title: Nõukogu direktiiv, 18. juuli 1989, teatavate kategooriate mootorsõidukite ja nende haagiste rehvimustri sügavust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

text:
Avis juridique important

|

31989L0459

Official Journal L 226 , 03/08/1989 P. 0004 - 0004 Finnish special edition: Chapter 7 Volume 3 P. 0181  Swedish special edition: Chapter 7 Volume 3 P. 0181

NÕUKOGU DIREKTIIV,18. juuli 1989,teatavate kategooriate mootorsõidukite ja nende haagiste rehvimustri sügavust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta(89/459/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGUvõttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 75,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,1võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust,2võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust3ning arvestades, et:nõukogu võttis koos liikmesriikide valitsuste esindajatega 19. detsembril 1984. aastal vastu resolutsiooni liiklusohutuse kohta,4 milles palus komisjonil esitada nõukogule asjakohased ettepanekud selles valdkonnas;rehvimustri minimaalse sügavuse eeskirjad kuuluvad ühenduses liiklusohutuse aastaks kuulutatud 1986. aasta eesmärkide ja tööde hulka, kuigi see on eraldiseisev ja konkreetne probleem;Euroopa Parlament võttis 18. veebruaril 1986 vastu resolutsiooni komisjoni programmi "Liiklusohutuse aasta 1986" kohta,5 milles nähti ette, et rehvimustri sügavust käsitlevad ühenduse sätted tuleb vastu võtta võimalikult kiiresti;seda laadi sätted peavad tagama liiklusohutuse kõrge taseme;rehvimustri minimaalset sügavust reguleerivad siseriiklikud sätted on liikmesriigiti erinevad ning need erinevused tekitavad eri liikmesriikide territooriumidel autosid kasutavatele sõidukijuhtidele liikluseeskirjade täitmisega seotud probleeme;kõnealuste eeskirjade ühtlustamine võimaldab sõidukite vaba liikumist ja üksikisikute reisimist liikmesriikide vahel ning aitab kõrvaldada kaubandustõkkeid ja konkurentsi moonutamist,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed tagamaks, et nõukogu 6. veebruari 1970. aasta direktiivi 70/156/EMÜ (mootorsõidukite ja nende haagiste tüübikinnitust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta,6 viimati muudetud direktiiviga 87/403/EMÜ)7 I lisas määratletud M1-, N1-, O1- ja O2-kategooria sõidukite rehvimustri peasoonte sügavus pealispinnal oleks sõidukite maanteel ettenähtud kogu kasutusea jooksul vähemalt 1,6 mm.Peasooned - laiad sooned rehvimustri pinna keskosas, mis katab umbes kolm neljandikku rehvimustri pealispinna laiusest.Artikkel 2Liikmesriigid võivad pärast komisjoniga konsulteerimist käesoleva direktiivi reguleerimisalast välja jätta sätted või kehtestada erisätted seoses sõidukitega, mis pakuvad ajaloolist huvi ning on algselt varustatud kas pneumaatiliste või muude rehvidega, mille sügavus uutena oli alla 1,6 mm, kui kõnealuste rehvidega varustatud sõidukeid kasutatakse eritingimustes ning mitte kunagi või väga harva üldkasutatavatel teedel.Artikkel 3Liikmesriigid võtavad pärast komisjoniga konsulteerimist vastu ja avaldavad enne 1. jaanuari 1991 õigusnormid, mida on vaja käesoleva direktiivi täitmiseks enne 1. jaanuari 1992. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiivi rakendamiseks nende poolt vastu võetud õigusnormide teksti.Artikkel 4Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 18. juuli 1989Nõukogu nimeleesistujaR. DUMAS1 EÜT C 279, 17.10.1987, lk 5.2 EÜT C 47, 27.2.1989, lk 185.3 EÜT C 80, 28.3.1988, lk 22.4 EÜT C 341, 21.12.1984, lk 1.5 EÜT C 68, 24.3.1986, lk 35.6 EÜT L 42, 23.2.1970, lk 1.7 EÜT L 220, 8.8.1987, lk 44.


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2010/30/EL, 19. mai 2010 , energiamõjuga toodete energia- ja muude ressursside tarbimise näitamise kohta märgistuses ja ühtses tootekirjelduses  (EMPs kohaldatav tekst )

text:
               18.6.2010

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 153/1

         EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2010/30/EL,
   19. mai 2010,
   energiamõjuga toodete energia- ja muude ressursside tarbimise näitamise kohta märgistuses ja ühtses tootekirjelduses
   (uuesti sõnastatud)
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 194 lõiget 2,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
   pärast konsulteerimist Regioonide Komiteega,
   toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Nõukogu 22. septembri 1992. aasta direktiivi 92/75/EMÜ (kodumasinate energia ja muude ressursside tarbimise näitamise kohta märgistuses ja ühtses tootekirjelduses) (3) on oluliselt muudetud (4). Kuna direktiivi tuleb teha uusi muudatusi, tuleks see selguse huvides uuesti sõnastada.

               (2)

               Direktiivi 92/75/EMÜ kohaldamisala piirdub kodumasinatega. Komisjoni 16. juuli 2008. aasta teatis säästva tarbimise ja tootmise ning säästva tööstuspoliitika tegevuskava kohta on näidanud, et direktiivi 92/75/EMÜ kohaldamisala laiendamine energiamõjuga toodetele, mille kasutamine avaldab olulist otsest või kaudset mõju energiatarbimisele, võiks tugevdada kehtivate õigusnormide võimalikku koosmõju, eelkõige koosmõju Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta direktiiviga 2009/125/EÜ (mis käsitleb raamistiku kehtestamist energiamõjuga toodete ökodisaini nõuete sätestamiseks) (5). Käesolev direktiiv ei tohiks mõjutada direktiivi 2009/125/EÜ kohaldamist. Koos nimetatud direktiivi ja liidu muude õigusaktidega on käesolev direktiiv osa laiemast õigusraamistikust ning toob seoses sellise tervikliku lähenemisviisiga kaasa täiendava energiasäästu ja keskkonnakasu.

               (3)

               Euroopa Ülemkogu 8.–9. märtsi 2007. aasta kohtumise eesistujariigi järeldustes rõhutati vajadust suurendada liidu energiatõhusust, et saavutada liidu energiatarbimise 20 % vähendamise eesmärk 2020. aastaks, seati eesmärgid taastuvenergia arendamiseks ja kasvuhoonegaasi heitkoguste vähendamiseks kogu ELis ning kutsuti üles põhjalikult ja kiirelt rakendama komisjoni 19. oktoobri 2006. aasta teatises „Energiatõhususe tegevuskava: potentsiaali realiseerimine” kehtestatud prioriteete. Tegevuskavas rõhutati tootmissektori tohutuid energiasäästuvõimalusi.

               (4)

               Energiamõjuga toodete tõhususe parandamine tarbijate teadlike valikute abil toob kasu ELi majandusele tervikuna.

               (5)

               Täpne, asjakohane ja võrreldav teave energiamõjuga toodete energiatarbimise kohta peaks mõjutama lõpptarbijat valima tooteid, mis kasutamisel tarbivad vähem energiat ja muid olulisi ressursse või mis kaudselt tingivad väiksema energiatarbimise, ajendades sellega tootjaid võtma meetmeid nende toodete energia- ja muude oluliste ressursside tarbimise vähendamiseks. Samuti peaks see kaudselt soodustama kõnealuste toodete tõhusat kasutamist, et aidata kaasa ELi 20 % energiatõhususe eesmärgi saavutamisele. Sellise teabe puudumisel ei piisa kõnealuste toodete mõistliku energiakasutuse ja muude oluliste ressursside kasutuse soodustamiseks ainult turujõududest.

               (6)

               Tuleks meenutada, et olemas on liidu ja liikmesriikide õigusaktid, millega antakse tarbijatele teatavad õigused seoses ostetud toodetega, sealhulgas õigus hüvitisele või toote väljavahetamisele.

               (7)

               Komisjon peaks koostama energiamõjuga prioriteetsete toodete loetelu, mida võiks hõlmata käesoleva direktiivi kohane delegeeritud õigusakt. Selline loetelu võiks sisalduda direktiivis 2009/125/EÜ osutatud tööplaanis.

               (8)

               Teabel on turujõudude toimimisel keskne koht ja seepärast tuleb kehtestada kõikide sama liiki toodete jaoks ühtne märgistus, mis annab potentsiaalsetele ostjatele standarditud lisateavet kõnealuste toodetega seotud kulude kohta energia- ja muude oluliste ressursside tarbimise seisukohast, ja võtta meetmeid, et tagada selline teave ka nendele potentsiaalsetele lõpptarbijatele, kellel ei ole võimalust toodet ja seega ka selle märgist vahetult näha. Selleks et märgistus oleks tõhus ja otstarbekas, peaks märgis olema lõpptarbijatele kergesti äratuntav, lihtne ja kokkuvõtlik. Selleks tuleks märgistuse praegune kujundus säilitada alusena, mille põhjal teavitada lõpptarbijaid toodete energiatõhususest. Toodete energiatarbimist ja muud asjakohast teavet tuleks mõõta vastavalt ühtlustatud standarditele ja meetoditele.

               (9)

               Nagu käesoleva direktiivi ettepanekuga koos esitatud komisjoni mõjuhinnangus osutatud, on maailma erinevates riikides eeskujuks võetud energiamärgistuse süsteem.

               (10)

               Liikmesriigid peaksid regulaarselt jälgima vastavust käesoleva direktiivi nõuetele ning lisama asjakohase teabe aruandesse, mille nad vastavalt käesolevale direktiivile on kohustatud komisjonile esitama iga nelja aasta tagant, pöörates erilist tähelepanu tarnijate ja edasimüüjate kohustustele.

               (11)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. juuli 2008. aasta määrus (EÜ) nr 765/2008 (millega sätestatakse akrediteerimise ja turujärelevalve nõuded seoses toodete turustamisega) (6) sisaldab üldsätteid toodete turustamisega seotud turujärelevalve kohta. Käesolevas direktiivis on selle eesmärkide saavutamiseks ette nähtud sellekohased üksikasjalikumad sätted. Kõnealused sätted on kooskõlas määrusega (EÜ) nr 765/2008.

               (12)

               Täielikult vabatahtlik süsteem tooks kaasa olukorra, kus ainult mõned tooted märgistatakse ja varustatakse tootekirjeldusega, mis võib lõpptarbijate hulgas segadust tekitada või neid isegi eksitada. Seepärast peaks praegune süsteem tagama, et kõikide asjaomaste toodete energia- ja muude oluliste ressursside tarbimine esitatakse märgistuses ja ühtses tootekirjelduses.

               (13)

               Energiamõjuga toodete kasutamine avaldab otsest või kaudset mõju mitmesuguste energialiikide tarbimisele, olulisimad on elekter ja gaas. Seepärast peaks käesolev direktiiv hõlmama energiamõjuga tooteid, mille kasutamine avaldab otsest või kaudset mõju mis tahes energialiigi tarbimisele.

               (14)

               Delegeeritud õigusakt peaks hõlmama selliseid energiamõjuga tooteid, mille kasutamine avaldab olulist otsest või kaudset mõju energia- või vajaduse korral muude oluliste ressursside tarbimisele ja millel on piisavalt potentsiaali energiatõhususe parandamiseks, kui teabe esitamine märgistuses võib stimuleerida lõpptarbijaid ostma tõhusamaid tooteid.

               (15)

               Saavutamaks liidu kliimamuutuse ja energiajulgeoleku valdkonna eesmärke ning võttes arvesse, et pikaajalises perspektiivis eeldatavalt jätkub toodete kogu energiatarbimise suurenemine, võiks käesoleva direktiivi alusel vastu võetud delegeeritud õigusaktides vajaduse korral märgistusel rõhutada ka toote suurt kogu energiatarbimist.

