title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/103/EÜ, 17. november 2003, millega muudetakse direktiivi 2001/25/EÜ meremeeste väljaõppe miinimumtaseme kohtaEMPs kohaldatav tekst.

text:
Tähtis õiguslik teade

|

32003L0103

Euroopa Liidu Teataja L 326 , 13/12/2003 Lk 0028 - 0031

		Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/103/EÜ,17. november 2003,millega muudetakse direktiivi 2001/25/EÜ meremeeste väljaõppe miinimumtaseme kohta(EMPs kohaldatav tekst)EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 80 lõiget 2,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [1]olles konsulteerinud regioonide komiteega,toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras [2]ning arvestades järgmist:(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. aprilli 2001. aasta direktiiviga 2001/25/EÜ meremeeste väljaõppe miinimumtaseme kohta [3] määratakse kindlaks ühenduse laevadel teenivate meremeeste väljaõppe, diplomeerimise ja vahiteenistuse miinimumnõuded. Kõnealused nõuded rajanevad nõuetel, mis on kokku lepitud Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni (IMO) 1978. aasta meremeeste väljaõppe, diplomeerimise ja vahiteenistuse aluste konventsioonis (edaspidi "STCW konventsioon"), nagu seda on muudetud.(2) Euroopa Ühenduse meremeeste teadmiste ja oskuste taseme säilitamiseks ja arendamiseks on tähtis pöörata asjakohast tähelepanu mereharidusele ja meremeeste staatusele Euroopa Ühenduses.(3) Eriti tähtis on tagada, et ühenduse laevadel teenivatel meremeestel, kellel on kolmandate riikide antud tunnistus, oleks STCW konventsiooni nõuetele vastav pädevus. Direktiivis 2001/25/EÜ sätestatakse menetlused ja ühised kriteeriumid, mille alusel liikmesriigid tunnustavad kolmandate riikide antud tunnistusi.(4) Direktiivis 2001/25/EÜ nähakse ette, et kolmandate riikide antud tunnistuste tunnustamise ning mereõppeasutuste ja merehariduse õppekavade ja kursuste heakskiitmise menetlusi ja kriteeriume hinnatakse uuesti, pidades silmas kõnealuse direktiivi kohaldamisel omandatud kogemusi.(5) Direktiivi 2001/25/EÜ tegelik kohaldamine on näidanud, et mõnede kohanduste tegemine kõnealustes menetlustes ja kriteeriumides võiks suuremal määral kaasa aidata tunnustamissüsteemi usaldusväärsusele, lihtsustades samal ajal liikmesriikidele pandud järelevalve- ja aruandekohustusi.(6) STCW konventsiooni sätete täitmist väljaõpet pakkuvates kolmandates riikides võib tõhusamalt hinnata ühtlustatud viisil. Seega tuleks kõnealune ülesanne anda komisjonile täitmiseks kogu ühenduse nimel.(7) Selle tagamiseks, et tunnustuse saanud riik jätkaks STCW konventsiooni nõuete täielikku täitmist, tuleks tunnustus korrapäraselt läbi vaadata ja selle kehtivust vajaduse korral pikendada. Kui kolmas riik ei täida STCW konventsiooni nõudeid, tuleks tema tunnustamine kehtetuks tunnistada, kuni puudujäägid on kõrvaldatud.(8) Tunnustuse kehtivuse pikendamise ja kehtetuks tunnistamise otsuseid võib tõhusamalt teha ühenduse tasandil ühtlustatud ja tsentraliseeritud viisil. Seega tuleks kõnealused ülesanded anda komisjonile täitmiseks kogu ühenduse nimel.(9) Pidevat järelevalvet nõuete täitmise üle kolmandates riikides võib tõhusamalt teha ühtlustatud ja tsentraliseeritud viisil.(10) Üks Euroopa Meresõiduohutuse Ametile (edaspidi "amet") määratud ülesandeid on abistada komisjoni ülesannete täitmisel, mis on viimasele antud laevapere väljaõpet, diplomeerimist ja vahiteenistust käsitlevate ühenduse õigusaktidega.(11) Seetõttu peaks amet abistama komisjoni tema ülesanne täitmisel, mis seonduvad kolmandatele riikidele tunnustuse andmise, tunnustuse kehtivuse pikendamise ja tunnustuse kehtetuks tunnistamisega. Samuti peaks amet abistama komisjoni, kui see kontrollib, kas kolmandad riigid täidavad STCW konventsiooni nõudeid.(12) STCW konventsioonis täpsustatakse tunnistustele ja nende väljaandmist tõendavatele kinnituslehtedele esitatavad keelenõuded. Direktiivi 2001/25/EÜ olemasolevad sätted tuleks viia kooskõlla kõnealuse konventsiooni asjakohaste nõuetega.(13) 1974. aasta rahvusvahelises konventsioonis inimelude ohutusest merel (edaspidi "SOLASi konventsioon"), nagu seda on muudetud, sätestatakse komandosilla ja kalda vahelistele ohutusteadetele esitatavad keelenõuded. Direktiivi 2001/25/EÜ tuleks ajakohastada SOLASi konventsiooni hiljutiste muudatuste kohaselt, mis jõustusid 1. juulil 2002.(14) On vaja sätestada menetlused direktiivi 2001/25/EÜ kohandamiseks ühenduse õiguses tulevikus tehtavate muudatustega.(15) Direktiivi 2001/25/EÜ tuleks vastavalt muuta,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 2001/25/EÜ muudetakse järgmiselt.1. Artiklit 5 muudetakse järgmiselt:a) lõige 3 asendatakse järgmisega:"3. Tunnistused antakse välja STCW konventsiooni reegli I/2 lõike 1 kohaselt."b) lõikele 5 lisatakse järgmine lause:"Kinnituslehed antakse välja STCW konventsiooni artikli VI lõike 2 kohaselt."2. Artikli 17 punkt e asendatakse järgmisega:"e) on olemas piisavad vahendid sidepidamiseks laeva ja kaldal asuvate asutuste vahel. Kõnealune side toimub SOLASi konventsiooni V peatüki reegli 14 lõike 4 kohaselt."3. Artikli 18 lõige 3 asendatakse järgmisega:"3. Meremehi, kellel ei ole artiklis 4 osutatud tunnistust, võidakse lubada teenima liikmesriigi lipu all sõitvatele laevadele, kui otsus nende asjakohaste tunnistuste tunnustamise kohta on vastu võetud järgmise menetluse kohaselt.a) Liikmesriik, kes kavatseb tunnustada kinnituslehega oma lipu all sõitvatel laevadel teenimiseks asjakohast tunnistust, mille kolmas riik on andnud kaptenile, juhtkonna liikmele või raadiooperaatorile, esitab komisjonile oma põhjendatud taotluse kõnealuse kolmanda riigi tunnustamiseks.Komisjon, keda abistab Euroopa Mereohutuse Amet (edaspidi "amet"), kogub – vajaduse korral koostöös asjaomaste liikmesriikidega – II lisas nimetatud andmed ja hindab selle kolmanda riigi väljaõppe ja tunnistuste andmise süsteemi, kelle tunnustamiseks on esitatud taotlus, et kontrollida STCW konventsiooni kõigi nõuete täitmist asjaomases riigis ja seda, kas tunnistustega seotud pettuse vältimiseks on võetud asjakohased meetmed.b) Komisjon otsustab kolmanda riigi tunnustamise üle artikli 23 lõikes 2 viidatud menetluse kohaselt kolme kuu jooksul alates tunnustamist käsitleva taotluse esitamisest. Kui taotlus rahuldatakse, kehtib tunnustus artikli 18a sätete kohaselt.c) Kui punktis b ettenähtud ajavahemiku jooksul ei võeta vastu otsust asjaomase kolmanda riigi tunnustamise kohta, võib taotluse esitanud liikmesriik otsustada kolmandat riiki ühepoolselt tunnustada, kuni artikli 23 lõikes 2 viidatud menetluse kohaselt võetakse vastu otsus.d) Liikmesriik võib otsustada oma lipu all sõitvate laevade puhul tunnustada tunnistusi, mille on andnud komisjoni tunnustatud kolmas riik, võttes arvesse II lisa punktide 4 ja 5 sätteid.e) Euroopa Liidu Teataja C-seerias enne (…) [*] 18 kuud pärast käesoleva direktiivi jõustumist. avaldatud kolmandate riikide väljaantud tunnistustele antud tunnustused kehtivad edasi. Kõnealuseid tunnustusi võivad kasutada kõik liikmesriigid, kui komisjon ei ole neid hiljem artikli 18a kohaselt kehtetuks tunnistanud.f) Komisjon koostab tunnustatud kolmandate riikide loetelu ja ajakohastab seda. Loetelu avaldatakse Euroopa Liidu Teataja C-seerias."4. Lisatakse järgmised artiklid:"Artikkel 18a1. Kui liikmesriik leiab, et tunnustatud kolmas riik ei täida enam STCW konventsiooni nõudeid, teatab ta sellest viivitamata komisjonile koos asjakohaste põhjendustega, ilma et see piiraks II lisas täpsustatud kriteeriumide kohaldamist. Komisjon suunab küsimuse viivitamata artiklis 23 nimetatud komiteele.2. Kui komisjon leiab, et tunnustatud kolmas riik ei täida enam STCW konventsiooni nõudeid, teatab ta sellest viivitamata liikmesriikidele koos asjakohaste põhjendustega, ilma et see piiraks II lisas täpsustatud kriteeriumide kohaldamist. Komisjon suunab küsimuse viivitamata artiklis 23 nimetatud komiteele.3. Kui liikmesriik kavatseb kehtetuks tunnistada kõigi kolmanda riigi väljaantud tunnistuste kinnituslehed, teatab ta viivitamata oma otsusest komisjonile ja teistele liikmesriikidele koos asjakohaste põhjendustega.4. Komisjon, keda abistab amet, hindab asjaomase kolmanda riigi tunnustamist uuesti, et kontrollida, kas kõnealune riik ei täida enam STCW nõudeid.5. Kui on põhjust arvata, et mõni mereõppeasutus ei täida enam STCW konventsiooni nõudeid, teatab komisjon asjaomasele riigile, et tema tunnistuste tunnustamine tunnistatakse kehtetuks kahe kuu jooksul, kui ei võeta meetmeid STCW konventsiooni kõigi nõuete täitmise kindlustamiseks.6. Otsus tunnustuse kehtetuks tunnistamise kohta tehakse artikli 23 lõikes 2 nimetatud menetluse kohaselt kahe kuu jooksul alates päevast, mil liikmesriik on esitanud teate. Asjaomane liikmesriik võtab otsuse rakendamiseks asjakohased meetmed.7. Tunnistuste tunnustamist tõendavad kinnituslehed, mis on välja antud artikli 5 lõike 6 kohaselt enne päeva, mil kolmanda riigi tunnustamise kehtetuks tunnistamise otsus on tehtud, kehtivad edasi. Meremehed, kellel on sellised kinnituslehed, ei või siiski nõuda kõrgemat kvalifikatsiooni tunnustavat kinnituslehte, kui kõnealune kvalifikatsiooni tõstmine ei rajane üksnes meresõidu käigus saadud täiendaval teenistuskogemusel.Artikkel 18b1. Komisjon hindab artikli 18 lõike 3 punktis b nimetatud menetluse kohaselt tunnustatud kolmandaid riike, sealhulgas artikli 18 lõike 3 punktis f osutatud kolmandaid riike, korrapäraselt ja vähemalt iga viie aasta järel uuesti, et kontrollida nende vastavust II lisas esitatud asjaomastele kriteeriumidele ja seda, kas tunnistustega seotud pettuse vältimiseks on võetud asjakohased meetmed.2. Komisjon määrab kindlaks kolmandate riikide hindamise esmatähtsad kriteeriumid, lähtudes tulemuslikkust käsitlevatest andmetest, mille annab sadamariigi kontroll, ning sõltumatute hindamisaruannetega seotud teabest, mille kolmandad riigid edastavad STCW koodeksi jao A-I/7 kohaselt.3. Komisjon esitab liikmesriikidele hindamise tulemuste kohta aruande."5. Artikli 22 lõikesse 1 lisatakse järgmine lause:"Käesolevat direktiivi võib ka muuta sama menetluse kohaselt, et kohaldada käesoleva direktiiviga seotud asjakohaseid muudatusi, mis on tehtud ühenduse õigusaktides."6. II lisa muudetakse käesoleva direktiivi lisa kohaselt.Artikkel 2Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid 14. maiks 2005. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.Komisjon esitab hiljemalt 14. detsembriks 2008 Euroopa Parlamendile ja nõukogule hindamisaruande, mis põhineb IMO konventsiooni sätete ja nende rakendamise üksikasjalikul analüüsil ja hindamisel ning uutel teadmistel, mis on omandatud ohutuse ja laevapere väljaõppetaseme vahelise seose kohta.Artikkel 3Käesolev direktiiv jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.Artikkel 4Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 17. november 2003Euroopa Parlamendi nimelpresidentP. CoxNõukogu nimeleesistujaG. Alemanno[1] ELT C 133, 6.6.2003, lk 23.[2] Euroopa Parlamendi 3. septembri 2003. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 6. novembri 2003. aasta otsus.[3] EÜT L 136, 18.5.2001, lk 17. Direktiivi on muudetud direktiiviga 2002/84/EÜ (EÜT L 324, 29.11.2002, lk 53).--------------------------------------------------LISADirektiivi 2001/25/EÜ II lisa asendatakse järgmisega:"II LISAARTIKLI 18 LÕIKE 3 PUNKTIS a OSUTATUD NENDE KOLMANDATE RIIKIDE TUNNUSTAMISE KRITEERIUMID, KES ON VÄLJA ANDNUD TUNNISTUSE VÕI KELLE VOLITUSEL ON TUNNISTUS VÄLJA ANTUD1. Kolmas riik peab olema STCW konventsiooni osalisriik.2. Meresõiduohutuse komitee peab olema kindlaks teinud, et kolmas riik on tõendanud STCW konventsiooni sätete täielikku jõustamist.3. Komisjon, keda abistab amet ja vajaduse korral koostöös asjaomaste liikmesriikidega, peab olema kinnitanud kõigi vajalike meetmete abil, mille hulka võib kuuluda rajatiste ja menetluste kontrollimine, et pädevusnõudeid, tunnistuste väljaandmist ja kinnitamist ning arvestuse pidamist käsitlevaid nõudeid täidetakse täielikult ning et STCW konventsiooni reegli I/8 kohaselt on loodud kvaliteedinõuete süsteem.4. Liikmesriik on sõlmimas asjaomase kolmanda riigiga kokkulepet, mis kohustab viivitamata teatama kõigist olulistest muudatustest STCW konventsiooni kohaselt toimuva väljaõppe ja tunnistuste väljaandmise korras.5. Liikmesriik on võtnud meetmed selle tagamiseks, et meremees, kes esitab tunnustuse saamiseks juhtimistasandi teenistusülesandeid täita lubava tunnistuse, tunneb piisavalt neid liikmesriigi merendusalaseid õigusakte, mis on seotud teenistusülesannetega, mida tal on õigus täita.6. Kui liikmesriik soovib teatavate mereõppeasutuste hindamise teel täiendavalt hinnata, kas kolmas riik täidab nõudeid, toimib ta STCW koodeksi jao A-I/6 sätete kohaselt."--------------------------------------------------


