISJONI DIREKTIIV 2007/35/EÜ,
   18. juuni 2007,
   millega muudetakse tehnika arenguga kohandamiseks nõukogu direktiivi 76/756/EMÜ, mis käsitleb mootorsõidukitele ja nende haagistele valgustus- ja valgussignaalseadmete paigaldamist
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,
   võttes arvesse nõukogu 6. veebruari 1970. aasta direktiivi 70/156/EMÜ liikmesriikide mootorsõidukite ja nende haagiste tüübikinnitusega seotud õigusaktide ühtlustamise kohta, (1) eriti selle artikli 13 lõike 2 teist taanet,
   võttes arvesse nõukogu 27. juuli 1976. aasta direktiivi 76/756/EMÜ mootorsõidukitele ja nende haagistele valgustus- ja valgussignaalseadmete paigaldamist käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, (2) eriti selle artiklit 4,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Direktiiv 76/756/EMÜ on üks direktiiviga 70/156/EMÜ kehtestatud mitmest üksikdirektiivist tüübikinnitusmenetluse kontekstis. Seetõttu kohaldatakse direktiivi 76/756/EMÜ suhtes direktiivi 70/156/EMÜ sõidukite süsteeme, osi ja eraldi seadmestikke käsitlevaid sätteid.

               (2)

               Et parandada liiklusohutust suurte veoautode ja nende haagiste nähtavamaks tegemisega, tuleks direktiivi 76/756/EMÜ lisada kohustus paigaldada neile sõidukitele valgustpeegeldavad märgised.

               (3)

               Selleks et arvesse võtta ÜRO Euroopa Majanduskomitee eeskirja nr 48 (3) edasisi muudatusi, mille poolt ühendus on just hääletanud, on asjakohane kohandada direktiivi 76/756/EMÜ tehnika arenguga, viies selle vastavusse nimetatud eeskirja tehniliste nõuetega. Selguse huvides tuleks asendada direktiivi 76/756/EMÜ II lisa.

               (4)

               Seepärast tuleks direktiivi 76/756/EMÜ vastavalt muuta.

               (5)

               Käesolevas direktiivis ette nähtud meetmed on kooskõlas tehnika arengule kohandamise komitee arvamusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 76/756/EMÜ II lisa asendatakse käesoleva direktiivi lisaga.
   Artikkel 2
   Alates 10. juulist 2011, kui direktiiviga 76/756/EMÜ (muudetud käesoleva direktiiviga) ette nähtud nõuded ei ole täidetud, käsitlevad liikmesriigid valgustus- või valgussignaalseadmete paigaldamisega seotud põhjustel uute sõidukitega direktiivi 70/156/EMÜ kohaselt kaasas olevaid vastavustunnistusi kehtetutena selle direktiivi artikli 7 lõike 1 kohaldamisel.
   Artikkel 3
   1.   Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 9. juulil 2008. Nad edastavad kõnealuste normide teksti ning kõnealuste normide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile.
   Liikmesriigid kohaldavad neid norme alates 10. juulist 2008.
   Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 4
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeva.
   Artikkel 5
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 18. juuni 2007

            Komisjoni nimel

            asepresident

         Günter VERHEUGEN

      (1)  EÜT L 42, 23.2.1970, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 2006/96/EÜ (ELT L 363, 20.12.2006, lk 81).

      (2)  EÜT L 262, 27.9.1976, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud komisjoni direktiiviga 97/28/EÜ (EÜT L 171, 30.6.1997, lk 1).

      (3)  ELT L 137, 30.5.2007, lk 1.

      LISA

            „II LISA

                        1.

                        Tehnilised nõuded vastavad ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni eeskirja nr 48 (1) punktides 2, 5 ja 6 ning 3.–9. lisas ette nähtud tehnilistele nõuetele.

                        2.

                        Punktis 1 nimetatud sätete kohaldamisel kehtib alljärgnev:

                                    a)

                                    „tühimassiga sõiduk” – ilma juhita sõiduk, mille massi on kirjeldatud käesoleva direktiivi I lisa 1. liite punktis 2.6;

                                    b)

                                    „teate vorm” – tähistab käesoleva direktiivi I lisa 2. liites sätestatud tüübikinnitustunnistust;

                                    c)

                                    „asjaomaste eeskirjade lepinguosalised” – liikmesriigid;

                                    d)

                                    viiteid eeskirjale nr 3 tõlgendatakse viidetena direktiivile 76/757/EMÜ;

                                    e)

                                    punkti 2.7.25 joonealune märkus 2 ei kehti;

                                    f)

                                    punkti 6.19 joonealune märkus 8 ei kehti;

                                    g)

                                    5. lisa joonealust märkust 1 tuleb mõista järgmiselt: „Kategooriate määratlusi vaata direktiivi 70/156/EMÜ IIA lisast.”

                        3.

                        Ilma et see piiraks direktiivi 70/156/EMÜ artikli 8 lõike 2 punktide a ja c ning lõike 3 nõuete, käesoleva lisa nõuete ja mis tahes üksikdirektiivide nõuete kohaldamist, on muude kui ÜRO Euroopa Majanduskomitee eeskirja nr 48 punktis 2.7 määratletud valgustus- või valgussignaalseadmete paigaldamine keelatud.

         (1)  ELT L 137, 30.5.2007, lk 1.”


title: Seitsmes komisjoni direktiiv, 1. märts 1976, millega kehtestatakse ühenduse analüüsimeetodid söötade ametlikuks kontrollimiseks

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31976L0372

Euroopa Liidu Teataja L 102 , 15/04/1976 Lk 0008 - 0018 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 3 Köide 7 Lk 0048  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 03 Köide 15 Lk 0031  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 3 Köide 7 Lk 0048  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 03 Köide 10 Lk 0044  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 03 Köide 10 Lk 0044