               (16)

               Mitmes liikmesriigis kehtib riigihankepoliitika, mille kohaselt tellijad peavad hankima energiatõhusaid tooteid. Mõni liikmesriik on kehtestanud ka soodustused seoses energiatõhusate toodetega. Kriteeriumid, mille alusel valitakse välja riigihanke korras soetatavad või soodustusi saavad tooted, võivad liikmesriigiti oluliselt erineda. Kui käesoleva direktiivi alusel vastu võetud delegeeritud õigusaktides sätestatakse konkreetsetele toodetele energiatõhususe klassi standardid, võib väheneda riigihangete ja soodustuste killustatus ning paraneda tõhusate toodete kasutuselevõtt.

               (17)

               Soodustused, mida liikmesriigid võivad energiatõhusate toodete edendamiseks teha, võivad osutuda riigiabiks. Käesolev direktiiv ei piira selliste soodustustega seoses Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklite 107 ja 108 kohaselt rakendatavate tulevaste riigiabimenetluste tulemusi ning see ei peaks hõlmama maksustamise ja eelarve küsimusi. Liikmesriikidel on õigus otsustada selliste soodustuste laadi üle.

               (18)

               Energiatõhusate toodete edendamine märgistuse, riigihangete ja soodustuste kaudu ei tohiks kahjustada nende keskkonnatoimet ja selliste toodete toimimist.

               (19)

               Komisjonil peaks olema õigus võtta kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 290 vastu delegeeritud õigusakte energiamõjuga toodete kasutamisega kaasnevat energia- ja muude oluliste ressursside tarbimist käsitleva märgistuse ja ühtse tootekirjelduse kohta. On eriti oluline, et komisjon viiks oma ettevalmistava töö käigus läbi asjakohaseid konsultatsioone, sealhulgas ekspertide tasandil.

               (20)

               Komisjon peaks regulaarselt esitama Euroopa Parlamendile ja nõukogule ELi ja eraldi iga liikmesriiki käsitleva kokkuvõtte käesoleva direktiivi alusel liikmesriikide esitatud aruannetest direktiivi jõustamise ja nõuetele vastavuse kohta.

               (21)

               Komisjon peaks vastutama märgistusliikide kohandamise eest, et tagada prognoositavus tööstuse ja arusaadavus tarbijate jaoks.

               (22)

               Asjaomaste toodete puhul võib tehnoloogia areng ja täiendava märkimisväärse energiasäästu võimalus muuta vajalikuks toodete edasise erineval määral diferentseerimise ja anda põhjust klassifitseerimise läbivaatamiseks. Selline läbivaatamine peaks eelkõige hõlmama klassifitseerimise muutmise võimalust. Kõnealune läbivaatamine tuleks läbi viia võimalikult kiiresti toodete puhul, mis oma kõrge innovatiivsuse tõttu võivad energiatõhusust oluliselt suurendada.

               (23)

               Säästva tarbimise ja tootmise ning säästva tööstuspoliitika tegevuskava rakendamist käsitleva aruande koostamisel ja edusammude läbivaatamisel 2012. aastal analüüsib komisjon eelkõige seda, kas on vaja täiendavaid meetmeid toodete energia- ja keskkonnanäitajate parandamiseks, sealhulgas võimalust edastada tarbijatele teavet toodete süsiniku jalajälje või keskkonnamõju kohta nende olelusringi jooksul.

               (24)

               Käesoleva direktiivi riigi õigusesse ülevõtmise kohustus peaks piirduma sätetega, mille sisu on võrreldes direktiiviga 92/75/EMÜ oluliselt muutunud. Kohustus võtta üle muutmata sätted tuleneb direktiivist 92/75/EMÜ.

               (25)

               Käesoleva direktiivi sätete rakendamisel peaksid liikmesriigid püüdma hoiduda meetmetest, mis võiksid tekitada tarbetuid bürokraatlikke ja ülemäära keerukaid kohustusi asjaomastele turuosalistele, eelkõige väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele.

               (26)

               Käesolev direktiiv ei tohiks mõjutada liikmesriikide kohustusi, mis on seotud direktiivi 92/75/EMÜ riigi õigusesse ülevõtmise ja kohaldamise tähtpäevadega.

               (27)

               Kooskõlas paremat õigusloomet käsitleva institutsioonidevahelise kokkuleppe (7) punktiga 34 julgustatakse liikmesriike koostama nende endi jaoks ja liidu huvides vastavustabeleid, kus on võimalikult suures ulatuses välja toodud vastavus käesoleva direktiivi ja ülevõtmismeetmete vahel, ning tegema need üldsusele kättesaadavaks,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Kohaldamisala
   1.   Käesoleva direktiiviga kehtestatakse raamistik selliste siseriiklike meetmete ühtlustamiseks, mis käsitlevad lõpptarbija teavitamist energia- ja vajaduse korral muude oluliste ressursside tarbimisest energiamõjuga toodete kasutamisel ja sellega seotud lisateabe andmist eelkõige märgistamise ja ühtse tootekirjelduse kaudu, võimaldades ühtlasi lõpptarbijatel valida tõhusamaid tooteid.
   2.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse selliste energiamõjuga toodete suhtes, mille kasutamine avaldab olulist otsest või kaudset mõju energia- ja vajaduse korral muude oluliste ressursside tarbimisele.
   3.   Käesolevat direktiivi ei kohaldata järgmiste toodete suhtes:

               a)

               kasutatud tooted;

               b)

               kõik inimeste ja kaupade veoks ettenähtud transpordivahendid;

               c)

               toodetele ohutuse tagamiseks kinnitatud nimeplaat.

         Artikkel 2
   Mõisted
   Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
   a)   „energiamõjuga toode” või „toode”– mis tahes kaup, mille kasutamine mõjutab energiatarbimist ning mis lastakse turule ja/või võetakse kasutusele liidus, sealhulgas osad, mis on ette nähtud käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluvatesse energiamõjuga toodetesse paigaldamiseks, kui need on lõpptarbijate jaoks turule lastud ja/või kasutusele võetud üksikosana ning kui nende keskkonnatoimet saab eraldi hinnata;
   b)   „tootekirjeldus”– tootega seotud teavet sisaldav standardtabel;
   c)   „muud olulised ressursid”– toote tavapärase kasutamise korral tarbitav vesi, kemikaalid või muud ained;
   d)   „lisateave”– toote toimimist ja omadusi käsitlev muu teave, mis on seotud seadme energia- või muude oluliste ressursside tarbimisega või aitab seda hinnata mõõdetavate andmete alusel;
   e)   „otsene mõju”– selliste toodete mõju, mille kasutamisega kaasneb tegelik energiatarbimine;
   f)   „kaudne mõju”– selliste toodete mõju, mis ei tarbi energiat, kuid mille kasutamine aitab kaasa energia kokkuhoiule;
   g)   „edasimüüja”– jaemüüja või muu isik, kes müüb, annab rendile, müüb järelmaksuga või esitleb tooteid lõpptarbijatele;
   h)   „tarnija”– tootja või tema volitatud esindaja liidus või importija, kes laseb toote liidu turule või võtab toote liidu turul kasutusele. Nende puudumisel loetakse tarnijaks iga füüsiline või juriidiline isik, kes laseb liidu turule või võtab liidu turul kasutusele käesoleva direktiiviga hõlmatud tooteid;
   i)   „turulelaskmine”– toote esmakordne kättesaadavaks tegemine liidu turul tasuliseks või tasuta levitamiseks või kasutamiseks liidus, sõltumata turustusviisist;
   j)   „kasutuselevõtt”– toote esmakordne eesmärgipärane kasutamine liidus;
   k)   „märgise loata kasutamine”– märgise kasutamine muu kui liikmesriigi ametiasutuste või ELi institutsioonide poolt viisil, mida ei ole ette nähtud käesoleva direktiivi või delegeeritud õigusaktiga.
   Artikkel 3
   Liikmesriikide kohustused
   1.   Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid tagamaks, et:

               a)

               kõik nende territooriumil asuvad tarnijad ja edasimüüjad täidavad artiklites 5 ja 6 sätestatud kohustusi;

               b)

               käesoleva direktiiviga hõlmatud toodete puhul on keelatud kasutada muid märgiseid, tähiseid, sümboleid või silte, mis ei vasta käesoleva direktiivi ja asjakohaste delegeeritud õigusaktide nõuetele, kui see võib tõenäoliselt lõpptarbijaid seoses energia- või vajaduse korral muude oluliste ressursside tarbimisega toote kasutamise ajal eksitada või segadusse ajada;

               c)

               energiatarbimist või -kokkuhoidu käsitlevate märgiste ja tootekirjelduste süsteemi kehtestamisega kaasnevad õppe- ja reklaamiotstarbelised teavituskampaaniad, mille eesmärk on edendada energiatõhusust ja julgustada lõpptarbijaid energiat vastutusrikkamalt tarbima;

               d)

               võetakse asjakohaseid meetmeid, et ergutada käesoleva direktiivi rakendamise eest vastutavaid asjaomaseid riiklikke või piirkondlikke asutusi koostööle ning edastada üksteisele ja komisjonile teavet, mis on abiks käesoleva direktiivi kohaldamisel. Halduskoostööks ja teabevahetuseks kasutatakse niipalju kui võimalik elektroonilisi sidevahendeid; selline koostöö ja teabevahetus peavad olema kulutõhusad ja neid võib toetada ELi asjaomastest programmidest. Vajaduse korral tagatakse sellise koostööga kõnealuse menetluse käigus edastatud tundliku teabe turvaline ja konfidentsiaalne töötlemine ja kaitse. Komisjon võtab asjakohased meetmed, et toetada käesolevas punktis osutatud liikmesriikidevahelist koostööd ja anda sellesse oma panus.

         2.   Kui liikmesriik leiab, et toode ei vasta kõikidele käesolevas direktiivis ja selle alusel vastu võetud delegeeritud õigusaktides märgistuse ja tootekirjelduse kohta sätestatud asjakohastele nõuetele, on tarnija kohustatud viima toote kõnealuste nõuetega vastavusse liikmesriigi kehtestatud tõhusatel ja proportsionaalsetel tingimustel.
   Kui on piisavalt tõendeid selle kohta, et toode ei pruugi nõuetele vastata, võtab asjaomane liikmesriik vajalikud ennetusmeetmed ja meetmed nõuetele vastavuse tagamiseks täpse ajakava raames, võttes arvesse tekitatud kahju.
   Kui nõuetele mittevastavus jätkub, teeb asjaomane liikmesriik otsuse, millega piiratakse või keelatakse kõnealuse toote turulelaskmine ja/või kasutuselevõtt või millega tagatakse selle turult kõrvaldamine. Kui toode kõrvaldatakse turult või kui seda keelatakse turule lasta, teatatakse sellest viivitamata komisjonile ja teistele liikmesriikidele.
   3.   Liikmesriigid esitavad iga nelja aasta tagant komisjonile aruande, mis sisaldab üksikasju direktiivi jõustamise ja nõuetele vastavuse kohta oma territooriumil.
   Komisjon võib täpsemalt kindlaks määrata kõnealuste aruannete ühtse sisu üksikasjad, kehtestades selleks suunised.
   4.   Komisjon esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule teavitamiseks regulaarselt kõnealuste aruannete kokkuvõtte.
   Artikkel 4
   Teabele esitatavad nõuded
   Liikmesriigid tagavad, et:

               a)

               lõpptarbijatele antakse kooskõlas käesoleva direktiivi alusel vastu võetud delegeeritud õigusaktidega tootekirjelduse ja märgistuse abil teavet elektrienergia, muude energialiikide ja vajaduse korral muude oluliste ressursside tarbimise kohta kasutamise ajal ja lisateavet seoses lõpptarbijatele otseselt või mis tahes kaugmüügivahendite, sealhulgas Interneti kaudu kaudselt müügiks, rendile andmiseks või järelmaksuga müügiks pakutavate või esitletavate toodetega;

               b)

               sisseehitatud või paigaldatud toodete puhul esitatakse punktis a osutatud teave ainult juhul, kui seda nõuab kohaldatav delegeeritud õigusakt;

               c)

               käesoleva direktiivi alusel vastu võetud delegeeritud õigusaktiga hõlmatud energiamõjuga toote konkreetse mudeli mis tahes reklaam sisaldab viidet toote energiaklassile, kui avaldatakse energiatarbimise või hinnaga seotud teavet;

               d)

               energiamõjuga tooteid puudutavates tehnilistes müügiedendusmaterjalides, milles kirjeldatakse toote tehnilisi näitajaid (st tehnilised juhendid ja tootjabrošüürid) ning mis on saadaval pabertrükistena või Internetis, edastatakse lõpptarbijatele vajalik teave energiatarbimise kohta või lisatakse neisse viide toote energiatõhususklassile.

