title: Esimene komisjoni direktiiv, 15. juuni 1971, millega kehtestatakse ühenduse analüüsimeetodid söötade ametlikuks kontrollimiseks

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31971L0250

Euroopa Liidu Teataja L 155 , 12/07/1971 Lk 0013 - 0037 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 3 Köide 3 Lk 0213  Taanikeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1971(II) Lk 0423  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 3 Köide 3 Lk 0213  Ingliskeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1971(II) Lk 0480  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 03 Köide 6 Lk 0218  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 03 Köide 5 Lk 0003  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 03 Köide 5 Lk 0003

		Esimene komisjoni direktiiv,15. juuni 1971,millega kehtestatakse ühenduse analüüsimeetodid söötade ametlikuks kontrollimiseks(71/250/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 20. juuli 1970. aasta direktiivi loomasööda ametlikuks kontrollimiseks ettenähtud ühenduse proovivõtu- ja analüüsimeetodite kehtestamise kohta, [1] eriti selle artiklit 2,ning arvestades, et:kõnealuse direktiiviga nähakse ette, et söötade ametlik kontrollimine söötade kvaliteeti ja koostist reguleerivates õigusaktides sätestatud tingimustele vastavuse kindlakstegemiseks peab toimuma ühenduse proovivõtu- ja analüüsimeetodite abil;kõik vajalikud analüüsimeetodid tuleks kehtestada niipea kui võimalik; selle protsessi esimene etapp on meetodite kehtestamine vesiniktsüaniidhappe, kaltsiumi, karbonaatide, kogu tuha, soolhappes lahustumatu tuha, kloriididest pärit kloori, sinepiõli, laktoosi, kaaliumi, naatriumi, suhkrute, teobromiini ja karbamiidi määramiseks, alkaloidide määramiseks lupiinides ning sojast saadud toodete ureaasi aktiivsuse hindamiseks;käesolevas direktiivis ettenähtud meetmed on kooskõlas alalise söödakomitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Liikmesriigid sätestavad, et söötade ametlik kontroll nendes sisalduva vesiniktsüaniidhappe, kaltsiumi, karbonaatide, kogu tuha, soolhappes lahustumatu tuha, kloriididest pärit kloori, sinepiõli, laktoosi, kaaliumi, naatriumi, suhkrute, teobromiini ja karbamiidi määramiseks, alkaloidide määramiseks lupiinides ning sojast saadud toodete ureaasi aktiivsuse hindamiseks toimub käesoleva direktiivi lisas ettenähtud meetodite abil.Artikkel 2Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusaktid hiljemalt 1. juulil 1972. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 15. juuni 1971Komisjoni nimelpresidentFranco M. Malfatti[1] EÜT L 170, 3.8.1970, lk 2.