Tähtis õiguslik teade

|

31986L0096

Nõukogu direktiiv, 18. märts 1986, millega muudetakse direktiivi 80/232/EMÜ teatavate kinnispakkidesse pakendatud toodete nimikoguste ja nimimahtude valikuid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

Euroopa Liidu Teataja L 080 , 25/03/1986 Lk 0055 - 0056 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 15 Köide 7 Lk 0118  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 15 Köide 7 Lk 0118  CS.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 129  - 130 ET.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 129  - 130 HU.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 129  - 130 LT.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 129  - 130 LV.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 129  - 130 MT.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 129  - 130 PL.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 129  - 130 SK.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 129  - 130 SL.ES Peatükk 13 Köide 008 Lk 129  - 130

		Nõukogu direktiiv,18. märts 1986,millega muudetakse direktiivi 80/232/EMÜ teatavate kinnispakkidesse pakendatud toodete nimikoguste ja nimimahtude valikuid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta(86/96/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:pärast direktiivi 80/232/EMÜ [4] vastuvõtmist 15. jaanuaril 1980 on tekkinud raskusi eeskätt seoses I lisas loetletud teatavate toodete nimetamisega ja III lisa sissejuhatava lõigu tõlgendamisega;seetõttu tuleks nimetatud lisasid muuta,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 80/232/EMÜ I ja III lisa muudetakse vastavalt käesoleva direktiivi lisale.Artikkel 2Liikmesriigid võtavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud meetmed 18 kuu jooksul alates direktiivi teatavakstegemisest. [5] Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 18. märts 1986Nõukogu nimeleesistujaW. F. Eekelen[1] EÜT C 18, 25.1.1984, lk 7.[2] EÜT C 46, 18.2.1985, lk 92.[3] EÜT C 206, 6.8.1984, lk 17.[4] EÜT L 51, 25.2.1980, lk 1.[5] Käesolev direktiiv tehti liikmesriikidele teatavaks 18. märtsil 1986.--------------------------------------------------LISA1. "1.5.4. Teravilja või teraviljasaaduste paisutamise või röstimise teel valmistatud toiduained (paisutatud riis, maisihelbed ja muud samalaadsed tooted) (ühise tollitariifistiku rubriik 19.05)250 – 375 – 500 – 750 – 1000 – 1500 – 2000.4. KASUTAMISVALMIS VÄRVID JA LAKID (lisatud lahustitega või ilma; ühise tollitariifistiku alamrubriik 32.09 A II, välja arvatud dispergeeritud pigmendid ja lahused) (kogus milliliitrites)25 – 50 – 125 – 250 – 375 – 500 – 750 – 1000 – 2000 – 2500 – 4000 – 5000 – 10000."2. III lisa sissejuhatav lõik asendatakse järgmisega: "Erandina nõukogu 20. mai 1975. aasta direktiivi 75/324/EMÜ1 (aerosoolipihusteid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) artikli 8 lõike 1 punktist e ei pea käesoleva direktiivi nõuetele vastavates aerosoolides müüdavatel toodetel olema nimimassi tähist."--------------------------------------------------


title: Nõukogu direktiiv, 3. oktoober 1989, teleringhäälingutegevust käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31989L0552

Euroopa Liidu Teataja L 298 , 17/10/1989 Lk 0023 - 0030 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 6 Köide 3 Lk 0003  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 6 Köide 3 Lk 0003