         Artikkel 5
   Tarnijate kohustused
   Liikmesriigid tagavad, et:

               a)

               tarnijad, kes lasevad turule või võtavad kasutusele delegeeritud õigusaktiga hõlmatud tooteid, varustavad need käesoleva direktiivi ja delegeeritud õigusakti kohase märgistuse ja tootekirjeldusega;

               b)

               tarnijad koostavad piisava tehnilise dokumentatsiooni, mis võimaldab hinnata märgistuses ja tootekirjelduses sisalduva teabe täpsust. Kõnealune tehniline dokumentatsioon sisaldab järgmist:

                           i)

                           toote üldkirjeldus;

                           ii)

                           konstrueerimisarvutuste tulemused, kui see on asjakohane;

                           iii)

                           kättesaadavad katseprotokollid, sealhulgas need, mille on koostanud muudes liidu õigusaktides määratletud asjakohased teavitatud organisatsioonid;

                           iv)

                           kui seadme andmeid kasutatakse samalaadsete mudelite puhul, siis kõnealuste mudelite identifitseerimist võimaldavad võrdlusandmed.

                     Selleks võivad tarnijad kasutada asjakohastes liidu õigusaktides sätestatud nõuete kohaselt juba koostatud dokumentatsiooni;

               c)

               tarnijad hoiavad tehnilist dokumentatsiooni kontrollimiseks kättesaadavana viis aastat pärast asjaomase toote tootmise lõpetamist.
               Taotluse korral teevad tarnijad tehnilise dokumentatsiooni elektroonilise versiooni kättesaadavaks liikmesriikide turujärelevalveasutustele ja komisjonile kümne päeva jooksul alates taotluse saamisest liikmesriigi pädevalt asutuselt või komisjonilt;

               d)

               tarnijad varustavad edasimüüjaid vajalike märgiste ja tootekirjeldustega tasuta.
               Tarnijad edastavad märgistused edasimüüjate taotlusel viivitamata, ilma et see piiraks tarnijate võimalust valida märgiste edastamise süsteemi;

               e)

               lisaks märgistusele esitavad tarnijad ka tootekirjelduse;

               f)

               tarnijad lisavad tootekirjelduse kõikidesse toodet käsitlevatesse brošüüridesse. Kui tarnija tootebrošüüre välja ei anna, varustab ta kõnealuse tootekirjeldusega muud tootega kaasa antavad dokumendid;

               g)

               tarnijad vastutavad märgiste ja tootekirjelduste täpsuse eest;

               h)

               tarnijad loetakse nõustunuks märgisel või tootekirjelduses esitatud teabe avaldamisega.

         Artikkel 6
   Edasimüüjate kohustused
   Liikmesriigid tagavad, et:

               a)

               edasimüüjad esitlevad märgistusi nõuetekohaselt, nähtaval ja loetaval viisil ning teevad tootekirjelduse kättesaadavaks tootebrošüüris või muudes toodete müügi korral lõpptarbijale kaasa antavates dokumentides;

               b)

               delegeeritud õigusaktiga hõlmatud toodet esitledes kinnitavad edasimüüjad sellele kohaldatavas delegeeritud õigusaktis täpsustatud selgelt nähtavasse kohta asjakohases keeles koostatud märgise.

         Artikkel 7
   Kaugmüük ja muud müügivormid
   Kui tooteid pakutakse müügiks, rendile andmiseks või järelmaksuga müügiks posti teel, kataloogide, telefonimüügi või Interneti kaudu või muul viisil, mille puhul potentsiaalselt lõpptarbijalt ei saa eeldada esitletava toote nägemist, nähakse delegeeritud õigusaktiga ette võimalus tagada, et potentsiaalsed lõpptarbijad saavad toote märgistuses ja tootekirjelduses esitatud teabe kätte enne kõnealuse toote ostmist. Vajaduse korral täpsustatakse delegeeritud õigusaktis seda, kuidas tuleb märgistust või tootekirjeldust või selles täpsustatud teavet potentsiaalsele lõpptarbijale esitada või pakkuda.
   Artikkel 8
   Vaba liikumine
   1.   Liikmesriigid ei keela, piira ega takista käesoleva direktiivi ja kohaldatava delegeeritud õigusaktiga hõlmatud ja nende nõuetele vastavate toodete turulelaskmist või kasutuselevõttu oma territooriumil.
   2.   Liikmesriigid käsitavad märgiseid ja tootekirjeldusi käesoleva direktiivi ja delegeeritud õigusaktide sätetele vastavana, kui neil ei ole vastupidiseid tõendeid. Liikmesriigid nõuavad, et tarnijad esitaksid artikli 5 tähenduses tõendid märgistel ja tootekirjeldustes esitatud teabe täpsuse kohta, kui neil on alust selle teabe õigsuses kahelda.
   Artikkel 9
   Riigihanked ja soodustused
   1.   Delegeeritud õigusaktiga hõlmatud toodete puhul püüavad tellijad, kes sõlmivad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivis 2004/18/EÜ (ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta) (8) osutatud ehitustööde, asjade ja teenuste riigihankelepinguid, mida kõnealuse direktiivi artiklid 12–18 ei hõlma, hankida vaid selliseid tooteid, mis vastavad kõrgeima tõhususnäitaja ja energiatõhususklassi kriteeriumitele. Liikmesriigid võivad samuti nõuda, et tellijad hangiksid vaid sellistele kriteeriumitele vastavaid tooteid. Liikmesriigid võivad seada selliste kriteeriumite kohaldamise tingimuseks kulutõhususe, majandusliku teostatavuse, tehnilise sobivuse ja piisava konkurentsi.
   2.   Lõiget 1 kohaldatakse lepingute suhtes, mille väärtus on vähemalt võrdne direktiivi 2004/18/EÜ artiklis 7 sätestatud piirmääradega.
   3.   Kui liikmesriigid teevad mis tahes soodustusi delegeeritud õigusaktiga hõlmatud tootele, seavad nad eesmärgiks kõrgeimad tõhususnäitajad, sealhulgas kohaldatavas delegeeritud õigusaktis sätestatud kõrgeima energiatõhususklassi. Maksustamise ja eelarvega seotud meetmed ei ole soodustused käesoleva direktiivi mõistes.
   4.   Kui liikmesriigid teevad toodete puhul soodustusi nii suure tõhususega tooteid kasutavatele lõpptarbijatele kui ka selliseid tooteid tootvatele ja edendavatele ettevõtetele, väljendavad nad tõhususnäitajaid kohaldatavas delegeeritud õigusaktis määratletud klassidena, välja arvatud juhul, kui nad kehtestavad delegeeritud õigusaktis sätestatud kõrgeima energiatõhususklassi piirmäärast kõrgemad tõhususnäitajad. Liikmesriigid võivad kehtestada tõhususnäitajad, mis on kõrgemad delegeeritud õigusaktis sätestatud kõrgeima energiatõhususklassi piirmäärast.
   Artikkel 10
   Delegeeritud õigusaktid
   1.   Komisjon sätestab kooskõlas käesoleva artikliga iga tooteliigi kohta märgistuse ja tootekirjelduse üksikasjad delegeeritud õigusaktidega vastavalt artiklitele 11, 12 ja 13.
   Kui toode vastab lõikes 2 loetletud kriteeriumidele, on see vastavalt lõikele 4 hõlmatud delegeeritud õigusaktiga.
   Delegeeritud õigusaktide sätted, mis käsitlevad märgistuses või tootekirjelduses teabe esitamist energia- ja muude oluliste ressursside tarbimise kohta toote kasutamisel, võimaldavad lõpptarbijatel teha teadlikumaid ostuotsuseid ja turujärelevalveasutustel kontrollida, kas tooted on kooskõlas esitatud teabega.
   Kui delegeeritud õigusaktiga nähakse ette sätted nii toote energiatõhususe kui ka oluliste ressursside tarbimise kohta, rõhutatakse märgise kujunduses ja sisus toote energiatõhusust.
   2.   Lõikes 1 osutatud kriteeriumid on järgmised:

               a)

               vastavalt kõige viimastele kättesaadavatele näitajatele ja arvestades liidu turule lastud koguseid, on toodetel märkimisväärne potentsiaal säästa energiat ja vajaduse korral muid olulisi ressursse;

               b)

               turul saadaolevate samaväärse funktsiooniga toodete asjakohased tõhususnäitajad on väga erinevad;

               c)

               komisjon võtab arvesse asjakohaseid liidu õigusakte ja eneseregulatsiooni, näiteks vabatahtlikke kokkuleppeid, millega eeldatavasti saavutatakse eesmärgid kiiremini ja väiksemate kuludega kui kohustuslike nõuetega.

         3.   Delegeeritud õigusakti eelnõu väljatöötamisel komisjon:

               a)

               võtab arvesse direktiivi 2009/125/EÜ I lisa 1. osas esitatud keskkonnaparameetreid, mis direktiivi 2009/125/EÜ alusel vastu võetud asjakohases rakendusaktis määratletakse olulisena ja mis on lõpptarbija jaoks toote kasutamisel asjakohased;

               b)

               hindab delegeeritud õigusakti mõju keskkonnale, lõpptarbijatele ja tootjatele, sealhulgas väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele, seoses konkurentsivõimega (sealhulgas liiduvälistel turgudel), innovatsiooni, turule juurdepääsu ning kulude ja tuluga;

               c)

               konsulteerib asjaomaste sidusrühmadega;

               d)

               määrab rakendustähtaja(d), astmelised meetmed või üleminekumeetmed või -perioodid ja arvestab seejuures võimalikku mõju väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele või peamiselt väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate toodetavatele konkreetsetele tooterühmadele.