--------------------------------------------------LISASÖÖDAKOMPONENTIDE ANALÜÜSIMEETODID1. SISSEJUHATUSSöödakomponentide analüüsimeetodid on üldiselt kohaldatavad kõigi liht- ja segasöötade suhtes. Teatavate söötade puhul on nende koostisomaduste tõttu siiski vaja eraldi analüüsimeetodeid. Sellised juhud on toodud meetodite kirjelduses pealkirja "Tähelepanekud" all.Kui söödakomponendi määramiseks võib kasutada kahte või enamat meetodit, valib meetodi asjaomane labor, kui ei ole sätestatud teisiti; kasutatud meetod tuleb märkida analüüsitõendile.Proovi ettevalmistamine analüüsiksOn oluline, et keemiline analüüs tehtaks homogeense prooviga. Teatavaid makro- ja mikroskoopilisi määramisi peaks prooviga siiski olema võimalik teha ja proovi niiskusesisaldust määrata samas seisundis, nagu proov laborisse jõuab. Nende kahe tingimuse täitmiseks jagatakse proov kaheks osaks. Üks osa jäetakse sellisena, nagu see on; teine osa valmistatakse keemiliseks analüüsiks ette järgmiselt.Proov jagatakse osadeks mehaaniliselt või käsitsi pärast kogu proovi hoolikat segamist puhtal kuival pinnal. Käsitsi jagamise puhul soovitatakse kasutada kvarteerimismeetodit, st proove võetakse kordamööda kahest diagonaalselt vastastikku asuvast osast. Lõpuks võetakse analüüsiks umbes 100 g massiga osa, mis vajaduse korral purustatakse, nii et kogu proov läbiks 1 mm ümmarguste avadega sõela. See proov pannakse kohe õhukindla korgiga kuiva konteinerisse ning plommitakse.Kui proov on väga niiske, tuleb see eelnevalt kuivatada, et niiskusesisaldus oleks 8–12 %. Selleks kuivatatakse proovi sobival temperatuuril sobiva aja jooksul.Reaktiivid ja seadmedAnalüüsimeetodite kirjelduses on märgitud üksnes spetsiaalsed või eristandarditele vastavad instrumendid ja seadmed. Vajalikuks ei ole peetud nimetada kõiki seadmeid ega instrumente, mis on katselaborite igapäevase varustuse osa.Kui lahjendamise või pesemise juures nimetatakse vett, peetakse alati silmas destilleeritud vett. Kui mainitakse reaktiivi lahust ilma muude märgeteta, peetakse samuti silmas lahust destilleeritud vees.Tulemuste väljendamineAnalüüsitõendil märgitav tulemus peab olema vähemalt kahe katse põhjal saadud keskmine väärtus. Kui erisätetes ei ole ette nähtud teisiti, väljendatakse tulemus protsendimäärana esialgsest laborisse jõudnud proovist. Tulemus ei tohi sisaldada rohkem tüvenumbreid, kui kasutatud analüüsimeetodi täpsus lubab.2. VESINIKTSÜANIIDHAPPE MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSelle meetodiga on võimalik määrata vaba ja glükosiididena kombineeritud vesiniktsüaniidhappe taset söödas, eelkõige linaseemnetest, maniokijahust ja teatavatest oaliikidest saadud toodetes.2. PõhimõteProov suspendeeritakse vees. Vesiniktsüaniidhape vabaneb ensüümide tegevuse tulemusena, see destilleeritakse auruga ja kogutakse kindlaksmääratud hapestatud hõbenitraadilahuse kogusesse. Hõbetsüaniid eraldatakse filtreerides ja hõbenitraadi ülehulk tiitritakse ammooniumtiotsüanaadi lahusega.3. Reaktiivid3.1. Mandlisuspensioon: 20 kooritud mandlit purustatakse 100 ml vees 37–40 °C juures. Kontrollitakse, et 10 ml suspensioonis ei oleks vesiniktsüaniidhapet, kasutades naatriumpikrootpaberit või punkti 5 viimases lõigus kirjeldatud pimekatset.3.2. 