		Nõukogu direktiiv,3. oktoober 1989,teleringhäälingutegevust käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta(89/552/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 57 lõiget 2 ja artiklit 66,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]koostöös Euroopa Parlamendiga, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:asutamislepingus sätestatud ühenduse eesmärkide hulka kuuluvad üha tugevama liidu loomine Euroopa rahvaste vahel, ühendusse kuuluvate riikide vaheliste lähedaste suhete edendamine, ühenduse riikide majandus- ja sotsiaalarengu tagamine Euroopat jagavate tõkete kõrvaldamiseks võetavate ühismeetmete abil, Euroopa rahvaste elutingimuste jätkuva parandamise soodustamine ning rahu ja vabaduse säilitamise ja tugevdamise tagamine;asutamislepinguga nähakse ette ühisturu rajamine, sealhulgas teenuste vaba liikumise tõkete kaotamine liikmesriikide vahel ja sellise süsteemi sisseseadmine, mis tagab, et ühisturul ei toimu konkurentsimoonutusi;mitmesuguste tehnoloogiate abil üle piiride edastatavad ringhäälingusaated on üks ühenduse eesmärkide saavutamise viise; tuleks võtta meetmeid, et võimaldada ja tagada üleminek siseriiklikelt turgudelt ühisele programmide tootmise ja levitamise turule ning luua ausa konkurentsi tingimused, ilma et see piiraks teleringhäälingu teenuste rolli avalike huvide teenimisel;Euroopa Nõukogu on vastu võtnud piiriülese televisiooni Euroopa konventsiooni;asutamislepinguga nähakse ette direktiivide väljaandmine õigusnormide kooskõlastamiseks, et hõlbustada tegevuse alustamist füüsilisest isikust ettevõtjana;tavatingimustes on teleringhääling teenus asutamislepingus määratletud tähenduses;asutamislepinguga nähakse ette kõikide tavaliselt tasu eest osutatavate teenuste vaba liikumine olenemata teenuste kultuurilisest või muust olemusest ja ilma piiranguteta liikmesriikide nende kodanike suhtes, kes elavad muus ühenduse riigis kui teenuse saajad;televisiooniteenuste edastamise ja levitamise suhtes kohaldatuna on see õigus samuti erivorm ühenduse õiguse üldisemast põhimõttest, nimelt sõnavabadusest, mis sisaldub kõikide liikmesriikide ratifitseeritud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 10 lõikes 1; sel põhjusel peab teleprogrammide edastamist ja levitamist käsitlevate direktiivide väljaandmine tagama nende teenuste vaba liikumise eespool nimetatud artikli kohaselt ning ainult kõnealuse artikli lõikes 2 ja asutamislepingu artikli 56 lõikes 1 määratud piirangutega;televisiooniorganisatsioonide ja kaabellevivõrgu operaatorite tegevust käsitlevates liikmesriikide õigusnormides ja haldusmeetmetes on erinevusi, millest mõned võivad tõkestada ringhäälingusaadete vaba liikumist ühenduses ja põhjustada ühisturul konkurentsimoonutusi;asutamislepingu kohaselt tuleb ühenduses kaotada kõik sellised ringhäälinguteenuste osutamise vabaduse piirangud;selline piirangute kaotamine peab toimuma koos kohaldatavate õigusaktide kooskõlastamisega; nimetatud kooskõlastamine peab olema suunatud kõnealuse erialategevuse ning üldisemalt teabe ja ideede vaba liikumise hõlbustamisele ühenduses;sellest tulenevalt on vajalik ja piisav, et kõikide ringhäälingusaadete osas täidetakse selle liikmesriigi õigusakte, kust need pärinevad;käesoleva direktiiviga kehtestatakse miinimumnormid, mis on vajalikud ringhäälingusaadete edastamise vabaduse tagamiseks; seetõttu ei mõjuta direktiiv liikmesriikide ja nende ametiasutuste vastutust programmide korralduse — sealhulgas tegevusload, haldusalased load ja maksustamine — rahastamise ja sisu eest; seetõttu ei mõjutata liikmesriikide kultuurilise arengu sõltumatust ja kultuuri mitmekesisust ühenduses;on vaja, et ühisturul täidetaks kõikide ühendusest pärinevate ja seal vastuvõtmiseks mõeldud ringhäälingusaadete, eelkõige teises liikmesriigis vastuvõtmiseks mõeldud ringhäälingusaadete osas päritoluliikmesriigi õigusakte, mida kohaldatakse selle liikmesriigi avalikkusele mõeldud ringhäälingusaadete suhtes, ja käesoleva direktiivi sätteid;nõue, et päritoluliikmesriik peaks tagama ringhäälingusaadete vastavuse käesoleva direktiiviga kooskõlastatud siseriiklike õigusaktidega, on ühenduse õiguse kohaselt piisav tagamaks ringhäälingusaadete vaba liikumine, ilma et vastuvõtjaliikmesriikides teostataks samadel põhjustel teistkordset kontrolli; vastuvõtjaliikmesriik võib siiski erandjuhul ja eritingimustel ajutiselt peatada telesaadete taasedastamise;on hädavajalik, et liikmesriigid tagavad kõikide selliste toimingute vältimise, mis võivad ohustada teleprogrammide vaba liikumist ja nendega kauplemist või mis võivad soodustada valitseva seisundi tekkimist, mis võib põhjustada televisiooni kaudu edastatava teabe ja kogu teabelevisektori mitmekesisuse ja vabaduse piiramist;käesolev direktiiv piirdub ainult teleringhäälingu eeskirjadega, ilma et see piiraks ühenduse edaspidiste ühtlustavate õigusaktide kohaldamist, eriti nende kohustuslike nõuete täitmiseks, mis käsitlevad tarbijate kaitsmist ning äritehingute ja konkurentsi ausust;sellest olenemata on kooskõlastamine vajalik, et hõlbustada kultuuriliste eesmärkidega programme tootvatel isikutel ja majandusharudel tegevuse alustamist ja jätkamist;ühenduse kõiki era- ja avalikke teleprogramme käsitlevad miinimumnõuded Euroopa audiovisuaalsele toodangule on vahend eespool nimetatud majandusharudes tootmise, sõltumatu tootmise ja levitamise edendamiseks, täiendades muid vahendeid, mille kohta on ettepanekud sellesama eesmärgi edendamiseks juba tehtud või tegemisel;seetõttu on vaja edendada liikmesriikide teletooteturgude kasvu, et saavutada vajalike investeeringute tagasisaamiseks piisav suurus mitte ainult ühiste eeskirjade kehtestamise teel, millega hõlvatakse siseriiklikud turud, vaid ka nähes Euroopa toodangule võimaluse korral ja asjakohaste vahenditega ette suurema osa kõikides liikmesriikides edastatavate teleprogrammide mahust; võimaldamaks nende eeskirjade kohaldamise ja eesmärkide saavutamise jälgimist, esitavad liikmesriigid komisjonile aruande käesoleva direktiiviga Euroopa päritoluga teostele ja sõltumatule toodangule reserveeritud saateaja osatähtsuse kohaldamise kohta; sellise osatähtsuse arvutamisel tuleb arvesse võtta Kreeka Vabariigi ja Portugali Vabariigi eriolukorda; komisjon peab teatama nendest aruannetest teistele liikmesriikidele ja lisab aruannetele vajaduse korral arvamuse, võttes eelkõige arvesse saavutatud edu võrreldes eelnenud aastatega, uute ringhäälingusaadete osakaalu programmis, uute televisiooniorganisatsioonide eriasjaolusid ja väikese audiovisuaalse tootmisvõimsuse või kitsa keelealaga riikide eriolukorda;selleks tuleks "Euroopa päritoluga teosed" määratleda nii, et see ei piiraks liikmesriikide võimalust ühenduse õigust täites ja käesoleva direktiivi eesmärke arvesse võttes seda määratlust kooskõlas artikli 3 lõikega 1 nende jurisdiktsiooni all olevate televisiooniorganisatsioonide suhtes täpsustada;on oluline leida asjakohased ja ühenduse õigusega kooskõlas olevad vahendid ja menetlused, et edendada nende eesmärkide rakendamist, pidades silmas sobivate meetmete võtmist, et soodustada Euroopa audiovisuaalsete toodete tootmist, arendamist ja levitamist, eelkõige väikese tootmisvõimsuse või kitsa keelealaga riikides;Euroopa toodangu arendamiseks võib kohaldada siseriiklikke toetuskavasid, kui need on kooskõlas ühenduse õigusega;kohustus võimalust mööda edastada teatava osa jooksul saateajast ringhäälinguorganisatsioonidest sõltumatute tootjate toodetud sõltumatut toodangut soodustab uute teletoodangu allikate, eelkõige väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete tekkimist; see pakub uusi võimalusi ja turuväljundeid loovatele annetele ning kultuurierialadel ja kultuuri valdkonnas töötavatele inimestele; liikmesriigid peaksid sõltumatu tootja mõiste määratlemisel seda eesmärki arvesse võtma, pöörates asjakohast tähelepanu väike- ja keskmise suurusega tootjatele ning lubades televisiooniorganisatsioonide ühistootmisega tegelevatel tütarettevõtjatel rahastamises osaleda;liikmesriikidel on vaja võtta meetmeid tagamaks, et teose esimese kinolinastuse ja esimese telelinastuse vahele jääb teatav ajavahemik;liikmesriigid võivad teatava keele aktiivse soodustamise võimaldamiseks kehtestada üksikasjalikumaid või rangemaid eeskirju, eelkõige keelenõuete osas, kui need eeskirjad on kooskõlas ühenduse õigusega, eriti kui neid ei kohaldata teistest liikmesriikidest pärinevate ringhäälingusaadete taasedastamise suhtes;tarbijate kui televaatajate huvide täielikuks ja nõuetekohaseks tagamiseks on hädavajalik, et telereklaami suhtes kohaldataks teatavat hulka miinimumnorme ja -nõudeid ning et liikmesriikidel on õigus kehtestada üksikasjalikumaid või rangemaid eeskirju ja teatavatel asjaoludel seada nende jurisdiktsiooni all olevatele televisiooniorganisatsioonidele erinevaid tingimusi;liikmesriigid, võttes asjakohaselt arvesse ühenduse õigust ja üksnes oma riigi territooriumile mõeldud ringhäälingusaadete suhtes, mida ei või otseselt ega kaudselt vastu võtta üheski teises liikmesriigis, peavad saama kehtestada erinevaid tingimusi reklaami paigutamisele ja erinevaid piirmäärasid reklaami mahule, et edendada kõnealust liiki ringhäälingusaateid;on vaja keelata igasugune telereklaam, kus reklaamitakse sigarette ja muid tubakatooteid, sealhulgas kaudset liiki reklaam, kus, olgugi et ei nimetata otseselt tubakatooteid, üritatakse reklaamikeelust kõrvale hoida, kasutades tubakatoodete või selliste ettevõtjate marginimetusi, sümboleid või muid omaseid tunnusjooni, kelle teadaoleva või põhitegevuse hulka kuulub kõnealuste toodete tootmine või müük;samamoodi on vaja keelata igasugune telereklaam ravimitele ja raviteenustele, mis on selles liikmesriigis, kelle jurisdiktsiooni alla ringhäälinguorganisatsioon kuulub, kättesaadavad üksnes arsti ettekirjutuse alusel, ning kehtestada ranged nõuded alkoholitoodete telereklaamile;pidades