         4.   Delegeeritud õigusaktis määratakse eelkõige kindlaks:

               a)

               hõlmatud tooteliikide täpne määratlus;

               b)

               artikli 1 lõikes 1 osutatud teabe saamiseks kasutatavad mõõtestandardid ja -meetodid;

               c)

               artikli 5 kohaselt nõutava tehnilise dokumentatsiooni üksikasjad;

               d)

               artiklis 4 osutatud märgistuse kujundus ja sisu, kusjuures märgiste vorm on tooterühmade lõikes võimalikult ühetaoline ning igal juhul selgelt nähtav ja loetav. Märgistuse vormi aluseks jääb tähtedel A–G põhinev klassifikatsioon; klassifikatsiooni astmed vastavad lõpptarbija seisukohast märkimisväärsele energiasäästule ja kulutuste kokkuhoiule.
               Klassifikatsioonile võib lisada kolm täiendavat klassi, kui tehnika areng seda nõuab. Kõnealused täiendavad klassid on A+, A++ ja A+++, millest viimane tähistab kõige tõhusamat klassi. Põhimõtteliselt on klasside koguarv piiratud seitsmega, välja arvatud juhul, kui tooted kuuluvad enamatesse klassidesse.
               Värviskaala koosneb kõige rohkem seitsmest erinevast värvist alates tumerohelisest kuni punaseni. Vaid kõrgeimasse klassi kuuluva toote värvikood on alati tumeroheline. Kui klasse on rohkem kui seitse, võib korduvalt kasutada vaid punast värvi.
               Klassifikatsioon vaadatakse läbi eelkõige juhul, kui märkimisväärne osa siseturul pakutavatest toodetest jõuab kahte kõrgeimasse energiatõhususklassi ja kui toodete edasise diferentseerimise abil võib saavutada täiendavat säästu.
               Toodete võimaliku uuesti klassifitseerimise üksikasjalikud kriteeriumid määratakse vajaduse korral juhtumipõhiselt kindlaks asjaomases delegeeritud õigusaktis;

               e)

               koht, kuhu esitletavale tootele kinnitatakse märgis, ning viis, kuidas märgistust ja/või teavet tuleb esitada artikliga 7 hõlmatud müügipakkumiste korral. Vajaduse korral võib delegeeritud õigusaktiga ette näha, et märgis kinnitatakse tootele või trükitakse pakendile, või määrata kindlaks üksikasjalikud nõuded, mis käsitlevad märgiste trükkimist kataloogides või nende kasutamist kaugmüügi ja Interneti-müügi korral;

               f)

               artiklis 4 ja artikli 5 punktis c nimetatud tootekirjelduse või lisateabe sisu ning vajaduse korral selle vorm ja muud üksikasjad. Märgisel olev teave lisatakse ka tootekirjeldusele;

               g)

               reklaammärgistuse konkreetne sisu, sealhulgas vajaduse korral konkreetse toote energiaklass ja muud asjakohased tõhususnäitajad, mis esitatakse loetavalt ja nähtavalt;

               h)

               vajaduse korral märgistusklassi(de) kestus kooskõlas punktiga d;

               i)

               märgistel ja tootekirjeldustes esitatud teabe täpsus;

               j)

               delegeeritud õigusakti hindamise ja võimaliku läbivaatamise kuupäev, võttes arvesse tehnoloogia arengu kiirust.

         Artikkel 11
   Delegeeritud volituste rakendamine
   1.   Komisjonile antakse viieks aastaks alates 19. juunist 2010 õigus võtta vastu artiklis 10 osutatud delegeeritud õigusakte. Komisjon esitab delegeeritud volituste kohta aruande hiljemalt kuus kuud enne viieaastase ajavahemiku lõppu. Volituste delegeerimist uuendatakse automaatselt samaks ajavahemikuks, välja arvatud juhul, kui Euroopa Parlament või nõukogu selle kooskõlas artikliga 12 tagasi võtab.
   2.   Niipea kui komisjon on delegeeritud õigusakti vastu võtnud, teeb ta selle samal ajal teatavaks Euroopa Parlamendile ja nõukogule.
   3.   Komisjonile antud õiguse suhtes võtta vastu delegeeritud õigusakte kohaldatakse artiklites 12 ja 13 sätestatud tingimusi.
   Artikkel 12
   Delegeerimise tagasivõtmine
   1.   Euroopa Parlament ja nõukogu võivad artiklis 10 osutatud volituste delegeerimise tagasi võtta.
   2.   Institutsioon, kes on algatanud sisemenetluse, et otsustada, kas volituste delegeerimine tuleks tagasi võtta, püüab sellest teavitada teist institutsiooni ja komisjoni mõistliku aja jooksul enne lõpliku otsuse tegemist, nimetades delegeeritud volitused, mille suhtes võidakse kohaldada tagasivõtmist, ja tagasivõtmise võimalikud põhjused.
   3.   Tagasivõtmise otsusega lõpetatakse otsuses nimetatud volituste delegeerimine. Otsus jõustub kohe või otsuses nimetatud hilisemal kuupäeval. See ei mõjuta juba jõustunud delegeeritud õigusaktide kehtivust. Otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 13
   Delegeeritud õigusaktide suhtes vastuväidete esitamine
   1.   Euroopa Parlament ja nõukogu võivad delegeeritud õigusakti suhtes vastuväiteid esitada kahe kuu jooksul alates õigusakti teatavakstegemisest.
   Euroopa Parlamendi või nõukogu algatusel võib seda tähtaega pikendada kahe kuu võrra.
   2.   Kui pärast selle tähtaja möödumist ei ole Euroopa Parlament ega nõukogu delegeeritud õigusakti suhtes vastuväiteid esitanud, avaldatakse see Euroopa Liidu Teatajas ja see jõustub õigusaktis sätestatud kuupäeval.
   Delegeeritud õigusakti võib avaldada Euroopa Liidu Teatajas ja see võib jõustuda enne nimetatud tähtaja lõppu, kui nii Euroopa Parlament kui ka nõukogu on komisjonile teatanud, et nad ei kavatse vastuväiteid esitada.
   3.   Kui Euroopa Parlament või nõukogu esitab delegeeritud õigusakti suhtes vastuväiteid, siis õigusakt ei jõustu. Vastuväiteid esitanud institutsioon põhjendab delegeeritud õigusakti suhtes esitatud vastuväiteid.
   Artikkel 14
   Hindamine
   Komisjon vaatab käesoleva direktiivi ja selle alusel vastu võetud delegeeritud õigusaktide tõhususe läbi hiljemalt 31. detsembriks 2014 ning esitab aruande Euroopa Parlamendile ja nõukogule.
   Sel puhul hindab komisjon muu hulgas järgmist:

               a)

               artikli 4 punkti c panust käesoleva direktiivi eesmärgi saavutamisse;

               b)

               artikli 9 lõike 1 tõhusust;

               c)

               vajadust muuta artikli 10 lõike 4 punkti d, võttes arvesse tehnika arengut ja tarbijate arusaamist märgistuse kujundusest.

         Artikkel 15
   Karistused
   Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad karistuste kohta, mida kohaldatakse käesoleva direktiivi ja selle alusel vastu võetud delegeeritud õigusaktide kohaselt sätestatud siseriiklike õigusnormide rikkumise, sealhulgas märgistuse loata kasutamise eest, ning võtavad vajalikud meetmed kõnealuste eeskirjade rakendamise tagamiseks. Kehtestatavad karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Liikmesriigid teatavad kõnealustest sätetest komisjonile hiljemalt 20. juunil 2011, samuti teatavad nad viivitamata kõigist neid sätteid mõjutavatest hilisematest muudatustest.
   Artikkel 16
   Ülevõtmine
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 20. juunil 2011. Nad edastavad kõnealuste sätete teksti viivitamata komisjonile.
   Liikmesriigid kohaldavad neid sätteid alates 20. juulist 2011.
   Kui liikmesriigid need sätted vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Samuti lisavad liikmesriigid märkuse, et kehtivates õigus- ja haldusnormides esinevaid viiteid direktiivile 92/75/EMÜ käsitatakse viidetena käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi ja kõnealuse märkuse sõnastuse näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 17
   Kehtetuks tunnistamine
   Direktiiv 92/75/EMÜ, mida on muudetud I lisa A osas osutatud määrusega, tunnistatakse kehtetuks alates 21. juulist 2011, ilma et see piiraks liikmesriikide kohustusi, mis on seotud I lisa B osas esitatud kõnealuse direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmise ja kohaldamise tähtpäevadega.
   Viiteid direktiivile 92/75/EMÜ käsitatakse viidetena käesolevale direktiivile ning neid loetakse vastavalt II lisas esitatud vastavustabelile.
   Artikkel 18
   Jõustumine
   Käesolev direktiiv jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikli 5 punkte d, g ja h kohaldatakse alates 31. juulist 2011.
   Artikkel 19
   Adressaadid
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Strasbourg, 19. mai 2010

            Euroopa Parlamendi nimel

            president

         J. BUZEK

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         D. LÓPEZ GARRIDO

      (1)  ELT C 228, 22.9.2009, lk 90.

      (2)  Euroopa Parlamendi 5. mai 2009. aasta seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata), nõukogu 14. aprilli 2010. aasta seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja Euroopa Parlamendi 18. mai 2010. aasta seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).

      (3)  EÜT L 297, 13.10.1992, lk 16.

      (4)  Vt I lisa A osa.

      (5)  ELT L 285, 31.10.2009, lk 10.

      (6)  ELT L 218, 13.8.2008, lk 30.

      (7)  ELT C 321, 31.12.2003, lk 1.

      (8)  ELT L 134, 30.4.2004, lk 114.

      I LISA
      A   OSA

         Kehtetuks tunnistatud direktiiv koos muudatusega

         (osutatud artiklis 17)

                  Nõukogu direktiiv 92/75/EMÜ
                  (EÜT L 297, 13.10.1992, lk 16).

                  Määrus (EÜ) nr 1882/2003
                  (ELT L 284, 31.10.2003, lk 1).

                  Ainult III lisa punkt 32

            B   OSA

         Siseriiklikku õigusesse ülevõtmise tähtpäevad

         (osutatud artiklis 16)

                  Direktiiv

                  Ülevõtmise tähtpäev

                  92/75/EMÜ

                  1. jaanuar 1994

      II LISA

         Vastavustabel

                  Direktiiv 92/75/EMÜ

                  Käesolev direktiiv

                  Artikli 1 lõike 1 sissejuhatava osa esimene lause

                  Artikli 1 lõige 1

                  Artikli 1 lõike 1 sissejuhatava osa teine lause

                  Artikli 1 lõige 2

                  Artikli 1 lõike 1 esimene kuni seitsmes taane

                  —

                  Artikli 1 lõige 2

                  —

                  —

                  Artikli 1 lõike 3 punktid a ja b

                  Artikli 1 lõige 3

                  Artikli 1 lõike 3 punkt c

                  —

                  Artikli 2 punktid a ja b

                  Artikli 1 lõike 4 esimene ja teine taane

                  Artikli 2 punktid g ja h

                  Artikli 1 lõike 4 kolmas taane

                  —

                  Artikli 1 lõike 4 neljas taane

                  Artikli 2 punkt c

                  Artikli 1 lõike 4 viies taane

                  Artikli 2 punkt d

                  —

                  Artikli 2 punktid e, f, i, j ja k

                  Artikli 1 lõige 5

                  —

                  Artikli 2 lõige 1

                  Artikli 4 punkt a

                  —

                  Artikli 4 punktid b, c ja d

                  Artikli 2 lõige 2

                  —

                  Artikli 2 lõige 3

                  Artikli 5 punkt b

                  Artikli 2 lõige 4

                  Artikli 5 punktid b ja c

                  Artikli 3 lõige 1

                  Artikli 5 punkt a

                  Artikli 3 lõige 2

                  Artikli 5 punktid e ja f

                  Artikli 3 lõige 3

                  Artikli 5 punkt g

                  Artikli 3 lõige 4

                  Artikli 5 punkt h

                  —

                  Artikli 6 punkt a

                  Artikli 4 punkt a

                  Artikli 6 punkt b

                  Artikli 4 punkt b

                  Artikli 5 punkt d

                  Artikkel 5

                  Artikkel 7

                  Artikkel 6

                  —

                  Artikli 7 punkt a

                  Artikli 3 lõike 1 punkt a

                  Artikli 7 punkt b

                  Artikli 3 lõike 1 punkt b

                  Artikli 7 punkt c

                  Artikli 3 lõike 1 punkt c

                  —

                  Artikli 3 lõike 1 punkt d

                  —

                  Artikli 3 lõiked 2, 3 ja 4

                  Artikli 8 lõige 1

                  Artikli 8 lõige 1

                  Artikli 8 lõige 2

                  Artikli 8 lõige 2

                  Artikkel 9

                  —

                  —

                  Artikkel 9

                  Artikkel 10

                  —

                  —

                  Artikli 10 lõiked 1, 2 ja 3

                  Artikkel 11

                  —

                  Artikli 12 punkt a

                  Artikli 10 lõike 4 punkt a

                  Artikli 12 punkt b

                  Artikli 10 lõike 4 punkt b

                  Artikli 12 punkt c

                  Artikli 10 lõike 4 punkt c

                  Artikli 12 punkt d

                  Artikli 10 lõike 4 punkt d

                  Artikli 12 punkt e

                  Artikli 10 lõike 4 punkt e

                  Artikli 12 punkt f

                  Artikli 10 lõike 4 punkt f

                  Artikli 12 punkt g

                  —

                  —

                  Artikli 10 lõike 4 punktid g, h, i ja j

                  —

                  Artiklid 11, 12, 13, 14 ja 15

                  Artikkel 13

                  Artikkel 17

                  Artikkel 14

                  Artikkel 16

                  —

                  Artikkel 18

                  Artikkel 15

                  Artikkel 19

                  —

                  I lisa

                  —

                  II lisa


title: Nõukogu direktiiv, 8. juuli 1985, millega muudetakse direktiivi 83/181/EMÜ, mis käsitleb direktiivi 77/388/EMÜ artikli 14 lõike 1 punkti d rakendusala määratlust seoses teatavate kaupade käibemaksuvabastusega nende lõplikul importimisel