10 % ((massi/mahu) protsent) naatriumatsetaadilahus, fenoolftaleiini suhtes neutraalne.3.3. Vahutamisvastane emulsioon (nt silikoon).3.4. Lämmastikhape, d: 1,40.3.5. Hõbenitraadi lahus: 0,02 N.3.6. Ammooniumtiotsüanaadi lahus: 0,02 N.3.7. Ammooniumraudsulfaadi küllastunud lahus.3.8. Ammoniaak, d: 0,958.4. Seadmed4.1. Kuivatuskapp, mille termostaat on reguleeritud temperatuurile 38 °C.4.2. Aurdestilleerimisseade, mille küljes on kõvera pikendustoruga kondensaator.4.3. 1000 ml lihvkorgiga seisukolvid.4.4. Õlivann.4.5. 1/20 ml gradueeritud bürett.5. Töö käik5 mg täpsusega võetud 20 g proovi kaalutis pannakse 1 l seisukolbi ning lisatakse 50 ml vett ja 10 ml mandlisuspensiooni (3.1). Kolb suletakse ja asetatakse 16 tunniks kuivatuskappi 38 °C juures. Jahutatakse toatemperatuurini ja lisatakse 80 ml vett, 10 ml naatriumatsetaadi lahust (3.2) ja tilk vahutamisvastast emulsiooni (3.3).Kolb ühendatakse aurdestilleerimisseadme külge ja asetatakse õlivanni, mis on eelnevalt kuumutatud veidi üle 100 °C. Destilleeritakse 200–300 ml vedelikku, juhtides tugeva aurujoa läbi kolvi ja soojendades ettevaatlikult õlivanni. Destillaat kogutakse valguse eest kaitstud Erlenmeyeri kolbi, milles on täpselt 50 ml 0,02 N hõbenitraadi lahust (3.5) ja 1 ml lämmastikhapet (3.4). Kondensaatori pikendustoru peab olema üleni hõbenitraadi lahuses.Erlenmeyeri kolvi sisu kantakse 500 ml mõõtekolbi, kolb täidetakse veega kuni märgini, sisu segatakse ja filtritakse. Eemaldatakse 250 ml filtraati, lisatakse umbes 1 ml ammooniumraudsulfaadi lahust (3.7) ja tiitritakse hõbenitraadi ülekogus tagasi 0,02 N ammooniumtiotsüanaadi lahusega (3.6), kasutades 1/20 ml gradueeritud büretti.Vajaduse korral võib 10 ml mandlisuspensiooniga (3.1) teha pimekatse, kasutades sama meetodit, kuid jättes välja analüüsitava proovi.6. Tulemuste arvutamineKui pimekatse näitab 0,02 N hõbenitraadi lahuse tarbimist, lahutatakse see väärtus proovi destillaadi tarbitud kogusest. 1 ml 0,02 N AgNO vastab 0,54 mg HCN-le. Tulemus väljendatakse protsendimäärana proovist.7. TähelepanekKui proov sisaldab suures koguses sulfiide (nt oad), moodustub must hõbesulfiidi sade, mis filtritakse koos hõbetsüaniidi jäägiga. Sellise sademe moodustumine põhjustab 0,02 N hõbenitraadi lahuse kadu ning see kogus tuleb lahutada HCN sisalduse arvutamisel aluseks olevast kogusest. Selleks toimitakse järgmiselt.Filtril olevat jääki töödeldakse hõbetsüaniidi lahustamiseks 50 ml ammoniaagiga (3.8). Jääk pestakse lahjendatud ammoniaagiga ja seejärel määratakse jäägi hõbedasisaldus. Saadud väärtus arvestatakse ümber 0,02 N hõbenitraadi lahuse milliliitriteks.Proovi HCN sisaldust võib samuti määrata hapestatud ammoniakaalse filtraadi tiitrimisel lämmastikhappega.3. KALTSIUMI MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSelle meetodiga on võimalik määrata kaltsiumi üldsisaldust söödas.2. PõhimõteKaltsium tuhastatakse, tuhk töödeldakse soolhappega ning kaltsium sadestatakse kaltsiumoksalaadina. Sade lahustatakse väävelhappes ning moodustuv oksaalhape tiitritakse kaaliumpermanganaadi lahusega.3. Reaktiivid3.1. Soolhape AR, d: 1,14.3.2. Lämmastikhape AR, d: 1,40.3.3. Väävelhape AR, d: 1,13.3.4. Ammoniaak AR, d: 0,98.3.5. Ammooniumoksalaadi külm küllastunud lahus AR.3.6. 