silmas sponsorluse suurenevat tähtsust programmide rahastamisel, tuleks kehtestada asjakohased eeskirjad;lisaks sellele on vaja kehtestada eeskirjad alaealiste kehalise, vaimse ja moraalse arengu kaitsmiseks saadetes ja telereklaamis;kuigi tavaliselt on televisiooniorganisatsioonidel kohustus tagada, et saadetes esitatakse asjaolusid ja sündmusi erapooletult, on sellest olenemata tähtis, et neil peaksid lasuma vastulause esitamise õiguse või võrdväärsete õiguskaitsevahendite osas sellised erikohustused, et iga isik, kelle õigustatud huve on kahjustatud edastatud teleprogrammi käigus esitatud väitega, võib kõnealust õigust või õiguskaitsevahendit tõhusalt kasutada,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:I PEATÜKKMõistedArtikkel 1Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:a) teleringhääling — avalikkusele vastuvõtmiseks mõeldud kodeerimata või kodeeritud teleprogrammide esialgne edastus kaabli või eetri, sealhulgas satelliidi kaudu. See hõlmab ettevõtjate vahelist programmide edastamist, eesmärgiga neid avalikkusele edasi saata. See ei hõlma sideteenuseid, mille abil edastatakse teavet või muid teateid üksiktellimuse alusel, nagu fakside edastamine, elektroonilised andmepangad ja muud sellised teenused;b) telereklaam — igasugune kaubanduse, äri, käsitöö või kutsealaga seotud teadaanne, mida avalik-õiguslik isik või eraettevõtja edastab tasu või samalaadse hüvitise eest, et reklaamida tasu eest pakutavaid kaupu või osutatavaid teenuseid, kaasa arvatud kinnisvara ning õigused ja kohustused.Välja arvatud artikli 18 kohaldamisel, ei hõlma see avalikkusele suunatud otsepakkumisi toodete müügiks, ostmiseks või rentimiseks ega teenuste osutamiseks tasu eest;c) varjatud reklaam — kaubatootja või teenusepakkuja kaupade, teenuste, nime, kaubamärgi või tegevuse esitamine programmides sõnas või pildis, kui ringhäälinguorganisatsiooni eesmärk on sellise esitusega pakkuda reklaami ja kui see võib avalikkust esituse olemuse osas eksitada. Sellist esitamist käsitletakse tahtlikuna, eriti kui seda tehakse tasu või samalaadse hüvitise eest;d) sponsorlus — teleringhäälingutegevuses või audiovisuaalsete teoste tootmises mitteosaleva avalik-õigusliku isiku või eraettevõtja osalemine teleprogrammide rahastamisel, eesmärgiga reklaamida oma nime, kaubamärki, mainet, tegevust või tooteid.II PEATÜKKÜldsättedArtikkel 21. Iga liikmesriik tagab, et kõik telesaated, mida edastavad:- tema jurisdiktsiooni all olevad ringhäälinguorganisatsioonid või- ringhäälinguorganisatsioonid, kes, olgugi et nad ei ole ühegi liikmesriigi jurisdiktsiooni all, kasutavad kõnealuse liikmesriigi võimaldatud sagedust või satelliitvõimsust või selles liikmesriigis asuvat satelliitside juhtimiskeskust,täidavad kõnealuses liikmesriigis avalikkusele mõeldud ringhäälingusaadete suhtes kohaldatavaid õigusakte.2. Liikmesriigid tagavad teistest liikmesriikidest pärinevate telesaadete vastuvõtmisvabaduse ja ei piira nende taasedastamist oma territooriumil põhjustel, mis kuuluvad käesoleva direktiiviga kooskõlastavatesse valdkondadesse. Liikmesriigid võivad telesaadete taasedastamise ajutiselt peatada, kui on täidetud järgmised tingimused:a) teisest liikmesriigist edastatav telesaade rikub selgelt, oluliselt ja raskelt artikli 22 sätteid;b) eelnenud 12 kuu jooksul on ringhäälinguorganisatsioon kõnealust sätet rikkunud vähemalt kaks korda;c) asjaomane liikmesriik on ringhäälinguorganisatsioonile ja komisjonile kirjalikult teatanud väidetavatest rikkumistest ja oma kavatsusest piirata taasedastamist, kui taoline rikkumine toimub uuesti;d) nõupidamised edastava riigi ja komisjoniga ei ole andud rahuldavat lahendust 15 päeva jooksul alates punktis c nimetatud teatamisest ja väidetav rikkumine on jätkuv.Komisjon tagab, et peatamine on kooskõlas ühenduse õigusega. Komisjon võib nõuda asjaomaselt liikmesriigilt ühenduse õigusega vastuolus oleva peatamise viivitamatut lõpetamist. Käesolev säte ei piira ühegi menetluse, õiguskaitsevahendi ega sanktsiooni kohaldamist kõnealuse rikkumise suhtes selles liikmesriigis, kelle jurisdiktsiooni alla asjaomane ringhäälinguorganisatsioon kuulub.3. Käesolevat direktiivi ei kohaldata üksnes mitteliikmesriikides vastuvõtmiseks mõeldud ringhäälingusaadete suhtes, mida ei võeta otseselt ega kaudselt vastu ühes või mitmes liikmesriigis.Artikkel 31. Liikmesriigid võivad nende jurisdiktsiooni all olevate televisiooniorganisatsioonide suhtes kohaldada käesoleva direktiiviga reguleeritud valdkondades üksikasjalikumaid või rangemaid eeskirju.2. Liikmesriigid tagavad asjakohaste vahenditega ja oma õigusaktide raames, et nende jurisdiktsiooni all olevad televisiooniorganisatsioonid täidavad käesoleva direktiivi sätteid.III PEATÜKKTeleprogrammide levitamise ja tootmise edendamineArtikkel 41. Võimaluse korral tagavad liikmesriigid asjakohaste vahenditega, et ringhäälinguorganisatsioonid reserveerivad artiklis 6 määratletud tähenduses Euroopa päritoluga teostele suurema osa oma saateajast, välja arvatud uudiste, spordisündmuste, ajaviitemängude, reklaami ja teleteksti edastamiseks määratud aeg. Selline osakaal tuleks saavutada järk-järgult, täites asjakohaseid nõudeid ja pidades silmas ringhäälinguorganisatsiooni kohustust pakkuda oma vaatajaskonnale nii teabe-, haridus-, kultuuri- kui ka meelelahutussaateid.2. Kui lõikes 1 sätestatud osakaalu ei ole võimalik saavutada, ei tohi see olla väiksem kui 1988. aasta keskmine asjaomases liikmesriigis.Kreeka Vabariigi ja Portugali Vabariigi puhul asendatakse 1988. aasta 1990. aastaga.3. Alates 3. oktoobrist 1991 esitavad liikmesriigid komisjonile iga kahe aasta tagant aruande käesoleva artikli ja artikli 5 kohaldamise kohta.Selles aruandes sisaldub eelkõige statistiline ülevaade käesolevas artiklis ja artiklis 5 nimetatud osakaalude saavutamisest iga teleprogrammi osas, mis kuulub asjaomase liikmesriigi jurisdiktsiooni alla, ning kõnealuse osakaalu mittesaavutamise korral iga üksikjuhu põhjused ja osakaalu saavutamiseks võetud või kavandatavad meetmed.Komisjon teatab nendest aruannetest, millele ta lisab vajaduse korral arvamuse, teistele liikmesriikidele ja Euroopa Parlamendile. Komisjon tagab, et käesolevat artiklit ja artiklit 5 kohaldatakse kooskõlas asutamislepingu sätetega. Komisjon võib oma arvamuses eelkõige arvesse võtta saavutatud edu võrreldes eelnenud aastatega, uute ringhäälingusaadete osakaalu programmist, uute televisiooniorganisatsioonide eriasjaolusid ja väikese audiovisuaalse tootmisvõimsuse või kitsa keelealaga riikide eriolukorda.4. Hiljemalt viienda aasta lõpus alates käesoleva direktiivi vastuvõtmisest kontrollib nõukogu käesoleva artikli rakendamist komisjoni aruande põhjal, millele on lisatud komisjoni arvates asjakohased muutmisettepanekud.Selleks võetakse komisjoni aruandes lõike 3 alusel liikmesriikide esitatud teabe põhjal eelkõige arvesse ühenduse turu arengut ja rahvusvahelist olukorda.Artikkel 5Võimaluse korral tagavad liikmesriigid asjakohaste vahenditega, et ringhäälinguorganisatsioonid reserveerivad ringhäälinguorganisatsioonidest sõltumatute tootjate loodud Euroopa päritoluga teostele vähemalt 10 % oma saateajast, välja arvatud uudiste, spordisündmuste, ajaviitemängude, reklaami ja teleteksti edastamiseks määratud aeg, või liikmesriigi äranägemisel vähemalt 10 % oma programmide eelarvest. Selline osakaal tuleks saavutada järk-järgult, täites asjakohaseid nõudeid ja pidades silmas ringhäälinguorganisatsiooni kohustust pakkuda oma vaatajaskonnale nii teabe-, haridus-, kultuuri- kui ka meelelahutussaateid; see tuleb saavutada piisava osakaalu reserveerimisega uutele teostele, s.o teostele, mis edastatakse viie aasta jooksul alates nende valmistamisest.Artikkel 61. Käesoleva peatüki kohaldamisel tähendavad "Euroopa päritoluga teosed" järgmist:a) ühenduse liikmesriikidest pärinevad teosed ja Saksamaa Liitvabariigi jurisdiktsiooni all olevate televisiooniorganisatsioonide puhul teosed, mis pärinevad Saksamaa nendelt territooriumitelt, kus põhiseadust ei kohaldata, ja mis vastavad lõike 2 tingimustele;b) piiriülese televisiooni Euroopa konventsiooni osalisteks olevatest kolmandatest Euroopa riikidest pärinevad teosed, mis vastavad lõike 2 tingimustele;c) muudest kolmandatest Euroopa riikidest pärinevad teosed, mis vastavad lõike 3 tingimustele.2. Lõike 1 punktides a ja b nimetatud teosed on need, mis on põhiosas valminud koostöös ühes või mitmes lõike 1 punktides a ja b nimetatud riigis elavate autorite ja töötajatega, tingimusel et need teosed vastavad ühele järgmisest kolmest tingimusest:a) teose on valmistanud üks või mitu tootjat, kes asuvad ühes või mitmes nimetatud riigis; võib) teoste tootmist jälgib ja kontrollib tegelikkuses üks või mitu tootjat, kes asuvad ühes või mitmes nimetatud riigis; võic) nendes riikides asuvate ühistootjate panus moodustab ühistootmise kogukuludest rohkem kui pool ja ühistootmist ei kontrolli üks ega mitu väljaspool kõnealuseid riike asuvat tootjat.3. Lõike 1 punktis c nimetatud teosed on valmistanud täielikult või ühistoodanguna ühes või mitmes liikmesriigis asuvate tootjatega sellised tootjad, kes asuvad ühes või mitmes kolmandas Euroopa riigis, kellega ühendus sõlmib kokkuleppeid asutamislepingus sätestatud korras, kui need teosed on põhiosas valmistatud koostöös ühes või enamas Euroopa riigis asuvate autorite ja töötajatega.4. Teoseid, mis ei ole Euroopa päritoluga teosed lõikes 1 määratletud tähenduses, kuid mis on põhiosas valmistatud koostöös ühes või enamas liikmesriigis elavate autorite ja töötajatega, käsitletakse Euroopa päritoluga teostena ulatuses, mille moodustab tootmise kogukuludest ühenduse ühistootjate panus.Artikkel 7Liikmesriigid tagavad, et nende jurisdiktsiooni all olevad televisiooniorganisatsioonid ei edasta ühtegi kinematograafiateost enne, kui teose esimesest kinolinastusest mõnes ühenduse liikmesriigis on möödunud kaks aastat, välja arvatud