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31985L0346

Euroopa Liidu Teataja L 183 , 16/07/1985 Lk 0021 - 0021 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 9 Köide 1 Lk 0123  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 09 Köide 2 Lk 0003  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 9 Köide 1 Lk 0123  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 09 Köide 2 Lk 0003

		Nõukogu direktiiv,8. juuli 1985,millega muudetakse direktiivi 83/181/EMÜ, mis käsitleb direktiivi 77/388/EMÜ artikli 14 lõike 1 punkti d rakendusala määratlust seoses teatavate kaupade käibemaksuvabastusega nende lõplikul importimisel(85/346/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 99 ja 100,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:direktiiviga 83/181/EMÜ [4] kehtestati kommertsmootorsõidukite kütusepaakides oleva kütuse minimaalne kogus, mis tuleb importimisel käibemaksust vabastada;ühenduse sisepiiriületuste hõlbustamiseks tuleks algetapil nimetatud kogust suurendada selliste sõidukite puhul, mis on ette nähtud ja kasutatavad reisijateveoks ning sõitmiseks liikmesriikide vahel; teisel etapil peab nõukogu tegema komisjoni ettepaneku alusel kütusekoguse suurendamist käsitleva otsuse sõidukite suhtes, mis sõidavad liikmesriikide vahel ja mis on ette nähtud ning kasutatavad kaubaveoks,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 83/181/EMÜ muudetakse järgmiselt.1. Artikkel 83 asendatakse järgmisega:"Artikkel 83Liikmesriigid võivad piirata maksuvabastuse kohaldamist kommertsmootorsõidukite standardsetes kütusepaakides oleva kütuse suhtes:a) 200 liitrini sõiduki ja reisi kohta, kui sõiduk saabub kolmandast riigist;b) kui sõiduk saabub teisest liikmesriigist:- 200 liitrini sõiduki ja reisi kohta, kui sõiduk on ette nähtud ja kasutatav tasu eest või tasuta kaubaveoks,- 600 liitrini sõiduki ja reisi kohta, kui sõiduk on ette nähtud ja kasutatav tasu eest või tasuta enam kui üheksa reisija vedamiseks, juht kaasa arvatud.Vastavalt asutamislepingus sätestatud asjakohasele menetlusele teeb nõukogu komisjoni ettepanekul enne 1. juulit 1986 otsuse esimese lõigu punkti b esimeses taandes nimetatud sõidukite standardsetes kütusepaakides oleva ja tollimaksuvabalt üle piiri lubatava kütusekoguse suurendamise kohta."2. Artikli 84 punkt a asendatakse järgmisega:"a) rahvusvahelisi vedusid tegevad kommertsmootorsõidukid, mis saabuvad kolmandatest riikidest nende piirialale linnulennul maksimaalselt kuni 25 km kaugusele, kui vedu koosneb reisidest, mida teevad piirialal elu- või asukohta omavad isikud;".Artikkel 2Liikmesriigid võtavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud meetmed hiljemalt 1. oktoobriks 1985. Liikmesriigid teatavad neist viivitamata komisjonile.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 8. juuli 1985Nõukogu nimeleesistujaJ. Santer[1] EÜT C 95, 6.4.1984, lk 3.[2] EÜT C 172, 2.7.1984, lk 15.[3] EÜT C 248, 17.9.1984, lk 13.[4] EÜT L 105, 23.4.1983, lk 38.--------------------------------------------------


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/94/EÜ, 12. detsember 2006 , ühiste eeskirjade kehtestamise kohta kaupade autoveo teatavate liikide jaoks (kodifitseeritud versioon)   (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               27.12.2006

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 374/5

      EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2006/94/EÜ,
   12. detsember 2006,
   ühiste eeskirjade kehtestamise kohta kaupade autoveo teatavate liikide jaoks
   (kodifitseeritud versioon)
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 71 lõiget 1,
   võttes arvesse komisjoni ettepanekut,
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, (1)

   pärast konsulteerimist Regioonide Komiteega,
   toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Esimest nõukogu 23. juuli 1962. aasta direktiivi, millega kehtestatakse rahvusvaheliste vedude teatavad ühiseeskirjad (kaupade autovedu rendi või tasu eest) (3) on korduvalt ja oluliselt muudetud (4). Selguse ja otstarbekuse huvides tuleks kõnealune direktiiv kodifitseerida.

               (2)

               Ühine transpordipoliitika eeldab muu hulgas ühiste eeskirjade kehtestamist kaupade rahvusvaheliste autovedude suhtes, mille algus- või lõpp-punkt asub liikmesriigi territooriumil või mis läbivad ühe või mitme liikmesriigi territooriumi. Need reeglid tuleb kehtestada selliselt, et need soodustaksid transpordi siseturu sujuvat toimimist.

               (3)

               On vaja tagada kaupade rahvusvaheliste autovedude pidev laienemine, silmas pidades kaubanduse ja kaupade liikumise arengut ühenduses.

               (4)

               Teatud hulk vedusid on olnud vabastatud transpordi kvoodi- ja loasüsteemist. Nõukogu 26. märtsi 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 881/92 (turulepääsu kohta sellise ühenduses toimuva kaupade autoveo puhul, mille algus- või lõpp-punkt asub liikmesriigi territooriumil või mis läbib ühe või mitme liikmesriigi territooriumi) (5) kasutusele võetud turukorralduse raames peaks teatud vedude osas nende erilise iseloomu tõttu jääma kehtima vabastus ühenduse loa või muu veoloa nõudest.

               (5)

               Käesolev direktiiv ei mõjuta liikmesriikide kohustusi, mis on seotud II lisa B osas esitatud direktiivide ülevõtmise ja kohaldamise tähtaegadega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   1.   Lõikes 2 sätestatud tingimustel liberaliseerivad liikmesriigid I lisas loetletud rendi või tasu eest ja omal kulul tehtava rahvusvahelise autoveo liigid, kui vedu toimub nende territooriumile või territooriumilt või nende territooriumi kaudu.
   2.   I lisas loetletud vedudega seotud veoliigid ja tühisõidud vabastatakse ühenduse loa või muu veoloa nõudest.
   Artikkel 2
   Käesolev direktiiv ei mõjuta tingimusi, mille kohaselt liikmesriik annab oma kodanikele loa tegelemiseks käesolevas direktiivis mainitud tegevusaladega.
   Artikkel 3
   Esimene nõukogu 23. juuli 1962. aasta direktiiv ühiste eeskirjade kehtestamise kohta kaupade autoveo teatavate liikide jaoks tunnistatakse kehtetuks; see ei mõjuta liikmesriikide kohustusi, mis on seotud II lisa B osas osutatud direktiivide ülevõtmise ja kohaldamise tähtaegadega.
   Viiteid kehtetuks tunnistatud direktiivile käsitatakse viidetena käesolevale direktiivile kooskõlas III lisas esitatud vastavustabeliga.
   Artikkel 4
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 5
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Strasbourg, 12. detsember 2006.

            Euroopa Parlamendi nimel

            president

         J. BORRELL FONTELLES

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         M. PEKKARINEN

      (1)  ELT C 241, 28.9.2004, lk 19.

      (2)  Euroopa Parlamendi 21. aprilli 2004 aasta arvamus (ELT C 104 E, 30.4.2004, lk 545) ja nõukogu 14. novembri 2006. aasta otsus.

      (3)  EÜT L 70, 6.8.1962, lk 2005/62. Direktiivi on viimati muudetud määrusega (EMÜ) nr 881/92 (EÜT L 95, 9.4.1992, lk 1).

      (4)  Vt II lisa A osa.

      (5)  EÜT L 95, 9.4.1992, lk 1. Määrust on viimati muudetud 2003. aasta ühinemisaktiga.

      I LISA
      Veoliigid, mis on vabastatud kõikidest ühenduse loa ja muude veolubade nõuetest

                  1.

                  Postivedu avaliku teenusena.

                  2.

                  Kahjustatud või rikkis sõidukite vedu.

                  3.

                  Kaubavedu mootorsõidukitega, mille suurim lubatud täismass koos haagisega ei ületa 6 tonni või mille lubatud kandevõime koos haagise kandevõimega ei ületa 3,5 tonni.

                  4.

                  Kaubavedu mootorsõidukitega, kui järgmised tingimused on täidetud:

                              a)

                              veetav kaup peab olema ettevõtja omand või vara, mis ettevõtja on müünud, ostnud, rendile andnud või rendile võtnud, tootnud, kaevandanud, töödelnud või remontinud;

                              b)

                              teekonna eesmärk peab olema kauba vedamine ettevõttesse või ettevõttest või kauba ettevõttesisene või -väline ümberpaigutamine ettevõtja oma tarbeks;

                              c)

                              sellise veo puhul kasutatavaid mootorsõidukeid peavad juhtima ettevõtja oma töötajad;

                              d)

                              kaupa vedavad sõidukid peavad kuuluma ettevõtjale või peab ettevõtja need olema järelmaksuga ostnud või rentinud, kusjuures rentimise korral peavad sõidukid vastama tingimustele, mis on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. jaanuari 2006. aasta direktiiviga 2006/1/EÜ (ilma juhita renditud sõidukite kasutamise kohta kaupade autoveol) (1).
                              Seda sätet ei kohaldata asendussõiduki kasutamise suhtes juhul, kui harilikult kasutatav sõiduk on lühiajaliselt rikkis;

                              e)

                              kaubavedu peab olema ettevõtjale ainult lisategevusala.

                  5.

                  Meditsiinitoodete, -aparaatide, -seadmete ja muude arstiabiks vajalike kaupade vedu hädaolukorras, eelkõige looduskatastroofide korral.

         (1)  ELT L 33, 4.2.2006, lk 82.