30 % (massi/mahu) protsent) sidrunhappe lahus AR.3.7. 5 % (massi/mahu) protsent) ammooniumkloriidi lahus AR.3.8. 0,04 % (massi/mahu) protsent) broomkresoolrohelise lahus.3.9. 0,1 N kaaliumpermanganaadi lahus.4. Seadmed4.1. Elektriline muhvelahi ventilatsiooni ja termostaadiga.4.2. Plaatina-, kvarts- või portselantiiglid tuhastamiseks.4.3. Klaasist filtertiiglid poorsusega G4.5. Töö käik1 mg täpsusega võetud ligikaudu 5 g proovi kaalutis (või vajaduse korral rohkem) kaltsineeritakse 550 °C juures ja tuhk kantakse 250 ml keeduklaasi.Lisatakse 40 ml soolhapet (3.1), 60 ml vett ja mõni tilk lämmastikhapet (3.2). Segu lastakse keema ja keedetakse kolmkümmend minutit. Lahus jahutatakse ja kantakse 250 ml mõõtekolbi. Loputatakse, täiendatakse veega kuni märgini, homogeenitakse ja filtritakse.Vastavalt arvatavale kaltsiumisisaldusele võetakse pipetiga alikvootne kogus, mis sisaldab 10–40 mg kaltsiumi, ja pannakse see 250 ml keeduklaasi. Lisatakse 1 ml sidrunhappe lahust (3.6) ja 5 ml ammooniumkloriidi lahust (3.7).Täiendatakse veega kuni ligikaudu 100 ml lahuse saamiseni. Segu lastakse keema, lisatakse kaheksa kuni kümme tilka broomkresoolrohelise lahust (3.8) ja 30 ml sooja ammooniumoksalaadi lahust (3.5). Sademe tekke korral lisatakse selle lahustamiseks mõni tilk soolhapet (3.1).Neutraliseeritakse hästi aeglaselt ammoniaagiga (3.4), segades pidevalt, kuni pH väärtus on 4,4–4,6 (st kui indikaator muudab värvi). Keeduklaas asetatakse keeva vee vanni ja hoitakse seal 30 minutit, et tekkinud sade settiks. Keeduklaas võetakse veevannist välja. Lastakse seista tund aega ja filtritakse läbi G4 filtertiigli.Keeduklaas ja tiigel pestakse veega, kuni ammooniumoksalaadi ülekogus on täielikult eemaldatud (kloriidi puudumine pesuvees näitab, et nõusid on pestud piisavalt).Filtril olev sade lahustatakse 50 ml soojas väävelhappes (3.3). Tiigel loputatakse sooja veega ja filtraat täiendatakse ligikaudu 100 ml-ni. Soojendatakse 70–80 °C-i ja tiitritakse tilkhaaval kaaliumpermanganaadi lahusega (3.9), kuni tekib roosa värvus, mis püsib ühe minuti.6. Tulemuste arvutamine1 ml 0,1 N kaaliumpermanganaati vastab 2,004 mg kaltsiumile. Saadud tulemus väljendatakse protsendimäärana proovist.7. Tähelepanekud7.1. Väga madala kaltsiumisisalduse puhul toimitakse järgmiselt: kaltsiumoksalaadi sade filtritakse läbi tuhavaba filterpaberi. Pärast pesemist filter kuivatatakse ja tuhastatakse plaatinatiiglis 550 °C juures. Jääk lahustatakse veel kord mõne tilga väävelhappega (3.3), aurustatakse kuivaks, kaltsineeritakse uuesti 550 °C juures ja kaalutakse. Kui p on saadud kaltsiumsulfaadi mass, siis prooviks võetud alikvootse koguse kaltsiumisisaldus = W × 0,2944.7.2. Kui proov koosneb üksnes mineraalainetest, lahustatakse see soolhappes ilma eelneva tuhastamiseta. Happes raskesti lahustuvad tooted, näiteks kaltsiumalumiiniumfosfaat, sulatatakse enne lahustamist järgmise leeliselise protsessi abil: analüüsitav proov segatakse plaatinatiiglis hoolikalt seguga, mille mass on proovi massist viis korda suurem ja