juhul, kui teose autoriõiguse omanikud ja ringhäälinguorganisatsioon on kokku leppinud teisiti; koos ringhäälinguorganisatsiooniga ühistoodanguna valmistatud kinematograafiateoste puhul on see ajavahemik üks aasta.Artikkel 8Kui liikmesriigid peavad seda keelepoliitilistel põhjustel vajalikuks, võivad nad ühenduse õigust täites kehtestada nende jurisdiktsiooni all olevate televisiooniorganisatsioonide mõnede või kõikide programmide suhtes üksikasjalikumaid või rangemaid eeskirju, eriti keelenõuete osas.Artikkel 9Käesolevat peatükki ei kohaldata kohalike telesaadete suhtes, mis ei kuulu siseriikliku televõrgu alla.IV PEATÜKKTelereklaam ja sponsorlusArtikkel 101. Telereklaam on sellisena hõlpsasti äratuntav ja seda hoitakse programmi muudest osadest lahus optiliste ja/või akustiliste vahendite abil.2. Eraldiseisvad reklaamilõigud on erand.3. Reklaamis ei kasutata alalävisele tajule suunatud võtteid.4. Varjatud reklaam on keelatud.Artikkel 111. Reklaam paigutatakse saadete vahele. Kui käesoleva artikli lõigetes 2–5 esitatud tingimused on täidetud, võib reklaami paigutada ka saadetesse nii, et see ei kahjusta saate terviklikkust ja väärtust, võttes arvesse saate loomulikke pause, kestust ja olemust, ning ei kahjusta ka autoriõigust omavate isikute õigusi.2. Iseseisvatest osadest koosnevate saadete või spordisaadete puhul ning vaheaegadega liigendatud ürituste ja esituste puhul paigutatakse reklaam ainult saate osade vahele või vaheaegadele.3. Selliste audiovisuaalsete teoste edastamise korral nagu üle 45-minutilise kestusega mängu- ja telefilmid (välja arvatud seeriafilmid, meelelahutussaated ja dokumentaalfilmid) võib teha ühe katkestuse iga 45-minutilise täispikkusega ajavahemiku kohta. Teine katkestus on lubatud, kui saade kestab vähemalt 20 minutit kauem kui kaks või rohkem 45-minutilise täispikkusega ajavahemikku.4. Kui reklaamiga katkestatakse muu kui lõikes 2 nimetatud saade, peab järjestikuste reklaamipauside vahe ühe saate käigus olema vähemalt 20 minutit.5. Reklaame ei paigutata ühegi jumalateenistuse ülekandesse. Reklaamiga ei katkestata uudiste- ja ajakohaste sündmuste saateid, dokumentaalfilme, usulisi ega lastesaateid juhul, kui need kestavad vähem kui 30 minutit. Kui need kestavad 30 minutit või kauem, kohaldatakse eelmistes lõigetes sätestatut.Artikkel 12Telereklaam ei tohi:a) kahjustada inimväärikust;b) sisaldada mingisugust diskrimineerimist rassi, soo ega rahvuse põhjal;c) olla usuliste või poliitiliste veendumuste suhtes solvav;d) soodustada tervist või ohutust kahjustavat käitumist;e) soodustada keskkonnakaitset kahjustavat käitumist.Artikkel 13Igasugune sigarettide ja muude tubakatoodete telereklaam on keelatud.Artikkel 14On keelatud selliste ravimite ja raviteenuste telereklaam, mis on selles liikmesriigis, kelle jurisdiktsiooni alla ringhäälinguorganisatsioon kuulub, kättesaadavad üksnes arsti ettekirjutuse alusel.Artikkel 15Alkohoolsete jookide telereklaam peab vastama järgmistele nõuetele:a) see ei või olla suunatud otseselt alaealistele ega mingil juhul kujutada alaealisi kõnealuseid jooke tarbimas;b) selles ei seostata alkoholi tarbimist kehalise suutlikkuse suurenemise ega liiklusvahendi juhtimisega;c) see ei loo kujutlust, et alkoholi tarbimine soodustab sotsiaalset või seksuaalset edukust;d) selles ei väideta, et alkoholil on raviomadusi või et see ergutab või rahustab või aitab lahendada isiklikke probleeme;e) see ei tohi soodustada alkoholi liigtarbimist ega esitada karskust või mõõdukust negatiivse omadusena;f) selles ei rõhutata, et suur alkoholisisaldus on jookide positiivne omadus.Artikkel 16Telereklaam ei tohi põhjustada alaealistele moraalset ega füüsilist kahju ning peab seetõttu vastama alaealiste kaitsmise eesmärgil järgmistele nõuetele:a) selles ei ergutata otseselt alaealisi ostma toodet või teenust, kasutades ära nende kogenematust või kergeusklikkust;b) selles ei ergutata otseselt alaealisi veenma oma vanemaid või teisi ostma reklaamitavaid kaupu või teenuseid;c) selles ei kasutata ära erilist usaldust, mis alaealistel on oma vanemate, õpetajate või teiste isikute vastu;d) selles ei näidata põhjendamatult alaealisi ohtlikes olukordades.Artikkel 171. Spondeeritavad teleprogrammid peavad vastama järgmistele nõuetele:a) sponsor ei või mingitel asjaoludel mõjutada spondeeritavate saadete sisu ega ajastamist nii, et see ohustab ringhäälinguorganisatsiooni vastutust saadete eest ja tema sõltumatust nende toimetamisel;b) need peavad olema sellistena selgelt äratuntavad sponsori nime ja/või logo järgi saadete alguses ja/või lõpus;c) nendes ei tohi ergutada ostma või rentima sponsori või kolmanda isiku tooteid või teenuseid, eelkõige tehes erilisi reklaamivaid viiteid nendele toodetele või teenustele.2. Teleprogramme ei või spondeerida füüsiline ega juriidiline isik, kelle põhitegevus on selliste toodete valmistamine või müümine või selliste teenuste osutamine, mille reklaamimine on artiklitega 13 ja 14 keelatud.3. Uudiste- ja ajakohaste sündmuste saateid ei või spondeerida.Artikkel 181. Reklaami maht ei tohi ületada 15 % päevamahust. Seda mahtu võib siiski suurendada 20 %ni, hõlmates selliseid reklaamivorme nagu toodete müügi, ostmise või rentimise või teenuste otsepakkumised avalikkusele, tingimusel et reklaamilõikude maht ei ületa 15 %.2. Reklaamilõikude maht ühes tunnis ei tohi ületada 20 %.3. Ilma et see piiraks lõike 1 sätete kohaldamist, ei ületa sellised reklaamivormid nagu toodete müügi, ostmise või rentimise või teenuste otsepakkumised avalikkusele ühte tundi päevas.Artikkel 19Liikmesriigid võivad saateaja ja teleringhäälingutegevuse suhtes kehtestada nende jurisdiktsiooni alla kuuluvatele televisiooniorganisatsioonidele rangemaid eeskirju kui sätestatud artiklis 18, et sobitada telereklaami nõudlust avalike huvidega, võttes eelkõige arvesse:a) televisiooni rolli teabe, hariduse, kultuuri ja meelelahutuse pakkumisel;b) teabe ja meediakanalite mitmekesisuse kaitsmist.Artikkel 20Ilma et see piiraks artikli 3 kohaldamist, võivad liikmesriigid ühenduse õigust asjakohaselt arvesse võttes üksnes oma riigi territooriumile mõeldud ringhäälingusaadete suhtes, mida ei või üheski teises liikmesriigis otseselt ega kaudselt vastu võtta, kehtestada muid kui artikli 11 lõigetes 2–5 ja artiklis 18 sätestatud eeskirju.Artikkel 21Liikmesriigid tagavad oma õigusaktide raames, et telesaadete suhtes, mis ei vasta käesoleva peatüki sätetele, kohaldatakse nende sätete täitmise tagamiseks asjakohaseid meetmeid.V PEATÜKKAlaealiste kaitseArtikkel 22Liikmesriigid võtavad asjakohaseid meetmeid tagamaks, et nende jurisdiktsiooni alla kuuluvate televisiooniorganisatsioonide edastatavate telesaadete hulgas ei ole selliseid saateid, eelkõige pornograafiat või põhjendamatut vägivalda, mis võivad tõsiselt kahjustada alaealiste füüsilist, vaimset või kõlbelist arengut. See säte laieneb muudele saadetele, mis tõenäoliselt kahjustavad alaealiste füüsilist, vaimset või kõlbelist arengut, välja arvatud juhul, kui ringhäälingusaate edastusaja valiku või mõne tehnilise meetme abil on tagatud, et edastuspiirkonna alaealised selliseid ringhäälingusaateid tavaliselt ei kuule ega näe.Samuti tagavad liikmesriigid, et ringhäälingusaated ei õhuta vihkamist rassi, soo, usu või rahvuse põhjal.VI PEATÜKKÕigus esitada vastulauseArtikkel 231. Ilma et see piiraks liikmesriikide muude tsiviil-, haldus- või kriminaalõiguslike sätete kohaldamist, peab vastulause esitamise õigus või võrdväärne õiguskaitsevahend olema koda- või riik kondsusest olenemata igal füüsilisel või juriidilisel isikul, kelle õigustatud huve on eelkõige maine või hea nime osas kahjustatud teleprogrammis esitatud ebaõigete väidetega.2. Vastulause esitamise õigust või võrdväärseid õiguskaitsevahendeid kohaldatakse kõikide liikmesriigi jurisdiktsiooni alla kuuluvate ringhäälinguorganisatsioonide suhtes.3. Liikmesriigid võtavad meetmeid, mis on vajalikud vastulause esitamise õiguse või võrdväärsete õiguskaitsevahendite kehtestamiseks, ja määravad kindlaks nende kasutamise korra. Eelkõige tagavad nad, et kõnealuse õiguse või võrdväärsete õiguskaitsevahendite kasutamiseks on piisavalt aega ja et nende kasutamise kord võimaldab teistes liikmesriikides elavatel või asuvatel füüsilistel või juriidilistel isikutel neid nõuetekohaselt kasutada.4. Taotluse vastulause esitamise õiguse või võrdväärsete õiguskaitsevahendite kasutamiseks võib tagasi lükata, kui selline vastulause ei ole lõikes 1 sätestatud tingimuste kohaselt õigustatud, kui sellega kaasneks karistatav tegu, kui sellega võetaks ringhäälinguorganisatsioon tsiviilvastutusele või kui see on heade tavadega vastuolus.5. Nähakse ette kord, mille alusel saab vastulause esitamise õiguse või võrdväärsete õiguskaitsevahendite kasutamist käsitlevaid vaidlusi kohtulikult läbi vaadata.VII PEATÜKKLõppsättedArtikkel 24Käesoleva direktiiviga kooskõlastamata valdkondades ei mõjuta direktiiv liikmesriikide õigusi ja kohustusi, mis tulenevad kehtivatest telekommunikatsiooni või ringhäälingut käsitlevatest konventsioonidest.Artikkel 251. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 3. oktoobril 1991. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetavate põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 26Hiljemalt viienda aasta lõpus alates käesoleva direktiivi vastuvõtmiskuupäevast ja seejärel iga kahe aasta tagant esitab komisjon Euroopa Parlamendile, nõukogule ning majandus- ja sotsiaalkomiteele aruande käesoleva direktiivi kohaldamise kohta ja teeb vajaduse korral täiendavaid ettepanekuid direktiivi kohandamiseks teleringhäälingu valdkonna arengule.Artikkel 27Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Luxembourg, 3. oktoober 1989Nõukogu nimeleesistujaR. Dumas[1] EÜT C 179, 17.7.1986, lk 4.[2] EÜT C 49, 22.2.1988, lk 53 ja EÜT C 158, 26.6.1989.[3] EÜT C 232, 31.8.1987, lk 29.--------------------------------------------------