      II LISA
      A OSA
      Kehtetuks tunnistatud direktiiv koos muudatustega

                  Esimene nõukogu 23. juuli 1962. aasta direktiiv, millega kehtestatakse rahvusvaheliste vedude teatavad ühiseeskirjad (kaupade autovedu rendi või tasu eest)
                  (EÜT 70, 6.8.1962, lk 2005/62)

                  Nõukogu direktiiv 72/426/EMÜ
                  (EÜT L 291, 28.12.1972, lk 155)

                  Nõukogu direktiiv 74/149/EMÜ
                  (EÜT L 84, 28.3.1974, lk 8)

                  Nõukogu direktiiv 77/158/EMÜ
                  (EÜT L 48, 19.2.1977, lk 30)

                  Nõukogu direktiiv 78/175/EMÜ
                  (EÜT L 54, 25.2.1978, lk 18)

                  Nõukogu direktiiv 80/49/EMÜ
                  (EÜT L 18, 24.1.1980, lk 23)

                  Nõukogu direktiiv 82/50/EMÜ
                  (EÜT L 27, 4.2.1982, lk 22)

                  Nõukogu direktiiv 83/572/EMÜ
                  (EÜT L 332, 28.11.1983, lk 33)

                  ainult artikkel 2

                  Nõukogu direktiiv 84/647/EMÜ
                  (EÜT L 335, 22.12.1984, lk 72)

                  ainult artikkel 6

                  Nõukogu määrus (EMÜ) nr 881/92
                  (EÜT L 95, 9.4.1992, lk 1)

                  ainult artikkel 13

            B OSA
      Siseriiklikku õigusesse ülevõtmise ja kohaldamise tähtajad (viidatud artiklis 3)

                  Direktiiv

                  Ülevõtmise tähtaeg

                  Kohaldamise tähtaeg

                  Esimene nõukogu 23. juuli 1962. aasta direktiiv, millega kehtestatakse rahvusvaheliste vedude teatavad ühiseeskirjad (kaupade autovedu rendi või tasu eest)

                  31. detsember 1962

                  72/426/EMÜ

                  —

                  74/149/EMÜ

                  —

                  1. juuli 1974

                  77/158/EMÜ

                  1. juuli 1977

                  78/175/EMÜ

                  1. juuli 1978

                  80/49/EMÜ

                  —

                  1. juuli 1980

                  82/50/EMÜ

                  1. jaanuar 1983

                  83/572/EMÜ

                  1. jaanuar 1984

                  84/647/EMÜ

                  30. juuni 1986

      III LISA
      VASTAVUSTABEL

                  Esimene nõukogu 23. juuli 1962. aasta direktiiv ühiste eeskirjade kehtestamise kohta kaupade autoveo teatavate liikide jaoks

                  Käesolev direktiiv

                  Artikkel 1

                  Artikkel 1

                  Artikkel 2

                  —

                  Artikkel 3

                  Artikkel 2

                  —

                  Artikkel 3

                  —

                  Artikkel 4

                  Artikkel 4

                  Artikkel 5

                  Lisa

                  I lisa

                  —

                  II lisa

                  —

                  III lisa


title: Nõukogu direktiiv, 3. mai 1988, millega muudetakse direktiivi 74/150/EMÜ põllu- ja metsamajanduslike ratastraktorite tüübikinnitusega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31988L0297

Euroopa Liidu Teataja L 126 , 20/05/1988 Lk 0052 - 0052 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 17 Lk 0062  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 17 Lk 0062

		Nõukogu direktiiv,3. mai 1988,millega muudetakse direktiivi 74/150/EMÜ põllu- ja metsamajanduslike ratastraktorite tüübikinnitusega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta(88/297/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100 A,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]koostöös Euroopa Parlamendiga, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:on vaja võtta meetmeid, mille eesmärgiks on järkjärguline ühtse siseturu loomine 31. detsembriks 1992; arvestades, et siseturg kujutab endast sisepiirideta ala, kus on tagatud kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumine;direktiiv 74/150/EMÜ, [4] viimati muudetud direktiiviga 82/890/EMÜ, [5] sisaldab loendit osadest ja omadustest tähisega "SD", mis tähendab, et ühenduse direktiivid on vastu võetud või tuleb vastu võtta; arvestades, et ühenduse eeskirjade vastuvõtmine mõnede nende osade või omaduste kohta on muutunud üleliigseks, kuna neid kasutatakse nüüd traktorite tootmises üha harvemini või need on asendatud teiste seadistega, mis on sellest saadik muutunud kohustuslikeks;traktoritele EMÜ tüübikinnituse andmist reguleerivate ühenduse eeskirjade hulgas on võimalik need, mis on seotud kõnealuste osade või omadustega, asendada iseloomustusega, et need vastavad tootja esitatud andmetele ja teabele,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 74/150/EMÜ II lisas asendatakse lühend "SD" punktide 7.3.4, 7.5 ja 7.6.3 vastas lühendiga "CONF".Artikkel 21. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 31. detsembril 1988. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.2. Liikmesriigid tagavad, et käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike põhiliste õigusnormide tekst edastatakse komisjonile.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 3. mai 1988Nõukogu nimeleesistujaM. Bangemann[1] EÜT C 88, 3.4.1987, lk 10.[2] EÜT C 156, 15.6.1987, lk 190 ja EÜT C 94, 11.4.1988, lk 66.[3] EÜT C 180, 8.7.1987, lk 15.[4] EÜT L 84, 28.3.1974, lk 10.[5] EÜT L 378, 31.12.1982, lk 45.--------------------------------------------------


title: Nõukogu direktiiv 93/98/EMÜ, 29. oktoober 1993, autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja ühtlustamine

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31993L0098

Euroopa Liidu Teataja L 290 , 24/11/1993 Lk 0009 - 0013 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 25 Lk 0075  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 25 Lk 0075