		Seitsmes komisjoni direktiiv,1. märts 1976,millega kehtestatakse ühenduse analüüsimeetodid söötade ametlikuks kontrollimiseks(76/372/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 20. juuli 1970. aasta direktiivi 70/373/EMÜ söötade ametlikuks kontrollimiseks ettenähtud ühenduse proovivõtu- ja analüüsimeetodite kehtestamise kohta, [1] viimati muudetud ühinemisaktiga, [2] eriti selle artiklit 2,ning arvestades, et:kõnealuse direktiiviga nähakse ette, et söötade ametlik kontrollimine söötade kvaliteeti ja koostist reguleerivate õigusaktide nõuetele vastavuse kindlakstegemiseks peab toimuma ühenduse proovivõtu- ja analüüsimeetodite abil;komisjoni 15. juuni 1971. aasta direktiivis 71/250/EMÜ, [3] 18. novembri 1971. aasta direktiivis 71/393/EMÜ, [4] 27. aprilli 1972. aasta direktiivis 72/199/EMÜ, [5] 5. detsembri 1972. aasta direktiivis 73/46/EMÜ, [6] 25. märtsi 1974. aasta direktiivis 74/203/EMÜ [7] ja 20. detsembri 1974. aasta direktiivis 75/84/EMÜ [8] on juba kehtestatud hulk ühenduse analüüsimeetodeid; silmas pidades edusamme pärast kõnealuse direktiivi vastuvõtmist tehtud töös, on soovitatav võtta vastu seitsmes rühm meetodeid;käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed on kooskõlas alalise söödakomitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Liikmesriigid sätestavad, et söötade ametliku kontrolli raames ettenähtud analüüsid aflatoksiin B1 sisalduse määramiseks tehakse käesoleva direktiivi lisas kirjeldatud meetodite kohaselt.Käesoleva direktiivi lisas kirjeldatud meetodite suhtes kohaldatakse komisjoni 15. juuni 1971. aasta esimese direktiivi 71/250/EMÜ lisa I 1. osa (Sissejuhatus) üldsätteid, v.a analüüsitava proovi ettevalmistamist käsitlevaid sätteid.Artikkel 2Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 1. oktoobril 1976. Nad teatavad sellest viivitamata komisjonile.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 1. märts 1976Komisjoni nimelkomisjoni liigeP. J. Lardinois[1] EÜT L 170, 3.8.1970, lk 2.[2] EÜT L 73, 27.3.1972, lk 14.[3] EÜT L 155, 12.7.1971, lk 13.[4] EÜT L 279, 20.12.1971, lk 7.[5] EÜT L 123, 29.5.1972, lk 6.[6] EÜT L 83, 30.3.1973, lk 21.[7] EÜT L 108, 22.4.1974, lk 7.[8] EÜT L 32, 5.2.1975, lk 26.--------------------------------------------------LISAAFLATOKSIIN B1 MÄÄRAMINEA. ÜHEMÕÕTMELINE PLANAARKROMATOGRAAFILINE MEETOD1. Eesmärk ja rakendusalaMeetod võimaldab määrata aflatoksiin B1 taset järgmistes söötades: maapähkli-, kopra-, linaseemne-, soja-, seesami-, babassupalmi- ja maisiidukoogis, teraviljas, teraviljasaadustes, hernejahus, kartulipulbis ja tärklises. Määramise alampiir on 0,01 mg/kg (10 miljardikku).Kui määramist takistavad segavad ained, tuleb B-meetodil (kahemõõtmeline planaarkromatograafiline meetod) teha uus analüüs.2. PõhimõteProov ekstraheeritakse kloroformiga. Ekstrakt filtreeritakse ja võetakse alikvoot, mis puhastatakse silikageeli kolonnkromatograafia abil. Eluaat aurutatakse ja jääk lahustatakse kindlaksmääratud kloroformikoguses või benseeni ja atsetonitriili segus. Selle lahuse alikvoodile tehakse planaarkromatograafia (TLC). Aflatoksiin B1 kogus määratakse kromatogrammi UV-kiirguses visuaalselt või fluorodensitomeetriliselt, teadaolevate standardaflatoksiin B1 kogustega võrdlemise teel. Söödast ekstraheeritud aflatoksiin B1 identsus tuleb määrata osutatud korras.3. ReaktiividNB:Kui ei ole sätestatud teisiti, peab kõikide reaktiivide kvaliteeditähistus olema "analüütiliselt puhas reaktiiv".3.1. Atsetoon.3.2. Kloroform, stabiliseeritud 0,5–1,0 protsendiga 96 % etanoolist (V/V).3.3. N-heksaan.3.4. Metanool.3.5. Veevaba dietüüleeter, peroksiidivaba.3.6. Benseeni ja atsetonitriili segu: 98/2 (V/V).3.7. Kloroformi (3.2) ja metanooli (3.4) segu: 97/3 (V/V).3.8. Silikageel, kolonnkromatograafia jaoks, osakeste suurus 0,05–0,20 mm.3.9. Absorbeeriv vatt, eelnevalt kloroformiga rasvatustatud, või klaasvatt.3.10. Naatriumsulfaat, veevaba, graanulites.3.11. Inertgaas, näiteks lämmastik.3.12. 1 N soolhape.3.13. 50 % (V/V) väävelhape.3.14. Kobediatomiit, happes pestud.3.15. Silikageel G-HR või samaväärne TLC jaoks.3.16. Standardlahus, milles on umbes 0,1 μg aflatoksiin B1 ml kohta kloroformis (3.2) või benseeni/atsetonitriili segu (3.6) ja mis on valmistatud ja kontrollitud vastavalt 7. osale.3.17. Standardlahus kvalitatiivsete testide läbiviimiseks, mis sisaldab 0,1 μg aflatoksiin B1 ml kohta ja B2 kloroformis (3.2) või benseeni/atsetonitriili segu (3.6). Need kontsentratsioonid on antud juhistena. Neid tuleb mõlema aflatoksiini puhul sama fluorestsentsi intensiivsuse saamiseks kohandada.3.18. Ilmutuslahused:3.18.1. Kloroform (3.2)/atsetoon (3.1): 9/1 (V/V), küllastamata ilmutusnõu;3.18.2. Dietüüleeter (3.5)/metanool (3.4)/vesi: 96/3/1 (V/V/V), küllastamata ilmutusnõu;3.18.3. Dietüüleeter (3.5)/metanool (3.4)/vesi: 94/4,5/1,5 (V/V/V), küllastatud ilmutusnõu;3.18.4. Kloroform (3.2)/metanool (3.4): 94/6 (V/V), küllastatud ilmutusnõu;3.18.5. Kloroform (3.2)/metanool (3.4): 97/3 (V/V), küllastatud ilmutusnõu.4. Seadmed4.1. Jahvatusmasin.4.2. Loksuti või magnetsegur.4.3. Kurdfilterpaberid Schleicher ja Schüll nr 588 või samaväärsed, läbimõõt: 24 cm.4.4. Klaastoru kromatograafia jaoks (siseläbimõõt: 22 mm, pikkus: 300 mm), teflonkraani ja 250 ml reservuaariga.4.5. Vaakumpöördaurusti 500 ml ümarkolviga.4.6. 500 ml lihvkorgiga Erlenmeyeri kolvid.4.7. TLC-seadmed.4.8. Klaasplaadid TLC jaoks, 200 × 200 mm, järgmiselt ette valmistatud (esitatud kogused katavad 5 plaati). 30 g silikageeli G-HR (3.15) pannakse Erlenmeyeri kolbi. Lisatakse 60 ml vett, suletakse korgiga ja loksutatakse üks minut. Suspensioon kantakse plaatidele ühtlase 0,25 mm kihina. Jäetakse õhu kätte kuivama ja seejärel hoitakse silikageeli sisaldavas eksikaatoris. Kasutamisel plaadid aktiveeritakse, hoides neid kuivatuskapis 110 °C juures tund aega.Valmis plaadid on sobivad, kui nad annavad samasuguseid tulemusi kui eespool osutatud ettevalmistatud plaadid.4.9. Pikklaine (360 nm) UV-lamp. Kiirituse intensiivsus peab võimaldama 1 ng aflatoksiin B1 täpi selget eraldamist TLC-plaadil lambist 10 cm kaugusel.4.10. 10 ml büretid polüetüleenkorkidega.4.11. UV-spektrofotomeeter.4.12. Fluorodensitomeeter (ei ole kohustuslik).5. Menetlus5.1. Proovi ettevalmistamine (vt "Märkused", C osa punkt 1).Proov jahvatatakse nii, et kõik selle osakesed mahuvad läbi 1 mm avadega sõela (kooskõlas soovitusega ISO R 565).5.2. Ekstraheerimine50 g jahvatatud homogeenitud proovi pannakse 500 ml Erlenmeyeri kolbi. Lisatakse 25 g kobediatomiiti (3.14), 25 ml vett ja 250 ml kloroformi (3.2). Kolb suletakse, loksutatakse või segatakse 30 minutit seadme (4.2) abil ja filtreeritakse läbi kurdfilterpaberi (4.3). Filtraadi esimesed 10 ml praagitakse välja ja võetakse järgmised 50 ml.5.3. Kolonni puhastamineKromatograafiatoru (4.4) madalamasse otsa pannakse vati- või klaasvillatropid (3.9), kaks kolmandikku torust täidetakse kloroformiga (3.2) ja lisatakse 5 g naatriumsulfaati (3.10).Kontrollitakse, kas naatriumsulfaadikihi pind on tasane, siis lisatakse väikeste koguste kaupa 10 g silikageeli (3.8). Pärast iga koguse lisamist segatakse, et eemaldada õhumullid. Jäetakse 15 minutiks seisma ja siis lisatakse ettevaatlikult 15 g naatriumsulfaati (3.10). Vedelikul lastakse alla vajuda, kuni see on vahetult naatriumsulfaadikihi pinna kohal.50 ml punktis 5.2 kogutud ekstrakti segatakse 100 ml N-heksaaniga (3.3) ja segu kantakse kvantitatiivselt kolonni. Vedelikul lastakse alla vajuda, kuni see on vahetult naatriumsulfaadikihi pinna kohal. See segu visatakse minema. Siis lisatakse 100 ml dietüüleetrit (3.5) ja lastakse sellel vajuda naatriumsulfaadikihi pinnale. Nende toimingute ajal tuleks jälgida, et voolukiirus on 8–12 ml/min ja et kolonn ei jookse tühjaks. Väljatulnud vedelik visatakse ära. Siis elueeritakse 150 ml kloroformi/metanooli seguga (3.7) ja kogutakse kogu eluaat.Eluaat aurustatakse temperatuuril kuni 50 °C inertgaasi (3.11) all vaakumpöördaurustis (4.5) peaaegu kuivaks. Jääk kantakse kvantitatiivselt kloroformi (3.2) või benseeni ja atsetonitriili segu (3.6) kasutades 10 ml büretti (4.10). Lahus kontsentreeritakse inertgaasi (3.11) abil ja siis kohandatakse kloroformi (3.2) või benseeni/atsetonitriili segu (3.6) kasutades selle maht 2 milliliitrini.5.4. PlanaarkromatograafiaTLC-plaadile (4.8) kantakse 2 cm alumisest servast ja 2 cm intervallidega standardlahuse ja ekstrakti allpool toodud mahuga tilgad:- 10, 15, 20, 30 ja 40 μl aflatoksiin B1-standardlahust (3.16);- 10 μl punktis 5.3 saadud ekstrakti ja samasse kohta 20 μl standardlahust (3.16);- 10 ja 20 μl punktis 5.3 saadud ekstrakti.Kromatogramm ilmutatakse pimedas ühega ilmutuslahustest (3.18). Ilmutuslahus tuleb valida varem, pannes 25 μl kvalitatiivset standardlahust (3.17) plaadile ja kontrollides, kas aflatoksiin B1 ja B2 on pärast ilmutamist täielikult eraldunud.Lahustil lastakse pimedas aurustuda ja siis kiiritatakse seda UV-valgusega, asetades plaadi lambist (4.9) 10 cm kaugusele. Aflatoksiin B1 täpid annavad sinise fluorestsentsi.5.5. Kvantitatiivsed määramisedMääratakse kas visuaalselt või fluorodensitomeetriliselt allpool esitatud viisil.5.5.1. Visuaalsed mõõtmisedEkstraktis aflatoksiin B1 koguse määramiseks otsitakse standardlahuse tilkadest see, millel on ekstrakti tilkadega võrdne fluorestsentsi intensiivsus. Vajadusel see interpoleeritakse. Ekstrakti lisatud standardlahuse fluorestsents peab olema intensiivsem kui 10 μl ekstraktil ja selles tohib olla ainult üks nähtav täpp. Kui 10 μl ekstrakti fluorestsentsi intensiivsus on suurem kui 40 μl standardlahusel, lahjendatakse ekstrakti enne uut planaarkromatograafiat 10 või 100 korda kloroformi (3.2) või benseeni/atsetonitriili seguga (3.6).5.5.2. Fluorodensitomeetrilised mõõtmisedAflatoksiin B1 tilkade fluorestsentsi intensiivsust mõõdetakse fluorodensitomeetriga (4.12) kiirguslainepikkusel 365 nm ja ergastuslainepikkusel 443 nm. Aflatoksiin B1 koguse mõõtmiseks ekstrakti tilkades võrreldakse nende fluorestsentsi intensiivsust aflatoksiin B1 standardlahuse tilkade omaga.5.6. Aflatoksiin B1 määramise kinnitusAflatoksiin B1 määramist ekstraktis kinnitatakse allpool esitatud menetluste abil.5.6.1. Töötlemine väävelhappegaVäävelhapet (3.13) pritsitakse punktis 5.4 saadud kromatogrammile. Aflatoksiin B1 tilkade fluorestsents peab UV-kiirguses muutuma sinisest kollaseks.5.6.2. Kahemõõtmeline planaarkromatograafia, mis hõlmab aflatoksiin B1-poolatsetaali (aflatoksiin B2a) moodustumistNB:Alljärgnevate toimingute puhul tuleb täpselt järgida joonisel 3 toodud skeemi.5.6.2.1. Lahuste plaadile kandminePlaadile (4.8) tõmmatakse selle kahe kõrvutise küljega paralleelselt lahusti frondi liikumise piiramiseks kaks sirget joont (6 cm mõlemast küljest). Kapillaarpipeti või mikrosüstlaga kantakse plaadile järgmiste lahuste tilgad:- punkti A: proovi puhastatud ekstrakti, mis on