mis koosneb võrdses koguses kaalium- ja naatriumkarbonaadist. Kuumutatakse hoolikalt, kuni segu on täielikult sulanud. Jahutatakse ja lahustatakse soolhappes.7.3. Kui proovi magneesiumisisaldus on suur, sadestatakse kaltsiumoksalaat teist korda.4. KARBONAATIDE MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSelle meetodiga on võimalik määrata harilikult kaltsiumkarbonaadina väljendatavate karbonaatide sisaldust enamikus söötades.Teatavatel juhtudel (näiteks raudkarbonaadi puhul) tuleb kasutada erimeetodit.2. PõhimõteKarbonaadid lagunevad soolhappes; tekkiv süsinikdioksiid kogutakse büretti ja gaasi ruumala võrreldakse ruumalaga, mis tekib samadel tingimustel teadaolevast kogusest kaltsiumkarbonaadist AR.3. Reaktiivid3.1. Soolhape, d: 1,10.3.2. Kaltsiumkarbonaat, AR.3.3. Umbes 0,1 N väävelhape, värvitud metüülpunasega.4. SeadmedScheibler-Dietrichi aparaat (vt joonis) või samaväärne aparaat.5. Töö käikSõltuvalt proovi karbonaadisisaldusest kaalutakse järgmine osa proovist:0,5 g toodete puhul, mis sisaldavad 50–100 % kaltsiumkarbonaadina väljendatud karbonaate;1 g toodete puhul, mis sisaldavad 40–50 % kaltsiumkarbonaadina väljendatud karbonaate;2–3 g muude toodete puhul.Proovi osa pannakse aparaadi spetsiaalsesse kolbi (4), mille küljes on väike purunematust materjalist toru ja mis sisaldab 10 ml soolhapet (3.1), ning kolb ühendatakse aparaadiga. Kraan (5) keeratakse nii, et toru (1) oleks ühenduses välisõhuga. Kasutades tõstetavat toru (2), mis on täidetud värvitud väävelhappega (3.3) ja ühendatud büreti (1) külge, viiakse vedeliku tase nullmärgini. Torude (1) ja (3) ühendamiseks keeratakse kraani (5) ning kontrollitakse, et vedeliku tase on nullis.Soolhape (3.1) juhitakse kolbi (4) kallutades aeglaselt proovi osa peale. Rõhu võrdsustamiseks langetatakse toru (2). Kolbi (4) raputatakse, kuni süsinikdioksiidi eraldumine on täielikult lõppenud.Rõhu taastamiseks viiakse vedelik torudes (1) ja (2) samale tasemele. Mõne minuti möödudes, kui gaasi hulk on konstantne, loetakse tulemus.Samades tingimustes tehakse kontrollkatse 0,5 g kaltsiumkarbonaadiga (3.2).6. Tulemuste arvutaminemilles:V = proovi osast saadud CO2 milliliitrites.T = 0,5 g CaCO AR-st saadud CO2 milliliitrites.W = proovi osa mass grammides.7. Tähelepanekud7.1. Kui proovi osa kaalub üle 2 g, lisatakse enne katset kolbi (4) 15 ml destilleeritud vett ja segatakse. Kontrollkatse jaoks võetakse sama kogus vett.7.2. Kui kasutatava aparaadi maht erineb Scheibler-Dietrichi aparaadi mahust, tuleb proovist ja kontrollainest võetud osasid ning tulemuste arvutamist vastavalt kohandada.SCHEIBLER-DIETRICHI APARAAT CO2 MÄÄRAMISEKS+++++ TIFF +++++5. KOGU TUHA MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSelle meetodiga on võimalik määrata kogu sööda tuhasisaldust.2. PõhimõteProov tuhastatakse 550 °C juures; jääk kaalutakse.3. Reaktiivid20 % ((massi/mahu) protsent) ammooniumnitraadi lahus.4. Seadmed4.1. Kuumutusplaat.4.2. Elektriline muhvelahi termostaadiga.4.3. Nelinurksed (60 × 40 × 25 mm) või ümmargused (läbimõõt 