		Nõukogu direktiiv 93/98/EMÜ,29. oktoober 1993,autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja ühtlustamineEUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 57 lõiget 2, artikleid 66 ja 100a,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]koostöös Euroopa Parlamendiga, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:(1) Berni kirjandus- ja kunstiteoste kaitse konventsioonis ja teose esitaja, fonogrammitootja ja ringhäälinguorganisatsiooni kaitse rahvusvahelise konventsioonis (Rooma konventsioon) on sätestatud ainult osutatud õiguste kaitse miinimumtähtajad ning pikemate tähtaegade lubamise õigus on jäetud lepinguosalistele riikidele; teatavad liikmesriigid on seda õigust kasutanud; lisaks sellele ei ole teatavad liikmesriigid Rooma konventsiooni lepinguosalised;(2) sellest tulenevalt on autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaega reguleerivate siseriiklike õiguste vahel erinevusi, mis võivad takistada kaupade vaba liikumist ja teenuste osutamise vabadust ning moonutada konkurentsi ühisturul; siseturu tõrgeteta toimimiseks tuleks ühtlustada liikmesriikide õigusnormid, et sellega muuta kaitse tähtajad kogu ühenduses ühesugusteks;(3) ühtlustada ei tuleks mitte ainult kaitse tähtaegu vaid ka teatavaid rakenduskorraga seotud sätteid, näiteks seda, millisest kuupäevast kaitse tähtaega arvutatakse;(4) käesoleva direktiivi sätted ei mõjuta Berni konventsiooni artikli 14a lõike 2 punktide b, c ja d ega artikli 14a lõike 3 kohaldamist;(5) Berni konventsioonis sätestatud minimaalne kaitse tähtaeg, s.o autori eluaeg ja 50 aastat pärast tema surma pidi tagama kaitse autorile ja tema järeltulijate kahele esimesele põlvkonnale; keskmine eluiga ühenduses on pikenenud ja nimetatud tähtaeg ei ole enam piisavalt pikk, et hõlmata kaht põlvkonda;(6) teatavad liikmesriigid on pikendanud kaitse tähtaega üle 50 aasta pärast autori surma, et tasakaalustada maailmasõdade mõju autori teoste kasutamisele;(7) teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kaitsmise tähtajaks on teatavad liikmesriigid kehtestanud 50 aastat pärast õiguspärast avaldamist või üldsusele edastamist;(8) vastavalt üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe (GATT) Uruguay vooru läbirääkimisteks vastuvõetud ühenduse seisukohale peaks kaitse tähtaeg fonogrammitootjate puhul olema 50 aastat pärast esmakordset avaldamist;(9) ühenduse õiguskorraga kaitstavate õigusnormide üks üldisi põhimõtteid on kehtivate õiguste nõuetekohane arvestamine; seepärast ei tohi autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaegade ühtlustamise tagajärjeks olla praegu ühenduses õiguste omanikele tagatava kaitse vähenemine; selleks, et üleminekumeetmete mõju oleks minimaalne ja siseturg saaks tegelikult toimida, peaks kaitsetähtaegade ühtlustamine toimuma pika aja jooksul;(10) 17. jaanuari 1991. aasta teatises "Rohelise raamatu järelmeetmed. Komisjoni tööprogramm autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste valdkonnas" rõhutas komisjon vajadust tagada autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste ühtlustamisega kaitstuse kõrge tase, sest need õigused on intellektuaalse loomingu jaoks esmavajalikud, ning tõi esile, et selliste õiguste kaitse tagab loomingulisuse säilimise jaarengu autorite, kultuuritööstuse, tarbijate ja ühiskonna kui terviku huvides;(11) tagamaks kaitstuse kõrget taset, mis vastaks samal ajal ka siseturu nõudmistele ja vajadusele luua ühenduses kirjandusliku ja kunstilise loomingu harmoonilist arengut soodustav õiguslik keskkond, peaks ühtlustatud kaitse tähtaeg autoriõiguse puhul olema 70 aastat pärast autori surma või 70 aastat pärast seda, kui teos on õiguspäraselt üldsusele kättesaadavaks tehtud, ning autoriõigusega kaasnevate õiguste puhul 50 aastat alates sündmusest, millest arvestatakse tähtaja algust;(12) kogumikke kaitstakse Berni konventsiooni artikli 2 lõike 5 kohaselt siis, kui sisu valiku ja korralduse põhjal on nende näol tegemist intellektuaalse loominguga; kõnealuseid teoseid kaitstakse sellistena nagu nad on, ilma et see piiraks iga sellisesse kogumikku kuuluva teose autoriõigust; seetõttu võib kogumikes sisalduvate teoste suhtes kohaldada spetsiifilisi kaitsetähtaegu;(13) alati kui autoritena on nimetatud üks või mitu füüsilist isikut, tuleks kaitsetähtaeg arvutada pärast nende surma; kogu teose või mõne selle osa autorsuse küsimus on faktiline asjaolu, mille võivad otsustada liikmesriigi kohtud;(14) kaitsetähtaega tuleks arvestada alates Berni ja Rooma konventsioonide kohasele asjaomasele sündmusele järgnenud aasta esimesest jaanuarist;(15) nõukogu 14. mai 1991. aasta direktiivis 91/250/EMÜ arvutiprogrammide õiguskaitse kohta [4] on sätestatud, et liikmesriigid peavad kaitsma arvutiprogramme autoriõigusega sama moodi nagu kirjandusteoseid Berni konventsiooni tähenduses; käesoleva direktiiviga ühtlustatakse ühenduses kirjandusteoste kaitse tähtaeg; direktiivi 91/250/EMÜ artikkel 8, millega on ette nähtud kõigest arvutiprogrammide kaitse tähtaega reguleeriv ajutine kord, tuleks seega kehtetuks tunnistada;(16) nõukogu 19. novembri 1992. aasta direktiivi 92/100/EMÜ (rentimis- ja laenutamisõiguse ja teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kohta intellektuaalomandi vallas) [5] artiklitega 11 ja 12 on ette nähtud kaitse miinimumtähtaeg arvestades edaspidist ühtlustamist; käesolevas direktiivis nähakse ette selline edaspidine ühtlustamine; kõnealused artiklid tuleks seepärast kehtetuks tunnistada;(17) fotode kaitse kord on liikmesriikides erinev; fotograafiateoste, eelkõige oma kunstiliste või kutsealaste omaduste tõttu siseturul oluliste teoste kaitse tähtaja piisavaks ühtlustamiseks tuleb määratleda käesoleva direktiiviga nõutav algupärasuse tase; fotograafiateos Berni konventsiooni tähenduses on algupärane, kui see on autori enda intellektuaalne looming, mis kajastab tema isiksust ning sealjuures ei võeta arvesse muid tingimusi, näiteks väärtust ega otstarvet; muude fotode kaitsega peaks tegelema siseriiklik õigus;(18) vältimaks erinevusi autoriõigusega kaasnevate õiguste kaitse tähtaegades, tuleb kogu ühenduses kaitse tähtaja arvestamiseks sätestada sama alghetk; esitamist, salvestamist, ülekandmist, õiguspärast avaldamist ja õiguspärast üldsusele edastamist, st autoriõigusega kaasneva õiguse objekti kõigil võimalikel viisidel avalikkusele tajutavaks muutmise mooduseid tuleks kaitse tähtaja arvutamisel arvesse võtta olenemata sellest, millises riigis toimub kõnealune esitamine, salvestamine, ülekandmine, õiguspärane avaldamine või õiguspärane üldsusele edastamine;(19) ringhäälinguorganisatsioonide õigused oma ringhäälingusaadete suhtes, mida edastatakse kaabel- või kaablita sidevahendite, sh kaabli või satelliidi kaudu, ei tohiks olla alalised; seepärast tuleb kaitse tähtaega arvestada ainult konkreetse ringhäälingusaate esmaülekandest; käesolevat sätet tuleks tõlgendada selliselt, et oleks välistatud uue kaitse tähtaja alustamine, kui ühe ringhäälingusaate edastus on varasemaga identne;(20) liikmesriikidele peaks jääma vabadus säilitada või kehtestada muid autoriõigusega kaasnevaid õigusi, eelkõige seoses kriitiliste ja teaduslike väljaannete kaitsega; ühenduse tasandil läbipaistvuse tagamiseks peavad liikmesriigid, kes kehtestavad uusi autoriõigusega kaasnevaid õigusi, sellest siiski komisjonile teatama;(21) tuleks täpsustada, et käesoleva direktiiviga teostatav ühtlustamine ei kehti moraalsete õiguste suhtes;(22) teoste puhul, mille päritoluriik Berni konventsiooni tähenduses on kolmas riik ja mille autor ei ole ühenduse kodanik, tuleks kaitse tähtaegu võrrelda tingimusel, et ühenduses kohaldatav tähtaeg ei ole pikem kui käesoleva direktiiviga kehtestatud;(23) kui õiguste omanikul, kes ei ole ühenduse kodanik, on rahvusvahelise kokkuleppe alusel õigus kaitsele, peaks autoriõigusega seotud õiguste kaitse tähtaeg olema sama, mis on ette nähtud käesoleva direktiiviga, kuid see ei tohiks olla pikem kui õiguse omaniku kodumaal kehtestatud tähtaeg;(24) tähtaegade võrdlemise tagajärjel ei tohiks liikmesriigid sattuda vastuollu oma rahvusvaheliste kohustustega;(25) siseturu tõrgeteta toimimiseks tuleks käesolevat direktiivi kohalda alates 1. juulist 1995;(26) liikmesriikidele peaks jääma vabadus võtta vastu sätteid kaitstud teoste ja muude kaitstud objektide kasutamist käsitlevate ja enne käesolevast direktiivist tulenevat kaitse tähtaja pikendamist sõlmitud lepingute tõlgendamise, kohandamise ja täiendava rakendamise kohta;(27) omandatud õiguste ja õiguspäraste ootuste austamine on ühenduse õiguskorra osa; liikmesriigid võivad eelkõige sätestada, et teatavatel tingimustel ei tekita käesoleva direktiivi kohaselt taastunud autoriõigus ja sellega kaasnenud õigused tasu maksmise kohustust isikutele, kes kasutasid teoseid heauskselt ajal, mil sellised teosed olid üldkasutatavad,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Autori õiguste ajaline kehtivus1. Berni konventsiooni artiklis 2 osutatud kirjandus- või kunstiteose autori õigused kehtivad autori eluajal ja 70 aastat pärast tema surma olenemata kuupäevast, mil teos muutus õiguspäraselt üldsusele kättesaadavaks.2. Mitme autori loodud teose puhul arvutatakse lõikes 1 osutatud tähtaega viimase elusolnud autori surmast.3. Anonüümse või pseudonüümi all loodud teose puhul on kaitse tähtaeg 70 aastat pärast seda, kui teos õiguspäraselt üldsusele avaldati. Kui autori kasutatud pseudonüüm ei jäta tema isiku suhtes kahtlust või kui autor avaldab oma isiku esimeses lauses osutatud aja jooksul, siis kohaldatakse siiski lõikes 1 osutatud kaitse tähtaega.4. Kui liikmesriik näeb ette erisätted, mis käsitlevad autoriõigust kollektiivse teose puhul või juriidilise isiku määramist õiguste omanikuks, arvutatakse kaitse tähtaeg vastavalt lõike 3 sätetele, välja arvatud juhul, kui teose kui sellise loonud füüsilised isikud on üldsusele avaldatud teose versioonis autoritena identifitseeritud. Käesolev lõige ei piira identifitseeritud autorite õigusi, kelle identifitseeritavat panust sellised teosed sisaldavad, ning sellise panuse suhtes kohaldatakse lõigete 1 ja 2 sätteid.5. Kui teos avaldatakse köidete, osade, vihikute, numbrite või seeriatena ja kaitse tähtaeg algab hetkest, mil teos õiguspäraselt üldsusele avaldati, arvestatakse iga sellise elemendi kaitse tähtaega eraldi.6. Kui teose kaitse tähtaega ei arvestata autori või autorite surmast ja teost ei ole üldsusele õiguspäraselt avaldatud seitsmekümne aasta jooksul pärast selle loomist, siis kaitse lõpetatakse.Artikkel 2Kinematograafilised ja audiovisuaalsed teosed1. Kinematograafilise või audiovisuaalse teose peamist režissööri loetakse sellise teose autoriks või üheks selle autoritest. Liikmesriikidele jääb vabadus määrata teisi kaasautoreid.2. Kinematograafilise või audiovisuaalse teose kaitse tähtaeg lõpeb 70 aastat pärast järgmistest isikutest viimasena elus olnud isiku surma olenemata sellest, kas need isikud on määratud kaasautoriks või ei: peamine režissöör, stsenaariumi autor, dialoogi autor ning spetsiaalselt kinematograafilises või audiovisuaalses teoses kasutamiseks loodud muusika helilooja.Artikkel 3Autoriõigusega kaasnevate õiguste ajaline kehtivus1. Esitajate õigused aeguvad 50 aastat pärast esituse kuupäeva. Kui esituse salvestus on õiguspäraselt avaldatud või kõnealuse ajavahemiku jooksul õiguspäraselt üldsusele edastatud, aeguvad õigused 50 aastat pärast esimese sellise avaldamise või esimese sellise üldsusele edastamise kuupäeva olenevalt sellest, kumb kuupäev on varasem.2. Fonogrammide tootjate õigused aeguvad 50 aastat pärast salvestuse tegemist. Kui fonogramm on õiguspäraselt avaldatud või kõnealuse ajavahemiku jooksul õiguspäraselt üldsusele edastatud, aeguvad õigused 50 aastat pärast esimese sellise avaldamise või esimese sellise üldsusele edastamise kuupäeva olenevalt sellest, kumb kuupäev on varasem.3. Filmi esmasalvestuse tootjate õigused aeguvad 50 aastat pärast salvestuse tegemist. Kui film on õiguspäraselt avaldatud või kõnealuse ajavahemiku jooksul õiguspäraselt üldsusele edastatud, aeguvad õigused siiski 50 aastat pärast esimese sellise avaldamise või esimese sellise üldsusele edastamise kuupäeva olenevalt sellest, kumb kuupäev on varasem. Termin "film" tähendab kinematograafilist või audiovisuaalset teost või liikuvaid pilte, koos heliga või ilma.4. Ringhäälinguorganisatsioonide õigused aeguvad 50 aastat pärast ringhäälingusaate esmakordset edastamist kaabel- või kaablita sidevahendite, sh kaabli või satelliidi kaudu.Artikkel 4Varem avaldamata teoste kaitseIsikule, kes pärast autoriõigusega antava kaitse aegumist esmakordselt avaldab või edastab õiguspäraselt üldsusele varem avaldamata teose, tagatakse autori majanduslike õiguste kaitsega samaväärne kaitse. Selliste õiguste kaitse tähtaeg on 25 aastat alates ajast, mil teos esmakordselt õiguspäraselt avaldati või üldsusele edastati.Artikkel 5Kriitilised ja teaduslikud väljaandedLiikmesriigid võivad kaitsta avalikkusele kättesaadavaks saanud kriitilisi ja teaduslikke väljaandeid. Selliste õiguste kaitse maksimaalne tähtaeg on 30 aastat alates ajast, mil väljaanne esmakordselt õiguspäraselt avaldati.Artikkel 6Fotode kaitseFotosid, mis on algupärased, s.o mille puhul on tegemist autori enda intellektuaalse loominguga, kaitstakse vastavalt artiklile 1. Kaitse kohaldamise otsuse tegemisel ei kohaldata muid kriteeriume. Liikmesriigid võivad ette näha muude fotode kaitse.Artikkel 7Kaitse kolmandate riikide puhul1. Kui teose päritoluriik Berni konventsiooni tähenduses on kolmas riik ja teose autor ei ole ühenduse kodanik, aegub liikmesriikides tagatava kaitse tähtaeg teose päritoluriigis tagatava kaitse aegumise kuupäeval, kuid see tähtaeg ei või olla pikem kui sätestatud artiklis 1.2. Artiklis 3 sätestatud kaitse tähtaegu kohaldatakse ka õiguste omanike suhtes, kes ei ole ühenduse kodanikud, kui liikmesriigid neile seda kaitset pakuvad. Ilma et see piiraks liikmesriikide rahvusvahelisi kohustusi, aegub liikmesriikides pakutava kaitse tähtaeg hiljemalt kuupäeval, mil aegub kaitse selles riigis, mille kodanik õiguste omanik on, ning see tähtaeg ei või olla pikem kui on sätestatud artiklis 3.3. Kui liikmesriigis kehtis käesoleva direktiivi vastuvõtmise kuupäeval eelkõige rahvusvahelistest kohustustest tulenevalt pikem kaitse tähtaeg kui lõigetes 1 ja 2 osutatud sätetega ette nähtud, võivad nad sellise kaitse säilitada kuni sõlmitakse rahvusvahelised kokkulepped autoriõiguse ja sellega kaasnevate õigustega antava kaitse tähtaegade kohta.Artikkel 8Tähtaegade arvutamineKäesoleva direktiiviga ettenähtud tähtaegu arvutatakse nende aluseks olevale sündmusele järgneva aasta esimesest jaanuarist.Artikkel 9Moraalsed õigusedKäesolev direktiiv ei piira liikmesriikide õigusnorme, mis reguleerivad moraalseid õigusi.Artikkel 10Ajaline kohaldatavus1. Kui artikli 13 lõikes 1 osutatud kuupäeval on liikmesriigis juba alanud kaitse tähtaeg, mis on pikem kui käesoleva direktiiviga ettenähtud vastav tähtaeg, ei lühenda käesoleva direktiivi mõju kõnealust kaitse tähtaega selles liikmesriigis.2. Käesolevas direktiivis sätestatud kaitse tähtaegu kohaldatakse kõigi teoste ja kaitstavate objektide suhtes, mis on artikli 13 lõikes 1 osutatud kuupäeval vähemalt ühes liikmesriigis kaitstud autoriõigust või sellega kaasnevaid õigusi käsitlevate siseriiklike sätetega või mis vastavad direktiivi 92/100/EMÜ kohase kaitse kriteeriumidele.3. Käesolev direktiiv ei piira kasutamist, mis on toimunud enne artikli 13 lõikes 1 osutatud kuupäeva. Liikmesriigid võtavad vastu eelkõige kolmandate isikute omandatud õiguste kaitseks vajalikud sätted.4. Liikmesriigid ei pea kohaldama artikli 2 lõike 1 sätteid enne 1. juulit 1994 loodud kinematograafiliste ja audiovisuaalsete teoste suhtes.5. Liikmesriigid võivad otsustada, millisest kuupäevast alates hakatakse kohaldama artikli 2 lõiget 1, kuid kohaldamise kuupäev ei tohi olla hiljem kui 1. juuli 1997.Artikkel 11Tehniline kohandus1. Käesolevaga tunnistatakse kehtetuks direktiivi 91/250/EMÜ artikkel 8.2. Käesolevaga tunnistatakse kehtetuks direktiivi 92/100/EMÜ artiklid 11 ja 12.Artikkel 12Teatamise kordLiikmesriigid teatavad komisjonile viivitamata kõigist valitsuse plaanidest kehtestada uusi autoriõigusega kaasnevaid õigusi ning edastavad ka nende õiguste kehtestamise põhjused ja nende kaitse kavandatava tähtaja.Artikkel 13Üldsätted1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi artiklite 1-11 täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid enne 1. juulit 1995.Kui liikmesriigid võtavad vastu need õigusaktid, lisavad nad nendesse õigusaktidesse või nende õigusaktide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike õigusnormide tekstid.2. Liikmesriigid kohaldavad artiklit 12 alates käesoleva direktiivi teatavakstegemise kuupäevast.Artikkel 14Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 29. oktoober 1993Nõukogu nimeleesistujaR. Urbain[1] EÜT C 92, 11.4.1992, lk 6 ja EÜT C 27, 30.1.1993, lk 7.[2] EÜT C 337, 21.12.1992, lk 205 ja 27. oktoobri 1993. aasta otsus (Euroopa Ühenduste Teatajas seni avaldamata).[3] EÜT C 287, 4.11.1992, lk 53.[4] EÜT L 122, 17.5.1991, lk 42.[5] EÜT L 346, 27.11.1992, lk 61.--------------------------------------------------


title: Nõukogu direktiiv, 13. juuni 1988, millega muudetakse direktiivi 83/181/EMÜ, mis käsitleb direktiivi 77/388/EMÜ artikli 14 lõike 1 punkti d rakendusala määratlust seoses teatavate kaupade käibemaksuvabastusega nende lõplikul importimisel