saadud 5.3 läbiviimisel ja mis sisaldab umbes 2,5 nm aflatoksiin B1,- punktidesse B ja C: 25 μl standardlahust (3.16).5.6.2.2. IlmutamineKromatogramm ilmutatakse pimedas suunas I, kasutades selleks ilmutuslahust (3.18.1) (1 cm kiht küllastamata ilmutusnõus) kuni see jõuab lahust piirava jooneni.Plaat võetakse ilmutusnõust ja sellel lastakse pimedas ümbritseva õhu temperatuuril viis minutit kuivada. Ülejäänud plaati klaasplaadiga kattes pihustatakse soolhappega (3.12) 2,5 cm laiust punkte A ja B katvat riba (joonisel tähistatud viirutatud joonega), kuni see tumeneb. Lastakse 10 minutit pimedas reageerida ja kuivatatakse õhuvooluga ümbritseva õhu temperatuuril.Järgmisena ilmutatakse pimedas kromatogrammi suunas II, kasutades selleks ilmutuslahust (3.18.1) (1 cm kiht küllastamata ilmutusnõus), kuni see jõuab lahust piirava jooneni. Plaat võetakse ilmutusnõust ja sellel lastakse ümbritseva õhu temperatuuril kuivada.5.6.2.3. Kromatogrammi tõlgendusKromatogrammi vaadeldakse UV-valguses (4.9) ja kontrollitakse järgmiseid omadusi:a) Aflatoksiin B1 sinise fluorestsentsiga tilga esinemine punktis C plaadile kantud standardlahuses (liikumine suunas I).b) Aflatoksiin B1 (soolhappega) reageerimata sinise fluorestsentsiga tilga ja veelgi intensiivsema aflatoksiin B1-poolatsetaali sinise fluorestsentsiga tilga esinemine punktis B plaadile kantud standardlahuses (liikumine suunas II).c) Punktis b kirjeldatud tilkadega samaväärsete tilkade esinemine punktis A plaadile kantud prooviekstraktis. Nende tilkade asukoht määratakse kõigepealt aflatoksiin B1 liikumisvahemaa põhjal punktist A liikumissuunaga I (sama mis punktis C standardlahuse liikumine) ja siis aflatoksiin B1-poolatsetaali liikumisvahemaa põhjal liikumissuunaga II (sama mis punktis B standardlahuse liikumine). Ekstraktist pärineva ja punktis B plaadile kantud standardlahuse poolatsetaali täppide fluorestsentsi intensiivsus peaksid olema võrdsed.6. Tulemuste arvutamine6.1. Visuaalsete mõõtmiste põhjalAflatoksiin B1 sisaldus mikrogrammides ühe kg proovi kohta (miljardik osadena) on väljendatud valemiga:S·Y·VW·Xkus:Y on aflatoksiin B1 standardlahuse (3.16) ja X samaväärse fluorestsentsi intensiivsusega ekstrakti maht mikroliitrites;S = aflatoksiin B1 kontsentratsioon standardlahuses (3.16) mikrogrammides ml kohta;V = ekstrakti lõppmaht mikroliitrites kõiki vajalikke lahjendamisi arvesse võttes;W = proovi mass grammides, mis vastab kolonnis puhastatud ekstrakti massile.6.2. Fluorodensitomeetriliste mõõtmiste põhjalAflatoksiin B1 sisaldus mikrogrammides kg kohta on väljendatud valemiga:S·VW·Ykus:Y = plaadile kantud ekstrakti mass mikroliitrites (10 või 20 μl);S = mõõtmistel saadud aflatoksiin B1 kogus nanogrammides ekstrakti tilgas (võrdeline võetud Y väärtusega);V = ekstrakti lõppmaht mikroliitrites kõiki vajalikke lahjendamisi arvesse võttes;W = proovi mass grammides, mis vastab kollonnis puhastatud ekstrakti massile.7. Standardlahuse (3.16) valmistamine ja kontrollimine7.1 Aflatoksiin B1 konsentratsiooni määramineAflatoksiin B1 standardlahus kontsentratsiooniga 8–10 μg/ml valmistatakse kloroformi (3.2) või benseeni/atsetonitriili segus (3.6). Imendumisspekter 330 ja 370 nm vahel määratakse spektrofotomeetriga (4.11).Optiline tihedus (A) mõõdetakse kloroformilahuse puhul 363 nm juures või benseeni/atsetonitriili segu lahuse puhul 348 nm juures.Aflatoksiin B1 kontsentratsioon mikrogrammides ml lahuse kohta arvutatakse alljärgneva valemiga:kloroformilahuse puhul;benseeni/atsetonitriilisegu lahuse puhul.Lahjendatakse vastavalt vajadusele, mitte päevavalguses, et saada kasutusvalmis standardlahus aflatoksiin B1 kontsentratsiooniga umbes 0,1 μg ml kohta. Külmikus temperatuuril 4 °C hoidmise korral on see lahus stabiilne kaks nädalat.7.2 Kromatograafilise puhtuse kontrolliminePlaadile (4.8) kantakse 5 μl aflatoksiin B1 standardlahust kontsentratsiooniga 8–10 μg/ml (7.1). Kromatogramm ilmutatakse punktis 5.4 kirjeldatud viisil. UV-valguses peaks kromatogramm näitama ainult ühte tilka ja algses settepiirkonnas ei tohi olla fluorestsentsi.8. KorratavusSama analüüsija poolt sama prooviga tehtud kahe paralleelse määramise tulemuste erinevus ei tohiks ületada:- 25 % kõrgeimast tulemusest, kui aflatoksiin B1 sisaldus on 10–20 μg/kg,- 5 μg absoluutväärtusest, kui sisaldus on 20–50 μg/kg,- 10 % suurimast väärtusest, kui aflatoksiin B1 sisaldus on üle 50 μg/kg.9. ReprodutseeritavusVt "Märkused", C osa punkt 2.B. KAHEMÕÕTMELINE PLANAARKROMATOGRAAFILINE MEETOD1. Eesmärk ja rakendusalaMeetod võimaldab määrata aflatoksiin B1 taset järgmistes söötades, mis ei kuulu meetodi A rakendusalasse. Määramise alampiir on 0,01 mg/kg (10 miljardikku). Meetodit ei kohaldata söötade suhtes, mis sisaldavad tsitruspulpi.2. PõhimõteProov ekstraheeritakse kloroformiga. Ekstrakt filtreeritakse ja võetakse alikvoot, mis puhastatakse silikageeli kolonnkromatograafia abil. Eluaat aurutatakse ja jääk lahustatakse kindlaksmääratud kloroformikoguses või benseeni ja atsetonitriili segus. Selle lahuse alikvoodile tehakse kahemõõtmeline planaarkromatograafia (TLC). Aflatoksiin B1 kogus määratakse kromatogrammi UV-kiirguses visuaalselt või fluorodensitomeetriliselt, teadaolevate aflatoksiin B1 standardlahuste võrdlemise teel. Söödast ekstraheeritud aflatoksiin B1 identsus tuleb kindlaks määrata ettenähtud korras.3. ReaktiividNB:Kui ei ole sätestatud teisiti, peab kõikide reaktiivide kvaliteedimärgistus olema "analüütiliselt puhas reaktiiv".3.1. Atsetoon.3.2. Kloroform, stabiliseeritud 0,5–1 protsendiga 96 % etanoolist (V/V).3.3. N-heksaan.3.4. Metanool.3.5. Veevaba dietüüleeter, peroksiidivaba.3.6. Benseeni ja atsetonitriili segu: 98/2 (V/V).3.7. Kloroformi (3.2) ja metanooli (3.4) segu: 97/3 (V/V).3.8. Silikageel kolonnkromatograafiaks, osakeste suurus 0,05–0,20 mm.3.9. Absorbeeriv vatt, eelnevalt kloroformiga rasvatustatud, või klaasvatt.3.10. Naatriumsulfaat, veevaba, graanulites.3.11. Inertgaas, näiteks lämmastik.3.12. 1 N-soolhape.3.13. Kobediatomiit, (hyflosupercel), happes pestud.3.14. Silikageel G-HR või samaväärne TLC jaoks.3.15. Ilmutuslahused.3.15.1. Dietüüleeter (3.5)/metanool(3.4)/vesi: 94/4.5/1.5 (V/V/V), küllastatud ilmutusnõu.3.15.2. Kloroform (3.2)/atsetoon (3.1): 9/1 (V/V), küllastamata ilmutusnõu.3.16. Standardlahus, mis sisaldab 0,1 μg/ml aflatoksiin B1 kloroformis (3.2) või benseeni/atsetonitriili segus (3.6), valmistatud ja kontrollitud A meetodi 7. punktis kirjeldatud viisil.4. SeadmedVt meetodi A punkt 4.5. Menetlus5.1. Proovi ettevalmistamine | Vt meetodi A punktid 5.1, 5.2 ja 5.3. |5.2. Ekstraheerimine |5.3. Kolonni puhastamine |5.4. Planaarkromatograafia5.4.1. Lahuste plaadile kandmine (järgida skeemi joonisel 1)Plaadi (4.8) kahe kõrvutise küljega paralleelselt tõmmatakse lahusti frondi liikumise piiramiseks kaks sirget joont (vastavalt 5 ja 6 cm mõlemast küljest). Kapillaarpipettide või mikrosüstaldega kantakse plaadile järgmiste lahuste tilgad:- punkti A 20 μl puhastatud prooviekstrakti, mis on saadud 5.3 tulemusel,- punkti B 20 μl standardlahust (3.16),- punkti C 10 μl standardlahust (3.16),- punkti D 20 μl standardlahust (3.16),- punkti E 40 μl standardlahust (3.16).Kuivatatakse aeglase õhuvoolu või inertgaasiga (3.11). Saadud tilkade läbimõõt peab olema umbes 5 mm.5.4.2. Ilmutamine (jälgitakse skeemi joonisel 1)Kromatogramm ilmutatakse pimedas suunas II, kasutades selleks ilmutuslahust (3,15.1) (1 cm kiht küllastatud ilmutusnõus), kuni see jõuab lahust piirava jooneni. Plaat võetakse ilmutusnõust ja sellel lastakse pimedas ümbritseva õhu temperatuuril viisteist minutit kuivada.Järgmisena ilmutatakse kromatogrammi pimedas suunas II, kasutades selleks ilmutuslahust (3.15.2) (1 cm kiht küllastamata ilmutusnõus), kuni see jõuab lahust piirava jooneni. Plaat võetakse ilmutusnõust ja sellel lastakse pimedas ümbritseva õhu temperatuuril kuivada.5.4.3. Kromatogrammi tõlgendamine (järgida skeemi joonisel 2)Kromatogrammi kiiritatakse UV-valgusega, pannes plaadi 10 cm kaugusele (4.9). Määratakse aflatoksiin B1 siniste fluorestseerivate tilkade B, C, D ja E asukohad standardlahuses. Läbi nende tilkade tõmmatakse kaks mõttelist joont ilmutamissuundadega täisnurga all. Nende joonte ristumispunkt on koht, kus võib leida punktis A (joonis 1) plaadile kantud prooviekstraktist pärineva aflatoksiin B1 täpi. Aflatoksiin B1 tegelik asukoht võib siiski olla punktis Q kahe mõttelise sirgjoone ristumispunktis, mis moodustavad nende vahel umbes 100° nurga ja mis läbivad vastavalt punkte B ja C. Prooviekstrakti aflatoksiin B1 kogus määratakse punktis 5.5 kirjeldatud viisil.5.4.4. Täiendav kromatograafiaPlaadi (4.8) kahe kõrvutise küljega paralleelselt tõmmatakse kaks sirgjoont vastavalt joonise 1 skeemile ja punkti A (vt joonis 1) kantakse 20 μl punktis 5.3 saadud puhastatud prooviekstrakti ja selle peale 20 μl standardlahust (3.16). Ilmutatakse punktis 5.4.2 kirjeldatud viisil. Kromatogrammi kiiritatakse UV-valguses (4.9) ja kontrollitakse, et:- ekstrakti ja standardlahuse aflatoksiin B1 tilgad on üksteise peal,- selle tilga fluorestsents on intensiivsem kui esimese plaadi punktis Q ilmutatud aflatoksiin B1 tilk.5.5. Kvantitatiivsed määramisedMääratakse kas visuaalselt või fluorodensitomeetria abil nagu allpool näidatud.5.5.1. Visuaalsed mõõtmisedAflatoksiin B1 koguse määramiseks ekstraktis otsitakse standardlahuse tilkadest see, millel on standardlahuse tilkadega C, D ja E võrdne fluorestsentsi intensiivsus. Vajadusel see interpoleeritakse. Kui 20 μl ekstrakti fluorestsentsi intensiivsus on suurem kui 40 μl standardlahusel, lahjendatakse ekstrakti enne uut planaarkromatograafiat 10 või 100 korda kloroformi (3.2) või benseeni/atsetonitriili seguga (3.6).5.5.2. Mõõtmised fluorodensitomeetria abilAflatoksiin B1 tilkade fluorestsentsi intensiivsust mõõdetakse fluorodensitomeetriga (4.12) kiirguslainepikkusel 365 nm ja ergastuslainepikkusel 443 nm.Aflatoksiin B1 koguse mõõtmiseks ekstrakti tilgas võrreldakse selle fluorestsentsi intensiivsust standardlahuse tilkade C, D ja E omaga.5.6. Aflatoksiin B1 identsuse määramineVt meetodi A punkt 5.6.6. Tulemuste arvutamineVt meetodi A punkt 6.7. KorratavusVt meetodi A punkt 8.8. ReprodutseeritavusVt "Märkused", C osa punkt 2.C. MÄRKUSED MEETODITE A JA B KOHTA1. RasvatustamineÜle 5 % rasva sisaldavad proovid tuleb pärast punktis 5.1 osutatud ettevalmistust petrooleetriga (bp 40–60 °C) rasvatustada.Sellistel juhtudel tuleb analüüsitulemusi väljendada rasvatustamata proovi kaalu põhjal.2. Tulemuste reprodutseeritavusTulemuste reprodutseeritavus, st kahe või enama laboratooriumi poolt saadud proovi tulemuste erinevus on:±50 % 10–20 μg/kg aflatoksiin B1 keskväärtuste keskväärtusest;±10 μg/kg keskväärtuste keskväärtusest, mis on 20–50 μg/kg;±20 % keskväärtustest üle 50 μg/kg olevate keskväärtuste puhul.--------------------------------------------------