Tähtis õiguslik teade

|

31982L0243

Nõukogu direktiiv, 31. märts 1982, millega muudetakse direktiivi 73/405/EMÜ anioonsete pindaktiivsete ainete biolagunduvuse katsemeetodeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

Euroopa Liidu Teataja L 109 , 22/04/1982 Lk 0018 - 0030 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 15 Köide 3 Lk 0234  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 12 Lk 0135  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 15 Köide 3 Lk 0234  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 13 Köide 12 Lk 0135  CS.ES Peatükk 15 Köide 01 Lk 190  - 202 ET.ES Peatükk 15 Köide 01 Lk 190  - 202 HU.ES Peatükk 15 Köide 01 Lk 190  - 202 LT.ES Peatükk 15 Köide 01 Lk 190  - 202 LV.ES Peatükk 15 Köide 01 Lk 190  - 202 MT.ES Peatükk 15 Köide 01 Lk 190  - 202 PL.ES Peatükk 15 Köide 01 Lk 190  - 202 SK.ES Peatükk 15 Köide 01 Lk 190  - 202 SL.ES Peatükk 15 Köide 01 Lk 190  - 202

		Nõukogu direktiiv,31. märts 1982,millega muudetakse direktiivi 73/405/EMÜ anioonsete pindaktiivsete ainete biolagunduvuse katsemeetodeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta(82/243/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:nõukogu direktiivi 73/405/EMÜ [4] tuleb muuta, et arvesse võtta teaduse ja tehnika arengut, ning selleks on vaja:- ajakohastada viited artiklis 2 loetletud meetoditele,- lisada artiklile 2 mõõtemeetod, mis on kasutusel Ühendkuningriigis,- edasi arendada tõendustesti, mis on ette nähtud kasutamiseks vaidluste korral;vastavalt nõukogu 22. novembri 1973. aasta direktiivi 73/404/EMÜ (detergente käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) [5] artiklile 4 tuleks kindlaks määrata biolagunduvuse mõõtmise nõuetekohased lubatud hälbed, et vajalikul määral arvesse võtta katsemeetodite ebausaldatavust, mis võib viia tagasilükkavate otsusteni, millel on tähtsad majanduslikud tagajärjed; seetõttu tohib tagasilükkava otsuse teha ainult juhul, kui direktiivi 73/405/EMÜ artiklis 2 nimetatud katsemeetodil saadud tulemuste põhjal selgub, et biolagunduvus on alla 80 %;direktiivi 73/405/EMÜ reguleerimisalaga seoses on tekkinud teatav segadus ning seetõttu on vaja täpsustada, et direktiivi kohaldatakse ainult detergentides kasutatavate pindaktiivsete ainete suhtes; samuti on vaja täpsemalt selgitada, et artiklis 2 käsitletakse mitte detergendi enda, vaid selles sisalduvate anioonsete pindaktiivsete ainete biolagunduvuse taset;direktiivi 73/405/EMÜ lisa muutmine ja täiendamine toimub kõnealuse direktiivi artikliga 3a ettenähtud korras,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 73/405/EMÜ muudetakse järgmiselt.1. Artiklisse 1 lisatakse järgmine tekst: "sisaldub direktiivi 73/404/EMÜ artiklis 1 nimetatud detergentides".2. Artiklid 2 ja 3 asendatakse järgmisega:"Artikkel 2Liikmesriigid keelavad direktiivi 73/404/EMÜ artikliga 4 ettenähtud korras selliste detergentide turuleviimise ja kasutamise oma territooriumil, milles sisalduvate anioonsete pindaktiivsete ainete biolagunduvus on alla 80 %, kusjuures mõõtmisel on kasutatud ühte järgmistest katsemeetoditest:- OECD meetod, mis on avaldatud OECD 11. juuni 1976. aasta tehnilises aruandes "Purposed Method for the Determination of the Biodegradability of Surfactants used in Synthetic Detergents",- Saksamaal kasutatav meetod, mis on heaks kiidetud 30. jaanuari 1977. aasta määrusega "Verordnung über die Abbaubarkeit anionischer und nichtanionischer grenzflächenaktiver Stoffe in Wasch- und Reinigungsmitteln", avaldatud väljaandes Bundesgesetzblatt, 1977, I osa, lk 244, ning 18. juuni 1980. aasta määrusega, millega muudetakse 30. jaanuari 1977. aasta määrust ning mis on avaldatud väljaandes Bundesgesetzblatt, 1980, I osa, lk 706,- Prantsusmaal kasutatav meetod, mis on heaks kiidetud 28. detsembri 1977. aasta seadusega, avaldatud 18. jaanuari 1978. aasta väljaandes Journal officiel de la République française, lk 514 ja 515, ning 1981. aasta juunis kehtestatud katsestandardiga T 73-260, avaldatud väljaandes Association française de normalisation (AFNOR),- Ühendkuningriigis kasutatav meetod nimetusega "Porous Pot Test", mida kirjeldatakse Water Research Centre"i tehnilises aruandes nr 70 (1978)."Artikkel 3Direktiivi 73/404/EMÜ artikli 5 lõikega 2 ettenähtud korras tugineb labori arvamus anioonsete pindaktiivsete ainete kohta käesoleva direktiivi lisas kirjeldatud võrdlusmeetodile (tõendustest)."3. Lisatakse järgmine artikkel:"Artikkel 3aMuudatused, mis on vajalikud lisa kohandamiseks tehnika arenguga, võetakse vastu direktiivi 73/404/EMÜ artikliga 7b sätestatud korras."4. Lisa asendatakse käesoleva direktiivi lisaga.Artikkel 2Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud sätted 18 kuu jooksul alates direktiivi teatavakstegemisest ning teatavad sellest viivitamata komisjonile.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 31. märts 1982Nõukogu nimeleesistujaP. de Keersmaeker[1] EÜT C 112, 14.5.1981, lk 4.[2] EÜT C 172, 13.7.1981, lk 111.[3] EÜT C 310, 30.11.1981, lk 7.[4] EÜT L 347, 17.12.1973, lk 53.[5] EÜT L 347, 17.12.1973, lk 51.--------------------------------------------------LISAANIOONSETE PINDAKTIIVSETE AINETE BIOLAGUNDUVUSE MÄÄRAMINEVõrdlusmeetod (tõendustest)1. PEATÜKK1.1. MõisteAnioonsed pindaktiivsed ained käesoleva direktiivi tähenduses on pindaktiivsed ained, mis pärast läbivoolu kationiitidest ja anioniitidest eraldatakse heitvee fraktsioonidena ning määratakse kindlaks metüleensinise toimeainena (MBAS) 3. peatükis kirjeldatud menetluse kohaselt.1.2. Mõõtmiseks vajalikud seadmedMõõtemeetodi puhul kasutatakse väikest aktiivmudapuhastit, mis on esitatud joonisel 1 ning üksikasjalikumalt joonisel 2.Seade koosneb tehisreovee kogumise anumast A, annustuspumbast B, õhustusanumast C, setitist D, õhktõstukist E aktiivmuda ringlussevõtuks ja töödeldud heitvee kogumiseksanumast F.Anumad A ja F peavad olema valmistatud klaasist või nõuetele vastavast plastist ning nende mahutavus peab olema vähemalt 24 liitrit. Pump B peab kindlustama püsiva tehisreovee juurdevoolu õhustusanumasse; kõnealune anum sisaldab normaalkäitusel kolm liitrit aktiivmudasegu. Anuma C põhja koonilisse tippu riputatakse poorne õhustuskuubik G. Õhustist vette puhutava õhu kogust tuleks mõõta voolumõõturi H abil.1.3. Sünteetiline reovesiTestimisel kasutatakse sünteetilist reovett.Ühes liitris kraanivees lahustatakse:160 mg peptooni,110 mg lihaekstrakti,30 mg karbamiiti CO(NH2)2,7 mg naatriumkloriidi (NaCl),4 mg kaltsiumkloriidi (CaCl · 2H2O),2 mg magneesiumsulfaati (MgSO4 · 7H2O),28 mg dikaaliumvesinikfosfaati (K2HPO4) jaja 20 ± 2 mg MBASiMBAS ekstraheeritakse testitavast tootest 2. peatükis esitatud meetodi abil. Iga päev valmistatakse uus sünteetiline reovesi.1.4. Proovide ettevalmistamine1.4.1. Puhtaid pindaktiivseid aineid võib uurida algupärases olekus. Sünteetilise reovee valmistamiseks on vaja kindlaks määrata MBAS sisaldus (1.3).1.4.2. Formuleeritud tooteid analüüsitakse MBAS ja seebi sisaldusele. Need ekstraheeritakse alkoholiga ja seejärel eraldatakse MBAS (vaata 2. peatükk). Sünteetilise reovee valmistamisel peab olema teada MBASi sisaldus ekstraktis.1.5. Seadmete kasutamineÕhustusanum C ja setiti D täidetakse tehisreoveega. Anuma D kõrgus peaks olema selline, et õhustusanuma C maht oleks kolm liitrit.Reovesi inokuleeritakse 3 ml puhastatud heitveega, mis on vahetult kogutud peamiselt olmereovett puhastavast aktiivmudapuhastist. Heitvesi tuleb proovivõtust kasutamiseni hoida aeroobsena. Seejärel pannakse tööle õhusti G, õhktõstuk E ja annustuspump B. Tehisreovesi peab voolama läbi õhutusanuma C kiirusega üks liiter tunnis; sellisel juhul on keskmine viibeaeg kolm tundi.Õhustamiskiirust tuleks reguleerida nii, et anumas C oleks pidevalt suspensioon ning selle lahustunud hapniku sisaldus oleks vähemalt 2 mg/l. Vahu tekkimine tuleks asjakohaste vahendite abil ära hoida. Aktiivmuda inhibeerivaid või MBASi sisaldavaid vahutamisvastaseid aineid ei tohi kasutada. Õhutõstuk reguleeritakse nii, et taaskasutatav aktiivmuda liigub setitist pidevalt ja regulaarselt õhustusanumasse C. Muda, mis koguneb ümber õhustusanuma C tipu, setiti D põhjale või ringlustorustikku, tuleb vähemalt kord päevas harjamise abil või mõnel muul asjakohasel viisil ringlusse tagasi viia. Kui muda ei kogune, võib selle tihedust suurendada, lisades (vajaduse korral korduvalt) 2 ml kaupa 5 % raudtrikloriidi lahust.Setitist D tulev heitvesi kogutakse anumasse F 24 tunniks, seejärel segatakse põhjalikult ning võetakse proov. Pärast proovivõttu puhastatakse anum F hoolikalt.1.6. Mõõteseadmete kontrollimineSünteetilise reovee MBASi sisaldus (mg/l) määratakse vahetult enne kasutamist.Anumasse F 24 tunni jooksul kogunenud heitvee MBASi sisaldus (mg/l) tuleks sama meetodi abil analüütiliselt määrata vahetult pärast kogumist; kui see ei ole võimalik, tuleb proovid konserveerida, eelistatavalt külmutada. Kontsentratsioonid tuleb määrata täpsusega 0,1 mg MBASi liitri kohta.Protsessi tõhususe kontrollimiseks määratakse vähemalt kaks korda nädalas anumasse F kogunenud, klaaskiudfiltri läbinud heitvee ning anumas A oleva filtreeritud tehisreovee keemiline hapnikutarve (KHT) või lahustunud orgaanilise süsiniku sisaldus (COD).KHT või CODi vähenemine peaks tasanduma siis, kui saavutatakse ligikaudu korrapärane ööpäevane MBASi biolagunduvus, st sissetöötamisaja lõpuks (vaata joonis 3).Hõljuvosakeste kuivaine sisaldust õhustusanuma aktiivmudas tuleks määrata kaks korda nädalas (g/l). Kui see on üle 2,5 g/l, tuleb ülemäärane aktiivmuda eemaldada.Katse tehakse toatemperatuuril; temperatuur peab olema püsiv, vahemikus 292-297 K (19-24 oC).1.7. Biolagunduvuse arvutamineMBASi lagunduvus protsentides arvutatakse välja iga päev sünteetilises reovee ning anumasse F kogunenud vastava heitvee MBASi sisalduse (mg/l) põhjal. Sel viisil saadud lagunduvusnäitajad tuleks esitada graafiku kujul vastavalt joonisele 3.MBASi lagunduvus arvutatakse aritmeetilise keskmisena näitajate põhjal, mis on saadud sissetöötamisajale järgneva 21 päeva jooksul, mille kestel lagunduvus on olnud korrapärane ning seade on töötanud tõrgeteta. Sissetöötamisaeg ei tohiks ühelgi juhul olla üle kuue nädala.Ööpäevased lagunduvusväärtused arvutatakse täpsusega 0,1 %, kuid lõpptulemus väljendatakse täisarvu täpsusega.Mõnel juhul võib olla lubatud vähendada proovide võtmise sagedust, kuid keskmise arvutamiseks peaks olema vähemalt 14 sissetöötamisajale järgneva 21 päeva jooksul kogutud tulemust.2. PEATÜKKTESTITAVATE TOODETE EELTÖÖTLUS2.1. Sissejuhatavad märkused2.1.1. Proovide töötlemineEnne biolagunduvuse määramist tõendustestiga töödeldakse anioonseid pindaktiivseid aineid ja formuleeritud detergente järgmiselt:Tooted | Töötlemine |Anioonsed pindaktiivsed ained | Puudub |Formuleeritud detergendid | Alkoholiga ekstraheerimine, seejärel anioonsete pindaktiivsete ainete eraldamine ioonivahetuse abil |Alkoholiga ekstraheerimise eesmärk on kõrvaldada kaubandusliku toote lahustumatud ja anorgaanilised koostisosad, mis teatavatel asjaoludel võivad häirida biolagunduvuse määramist.2.1.2. IoonivahetusBiolagunduvuskatsete täpsuse saavutamiseks on vaja anioonsed pindaktiivsed ained isoleerida ja eraldada seebist, mitteioonsetest ja katioonaktiivsetest pindaktiivsetest ainetest.See saavutatakse ioonivahetusmeetodi abil, kusjuures kasutatakse makropoorset vahetusvaiku ning nõuetekohaseid eluente fraktsioonivaks elueerimiseks. Nii saab seebi, anioonsed ja mitteioonsed pindaktiivsed ained isoleerida ühe menetlusega.2.1.3. Analüütiline kontrollPärast homogeenimist määratakse anioonsete pindaktiivsete ainete kontsentratsioon sünteetilises detergendis MBASi analüüsimenetluse kohaselt. Seebisisaldus määratakse nõuetekohase analüüsimeetodi abil. Tooteid on vaja analüüsida koguste arvutamiseks, mida vajatakse biolagunduvuskatsetes kasutatavate fraktsioonide valmistamiseks.Kvantitatiivne ekstraheerimine ei ole vajalik; vähemalt 80 % pindaktiivsetest ainetest tuleks siiski ekstraheerida. Tavaliselt saadakse kätte 90 % või rohkem.2.2. PõhimõteHomogeensest proovist (pulbrid, kuivatatud pastad ja kuivatatud vedelikud) saadakse etanooliekstrakt, mis sisaldab pindaktiivseid aineid, seepi ja muid alkoholis lahustuvaid sünteetilise detergendi proovi komponente.Etanooliekstrakt aurutatakse kuivaks, lahustatakse isopropüüli ja vee segus ning saadud lahus viiakse läbi katioonivahetaja ning makropoorse anioonivahetaja kombinatsiooni, mis on tugeva happesusega ning soojendatud temperatuurini 323 K (50 °C). Temperatuur on vajalik selleks, et ära hoida happelises keskkonnas esineda võivate rasvhapete sadestumine.Mitteioonsed pindaktiivsed ained jäävad heitvette.Seebi rasvhapped eraldatakse elueerimise teel CO2 sisaldava etanooliga. Anioonsed pindaktiivsed ained saadakse seejärel ammooniumsooladena elueerimisel ammooniumvesinikkarbonaati sisaldava isopropüüli vesilahusega. Neid ammooniumisooli kasutatakse lagunduvuskatses.Katioonsed pindaktiivsed ained, mis võivad segada biolagunduvuse määramist ja analüüsimenetlust, eemaldatakse anioniidist ülespoole viidud kationiidi abil.2.3. Kemikaalid ja seadmed2.3.1. Deioniseeritud vesi2.3.2. Etanool, 95 % (v/v) C2H5OH(lubatav denaturant: metüületüülketoon või metanool)2.3.3. Isopropüüli ja vee segu (50/50 v/v):50 mahuosa isopropüüli (CH3CHOH · CH3) ja50 mahuosa vett (2.3.1)2.3.4. Süsinikdioksiidi lahus etanoolis (ligikaudu 0,1 % CO2): kasutatakse ülekandetoru sisseehitatud restiga, viiakse süsinikdioksiid (CO2) 10 minuti jooksul läbi etanooli (2.3.2). Kasutatakse ainult värskeid lahuseid.2.3.5. Ammooniumvesinikkarbonaadi lahus (60/40 v/v): 0,3 mooli NH4HCO31000 ml isopropüüli ja vee segus, mis koosneb 60 mahuosast isopropüülist ja 40 mahuosast veest (2.3.1)2.3.6. Kationiit (KAT), tugevasti happeline, resistentne alkoholi suhtes (50-100 silma)2.3.7. Anioniit (AAT), makropoorne, Merck Lewatit MP 7080 (70-120 silma) või samaväärne2.3.8. Soolhape, 10 % HCl (w/w)2.3.9. 