60–75 mm, kõrgus 20–25 mm) plaatinast või plaatina ja kulla sulamist (10 % Pt, 90 % Au) tiiglid tuhastamiseks.5. Töö käik1 mg täpsusega ligikaudu 5 g proovi kaalutis (2,5 g toodete puhul, millel on kalduvus paisuda) pannakse tuhastamistiiglisse, mis on eelnevalt kaltsineeritud ja tareeritud. Tiigel asetatakse kuumutusplaadile ja kuumutatakse järk-järgult kuni aine söestumiseni. Tiigel asetatakse muhvelahju, mis on seatud temperatuurile 550 °C ± 5 °C. Tiiglit hoitakse sel temperatuuril, kuni tekib valge, helehall või punakas tuhk, milles ilmselt ei ole söeosakesi. Tiigel asetatakse eksikaatorisse, lastakse jahtuda ning kaalutakse viivitamata.6. Tulemuste arvutamineJäägi massi arvutamiseks lahutatakse nõu mass.Tulemus väljendatakse protsendimäärana proovist.7. Tähelepanekud7.1. Raskesti tuhastatavate ainete tuhka võib eelnevalt tuhastada vähemalt kolm tundi, seejärel jahutada ja lisada mõned tilgad ammooniumnitraati (ettevaatlikult, et vältida tuha hajumist ja tompude tekkimist). Pärast kuivatuskapis kuivatamist jätkatakse kaltsineerimist. Korratakse seni, kuni aine on täielikult tuhastunud.7.2. Ainete puhul, mille puhul punktis 7.1 kirjeldatud meetod ei anna tulemust, toimitakse järgmiselt: pärast kolmetunnilist tuhastamist pannakse tuhk sooja vette ja filtritakse läbi väikese tuhavaba filtri. Filter ja selle sisu tuhastatakse esialgses tiiglis. Filtraat pannakse jahtunud tiiglisse, aurutatakse kuivaks, tuhastatakse ja kaalutakse.7.3. Õlide ja rasvade puhul pannakse sobiva suurusega tiiglisse ligikaudu 25 g suurune täpselt kaalutud proov. Aine süüdatakse tuhavaba filterpaberi ribaga ja söestatakse. Pärast põlemist niisutatakse võimalikult vähese veega. Kuivatatakse ja tuhastatakse punkti 5 kohaselt.6. SOOLHAPPES LAHUSTUMATU TUHA MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSelle meetodiga on võimalik määrata soolhappes lahustumatute mineraalainete taset söödas. Proovi iseloomust sõltuvalt võib kasutada kahte meetodit.1.1. Meetod A: kohaldatakse orgaaniliste lihtsöötade ja enamiku segasöötade puhul;1.2. meetod B: kohaldatakse mineraalsöötade ja söödasegude puhul ning selliste segasöötade puhul, kus soolhappes lahustumatute ainete sisaldus, mis määratakse meetodiga A, on üle 1 %.2. Põhimõte2.1. Meetod A: proov tuhastatakse, tuhk keedetakse soolhappes ning lahustumatu jääk filtritakse ja kaalutakse.2.2. Meetod B: proovi töödeldakse soolhappega. Lahus filtritakse, jääk tuhastatakse ja selliselt saadud tuhk töödeldakse meetodi A järgi.3. Reaktiivid3.1. 3 N soolhape.3.2. 20 % ((massi/mahu) protsent) trikloroäädikhappe lahus.3.3. 