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/63/EÜ, 13. juuli 2009 , põllu- ja metsamajanduslike ratastraktorite teatavate osade ja omaduste kohta (kodifitseeritud versioon) (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               19.8.2009

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 214/23

      EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2009/63/EÜ,
   13. juuli 2009,
   põllu- ja metsamajanduslike ratastraktorite teatavate osade ja omaduste kohta
   (kodifitseeritud versioon)
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 95,
   võttes arvesse komisjoni ettepanekut,
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
   toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Nõukogu 4. märtsi 1974. aasta direktiivi 74/151/EMÜ (põllu- ja metsamajanduslike ratastraktorite teatavaid osi ja omadusi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) (3) on korduvalt oluliselt muudetud (4). Selguse ja otstarbekuse huvides tuleks kõnealune direktiiv kodifitseerida.

               (2)

               Direktiiv 74/151/EMÜ on üks mitmest üksikdirektiivist, mis kuuluvad EÜ tüübikinnituste süsteemi, mis kehtestati nõukogu 4. märtsi 1974. aasta direktiiviga 74/150/EMÜ (põllu- ja metsamajanduslike ratastraktorite tüübikinnitust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta), mis omakorda asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. mai 2003. aasta direktiiviga 2003/37/EÜ (põllu- või metsamajanduslike traktorite, nende haagiste ja pukseeritavate vahetatavate masinate, ja nende masinate jaoks mõeldud süsteemide, nende osade ja eraldi seadmestike tüübikinnituse andmise kohta), (5) ja millega sätestatakse põllu- või metsamajanduslike traktorite disaini ja ehituse tehnilised näitajad suurima tehniliselt lubatud täismassi, tagumiste registreerimisnumbrite asukoha ja paigaldamise, kütusepaakide, lisaraskuste, helisignaalseadmete ja lubatud mürataseme ning heitgaasisüsteemide (summuti) kohta. Need tehnilised näitajad on seotud liikmesriikide õigusaktide lähendamisega direktiivis 2003/37/EÜ sätestatud EÜ tüübikinnituse menetlusele, mida tuleb kohaldada igat tüüpi traktoritele. Sellest tulenevalt kohaldatakse käesoleva direktiivi suhtes põllu- või metsamajanduslike traktorite, nende haagiste ja pukseeritavate vahetatavate masinate kohta direktiivi 2003/37/EÜ sätteid, mis kehtivad sõiduki süsteemide, osade ja eraldi seadmestike puhul.

               (3)

               Käesolev direktiiv ei peaks mõjutama liikmesriikide kohustusi, mis on seotud VII lisa B osas esitatud direktiivide ülevõtmise ja kohaldamise tähtpäevadega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   1.   „Põllumajandus- või metsatraktor” on rataste või roomikutega varustatud mis tahes mootorsõiduk, millel on vähemalt kaks telge ja mille tähtsaim omadus on veojõud ning mis on mõeldud teatavate põllu- või metsamajanduses kasutatavate tööriistade, masinate või haagiste tõmbamiseks, lükkamiseks, vedamiseks või käitamiseks. See võib olla kohandatud koorma või reisijate veoks.
   2.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse üksnes selliste lõikes 1 määratletud traktorite suhtes, mis on varustatud õhkrehvidega ning mille maksimaalne valmistajakiirus on 6–40 km/h.
   Artikkel 2
   1.   Liikmesriik ei tohi keelduda EÜ tüübikinnituse või siseriikliku tüübikinnituse andmisest traktorile põhjustel, mis on seotud järgnevate osade ja omadustega, kui need vastavad I–VI lisas sätestatud nõuetele:

               —

               suurim lubatud täismass;

               —

               tagumiste registreerimisnumbrite asukoht ja paigaldus;

               —

               kütusepaagid;

               —

               lisaraskused;

               —

               helisignaalseadmed;

               —

               lubatud müratase ja heitgaasisüsteem (summuti).

         2.   Käesoleva direktiivi nõuetele mittevastavate sõidukite puhul käesoleva direktiivi sisuga seotud põhjustel liikmesriigid

               —

               ei anna EÜ tüübikinnitust;

               —

               võivad keelduda siseriikliku tüübikinnituse andmisest.

         3.   Käesoleva direktiivi nõuetele mittevastavate uute sõidukite puhul käesoleva direktiivi sisuga seotud põhjustel liikmesriigid

               —

               käsitavad vastavalt direktiivile 2003/37/EÜ uute sõidukitega kaasasolevaid vastavussertifikaate kehtetuna selle direktiivi artikli 7 lõike 1 kohaldamisel;

               —

               võivad keelduda uute sõidukite registreerimisest, müügist või kasutuselevõtmisest.

         Artikkel 3
   Liikmesriik ei tohi keelduda traktorite registreerimisest ega keelata traktorite müüki, kasutuselevõttu või kasutamist artikli 2 lõikes 1 loetletud osade ja omadustega seotud põhjustel, kui need vastavad I–VI lisas sätestatud nõuetele.
   Artikkel 4
   Muudatused, mis on vajalikud I–VI lisas esitatud nõuete (v.a VI lisa punktides 1.1 ja 1.4.1.2 esitatud nõuded) kohandamiseks tehnika arenguga, võetakse vastu vastavalt direktiivi 2003/37/EÜ artikli 20 lõikes 3 osutatud menetlusele.
   Artikkel 5
   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike põhiliste õigusnormide teksti.
   Artikkel 6
   Direktiiv 74/151/EMÜ, mida on muudetud VII lisa A osas loetletud direktiividega, tunnistatakse kehtetuks; see ei mõjuta liikmesriikide kohustusi, mis on seotud VII lisa B osas esitatud direktiivide ülevõtmise ja kohaldamise tähtpäevadega.
   Viiteid kehtetuks tunnistatud direktiivile tõlgendatakse viidetena käesolevale direktiivile ning neid loetakse vastavalt VIII lisas esitatud vastavustabelile.
   Artikkel 7
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2010.
   Artikkel 8
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 13. juuli 2009

            Euroopa Parlamendi nimel

            president

         H.-G. PÖTTERING

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         E. ERLANDSSON

      (1)  ELT C 161, 13.7.2007, lk 36.

      (2)  Euroopa Parlamendi 19. juuni 2007. aasta arvamus (ELT C 146 E, 12.6.2008, lk 74) ja nõukogu 22. juuni 2009. aasta otsus.

      (3)  EÜT L 84, 28.3.1974, lk 25.

      (4)  Vt VII lisa A osa.

      (5)  ELT L 171, 9.7.2003, lk 1.

      I LISA

         SUURIM LUBATUD TÄISMASS

                  1.

                  Pädevad asutused aktsepteerivad tootja kehtestatud suurimat tehniliselt lubatud täismassi suurima lubatud täismassina tingimusel, et

                              1.1.

                              kõik kõnealuse asutuse tehtud katsetused, eriti piduri- ja roolisüsteemi suhtes, on andnud rahuldavaid tulemusi;

                              1.2.

                              sõiduki kategooriast sõltuv suurim lubatud tegelik mass ja suurim lubatud teljekoormus ei tohi olla suuremad tabelis 1 toodud väärtustest.

                                 Tabel 1

                                 Sõiduki kategooriast sõltuv suurim lubatud tegelik mass ja suurim lubatud teljekoormus

                                          Sõiduki kategooria

                                          Telgede arv

                                          Suurim lubatud mass
                                          (t)

                                          Suurim lubatud mass telje kohta

                                          Veotelg
                                          (t)

                                          Vabatelg
                                          (t)

                                          T1, T2, T4.1

                                          2

                                          18 (tegelik mass)

                                          11,5

                                          10

                                          3

                                          24 (tegelik mass)

                                          11,5

                                          10

                                          T3

                                          2 või 3

                                          0,6 (tühimass)

                                              (1)

                                              (1)

                                          T4.3

                                          2, 3 või 4

                                          10 (tegelik mass)

                                              (1)

                                              (1)

                  2.

                  Olenemata traktori koormatusest ei tohi esitelje rataste poolt teele avaldatav surve olla väiksem kui 20 % kõnealuse traktori tühimassist.

         (1)  T3 ja T4.3 kategooria sõidukite puhul ei ole vajalik kehtestada teljekoormuse piirangut, kuna neil on juba määratluse kohaselt nii tegeliku massi kui tühimassi suurima lubatud koormuse piirangud.

      II LISA
      1.   TAGUMISTE REGISTREERIMISNUMBRITE PAIGALDUSKOHA KUJU JA MÕÕTMED

      Paigalduskoht peab olema tasane või peaaegu tasane ristkülikukujuline pind vähemalt järgmiste mõõtmetega:

                  —

                  pikkus: 255 või 520 millimeetrit;

                  —

                  laius: 165 või 120 millimeetrit.

            Valiku tegemisel tuleb arvestada sihtkoha liikmesriigis kehtivaid mõõtmeid.
      2.   PAIGALDUSKOHA ASUKOHT JA REGISTREERIMISNUMBRITE KINNITAMINE

      Paigalduskoha asukoht peab olema selline, et pärast numbri korrektset kinnitamist on registreerimisnumbril järgmised omadused.
      2.1.   Registreerimisnumbri asukoht traktori laiuse suhtes

      Registreerimisnumbri keskkoht ei tohi paikneda traktori sümmeetriatasandist paremal pool.
      Numbri vasak serv ei tohi paikneda vasemal pool kui vertikaaltasand, mis on paralleelne traktori sümmeetriatasandiga ja on traktori kõige suurima ristlõike puutuja.
      2.2.   Registreerimisnumbri asukoht traktori pikisuunalise sümmeetriatelje suhtes

      Registreerimisnumber peab olema traktori sümmeetriateljega risti või peaaegu risti.
      2.3.   Registreerimisnumbri asukoht vertikaaltasandi suhtes

      Registreerimisnumber peab paiknema vertikaalselt, lubatud hälbega 5°. Kui traktori kuju seda nõuab, võib registreerimisnumber olla siiski vertikaali suhtes kaldu

                  2.3.1.

                  mitte üle 30°, kui registreerimisnumbri alune pind on kaldega ülespoole, tingimusel et registreerimisnumbri ülaserva kõrgus maapinnast ei ületa 1,2 meetrit;

                  2.3.2.

                  mitte üle 15°, kui registreerimisnumbri alune pind on kaldega allapoole, tingimusel et registreerimisnumbri ülaserva kõrgus maapinnast ei ületa 1,2 meetrit.

            2.4.   Registreerimisnumbri kõrgus maapinnast

      Registreerimisnumbri madalama serva kõrgus maapinnast ei tohi olla väiksem kui 0,3 meetrit; registreerimisnumbri ülemise serva kõrgus maapinnast ei tohi ületada 4 meetrit.
      2.5.   Registreerimisnumbri kõrguse maapinnast kindlaksmääramine

      Punktides 2.3 ja 2.4 esitatud kõrgused mõõdetakse koormamata traktori korral.

      III LISA

         VEDELKÜTUSE PAAGID

                  1)

                  Kütusepaagid peavad olema korrosioonikindlad. Need peavad läbima tootja lekkekatsetused, mis tehakse kahekordse töörõhu juures, kuid mitte mingil juhul rõhul alla 0,3 baari. Ülerõhu või töörõhku ületava rõhu peavad automaatselt kompenseerima sobivad seadised (ventiilid, kaitseklapid jne). Ventiilide konstruktsioon peab välistama tuleohu. Kütus ei tohi tungida läbi kütusepaagi korgi ega läbi ülerõhu kompenseerimise seadiste isegi paagi täieliku ümberpööramise korral; vähene tilkumine on lubatud.

                  2)

                  Kütusepaagid tuleb paigaldada nii, et need oleksid traktori esi- või tagakokkupõrke korral kaitstud; paakide lähedal ei tohi olla väljaulatuvaid osi, teravaid servi vms.
                  Kütusetorustik ja täitesuue tuleb paigaldada väljapoole kabiini.

      IV LISA

         LISARASKUSED

      Kui muude EÜ tüübikinnitusnõuete täitmiseks peab traktorile asetama lisaraskuse, peab see olema tarnitud traktori tootja poolt, ette nähtud traktorile kinnitamiseks, kandma tootja kaubamärki ning näitama massi kilogrammides täpsusega ± 5 %. Eesmiste, sagedaseks kinnitamiseks ja eemaldamiseks ettenähtud lisaraskuste korral peab käepidemetele jätma vähemalt 25 millimeetrit ohutusruumi. Lisaraskuse paigutamise viis peab välistama selle soovimatu lahtipääsemise (nt traktori ümbermineku korral).