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31988L0331

Euroopa Liidu Teataja L 151 , 17/06/1988 Lk 0079 - 0081 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 9 Köide 2 Lk 0003  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 9 Köide 2 Lk 0003

		Nõukogu direktiiv,13. juuni 1988,millega muudetakse direktiivi 83/181/EMÜ, mis käsitleb direktiivi 77/388/EMÜ artikli 14 lõike 1 punkti d rakendusala määratlust seoses teatavate kaupade käibemaksuvabastusega nende lõplikul importimisel(88/331/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 99,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [2]ning arvestades, et:direktiivis 83/181/EMÜ, [3] viimati muudetud direktiiviga 85/346/EMÜ, [4] sätestatud teatava impordi käibemaksuvabastuse korraga püütakse saavutada võimalikult ühtne tollimaksu- ja käibemaksusüsteem; nõukogu on teinud tollimaksusüsteemi muudatusi määrusega (EMÜ) nr 1315/88; [5] on asjakohane inkorporeerida mõned nendest muudatustest direktiivi 83/181/EMÜ sellises ulatuses, mis need täidavad maksude ühtlustamise eesmärki;direktiiviga 83/181/EMÜ määratletakse mitte ainult direktiivi 77/388/EMÜ [6] artikli 14 lõike 1 punkti d rakendusala, direktiiv viimati muudetud direktiiviga 84/386/EMÜ, [7] vaid selle eesmärk on kehtestada ka ühenduse maksueeskirjad kaupade käibemaksuvabastuse kohta nende lõplikul importimisel, mis on väljaspool nimetatud artikli rakendusala; kõnealuseid eeskirju tuleks muuta või täiendada nii, et nende kohaldamine muutuks ühenduse tasandil ühtlasemaks;õigusliku selguse huvides tuleks direktiivi 82/181/EMÜ artikli 11 lõike 2 sõnastust täpselt tõlgendada,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 83/181/EMÜ muudetakse järgmiselt.1. Artikli 11 lõige 2 asendatakse järgmisega:"2. Maksuvabalt võib importida ka abielu sõlmimise puhul tavapäraselt tehtavaid kingitusi, mille saab lõikes 1 sätestatud tingimustele vastav isik väljaspool ühendust asuvas riigis alaliselt elavalt isikult. Maksuvabastust kohaldatakse kingituste suhtes, mille ühikuväärtus ei ületa 200 eküüd. Kuid liikmesriigid võivad teha maksuvabastusi 200 eküüd ületavatele kingitustele, eeldusel et iga kingituse väärtus, mille suhtes kohaldatakse maksuvabastust, ei ületa 1000 eküüd."2. Artikkel 22 asendatakse järgmisega:"Artikkel 22Kaup, mille koguväärtus ei ületa 10 eküüd, vabastatakse impordimaksust. Liikmesriigid võivad teha maksuvabastuse imporditud kauba suhtes, mille koguväärtus on üle 10 eküü, kuid ei ületa 22 eküüd.Kuid liikmesriigid võivad välja arvata esimese lõigu esimeses lauses sätestatud maksuvabastusest kaubad, mis on imporditud postimüügi teel."3. Artikli 35 esimese lõike punktis b asendatakse sõnad "artikli 60 lõike 1 punktis b" sõnadega "artiklis 60".4. "IIa peatükkRavivahendite kvaliteedikontrolliks ettenähtud võrdlusainedArtikkel 38aMaksuvabalt võib importida kaubasaadetisi, mis sisaldavad näidiseid Maailma Tervishoiuorganisatsiooni heakskiidetud võrdlusainetest, mis on ette nähtud ravimite tootmiseks kasutatavate materjalide kvaliteedi kontrolliks ja adresseeritud kaubasaajale, kellele liikmesriigi pädev asutus on andnud loa selliseid saadetisi maksuvabalt vastu võtta."5. Artiklisse 56 lisatakse järgmine tekst:"d) sümboolse laadi ja piiratud väärtusega auhinnad, trofeed ja suveniirid, mis on ette nähtud ärikonverentsidel või muudel sarnastel rahvusvahelistel üritustel tasuta jagamiseks isikutele, kelle alaline elukoht on riigis, mis ei ole importiv riik; nende laad, ühikuväärtus ega muud omadused ei tohi viidata sellele, et need on mõeldud kasutamiseks kaubanduslikul eesmärgil."6. Artiklid 62 ja 63 asendatakse järgmisega:"Artikkel 62Kui artiklist 63 ei tulene teisiti, võib maksuvabalt importida reklaamtrükiseid, näiteks katalooge, hinnakirju, kasutusjuhendeid ja brošüüre tingimusel, et need on seotud:a) kaubaga, mida müüb või annab tasu eest kasutada isik, kelle elu- või asukoht on väljaspool importivat liikmesriiki, võib) teenustega, mida pakub isik, kelle elu- või asukoht on teises liikmesriigis, võic) transpordi-, kommertskindlustustegevuse või pangateenustega, mida pakub isik, kelle elu- või asukoht on kolmandas riigis.Artikkel 63Artiklis 62 osutatud maksuvabastust kohaldatakse üksnes trükireklaami suhtes, mis vastab järgmistele tingimustele:a) trükisele peab olema selgelt märgitud ettevõtte nimi, kes kaupa toodab, müüb või annab tasu eest kasutada või pakub reklaamtrükises osutatud teenuseid;b) iga saadetis peab sisaldama vaid ühte dokumenti, või ühte koopiat igast dokumendist, kui see koosneb mitmest dokumendist. Siiski kohaldatakse maksuvabastust mitut sama dokumendi koopiat sisaldava saadetise suhtes tingimusel, et selle brutokaal kokku ei ületa ühte kilogrammi;c) trükis ei tohi kuuluda sama kaubasaatja poolt samale kaubasaajale saadetavasse segasaadetisse.Kuid punktide b ja c tingimusi ei kohaldata trükiste suhtes, mis on seotud kauba müügiga või tasu eest kasutada andmisega või teenuste pakkumisega isiku poolt, kelle elu- või asukoht on teises liikmesriigis, eeldusel et trükised on imporditud ja neid jaotatakse tasuta."7. Artiklisse 79 lisatakse järgmine tekst:"s) imporditud ametlikud väljaanded, mille on välja andnud eksportiva riigi ametiasutused, rahvusvahelised institutsioonid, piirkondlikud või kohalikud omavalitsused ja eksportiva riigi avalik-õiguslikud asutused, ning trükised, mida jaotatakse seoses Euroopa Parlamendi valimistega või mida jaotavad liikmesriikides ametlikult tunnustatud välismaised poliitilised organisatsioonid seoses siseriiklike valimistega riigis, kust trükised pärinevad, kui nende väljaannete ja trükiste suhtes on eksportivas riigis kohaldatud makse ning need ei ole saanud ekspordimaksusoodustusi."8. "Maamootorsõidukis või erikonteineris olev kütus ja määrdeained".9. Artikkel 82 asendatakse järgmisega:"Artikkel 821. Kui artiklitest 83–85 ei tulene teisiti, võib maksuvabalt importida järgmist:a) kütus, mis on:- era- või kommertsmootorsõiduki või mootorratta standardpaagis,- erikonteinerites;b) eramootorsõiduki või mootorratta kaasaskantavas paagis olev kütus kõige rohkem 10 liitrit ühe sõiduki kohta, ilma et see piiraks kütuse omamist ja vedu käsitlevate siseriiklike õigusaktide kohaldamist.2. Lõike 1 kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid:a) kommertsmootorsõiduk — mis tahes maantee-mootorsõiduk (sealhulgas haagisega traktor), mis oma konstruktsioonilt ja varustuselt on ette nähtud ja kasutatav selleks, et tasu eest või tasuta vedada:- rohkem kui üheksat inimest, sealhulgas juht,- kaupa,ning mis tahes eriotstarbeks, välja arvatud vedu, ettenähtud maanteesõiduk;b) eramootorsõiduk — punktis a ettenähtud määratlusega hõlmamata mis tahes mootorsõiduk;c) standardne kütusepaak:- tootja poolt igale kõnealuse sõidukiga sama liiki mootorsõidukile püsivalt paigaldatud paak, mille püsiv paigaldus võimaldab kasutada kütust vahetult nii edasiliikumiseks kui ka vajaduse korral jahutussüsteemi või muu süsteemi kasutamiseks veo ajal.Standardse paagina käsitatakse ka mootorsõidukile paigaldatud gaasipaaki, mis on ette nähtud gaasi vahetuks kasutamiseks kütusena, ja paaki, mis on paigaldatud sõiduki varustusse kuuluva lisasüsteemi jaoks,- tootja poolt iga kõnealuse konteineriga sama liiki konteineriga püsivalt ühendatud paak, mille püsiv paigaldus võimaldab kasutada kütust vahetult jahutussüsteemi või erikonteineri varustusse kuuluva muu süsteemi tööks veo ajal;d) erikonteiner — mis tahes konteiner, millesse on paigaldatud jahutus-, hapnikuga varustamise, soojusisolatsiooni- või muu süsteemi eriaparatuur."10. Artikli 83 esimene lõik muudetakse järgmiselt:- sissejuhatuses lisatakse sõna "kommertsmootorsõiduk" järele sõnad "ja erikonteinerid",- punkti b järele lisatakse järgmine punkt:- "c) kuni 200 liitrit erikonteineri ja reisi kohta."11. Artikli 90 lõike 3 lõppu lisatakse järgmine tekst:"… või mahaarvamine selles maksuvabastuses."12. Artiklisse 91 lisatakse järgmine tekst:"c) kohaldada maksuvabastust selliste vastastikkusel põhinevate kokkulepete alusel, mis on sõlmitud selliste kolmandate riikidega, kes on rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni (Chicago, 1944) lepinguosalised, et rakendada kõnealuse konventsiooni (kaheksas väljaanne, juuli 1980) 9. lisa soovituslikke tavasid 4.42 ja 4.44."Artikkel 2Liikmesriigid peavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud meetmed võtma hiljemalt 1. jaanuariks 1989. Liikmesriigid teatavad neist viivitamata komisjonile.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Luxembourg, 13. juuni 1988Nõukogu nimeleesistujaG. Stoltenberg[1] EÜT C 318, 30.11.1987, lk 21.[2] EÜT C 180, 8.7.1987, lk 14.[3] EÜT L 105, 23.4.1983, lk 38.[4] EÜT L 183, 16.7.1985, lk 21.[5] EÜT L 123, 17.5.1988, lk 2.[6] EÜT L 145, 13.6.1977, lk 1.[7] EÜT L 208, 3.8.1984, lk 58.--------------------------------------------------