2000 — milliliitrine lihvkorgiga ja püstjahutiga ümarkolb2.3.10. 90 millimeetrine imifilter (soojendatav) filterpaberite jaoks2.3.11. 2000 milliliitrine filtrimiskolb2.3.12. Ioonivahetuskolonnid soojendussärgi ja kraaniga: sisetoru läbimõõduga 60 mm ja kõrgusega 450 mm (joonis 4)2.3.13. Veevann2.3.14. Vaakumkuivatuskapp2.3.15. Termostaat2.3.16. Pöördauruti2.4. Ekstrakti valmistamine ja anioonsete pindaktiivsete ainete eraldamine2.4.1. Ekstrakti valmistamineBiolagunduvuskatseks vajalike pindaktiivsete ainete kogusele vastab umbes 50 g MBAS.Tavaliselt ei ulatu ekstraheeritava toote kogus üle 1000 g, kuid võib tekkida vajadus ekstraheerida täiendavaid proovikoguseid. Praktilistel põhjustel peaks ekstraktide valmistamisel biolagunduvuskatseks kasutatava toote piirkogus enamikul juhtudel olema 5000 g.Kogemused on näidanud, et pigem on kasulik teha mitut väikest kui üks suurt ekstraktsioon. Vahetaja ettenähtud kogused vastavad koormusele 600—700 mmol pindaktiivseid aineid ja seepi.2.4.2. Alkoholis lahustuvate komponentide eraldamineLisatakse 250 g analüüsitavat sünteetilist detergenti 1250 ml etanoolile, kuumutatakse segu keemispunktini ning jahutatakse püsijahutis segades ühe tunni jooksul. Juhitakse kuum alkoholilahus läbi temperatuurini 323 K (50 °C) kuumutatud jämepoorilise imifiltri ning filtreeritakse kiiresti. Pestakse kolb ja imifilter ligikaudu 200 ml kuumutatud etanoolis. Kogutakse filtraat ja filtripesu vedelik filtreerimiskolbi.Pasta või vedeliku kujul esineva toote analüüsimisel tuleb veenduda, et proov ei sisalda üle 55 g anioonset pindaktiivset ainet, ega üle 35 g seepi. Kaalutud proov aurutatakse kuivaks. Jääk lahustatakse 2000 ml etanoolis ning toimitakse eespool kirjeldatu kohaselt.Madala näivtihedusega pulbrite puhul (< 300 g/l) tuleks suurendada etanoolisisaldust vahekorras 20: 1.Aurutada etanoolifiltraat kuivaks, eelistatavalt vaakumpöördaurusti abil. Korrata toimingut, kui on vaja suuremat ekstraktikogust. Jääk lahustatakse 5000 ml isopropüüli ja vee segus.2.4.3. Ioonivahetuskolonni ettevalmistamineKationiidikolonnAsetatakse 3000 milliliitrisesse keeduklaasi 600 ml katioonivahetusvaiku (2.3.6) ning kaetakse 2000 ml soolhappega (2.3.8). Lastakse aeg-ajalt segades seista vähemalt kaks tundi. Hape dekanteeritakse ja vaik juhitakse kolonni (2.3.12) deioniseeritud vee abil. Kolonnis peaks olema klaasvillast tropp. Kolonn pestakse deioniseeritud veega kiirusel 10-30 ml/min, kuni eluaat on kloorivaba. Asendatakse vesi 2000 ml isopropüüli ja vee seguga (2.3.3) kiirusel 10-30 ml/min. Vahetuskolonn on nüüd kasutamiseks valmis.Anioniidikolonn3000 milliliitrisesse keeduklaasi pannakse 600 ml anioonvahetusvaiku (2.3.7) ning kaetakse 2000 ml deioniseeritud veega. Vaigul lastakse paisuda vähemalt kaks tundi. Vaik viiakse kolonni deioniseeritud vee abil. Kolonnis peaks olema klaasvillast tropp.Kolonn pestakse 0,3 M ammooniumvesinikkarbonaadi lahusega (2.3.5), kuni see on kloriidivaba. Selleks läheb vaja umbes 5000 ml lahust. Pestakse veelkord 2000 ml deioniseeritud veega. Asendatakse vesi 2000 ml isopropüüli ja vee seguga (2.3.3) kiirusel 10—30 ml/min. Vahetuskolonn on nüüd OH-vormis ning kasutamiseks valmis.2.4.4. IoonivahetusVahetuskolonnid ühendatakse nii, et katioonivahetuskolonn asetatakse anioonivahetuskolonnist kõrgemale. Vahetuskolonnid kuumutatakse termostaadi abil temperatuurini 323 K (50 oC). 5000 ml vastavalt punktile 2.4.2 saadud lahus kuumutatakse temperatuurini 323 K (60 oC) ning juhitakse läbi vahetajate kombinatsiooni kiirusega 20 ml/min. Kolonnid pestakse 1000 ml kuuma isopropüüli ja vee seguga (2.3.3).Anioonsete pindaktiivsete ainete (MBAS) saamiseks ühendatakse lahti katioonivahetuskolonn (KAT). 5000 ml etanooli ja CO2 lahuse abil (323 K (50 oC) (2.3.4) elueeritakse seebi rasvhapped katioonivahetuskolonnist (KAT) välja. Eluaat kõrvaldatakse kasutuselt.Siis elueeritakse MBAS anioonivahetuskolonnist (AAT) välja 5000 ml ammooniumvesinikkarbonaadi lahusega (2.3.5). Eluaat aurutatakse kuivaks auruvannil või vaakumpöördaurustis. Jääk sisaldab MBASi (ammooniumisoolana) ning võib sisaldada muid anioone kui pindaktiivsed anioonid, mis ei takista biolagunduvuse määramist. Jäägile lisatakse deioniseeritud vett kuni kindlaksmääratud mahuni ning määratakse MBASi sisaldus alikvoodis, nagu on ette nähtud 3. peatükis. Lahust kasutatakse biolagunduvuskatses anioonsete sünteetiliste detergentide standardlahusena. Lahust tuleks hoida temperatuuril alla 278 K (5 oC).2.4.5. Ioonivahetusvaigu regenereerimineKationiit visatakse pärast kasutamist ära.Anioonvahetusvaik regenereeritakse ammooniumvesinikkarbonaadi (2.3.5) lisakoguse juhtimise teel läbi kolonni voolukiirusega ligikaudu 10 ml/min, kuni eluaat on vaba anioonsetest pindaktiivsetest ainetest (metüleensisisetest). Seejärel pestakse anioniit, juhtides kolonnist läbi 2000 ml isopropüüli ja vee segu (2.3.3).3. PEATÜKKANIOONSETE PINDAKTIIVSETE AINETE MÄÄRAMINE BIOLAGUNDUVUSKATSES3.1. PõhimõteMeetodi aluseks on asjaolu, et katioonne värvaine metüleensinine moodustab anioonsete pindaktiivsete ainetega sinise värvusega sooli, mida saab ekstraheerida kloroformiga. Häirivate tegurite kõrvaldamiseks toimub ekstraheerimine kõigepealt leeliselahusest, seejärel loksutatakse ekstrakt kokku metüleensinise happelahusega. Orgaanilise faasi neeldumist mõõdetakse fotomeetriliselt suurima neeldumise lainepikkusel 650 nm.3.2. Reaktiivid ja seadmed3.2.1. Puhverlahus pH 10:lahustatakse 24 g naatriumvesinikkarbonaati, NaHCO3 (analüütiliselt puhas reaktiiv) ning 27 g veevaba naatriumkarbonaati, Na2CO3 (analüütiliselt puhas reaktiiv) deioniseeritud vees ning lahjendatakse 1000 milliliitrini.3.2.2. Neutraalne metüleensinise lahus:lahustatakse 0,35 g metüleensinist (analüütiliselt puhas reaktiiv) deioniseeritud vees ning lahjendatakse 1000 milliliitrini. Lahus valmistatakse vähemalt 24 tundi enne kasutamist. Pimekatse kloroformifaasi neelduvus, mõõdetuna kloroformi suhtes, ei tohi lainepikkusel 650 nm olla üle 0,015 kihi kohta paksusega 1 cm.3.2.3. Happeline metüleensinise lahus:lahustatakse 0,35 g metüleensinist (analüütiliselt puhas reaktiiv) 500 ml deioniseeritud vees ning segatakse 6,5 ml H2SO4 (d = 1,84 g/ml). Lahjendatakse deioniseeritud veega 1000 milliliitrini. Lahus valmistatakse vähemalt 24 tundi enne kasutamist. Pimekatse kloroformifaasi absorptsioon, mõõdetuna kloroformi suhtes, ei tohi lainepikkusel 650 nm olla üle 0,015 kihi kohta paksusega 1 cm.3.2.4. Kloroform (trikloroetaan), analüütiliselt puhas reaktiiv, äsja destilleeritud3.2.5. Dodetsüülbenseensulfoonhappe metüülester3.2.6. Kaaliumhüdroksiidi etanoollahus, KOH 0,1 M3.2.7. Puhas etanool, C2H5OH3.2.8. Väävelhape, H2SO4 0,5 M3.2.9. Fenoolftaleiini lahus:lahustatakse 1 g fenoolftaleiini 50 ml etanoolis ning lisatakse pidevalt segades 50 ml deioniseeritud vett. Filtreeritakse välja kogu sade.3.2.10. Metaanhape: 250 ml soolhapet (analüütiliselt puhas reaktiiv) ja 750 ml metanooli3.2.11. Jaotuslehter, 250 ml3.2.12. Mõõtekolb, 50 ml3.2.13. Mõõtekolb, 500 ml3.2.14. Mõõtekolb, 1000 ml3.2.15. Lihvkorgiga ümarkolb, 250 ml; keedugraanulid3.2.16. pH-meeter3.2.17. Fotomeeter mõõtmisteks lainepikkusel 650 nm, küvettidega 1-5 cm3.2.18. Kvaliteetne filterpaber3.3. MenetlusAnalüüsitavaid proove ei tohi võtta läbi vahukihi.Pärast hoolikat puhastamist veega tuleb analüüsiseadmed põhjalikult loputada metaanhappega (3.2.10) ning seejärel, enne kasutamist, deioniseeritud veega.Biopuhastisse sissevoolav ja sealt väljavoolav uuritav heitvesi filtreeritakse vahetult proovi võtmisel. Filtraadi esimesed 100 ml visatakse ära.Mõõdetud proovikogus, mis on vajaduse korral neutraliseeritud, valatakse 250 milliliitrisesse jaotuslehtrisse (3.2.11). Proovikoguse MBASi sisaldus peaks olema vahemikus 20-150 μg. Väiksema MBASi sisalduse puhul võib ära kasutada kuni 100 ml proovist. Kui kasutatakse ära vähem kui 100 ml, tuleb proov lahjendada ioniseeritud veega 100 milliliitrini. Proovile lisatakse 10 ml puhverlahust (3.2.1), 5 ml metüleensinise neutraallahust (3.2.2) ja 15 ml kloroformi (3.2.4). Segu loksutatakse minuti jooksul ühtlaselt ja mitte liiga tugevasti. Pärast faaside eraldumist juhitakse kloroformikiht teise jaotuslehtrisse, milles on 110 ml deioniseeritud vett ja 5 ml metüleensinise happelahust (3.2.3). Segu loksutatakse ühe minuti jooksul. Kloroformikiht juhitakse läbi eelnevalt puhastatud ja niisutatud vatifiltri mõõtekolbi (3.2.12).Leelise- ja happelahuseid ekstraheeritakse kolm korda, ning teisel ja kolmandal ekstraheerimisel lisatakse 10 ml kloroformi. Kloroformiekstraktide segu filtreeritakse läbi sama vatifiltri ja lahjendatakse kolvil oleva märgini 50 ml (3.2.12) sama kloroformiga, mida kasutati vati ülepesemisel. Kloroformilahuse neeldumist mõõdetakse kloroformi suhtes fotomeetriliselt lainepikkusel 650 nm 1–5sentimeetristes küvettides. Kogu menetlust korratakse pimekatses.3.4. KalibreerimiskõverValmistatakse kaliibrimislahus standardainest dodetsüülbenseensulfoonhappe metüülestrist (tetrapropüleeni tüüp, molekulkaal 340), kui see on seebistatud kaaliumsoolaks. MBAS arvutatakse naatriumdodetsüülbenseensulfonaadina (molekulkaal 348).Kaalumispipetist kaalutakse umbes 0,1 mg ümarkolbi 400-500 mg dodetsüülbenseensulfoonhappe metüülestrit (3.2.5) ning lisatakse 50 ml kaaliumhüdroksiidi etanoolilahust (3.2.6) ja mõned keedugraanulid. Paigaldatakse püstjahuti ja keedetakse ühe tunni jooksul. Pärast jahutamist pestakse jahuti ja lihvühendus umbes 30 ml etanooliga ning lisatakse pesuvedelik kolbi. Lahust tiitritakse väävelhappega fenoolftaleiini kasutades, kuni see muutub värvituks. Lahus valatakse 1000 ml mõõtekolbi (3.2.14), lahjendatakse deioniseeritud veega kuni märgini ning segatakse.Osa selle pindaktiivse aine põhilahusest lahjendatakse veelgi. Lahusest võetakse 25 ml, valatakse 500 ml mõõtekolbi (3.2.13), lahjendatakse deioniseeritud veega kuni märgini ning segatakse.See standardlahus sisaldab20 000mg MBASi milliliitri kohta, kusjuures E on proovi kaal milligrammides.Kalibreerimiskõvera moodustamiseks võetakse standardlahusest 1, 2, 4, 6, 8 ml ja lahjendatakse iga kogust deioniseeeritud veega 100 milliliitrini. Seejärel toimitakse, nagu on ette nähtud punktis 3.3, kaasa arvatud määramine pimekatses.3.5. Tulemuste arvutamineAnioonse pindaktiivse aine kogus (MBAS) proovis võetakse kalibreerimiskõveralt (3.4). Proovi MBASi sisaldus arvutatakse valemist:= mg / l MBASmilles V = kasutatud proovi maht (ml).Tulemused väljendatakse naatriumdodetsüülbenseensulfonaadina (molekulkaal 348).3.6. Tulemuste esitamineTulemused väljendatakse MBAS mg/l, täpsusega 0,1 mg.+++++ TIFF +++++A. Tehisreovee kogumise anumB. AnnustuspumpC. ÕhustusanumD. SetitiE. ÕhktõstukF. KogumisanumG. Poorne õhustiH. Õhuvoolumõõtur+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++Biolagunduvuse arvutamine — Tõendustest+++++ TIFF +++++Kuumutatud vahetuskolonn(Mõõdud millimeetrites)--------------------------------------------------