      V LISA

         HELISIGNAALSEADE

      1.   Signaalseadmel peab olema EÜ tüübikinnitusmärk, mis on ette nähtud nõukogu 27. juuli 1970. aasta direktiivis 70/388/EMÜ mootorsõidukite helisignaalseadmeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (1).
      2.   Traktorile paigaldatud helisignaalseadme tehnilised andmed

      2.1.   Akustilised katsed
      Kui traktorile taotletakse tüübikinnitust, katsetatakse kõnealust tüüpi traktorile paigaldatud signaalseadme tehnilisi omadusi järgmiselt.

                  2.1.1.

                  Traktorile paigaldatud seadme helirõhutaset mõõdetakse traktorist 7 meetrit eespool asuvas punktis avatud ja võimalikult tasase aluspinnaga paigas. Traktori mootor seisatakse. Kasutada tuleb sellist toitepinget, nagu on osutatud direktiivi 70/388/EMÜ I lisa punktis 1.2.1.

                  2.1.2.

                  Mõõtmisi teostatakse IEC (Rahvusvaheline Elektrotehnikakomisjon) standardi A-mõõteskaala järgi.

                  2.1.3.

                  Maksimaalne helirõhutase määratakse kõrgusel 0,5–1,5 meetrit maapinnast.

                  2.1.4.

                  Helirõhutaseme maksimaalne väärtus peab olema vähemalt 93 dB (A) ja mitte rohkem kui 112 dB (A).

         (1)  EÜT L 176, 10.8.1970, lk 12.

      VI LISA
      1.   LUBATUD MÜRATASEMED

      1.1.   Piirmäärad

      Käesoleva direktiivi artiklis 1 osutatud traktorite müratase, mõõdetuna käesolevas lisas sätestatud tingimustel, ei tohi ületada järgmisi tasemeid:

                  —

                  89 dB (A) traktoritel tühimassiga üle 1,5 tonni;

                  —

                  85 dB (A) traktoritel tühimassiga kuni 1,5 tonni.

            1.2.   Mõõteriistad

      Traktorite tekitatud müra mõõdetakse müramõõturi abil, mille tüüpi on kirjeldatud Rahvusvahelise Elektrotehnikakomisjoni toimetiste nr 179 esimeses väljaandes (1965).
      1.3.   Mõõtmistingimused

      Mõõtmisi teostatakse koormamata traktoritel piisavalt vaikses ja avatud kohas (välismüra ja tuulemüra peavad olema mõõdetavast mürast vähemalt 10 dB (A) väiksemad).
      Nimetatud kohaks võib olla näiteks avatud ala raadiusega 50 m, mille keskosa, raadiusega vähemalt 20 m on praktiliselt tasane; selle pinnakatteks võib olla betoon, asfalt või muu sellesarnane materjal ning see ei tohi olla kaetud tuhkja lume, pika rohu, lahtise pinnase ega tuhaga.
      Katseraja pind ei tohi põhjustada ülemäärast rehvimüra. See tingimus kehtib ainult liikuvate traktorite tekitatud müra mõõtmise korral.
      Mõõtmisi tuleb teostada hea ilma ja nõrga tuulega. Traktori või mikrofoni lähedal ei tohi olla muid isikuid peale aparaadi näite lugeva vaatleja, sest pealtvaatajate viibimine traktori või mikrofoni läheduses võib aparaadi näite märkimisväärselt mõjutada. Osuti märkimisväärseid värelemisi, mis pole üldise mürataseme omadustega seotud, näitude lugemisel arvesse ei võeta.
      1.4.   Mõõtemeetod

      1.4.1.   Liikuvate traktorite mürataseme mõõtmine (tüübikinnituse jaoks).
      Teostada tuleb vähemalt kaks mõõtmist traktori mõlemal küljel. Reguleerimise eesmärgil võib teostada eelmõõtmisi, ent neid arvesse ei võeta.
      Mikrofon peab paiknema 1,2 meetri kõrgusel maapinnast ja 7,5 meetri kaugusel traktori kesksirge pikendusest CC, mõõdetuna piki selle sirgega ristuvat sirget PP’ (joonis 1).
      Katserajal tähistatakse kaks sirgega PP’ paralleelset sirget AA’ ja BB’, mis paiknevad sirgest PP’ vastavalt 10 meetrit eespool ja 10 meetrit tagapool. Traktorid lähenevad sirgele AA’ ühtlase kiirusega, nagu kirjeldatud allpool. Seejärel avatakse seguklapp täielikult nii kiiresti kui võimalik ning hoitakse täielikult avatud asendis seni, kuni traktori tagaosa (1) ületab sirge BB’; seejärel suletakse seguklapp uuesti nii kiiresti kui võimalik.
      Suurim registreeritud müratase ongi mõõtmise tulemuseks.
      1.4.1.1.   Katsetuskiiruseks on kolm neljandikku maksimaalsest kiirusest, mis on võimalik saavutada tänavasõiduks kasutatava kõrgeima käiguga.
      1.4.1.2.   Tulemuste tõlgendamine
      1.4.1.2.1.   Arvestades mõõteriistade ebatäpsusi, vähendatakse igal mõõtmisel saadud tulemuse määramiseks mõõturi näitu 1 dB (A) võrra.
      1.4.1.2.2.   Mõõtmisi loetakse kehtivaks, kui kahe järjestikuse samal pool traktorit teostatud mõõtmise vahe ei ületa 2 dB (A).
      1.4.1.2.3.   Katsetulemuseks loetakse kõrgeimat mõõdetud mürataset. Kui see tulemus ületab katsetatud traktoritüübi suurima lubatud mürataseme 1 dB (A) võrra, teostatakse veel kaks mõõtmist. Neljast sel moel saadud mõõtmistulemusest peavad kolm jääma lubatud piiridesse.

         Liikuvate traktorite mõõtmisasendid

      1.4.2.   Seisva traktori mürataseme mõõtmine (mitte tüübikinnituseks, kuid tuleb registreerida).
      1.4.2.1.   Müramõõturi asukoht
      Mõõtmisi teostatakse punktis X (esitatud joonisel 2) 7 meetri kaugusel lähimast traktori pinnast.
      Mikrofon peab asetsema 1,2 meetri kõrgusel maapinnast.
      1.4.2.2.   Mõõtmiste arv
      Teostada tuleb vähemalt kaks mõõtmist.
      1.4.2.3.   Traktori katsetamistingimused
      Pöörlemissageduse regulaatorita traktorimootor peab töötama kolmveerandi juures pöörete arvust, mille juures saavutab traktor tootja andmetel maksimaalvõimsuse. Mootori pöörete arvu mõõdetakse sõltumatu mõõteriista abil, näiteks rullikaluse või tahhomeetriga. Kui mootorile on paigaldatud pöörlemissageduse regulaator, mis takistab mootoril maksimaalvõimsuse saavutamiseks vajamineva kiiruse ületamist, peab mootor töötama maksimaalsel regulaatori poolt võimaldataval kiirusel.
      Enne mõõtmisi peab mootori viima tavalisele töötemperatuurile.
      1.4.2.4.   Tulemuste tõlgendamine
      Aruandes tuleb esitada kõik mõõdetud mürataseme näidud.
      Võimaluse korral tuleb ära näidata ka mootori võimsuse arvutamiseks kasutatud meetod. Esitada tuleb ka traktori koormatuse aste.
      Mõõtmisi loetakse kehtivaks, kui kahe järjestikuse samal pool traktorit teostatud mõõtmise vahe ei ületa 2 dB (A).
      Mõõtmistulemuseks loetakse suurimat mõõdetud mürataset.

         Paigalseisvate traktorite mõõtmisasendid

      2.   HEITGAASISÜSTEEM (SUMMUTI)

      2.1.   Kui traktoril on väljalaskemüra vähendamiseks ette nähtud seade (summuti), kohaldatakse käesoleva punkti 2 nõudeid. Kui mootori sisselaskeaval on õhufilter, mis on vajalik vastavuse tagamiseks lubatud müratasemega, loetakse filtrit summuti osaks ning käesoleva punkti 2 nõudeid kohaldatakse ka kõnealusele filtrile.
      Väljalasketoru peab asetsema nii, et heitgaasid ei saaks tungida kabiini.
      2.2.   Traktori tüübikinnitustunnistuse juurde tuleb lisada heitgaasisüsteemi joonis.
      2.3.   Summutil peab olema selgelt loetav ja kustutamatu märge selle margi ja tüübi kohta.
      2.4.   Kiudse imava materjali kasutamine summutite konstruktsioonis on lubatud ainult juhul, kui on täidetud järgmised tingimused.

                  2.4.1.

                  Kiudset imavat materjali ei tohi kasutada neis summuti osades, mida läbivad gaasid;

                  2.4.2.

                  sobivate vahenditega tuleb tagada, et kiudne imav materjal püsiks kogu summuti kasutamise aja jooksul paigal;

                  2.4.3.

                  kiudne imav materjal peab taluma töötemperatuurist vähemalt 20 % kõrgemat temperatuuri (°C), mis võib esineda summuti selles osas, kus paiknevad kõnealused kiudsed imavad materjalid.

         (1)  Kui traktoril on haagis, siis ei võeta seda sirge BB’ ületamise hetke määramisel arvesse.

      VII LISA
      A OSA

         Kehtetuks tunnistatud direktiiv koos muudatustega

         (osutatud artiklis 6)

                  Nõukogu direktiiv 74/151/EMÜ
                  (EÜT L 84, 28.3.1974, lk 25)

                  Nõukogu direktiiv 82/890/EMÜ
                  (EÜT L 378, 31.12.1982, lk 45)

                  Ainult artikli 1 lõike 1 see osa, mis viitab direktiivile 74/151/EMÜ

                  Komisjoni direktiiv 88/410/EMÜ
                  (EÜT L 200, 26.7.1988, lk 27)

                  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/54/EÜ
                  (EÜT L 277, 10.10.1997, lk 24)

                  Ainult artikli 1 esimese taande see osa, mis viitab direktiivile 74/151/EMÜ

                  Komisjoni direktiiv 98/38/EÜ
                  (EÜT L 170, 16.6.1998, lk 13)

                  Komisjoni direktiiv 2006/26/EÜ
                  (ELT L 65, 7.3.2006, lk 22)

                  Ainult artikkel 1

            B OSA

         Siseriiklikku õigusesse ülevõtmise ja kohaldamise tähtpäevad

         (osutatud artiklis 6)

                  Direktiiv

                  Ülevõtmise tähtpäev

                  Kohaldamise tähtpäev

                  74/151/EMÜ

                  8. september 1975

                  —

                  82/890/EMÜ

                  22. juuni 1984

                  —

                  88/410/EMÜ

                  30. september 1988 (1)

                  —

                  97/54/EÜ

                  22. september 1998

                  23. september 1998

                  98/38/EÜ

                  30. aprill 1999 (2)

                  —

                  2006/26/EÜ

                  31. detsember 2006 (3)

                  —

         (1)  Vastavalt direktiivi 88/410/EMÜ artiklile 2:

         „1.   Alates 1. oktoobrist 1988 ei tohi ükski liikmesriik

                     —

                     keelduda traktoritüübile EMÜ tüübikinnituse andmisest, direktiivi 74/150/EMÜ artikli 10 lõike 1 viimases taandes nimetatud dokumendi väljastamisest ega siseriikliku tüübikinnituse andmisest ega

                     —

                     keelata traktorite kasutuselevõttu,

               kui selle/nende traktoritüübi/-tüüpide vedelkütusepaagid, lisaraskused ja lubatud müratasemed vastavad käesoleva direktiivi sätetele.
         2.   Alates 1. oktoobrist 1989 liikmesriigid

                     —

                     ei tohi enam väljastada direktiivi 74/150/EMÜ artikli 10 lõike 1 viimases taandes nimetatud dokumenti traktoritüübile, mille vedelkütusepaagid, lisaraskused ja lubatud müratasemed ei vasta käesoleva direktiivi sätetele;

                     —

                     võivad keelduda siseriikliku tüübikinnituse andmisest traktoritüübile, mille vedelkütusepaagid, lisaraskused ja lubatud müratasemed ei vasta käesoleva direktiivi sätetele.”