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/108/EÜ, 8. detsember 2003, millega muudetakse direktiivi 2002/96/EÜ elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmete kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

32003L0108

Euroopa Liidu Teataja L 345 , 31/12/2003 Lk 0106 - 0107

		Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/108/EÜ,8. detsember 2003,millega muudetakse direktiivi 2002/96/EÜ elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmete kohtaEUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 175 lõiget 1,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [1]olles nõu pidanud regioonide komiteega,toimides asutamislepingu artikliga 251 sätestatud menetluse kohaselt [2]ning arvestades järgmist:(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2002/96/EÜ (elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmete kohta) [3] vastuvõtmisprotseduuri ajal tõstatati küsimus võimalikest majanduslikest tagajärgedest, mis artikli 9 sõnastus võib asjaomaste seadmete valmistajatele tekitada.(2) Kõnealust direktiivi käsitleval lepituskomitee 10. oktoobri 2002. aasta koosolekul teatasid Euroopa Parlament, nõukogu ja komisjon ühisdeklaratsioonis oma kavatsusest võimalikult kiiresti uurida muude kui kodumajapidamiste elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmete hoolduse rahastamisega seotud küsimusi, mis tulenevad direktiivi 2002/96/EÜ artiklist 9.(3) Komisjon on kooskõlas ühisdeklaratsiooniga uurinud artikli 9 praegusest sõnastusest tulenevaid majanduslikke tagajärgi seadmete valmistajatele ning jõudnud järeldusele, et turule viidud elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmete tagasivõtukohustus tekitab tagasiulatuvalt direktiiviga sätestamata vastutuse, mis tõenäoliselt toob teatavatele tootjatele kaasa tõsiseid majandusriske.(4) Et kõnealuseid riske ära hoida, peaksid muude kasutajate kui kodumajapidamiste enne 13. augustit 2005 turuleviidud elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmete kogumise, käitlemise, korduskasutamise, taaskasutamise ja ringlussevõtuga seotud finantsvastutust kandma tootjad, kui nad tarnivad sama tüüpi ja sama funktsiooniga tooteid asendavaid uusi tooteid. Kui kõnealuseid jäätmeid ei asendata uute toodetega, peaksid vastutust kandma toodete kasutajad. Liikmesriikidel, tootjatel ja kasutajatel peaks olema võimalus sisse seada teistsugune kord.(5) Direktiivi 2002/96/EÜ artikli 17 kohaselt peavad liikmesriigid jõustama käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid 13. augustiks 2004. Et liikmesriikide õigusaktides, mis on vastu võetud kõnesolevaks kuupäevaks, ei oleks vaja teha muudatusi, tuleks käesolev direktiiv võimalikult kiiresti vastu võtta ja rakendada liikmesriikide õiguses samaaegselt direktiiviga 2002/96/EÜ.(6) Direktiivi 2002/96/EÜ tuleks vastavalt muuta,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 2002/96/EÜ artikkel 9 asendatakse järgmisega:"Artikkel 9Muude kui kodumajapidamiste elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmete hoolduse rahastamine1. Liikmesriigid tagavad, et 13. augustiks 2005 rahastavad tootjad muude kasutajate kui kodumajapidamiste selliste elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmete kogumisest, töötlemisest, taaskasutamisest ja keskkonnaohutust kõrvaldamisest tulenevad kulud, mis on turule viidud pärast 13. augusti 2005.Liikmesriigid tagavad, et 13. augustiks 2005 toimub enne 13. augustit 2005 turuleviidud elektri- ja elektroonikatoodete jäätmete (vanad jäätmed) hoolduskulude rahastamine kolmandas ja neljandas lõigus sätestatu kohaselt.Vanade jäätmete hoolduskulud, mis asendatakse uute samaväärsete toodetega või sama funktsiooni täitvate uute toodetega, rahastavad kõnealuste toodete tootjad toodete tarnimisel. Liikmesriigid võivad alternatiivina sätestada, et muud kasutajad kui kodumajapidamised võtavad samuti osaliselt või täielikult sellest rahastamisest osa.Muude vanade jäätmete hoolduskulude rahastamise eest vastutavad muud kasutajad kui kodumajapidamised.2. Tootjad ja muud kasutajad kui kodumajapidamised võivad sõlmida lepinguid muude rahastamisviiside kohta, ilma et see piiraks käesoleva direktiivi kohaldamist."Artikkel 2Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid 13. augustiks 2004. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.Nende normide vastuvõtmisel lisavad liikmesriigid neisse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käeolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.Artikkel 3Käesolev direktiiv jõustub Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.Artikkel 4Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 8. detsember 2003Euroopa Parlamendi nimelpresidentP. CoxNõukogu nimeleesistujaF. Frattini[1] ELT C 234, 30.9.2003, lk 91.[2] Euroopa Parlamendi 21. oktoobri 2003. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 19. novembri 2003. aasta otsus.[3] ELT L 37, 13.2.2003, lk 24.--------------------------------------------------


title: Nõukogu direktiiv, 9. veebruar 1976, meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31976L0207

Euroopa Liidu Teataja L 039 , 14/02/1976 Lk 0040 - 0042 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 5 Köide 1 Lk 0191  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 05 Köide 2 Lk 0070  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 5 Köide 1 Lk 0191  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 05 Köide 2 Lk 0070  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 05 Köide 2 Lk 0070

		Nõukogu direktiiv,9. veebruar 1976,meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega(76/207/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 235,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [2]ning arvestades, et:nõukogu lisas oma 21. jaanuari 1974. aasta sotsiaalprogrammi käsitlevas resolutsioonis [3] prioriteetide hulka tegevuse meeste ja naiste võrdõiguslikkuse saavutamiseks seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega, kaasa arvatud töö tasustamine;tasustamise suhtes võttis nõukogu 10. veebruaril 1975. aastal vastu direktiivi 75/117/EMÜ meeste ja naiste võrdse tasustamise põhimõtte kohaldamisega seotud õigusaktide ühtlustamise kohta liikmesriikides; [4]samuti näib oluline ühenduse tegevus jõudmaks meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtteni seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning muude töötingimustega; mees- ja naistöötajate võrdne kohtlemine on üks ühenduse eesmärkidest, kuivõrd muu hulgas tuleb edendada elu- ja töötingimuste ühtlustamist, jätkates samal ajal nende parandamist; EMÜ asutamisleping ei ole sätestanud selleks vajalikke erivolitusi;edasiste õigusaktidega tuleks tagada, et määratletakse võrdse kohtlemise põhimõte ja kohaldatakse seda järk-järgult sotsiaalkindlustuse valdkonnas,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 11. Käesoleva direktiivi eesmärk on liikmesriikides ellu viia meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõte seoses töö saamisega, kaasa arvatud edutamise, kutseõppe ja töötingimustega, ning seoses sotsiaalkindlustusega lõikes 2 viidatud tingimustel. Seda põhimõtet nimetatakse edaspidi võrdse kohtlemise põhimõtteks.2. Selleks et tagada võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärguline rakendamine sotsiaalkindlustuse valdkonnas, võtab nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal vastu sätted, mis määratlevad kõnealuse põhimõtte sisu, ulatuse ja kohaldamise korra.Artikkel 21. Järgnevate sätete kohaldamisel tähendab võrdse kohtlemise põhimõte seda, et puudub igasugune otsene või kaudne sooline diskrimineerimine, eriti seoses perekonnaseisuga.2. Käesolev direktiiv ei piira liikmesriikide õigust selle kohaldamisalast välja arvata selline kutsealane tegevus, ja kui see on asjakohane, siis ka sellega seotud koolitus, mille puhul tegevuse laadi või konteksti tõttu on töötaja sugu määravaks teguriks.3. Käesolev direktiiv ei piira naiste kaitset käsitlevate sätete kohaldamist, eriti seoses raseduse ja sünnitusega.4. Käesolev direktiiv ei piira meetmete kohaldamist meeste ja naiste võrdsete võimaluste edendamiseks, eriti kõrvaldades olemasolevat ebavõrdsust, mis mõjutab naiste võimalusi artikli 1 lõikes 1 nimetatud küsimustes.Artikkel 31. Võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamine tähendab, et puudub igasugune sooline diskrimineerimine nendes tingimustes, kaasa arvatud valikukriteeriumides, mis on seotud töö või ametikoha saamisega ükskõik millises tegevusvaldkonnas ja -alal või ametiastmel.2. Sel eesmärgil võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed tagamaks, et:a) kõik võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus olevad õigus- ja haldusnormid tühistatakse;b) kõik võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus olevad sätted, mis sisalduvad kollektiivlepingutes, töölepingutes, ettevõtete sisekorraeeskirjades või iseseisvaid ameteid või elukutseid reguleerivates eeskirjades, on tühised või võib need kehtetuks tunnistada või neid muuta;c) muudetakse need võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus olevad õigus- ja haldusnormid, mille kehtestamist tinginud kaitsmisvajadus ei ole enam põhjendatud; kui samalaadsed sätted sisalduvad kollektiivlepingutes, palutakse lepingupooltel teha vajalikud muudatused.Artikkel 4Võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamine igasuguse ja igatasemelise kutsesuunitluse, kutseõppe, edasise kutseõppe ja ümberõppe saamise suhtes tähendab, et liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed tagamaks, et:a) kõik võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus olevad õigus- ja haldusnormid tühistatakse;b) kõik võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus olevad sätted, mis sisalduvad kollektiivlepingutes, töölepingutes, ettevõtete sisekorraeeskirjades või iseseisvaid ameteid või elukutseid reguleerivates eeskirjades, on tühised või võib need kehtetuks tunnistada või neid muuta;c) ilma et see piiraks teatavates liikmesriikides teatud eraõppeasutustele antud vabadust, tuleb kutsesuunitlust, kutseõpet, edasist kutseõpet ja ümberõpet anda samade kriteeriumide põhjal ja samal tasemel ilma igasuguse soolise diskrimineerimiseta.Artikkel 51. Võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamine töötingimuste, sealhulgas vallandamist reguleerivate tingimuste suhtes tähendab, et meestele ja naistele tagatakse samad tingimused ilma soolise diskrimineerimiseta.2. Sel eesmärgil võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed tagamaks, et:a) kõik võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus olevad õigus- ja haldusnormid tühistatakse;b) kõik võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus olevad sätted, mis sisalduvad kollektiivlepingutes, töölepingutes, ettevõtete sisekorraeeskirjades või iseseisvaid ameteid või elukutseid reguleerivates eeskirjades, on tühised või võib need kehtetuks tunnistada või neid muuta;c) muudetakse need võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus olevad õigus- ja haldusnormid, mille kehtestamist tinginud kaitsmisvajadus ei ole enam põhjendatud; kui samalaadsed sätted sisalduvad kollektiivlepingutes, palutakse tööturu osapooltel teha vajalikud muudatused.Artikkel 6Liikmesriigid võtavad oma siseriiklikes õigussüsteemides meetmed võimaldamaks isikutel, kes leiavad, et neid on võrdse kohtlemise põhimõtte eiramise tõttu õigusvastaselt koheldud, taotleda oma õiguste kaitset kohtu kaudu, olles vastava võimaluse korral esmalt pöördunud teiste pädevate organite poole.Artikkel 7Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et kaitsta töötajaid vallandamise eest, kui see on tööandja vastutegevus ettevõttesisesele kaebusele või kohtumenetlusele, mille eesmärk on tagada võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine.Artikkel 8Liikmesriigid kannavad hoolt selle eest, et käesoleva direktiivi alusel vastuvõetud sätted ja juba kehtivad asjakohased sätted tehakse töötajatele sobival viisil teatavaks, näiteks nende töökohas.Artikkel 91. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid 30 kuu jooksul alates direktiivi teatavakstegemisest ning teatavad sellest viivitamata komisjonile.Artikli 3 lõike 2 punkti c esimese poole ja artikli 5 lõike 2 punkti c esimese poole puhul teevad liikmesriigid viidatud õigus- ja haldusnormide esmase läbivaatamise ja vajaduse korral esmase muutmise nelja aasta jooksul alates käesoleva direktiivi teatavakstegemisest.2. Liikmesriigid hindavad perioodiliselt artikli 2 lõikes 2 viidatud kutsealaseid tegevusi, et sotsiaalset arengut silmas pidades otsustada, kas asjaomaste väljaarvamiste säilitamine on põhjendatud. Nad teatavad komisjonile selle hindamise tulemustest.3. Liikmesriigid edastavad komisjonile ka käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud õigus- ja haldusnormide tekstid.Artikkel 10Kahe aasta jooksul pärast artikli 9 lõike 1 esimeses lõigus ettenähtud 30kuulise tähtaja möödumist edastavad liikmesriigid komisjonile kogu vajaliku teabe, võimaldamaks komisjonil koostada nõukogule esitamiseks aruanne käesoleva direktiivi kohaldamise kohta.Artikkel 11Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 9. veebruar 1976Nõukogu nimeleesistujaG. Thorn[1] EÜT C 111, 20.5.1975, lk 14.[2] EÜT C 286, 15.12.1975, lk 8.[3] EÜT C 13, 12.2.1974, lk 1.[4] EÜT L 45, 19.2.1975, lk 19.--------------------------------------------------