         (2)  Vastavalt direktiivi 98/38/EÜ artiklile 2:

         „1.   Alates 1. maist 1999 ei tohi liikmesriigid

                     —

                     keelduda traktoritüübile EÜ tüübikinnituse andmisest, direktiivi 74/150/EMÜ artikli 10 lõike 1 viimases taandes nimetatud dokumendi väljastamisest, siseriikliku tüübikinnituse andmisest ega

                     —

                     keelata traktorite kasutuselevõttu,

               kui need vastavad käesoleva direktiiviga muudetud direktiivi 74/151/EMÜ nõuetele.
         2.   Alates 1. oktoobrist 1999 liikmesriigid

                     —

                     ei või enam väljastada direktiivi 74/150/EMÜ artikli 10 lõike 1 viimases taandes nimetatud dokumenti traktoritüübile, kui see ei vasta käesoleva direktiiviga muudetava direktiivi 74/151/EMÜ nõuetele;

                     —

                     võivad keelduda siseriikliku tüübikinnituse andmisest traktoritüübile, kui see ei vasta käesoleva direktiiviga muudetava direktiivi 74/151/EMÜ nõuetele.”

         (3)  Vastavalt direktiivi 2006/26/EÜ artiklile 5:

         „1.   Alates 1. jaanuarist 2007 ei tohi liikmesriigid käesoleva direktiiviga muudetud direktiivide 74/151/EMÜ, 78/933/EMÜ, 77/311/EMÜ ja 89/173/EMÜ nõuetele vastavate sõidukite puhul asjaomase direktiivi sisuga seotud põhjustel

                     a)

                     keelduda EÜ või siseriikliku tüübikinnituse andmisest või

                     b)

                     keelata sellise sõiduki registreerimist, müüki või kasutuselevõttu.

               2.   Alates 1. juulist 2007 käesoleva direktiiviga muudetud direktiivide 74/151/EMÜ, 78/933/EMÜ, 77/311/EMÜ ja 89/173/EMÜ nõuetele mittevastavate sõidukite puhul ja asjaomase direktiivi sisuga seotud põhjustel liikmesriigid

                     a)

                     ei anna enam EÜ tüübikinnitust;

                     b)

                     võivad keelduda siseriikliku tüübikinnituse andmisest.

               3.   Alates 1. juulist 2009 käesoleva direktiiviga muudetud direktiivide 74/151/EMÜ, 78/933/EMÜ, 77/311/EMÜ ja 89/173/EMÜ nõuetele mittevastavate sõidukite puhul asjaomase direktiivi sisuga seotud põhjustel liikmesriigid

                     a)

                     käsitlevad uute sõidukitega kaasasolevaid vastavalt direktiivi 2003/37/EÜ sätetele koostatud vastavustunnistusi kehtetuna selle direktiivi artikli 7 lõike 1 kohaldamisel;

                     b)

                     võivad keelata uute sõidukite registreerimise, müügi või kasutuselevõtu.”

      VIII LISA

         Vastavustabel

                  Direktiiv 74/151/EMÜ

                  Direktiiv 2006/26/EÜ

                  Käesolev direktiiv

                  Artikkel 1

                  Artikkel 1

                  Artikli 2 lõige 1

                  Artikli 2 lõige 1

                  Artikli 5 lõige 2

                  Artikli 2 lõige 2

                  Artikli 5 lõige 3

                  Artikli 2 lõige 3

                  Artikkel 3

                  Artikkel 3

                  Artikkel 4

                  Artikkel 4

                  Artikli 5 lõige 1

                  —

                  Artikli 5 lõige 2

                  Artikkel 5

                  —

                  Artikkel 6

                  —

                  Artikkel 7

                  Artikkel 6

                  Artikkel 8

                  I–VI lisa

                  I–VI lisa

                  —

                  VII lisa

                  —

                  VIII lisa


title: Nõukogu direktiiv 2000/75/EÜ, 20. november 2000, millega kehtestatakse erisätted lammaste katarraalse palaviku tõrjeks ja likvideerimiseks

text:
Tähtis õiguslik teade

|

32000L0075

Euroopa Liidu Teataja L 327 , 22/12/2000 Lk 0074 - 0083

		Nõukogu direktiiv 2000/75/EÜ,20. november 2000,millega kehtestatakse erisätted lammaste katarraalse palaviku tõrjeks ja likvideerimiseksEUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 17. detsembri 1992. aasta direktiivi 92/119/EMÜ (millega seatakse sisse üldised ühenduse meetmed teatavate loomahaiguste tõrjeks ja konkreetsed meetmed seoses sigade vesikulaarhaigusega), [1] eriti selle direktiivi artiklit 15,võttes arvesse komisjoni ettepanekutning arvestades järgmist:(1) Vastavalt direktiivi 92/119/EMÜ artiklile 15 tuleks sisse seada erimeetmed lammaste katarraalse palaviku tõrjeks ja likvideerimiseks.(2) Lammaste katarraalse palaviku epidemioloogilised omadused on võrreldavad hobuste aafrika katku omadega.(3) Nõukogu on vastu võtnud direktiivi 92/35/EMÜ (milles sätestatakse hobuste aafrika katku kontrollieeskirjad ja tõrjemeetmed). [2](4) Sellepärast tuleks võitluseks lammaste katarraalse palaviku vastu eeskujuna kasutada direktiivis 92/35/EMÜ sätestatud üldisi meetmeid võitluseks hobuste aafrika katku vastu, tehes asjakohased kohandused seoses lammaste katarraalsele palavikule vastuvõtlike liikide kasvatamise iseärasustega.(5) Sätestada tuleks eeskirjad vastuvõtlike liikide ning nende sperma, munarakkude ja embrüote liikumise kohta aladelt, mille suhtes kehtivad piirangud kõnealuse taudi puhkemise tõttu.(6) Nõukogu 26. juuni 1990. aasta otsuse 90/424/EMÜ [3] (kulutuste kohta veterinaaria valdkonnas) artiklit 3 kohaldatakse lammaste katarraalse palaviku puhkemise korral.(7) Tuleb sisse seada liikmesriikide ja komisjoni vahelise tiheda koostöö kord,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Käesolevas direktiivis sätestatakse eeskirjad ja meetmed lammaste katarraalse palaviku tõrjeks ja likvideerimiseks.Artikkel 2Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:majand : põllumajandus- või muu ettevõte, kus alaliselt või ajutiselt kasvatatakse või peetakse lammaste katarraalsele palavikule vastuvõtlikku liiki kuuluvaid loomi;vastuvõtlikud liigid : kõik mäletsejalised;loom(ad) : vastuvõtlikku liiki kuuluv(ad) loom(ad), välja arvatud metsloomad, mille suhtes võidakse vastu võtta erisätteid artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras;loomaomanik või loomapidaja : füüsiline või juriidiline isik, kellele loomad kuuluvad või kes tasu eest või tasuta vastutab nende hoidmise eest;vektor : putukas liigist Culicoides imicola või muu putukas perekonnast Culicoides, mis võib siirutada lammaste katarraalset palavikku ja mis identifitseeritakse teadusliku veterinaarkomitee nõuannete kohaselt artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras;kahtlus : lammaste katarraalsele palavikule viitava kliinilise tunnuse ilmnemine vastuvõtlikku liiki kuuluval loomal ning epidemioloogilised andmed, mis võimaldavad põhjendatavalt oletada kõnealuse taudi esinemist;kinnitus : laboritulemustel põhinev pädeva asutuse kinnitus, et lammaste katarraalse palaviku viirus vaadeldaval alal levib; epideemia korral võib pädev asutus kinnitada taudi esinemist ka kliiniliste ja/või epidemioloogiliste tulemuste põhjal;pädev asutus : liikmesriigi keskasutus, mis on pädev tegema veterinaarkontrolli, või veterinaarasutus, millele see pädevus on delegeeritud;riiklik veterinaararst : pädeva asutuse määratud veterinaararst.Artikkel 3Liikmesriigid tagavad, et lammaste katarraalse palaviku viiruse esinemise kahtlusest või kinnitusest teatatakse kohustuslikus korras viivitamata pädevale asutusele.Artikkel 41. Liikmesriigid tagavad, et kui majandis, mis asub piirkonnas, mille suhtes ei ole kehtestatud piiranguid käesoleva direktiivi tähenduses, on üks või mitu looma, mida kahtlustatakse nakatumises lammaste katarraalsesse palavikku, rakendab riiklik veterinaararst viivitamata ametliku uurimismenetluse kõnealuse taudi esinemise kinnitamiseks või välistamiseks.2. Alates sellest, kui taudikahtlusest teatatakse, on riikliku veterinaararsti ülesanne:a) seada taudikahtlane majand või taudikahtlased majandid ametliku järelevalve alla;b) ning:i) koostada loomade loend, näidates iga liigi puhul ära juba surnud, nakatunud või tõenäoliselt nakatunud loomade arvu, ning ajakohastada seda loendit, et pidada arvet nende loomade kohta, kes taudikahtluse ajal sünnivad või surevad; nõudmise korral tuleb esitada selles loendis sisalduvad andmed, mida võib iga inspekteerimise käigus kontrollida;ii) koostada vektori ellujäämist soodustavate või vektorile elukeskkonnaks, eriti aga paljunemiskeskkonnaks olla võivate kohtade loend;iii) korraldada epidemioloogiline küsitlus vastavalt artiklile 7;c) korrapäraselt külastada kõnealust majandit või kõnealuseid majandeid ning igal külastuskorral läbi vaadata või lahata surnud või nakkuskahtlased loomad ja kinnitada taudi esinemist, vajaduse korral laboriuuringute abil;d) tagada, et:i) keelatakse loomade igasugune liikumine kõnealus(t)est majandi(te)st välja või kõnealus(t)esse majandi(te)sse;ii) vektori aktiivsusaegadel hoitakse loomi suletud kohas, kui riikliku veterinaararsti arvates on olemas sellise meetme rakendamiseks vajalikud vahendid;iii) loomi, nende pidamiseks kasutatavaid ehitisi ja nende ehitiste ümbrust (eriti perekonna Culicoides populatsioonidele ökoloogiliselt soodsaid paiku) töödeldakse korrapäraselt lubatud insektitsiididega. Selleks et vektorite infestatsiooni saaks võimalikult suures ulatuses ära hoida, määrab pädev asutus kindlaks sellise töötlemise sageduse, võttes arvesse kasutatava insektitsiidi kangust ja ilmastikuolusid;iv) majandis surnud loomade korjused hävitatakse, kõrvaldatakse, põletatakse või maetakse vastavalt nõukogu 27. novembri 1990. aasta direktiivile 90/667/EMÜ, millega kehtestatakse veterinaareeskirjad loomsete jäätmete kõrvaldamise, ümbertöötamise ja turustamise kohta ning haigusetekitajate vältimise kohta loomset päritolu või kalast valmistatud loomasöötades ning muudetakse direktiivi 90/425/EMÜ. [4]3. Kuni lõikes 2 osutatud meetmete rakendamiseni võtab iga nakkuskahtlase looma omanik või pidaja tarvitusele kõik ettevaatusabinõud, et tagada lõike 2 punkti d alapunktide i ja ii järgimine.4. Pädev asutus võib kohaldada lõikes 2 osutatud meetmeid teiste majandite suhtes, kui nende asukoht, geograafiline asend või kokkupuuted taudikahtlase majandiga annavad põhjust kahtlustada nende võimalikku saastumist.5. Lisaks lõike 2 sätetele võidakse artikli 20 lõikega 2 ettenähtud korras kehtestada erisätteid looduskaitsealade suhtes, kus loomad elavad vabalt.6. Riiklik veterinaararst ei lõpeta käesolevas artiklis osutatud meetmete kohaldamist enne, kui pädev asutus on lõpetanud lammaste katarraalse palaviku kahtluse.Artikkel 5Loomi tohib lammaste katarraalse palaviku vastu vaktsineerida üksnes käesoleva direktiivi sätete kohaselt.Artikkel 61. Kui lammaste katarraalse palaviku esinemine saab ametliku kinnituse, on riikliku veterinaararsti ülesanne:a) alustada loomade tapmist, mida peetakse vajalikuks, et vältida epideemia laienemist, ning teatada sellest komisjonile;b) anda korraldused nende loomade korjuste hävitamiseks, kõrvaldamiseks, põletamiseks või matmiseks vastavalt direktiivile 90/667/EMÜ;c) laiendada artikliga 4 ette nähtud meetmeid majanditele, mis asuvad nakatunud majandi või majandite ümber 20 kilomeetri raadiuses (artiklis 8 määratletud ohustatud tsoonis);d) rakendada meetmed, mis on vastu võetud artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras, eriti vaktsineerimisprogramm või muud alternatiivsed meetmed; vajaduse korral võivad liikmesriigi pädevad asutused omal algatusel alustada vaktsineerimisprogrammi, teatades sellest komisjonile;e) korraldada epidemioloogiline küsitlus vastavalt artiklile 7.Erandina punktist c võidakse artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras vastu võtta sätteid, mida kohaldatakse loomade liikumise suhtes kõnealuses tsoonis.2. Pädev asutus võib lõike 1 punktis c osutatud tsooni laiendada või kitsendada, lähtudes epidemioloogilistest, geograafilistest, ökoloogilistest või meteoroloogilistest oludest; pädev asutus teatab sellest komisjonile.3. Kui lõike 1 punktis c osutatud tsoon asub rohkem kui ühe liikmesriigi territooriumil, teevad asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused koostööd kõnealuse tsooni piiritlemisel. Vajaduse korral piiritletakse tsoon artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras.Artikkel 71. Epidemioloogiline küsitlus käsitleb:a) selle aja kestust, mil lammaste katarraalne palavik on võinud majandis esineda;b) majandis esineva lammaste katarraalse palaviku võimalikku päritolu ning teiste selliste majandite kindlakstegemist, mille loomad võivad olla nakatunud või saastunud samast allikast;c) taudi vektorite esinemist ja levimust;d) loomade liikumist kõnealustest majanditest välja või kõnealustesse majanditesse ning loomade korjuste mis tahes äraviimist nendest majanditest.2. Moodustatakse kriisikeskus, mille ülesanne on üldiselt koordineerida kõiki meetmeid, mida on vaja lammaste katarraalse palaviku võimalikult kiire likvideerimise tagamiseks, ning korraldada epidemioloogiline küsitlus.Siseriiklikke kriisikeskusi ja ühenduse kriisikeskusi käsitlevad üldeeskirjad kehtestatakse artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras.Artikkel 81. Liikmesriigid tagavad, et lisaks artiklis 6 osutatud meetmetele piiritleb pädev asutus ohustatud tsooni ja järelevalvetsooni. Nende tsoonide piiritlemisel võetakse arvesse lammaste katarraalse palavikuga seotud geograafilisi, halduslikke, ökoloogilisi ja episotoloogilisi tegureid ning kontrollistruktuure.2. a) Ohustatud tsoon koosneb ühenduse territooriumi osast, mille raadius on vähemalt 100 km nakatunud majandi ümber.b) Järelevalvetsoon koosneb ühenduse territooriumi osast, mis ulatub vähemalt 50 km väljapoole ohustatud tsooni piire ja kus ei ole loomi viimase 12 kuu jooksul vaktsineeritud.c) Kui need tsoonid asuvad rohkem kui ühe liikmesriigi territooriumil, teevad asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused koostööd punktides a ja b osutatud tsoonide piiritlemisel.d) Vajaduse korral piiritletakse ohustatud tsoon ja järelevalvetsoon artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras.3. Liikmesriigi nõuetekohaselt põhjendatud taotluse korral võidakse artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras otsustada muuta lõikes 2 määratletud tsoonide piire, võttes arvesse:a) nende tsoonide geograafilist asendit ja ökoloogilisi tegureid;b) ilmastikuolusid;c) vektori esinemist ja levimust;d) artikli 7 kohaselt tehtud episotoloogilise uuringu tulemusi;e) laboriuuringute tulemusi;f) tõrjemeetmete kohaldamist ja eriti desinsekteerimist.Artikkel 91. Liikmesriigid tagavad, et ohustatud tsoonis kohaldatakse järgmisi meetmeid:a) tehakse kindlaks kõik kõnealuses tsoonis asuvad majandid, kus on loomi;b) pädev asutus rakendab epidemioloogilise järelevalve programmi, mis põhineb veiste (või veiste puudumise korral muu mäletsejaliste liigi) kontrollrühma ja vektoripopulatsioonide seirel; see programm võidakse ette näha artikli 20 lõikes 2 viidatud korras;c) keelatakse loomade väljaviimine kõnealusest tsoonist. Artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras võidakse siiski otsustada teha sellest väljaviimiskeelust erandeid, eriti tsooni nendes osades asuvate loomade suhtes, kus on tõestatud viiruse leviku või vektorite puudumine.2. Lisaks lõikega 1 ette nähtud meetmetele võidakse artiklis 20 viidatud korras või liikmesriigi algatusel, millest teatatakse komisjonile, otsustada loomi vaktsineerida lammaste katarraalse palaviku vastu ning identifitseerida loomad ohustatud tsoonis.Artikkel 10Liikmesriigid tagavad, et järelevalvetsoonis:1) kohaldatakse artikli 9 lõikega 1 ette nähtud meetmeid;2) keelatakse loomade vaktsineerimine lammaste katarraalse palaviku vastu.Artikkel 11Artiklite 6, 8, 9 ja 10 kohaselt võetud meetmeid muudetakse ja tunnistatakse kehtetuks artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras.Artikkel 12Erandina artiklitest 9 ja 10 määratakse ohustatud tsoonis ja järelevalvetsoonis loomade liikumise ning nendest tsoonidest välja liikumise suhtes kohaldatavad sätted kindlaks artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras.Esimeses lõigus osutatud otsuse vastuvõtmise korral määratakse sama korra kohaselt kindlaks kaubanduse suhtes kohaldatavad eeskirjad.Artikkel 13Kui teatavas piirkonnas on erakordselt tõsine lammaste katarraalse palaviku epideemia, võetakse võimalikud lisameetmed, mida asjaomasel liikmesriigil tuleb rakendada, vastu artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras.Artikkel 14Liikmesriigid tagavad, et pädev asutus võtab kõik vajalikud meetmed, et kõik isikud ohustatud tsoonis ja järelevalvetsoonis saaksid täieliku teabe kehtivate piirangute kohta ning astuksid kõnealuste meetmete rakendamiseks vajalikke samme.Artikkel 151. Iga liikmesriik määrab siseriikliku labori, mis vastutab käesoleva direktiiviga ette nähtud laboriuuringute tegemise eest. Need siseriiklikud laborid, nende volitused ja kohustused on loetletud käesoleva direktiivi I lisas.2. I lisas loetletud siseriiklikud laborid teevad koostööd ühenduse referentlaboriga, millele on viidatud artiklis 16.Artikkel 16Ühenduse referentlabor lammaste katarraalse palaviku jaoks on näidatud II lisas. Selle labori ülesanded on ette nähtud II lisa punktiga B, ilma et see piiraks otsuse 90/424/EMÜ ja eriti selle artikli 28 kohaldamist.Artikkel 17Komisjoni eksperdid võivad koostöös pädevate asutustega teha kohapealset kontrolli, kui seda on vaja käesoleva direktiivi ühetaolise kohaldamise tagamiseks. Selleks võivad nad inspekteerida esindavat protsentuaalset hulka majandeid kontrollimaks, kas pädevad asutused jälgivad käesoleva direktiivi sätete täitmist. Komisjon teatab liikmesriikidele kontrolli tulemustest.Liikmesriik, mille territooriumil kontrolli tehakse, annab ekspertidele igakülgset abi nende ülesannete täitmiseks.Käesoleva artikli rakendamise üldeeskirjad kehtestatakse artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras.Artikkel 181. Iga liikmesriik koostab situatsioonplaani, milles näidatakse vahendid, mille abil ta kohaldab käesoleva direktiiviga ette nähtud meetmeid.Selle plaaniga tuleb võimaldada juurdepääs seadmetele, varustusele, personalile ja asjakohastele vahenditele, mida on vaja taudi kiireks ja tõhusaks likvideerimiseks.2. Lõikes 1 osutatud plaanide koostamise suhtes kohaldatavad kriteeriumid on sätestatud III lisas.Nende kriteeriumide kohaselt koostatud plaanid esitatakse komisjonile hiljemalt kolm kuud pärast käesoleva direktiivi jõustumist.Komisjon vaatab plaanid läbi, et otsustada, kas need võimaldavad saavutada soovitud eesmärke, ning annab asjaomasele liikmesriigile soovitusi muudatusteks, mida võib olla vaja muu hulgas selleks, et tagada plaani kooskõla teiste liikmesriikide plaanidega.Komisjon kiidab plaanid, mida on vajaduse korral muudetud, heaks artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras.Pärast seda võidakse plaane sama korra kohaselt muuta või täiendada, et võtta arvesse olukorra muutusi.Artikkel 19Vajaduse korral võib nõukogu käesolevat direktiivi komisjoni ettepaneku põhjal muuta kvalifitseeritud häälteenamusega.Käesoleva direktiivi lisasid muudetakse artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras.Käesoleva direktiivi rakendamiseks vajalikke üksikasjalikke eeskirju võetakse vastu artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras.Artikkel 201. Komisjoni abistab alaline veterinaarkomitee.2. Kui viidatakse käesolevale lõikele, kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ [5] artikleid 5 ja 7.Otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõikega 6 ette nähtud tähtajaks määratakse 15 päeva.3. Komitee võtab vastu oma kodukorra.Artikkel 21Komisjon võib artikli 20 lõikega 2 ette nähtud korras vastu võtta kaheaastaseks perioodiks rakendatavaid üleminekumeetmeid, mida on vaja hõlbustamaks üleminekut käesoleva direktiiviga ette nähtud uutele eeskirjadele.Artikkel 221. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigusaktid hiljemalt 1. jaanuaril 2002. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende meetmete ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud siseriiklike põhiliste õigusnormide teksti.Artikkel 23Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 20. november 2000Nõukogu nimeleesistujaJ. Glavany[1] EÜT L 62, 15.3.1993, lk 69. Direktiivi on viimati muudetud 1994. aasta ühinemisaktiga.[2] EÜT L 157, 10.6.1992, lk 19. Direktiivi on viimati muudetud 1994. aasta ühinemisaktiga.[3] EÜT L 224, 18.8.1990, lk 19. Otsust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 1258/1999 (EÜT L 160, 26.6.1999, lk 103).[4] EÜT L 363, 27.12.1990, lk 51. Direktiivi on viimati muudetud 1994. aasta ühinemisaktiga.[5] EÜT L 184, 17.7.1999, lk 2.--------------------------------------------------I LISAA. SISERIIKLIKE LAMMASTE KATARRAALSE PALAVIKU LABORITE LOETELULISTA DE LOS LABORATORIOS NACIONALES DE LA FIEBRE CATARRAL OVINALISTE OVER NATIONALE LABORATORIER FOR BLUETONGUELISTE DER FÜR DIE BLAUZUNGENKRANKHEIT ZUSTÄNDIGEN NATIONALEN LABORATORIENΚΑΤΑΛΟΓΟΣ ΕΘΝΙΚΩΝ ΕΡΓΑΣΤΗΡΙΩΝ ΓΙΑ ΤΟΝ ΚΑΤΑΡΡΟΪΚΟ ΠΥΡΕΤΟ ΤΟΥ ΠΡΟΒΑΤΟΥLIST OF THE NATIONAL BLUETONGUE LABORATORIESLISTE DES LABORATOIRES NATIONAUX POUR LA FIÈVRE CATARRHALE DU MOUTONELENCO DEI LABORATORI NAZIONALI PER LA FEBBRE CATARRALE DEGLI OVINILIJST VAN DE NATIONALE LABORATORIA VOOR BLUETONGUELISTA DOS LABORATÓRIOS NACIONAIS EM RELAÇÃO À FEBRE CATARRAL OVINALUETTELO KANSALLISISTA LAMPAAN BLUETONGUE-TAUTIA VARTEN NIMETYISTÄ LABORATORIOISTAFÖRTECKNING ÖVER NATIONELLA LABORATORIER FÖR BLUETONGUEBelgia Centrum voor Onderzoek in Diergeneeskunde en Agrochemie (CODA)/Centre d’études et de recherches vétérinaires et agrochimiques (CERVA)Groeselenbergstraat 99Rue Groeselenberg 99B-1180Brussel/BruxellesTel. (32-2) 375 44 55Fax (32-2) 375 09 79E-mail: piker@var.fgov.beTaani Statens Veterinære Institut for VirusforskningLindholmDK-4771KalvehaveTlf. (45) 55 86 02 00Fax (45) 55 86 03 00E-mail: sviv@vetvirus.dkSaksamaa Bundesforschungsanstalt für Viruskrankheiten der TiereAnstaltsteil TübingenPostfach 11 49D-72001TübingenTel. (49) 70 71 96 72 55Fax (49) 70 71 96 73 03Kreeka Ministry of AgricultureCentre of Athens Veterinary InstitutionsVirus DepartmentNeapoleos Str. 25GR-15310Ag. ParaskeviAthensTel. (30-1) 601 14 99/601 09 03Fax (30-1) 639 94 77Hispaania Centro de Investigación en Sanidad Animal INIA-CISAD. José Manuel Sánchez VizcaínoCarretera de Algete-El Casar, km 8, ValdeolmosE-20180MadridTel. (34) 916 20 22 16Fax (34) 916 20 22 47E-mail: vizcaino@inia.esPrantsusmaa CIRAD-EMVTCampus international de BaillarguetBP 5035F-34032MontpellierCedex 1Tel. (33-4) 67 59 37 24Fax (33-4) 67 59 37 98E-mail: bastron@cirad.frIirimaa Central Veterinary Research LaboratoryAbbotstownCastleknockDublin 15IRIrelandTel. (353-1) 607 26 79Fax (353-1) 822 03 63E-mail: reillypj@indigo.ieItaalia CESME presso IZSVia Campo BoarioI-64100TeramoTel. (39) 0861 33 22 16Fax (39) 0861 33 22 51E-mail: Cesme@IZS.itLuksemburg Centre d’études et de recherches vétérinaires et agrochimiques (CERVA)Rue Groeselenberg 99B-1180BruxellesTel. (32-2) 375 44 55Fax (32-2) 375 09 79E-mail: piker@var.fgov.beHolland ID-DLOEdelhertweg 158219PH LelystadNederlandTel. (0031-0320) 23 82 38Fax (0031-0320) 23 80 50E-mail: postkamer@id.dlo.nlAustria Bundesanstalt für Virusseuchenbekämpfung bei HaustierenRobert Kochgasse 17A-2340MödlingTel. (43-2) 236 466 40-0Fax (43-2) 236 466 40-941E-mail: BATSB VetMoedling@compuserve.comPortugal Laboratório Nacional de Investigação VeterináriaEstrada de Benfica, 701P-1549-011LisboaTel. (351) 21 711 52 00Fax (351) 21 711 53 836E-mail: dir.Inlv@mail.telepac.ptSoome Danish Institute for Virus ResearchLindholmDK-4771KalvehaveTlf. (45) 55 86 02 00Fax (45) 55 86 03 00E-mail: sviv@vetvirus.dkRootsi Statens veterinärmedicinska anstalt, SVAS-751 89UppsalaTlf. (00-46) 18 67 40 00Fax (00-46) 18 30 91 62E-mail: sva@sva.seÜhendkuningriik Institute for Animal HealthPirbright LaboratoryAsh RoadPirbrightWokingSurreyGU24 ONFUnited KingdomTel. (44-1483) 23 24 41Fax (44-1483) 23 24 48E-mail: philip-mellor@bbsrc.ac.ukB. LAMMASTE KATARRAALSE PALAVIKU SISERIIKLIKE LABORITE ÜLESANDEDLammaste katarraalse palaviku siseriiklikud laborid vastutavad liikmesriigi iga diagnostikalabori kehtestatavate standardite ja diagnostikameetodite koordineerimise, reaktiivide kasutamise ning vaktsiinide katsetamise eest. Selleks:a) võivad nad tarnida diagnostikareaktiive neid taotlenud diagnostikalaboritele;b) kontrollivad nad liikmesriigis kasutatavate kõikide diagnostikareaktiivide kvaliteeti;c) korraldavad nad korrapäraste vaheaegade järel võrdluskatseid;d) säilitavad nad lammaste katarraalse palaviku viiruse isolaate, mis on saadud liikmesriikides kinnitatud taudijuhtumitel;e) tagavad nad piirkondlikes diagnostikalaborites saadud positiivsete tulemuste kinnitamise.--------------------------------------------------II LISAA. ÜHENDUSE LAMMASTE KATARRAALSE PALAVIKU REFERENTLABORLABORATORIO COMUNITARIO DE REFERENCIA DE LA FIEBRE CATARRAL OVINAEF-REFERENCELABORATORIUM FOR BLUETONGUEGEMEINSCHAFTLICHES REFERENZLABORATORIUM FÜR DIE BLAUZUNGENKRANKHEITΚΟΙΝΟΤΙΚΟ ΕΡΓΑΣΤΗΡΙΟ ΑΝΑΦΟΡΑΣ ΓΙΑ ΤΟΝ ΚΑΤΑΡΡΟΪΚΟ ΠΥΡΕΤΟ ΤΟΥ ΠΡΟΒΑΤΟΥCOMMUNITY REFERENCE LABORATORY FOR BLUETONGUELABORATOIRE COMMUNAUTAIRE DE RÉFÉRENCE POUR LA FIÈVRE CATARRHALE DU MOUTONLABORATORIO COMUNITARIO DI RIFERIMENTO PER LA FEBBRE CATARRALE DEGLI OVINICOMMUNAUTAIR REFERENTIELABORATORIUM VOOR BLUETONGUELABORATÓRIO COMUNITÁRIO DE REFERÊNCIA EM RELAÇÃO À FEBRE CATARRAL OVINALAMPAAN BLUETONGUE-TAUTIA VARTEN NIMETTY YHTEISÖN VERTAILULABORATORIOGEMENSKAPENS REFERENSLABORATORIUM FÖR BLUETONGUEAFRC Institute for Animal HealthPirbright LaboratoryAsh RoadPirbrightWokingSurrey GU24 ONFUnited KingdomTel. (44-1483) 23 24 41Fax (44-1483) 23 24 48E-mail: philip-mellor@bbsrc.ac.ukB. LAMMASTE KATARRAALSE PALAVIKU SUHTES MÄÄRATUD ÜHENDUSE REFERENTLABORI ÜLESANDEDÜhenduse referentlaboril on järgmised ülesanded:1) kooskõlastada komisjoniga konsulteerides meetodid, mida liikmesriigid kasutavad lammaste katarraalse palaviku diagnoosimiseks, eriti:a) määrata, säilitada ja tarnida lammaste katarraalse palaviku viirusetüvesid seroloogiliste testide ja antiseerumi valmistamise jaoks;b) tarnida riigi referentlaboritele standardseerumeid ja muid võrdlusreaktiive, et standardida igas liikmesriigis kasutatavad katsed ja reaktiivid;c) moodustada ja hoida lammaste katarraalse palaviku viirusetüvede ja isolaatide kogu;d) korrapäraselt organiseerida diagnostikamenetluste võrdluskatseid ühenduse tasandil;e) koguda ja kõrvutada andmeid ja teavet ühenduses kasutatavate diagnostikameetodite ja tehtud katsete tulemuste kohta;f) iseloomustada lammaste katarraalse palaviku viiruse isolaate parimatel teadaolevatel meetoditel, et võimaldada paremat arusaamist lammaste katarraalse palaviku episotoloogiast;g) jälgida lammaste katarraalse palaviku järelevalve, episotoloogia ja profülaktika arengut kogu maailmas;2) aidata aktiivselt kaasa lammaste katarraalse palaviku nakkuskollete kindlakstegemisele liikmesriikides, uurides talle diagnoosi kinnitamiseks, iseloomustamiseks ja episotoloogilisteks uuringuteks saadetud viiruse isolaate;3) hõlbustada laboridiagnostika ekspertide väljaõpet ja täiendõpet, pidades silmas diagnostikamenetluste ühtlustamist kogu ühenduses;4) vahetada rahvusvahelise episootiaameti (OIE) määratud ülemaailmse lammaste katarraalse katku laboriga vastastikku teavet, eriti seoses lammaste katarraalse palaviku olukorra arenguga maailmas.--------------------------------------------------III LISASITUATSIOONPLAANIDE SUHTES KOHALDATAVAD MIINIMUMKRITEERIUMIDSituatsioonplaanidega tuleb ette näha vähemalt:1) riiklikul tasandil kriisikeskuse moodustamine, mille ülesanne on koordineerida asjaomases liikmesriigis kõiki erakorralisi meetmeid;2) loetelu nende kohalike tauditõrjekeskuste kohta, mis on asjakohaselt varustatud selleks, et koordineerida tauditõrjemeetmeid kohalikul tasandil;3) üksikasjalik teave erakorraliste meetmete eest vastutava personali, personaliliikmete erialateadmiste ja vastutusala kohta;4) igale kohalikule tauditõrjekeskusele tagatav võimalus võtta kiiresti ühendust isikute ja organisatsioonidega, keda taudipuhang otseselt või kaudselt mõjutab;5) erakorraliste meetmete nõuetekohaseks rakendamiseks vajaliku varustuse ja materjali kättesaadavus;6) täpsed juhised nakkus- või saastekahtluse ja sellele kinnituse saamise korral astutavate sammude kohta, sealhulgas korjuste hävitamise vahendid;7) õppeprogrammid väli- ja haldustöö korra alaste teadmiste ajakohastamiseks ja avardamiseks;8) diagnostikalaborite tapajärgse kontrolli funktsioon, vahendid seroloogiliste ja histoloogiliste uuringute tegemiseks jms ning kiirdiagnostika meetodite ajakohastamine (selleks tuleb ette näha proovide kiire transportimine);9) teave lammaste katarraalse palaviku vaktsiini koguse kohta, mida peetakse vajalikuks erakorralise vaktsineerimise vajaduse tekkides;10) sätted situatsioonplaanide rakendamiseks vajaliku õigusvõime tagamiseks.--------------------------------------------------