1 % ((massi/mahu) protsent) trikloroäädikhappe lahus.4. Seadmed4.1. Kuumutusplaat.4.2. Elektriline muhvelahi termostaadiga.4.3. Nelinurksed (60 × 40 × 25 mm) või ümmargused (läbimõõt 60–75 mm, kõrgus 20–25 mm) plaatinast või plaatina ja kulla sulamist (10 % Pt, 90 % Au) tiiglid tuhastamiseks.5. Töö käik5.1. Meetod AProov tuhastatakse kogu tuha määramiseks ettenähtud meetodi järgi. Kasutada võib ka kõnealusel analüüsil saadud tuhka.Tuhk pannakse 250–400 ml keeduklaasi, kasutades 75 ml 3 N soolhapet (3.1). Segu aetakse aeglaselt keema ja keedetakse vaikselt 15 minutit. Soe lahus filtritakse läbi tuhavaba filterpaberi ja jääk pestakse sooja veega, kuni happe reaktsioon ei ole enam nähtav. Filter jäägiga kuivatatakse ja tuhastatakse tareeritud tiiglis temperatuuril mitte alla 550 °C ja mitte üle 700 °C. Jahutatakse eksikaatoris ning kaalutakse.5.2. Meetod BVõetakse ligikaudu 5 g proovi kaalutis täpsusega 1 mg ja pannakse 250–400 ml keeduklaasi. Lisatakse üksteise järel 25 ml vett ja 25 ml 3 N soolhapet (3.1), segatakse ning oodatakse, kuni kihisemine on lõppenud. Lisatakse veel 50 ml 3 N soolhapet (3.1). Oodatakse gaaside eraldumise lõppemiseni, seejärel asetatakse keeduklaas keeva vee vanni ja hoitakse seal kolmkümmend minutit või vajaduse korral kauem lahuses sisalduva tärklise täielikuks hüdrolüüsiks.Filtrida soojalt läbi tuhavaba filtri ning pesta filter 50 ml soojas vees (vt tähelepanek 7). Filter jäägiga asetatakse tuhastamiseks ettenähtud tiiglisse, kuivatatakse ja tuhastatakse temperatuuril mitte alla 550 °C ja mitte üle 700 °C. Tuhk pannakse 250–400 ml keeduklaasi, kasutades 75 ml 3 N soolhapet (3.1); jätkatakse vastavalt punkti 5.1 teisele lõigule.6. Tulemuste arvutamineJäägi massi arvutamiseks lahutatakse nõu mass. Tulemus väljendatakse protsendimäärana proovist.7. TähelepanekKui filtrimine osutub raskeks, tehakse analüüs uuesti, sealjuures asendatakse 50 ml 3 N soolhapet (3.1) 50 ml 20 % trikloroäädikhappega (3.2) ja pestakse filter 1 % trikloroäädikhappe soojas lahuses (3.3).7. KLORIIDIDEST PÄRIT KLOORI MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSee meetod võimaldab määrata kloori kogust, mis sisaldub vees lahustuvates kloriidides ning mis harilikult väljendatakse naatriumkloriidina. See on kohaldatav kõikide söötade puhul.2. PõhimõteKloriidid lahustatakse vees. Kui toode sisaldab orgaanilisi aineid, see selitatakse. Lahus hapestatakse kergelt lämmastikhappega ja kloriidid sadestatakse hõbekloriidina hõbenitraadilahuse abil. Hõbenitraadi ülekogus tiitritakse ammooniumtiotsüanaadi lahusega, kasutades Volhardi meetodit.3. Reaktiivid3.1. 0,1 N ammooniumtiotsüanaadi lahus.3.2. 0,1 N hõbenitraadi lahus.3.3. Ammooniumraudsulfaadi küllastunud lahus.3.4. Lämmastikhape, d: 1,38.3.5. Dietüüleeter AR.3.6. Atsetoon AR.3.7. Carrez’ lahus I: vees lahustatakse 24 g tsinkatsetaati, Zn(CH3COO)2·2H2O ja 3 g jää-äädikat. Täiendatakse veega kuni 100 ml lahuse saamiseni.3.8. Carrez’ lahus II: vees lahustatakse 10,6 g kaaliumferrotsüaniidi K4Fe(CN)6 ·3H2O. Täiendatakse veega kuni 100 ml lahuse saamiseni.3.9. Kloriidivaba ja kloriide mitte absorbeeriv aktiivsüsi AR.4. SeadmedSegur (trummel): umbes 35–40 pööret minutis.5. Töö käik5.1. Lahuse valmistamineSõltuvalt proovi iseloomust valmistatakse lahus punkti 5.1.1, 5.1.2 või 5.1.3 kohaselt.Samal ajal tehakse pimekatse, jättes välja analüüsitava proovi.5.1.1. Proovid, mis ei sisalda orgaanilisi aineidTäpsusega 1 mg võetakse mitte üle 10 g proovi kaalutis, mis ei sisalda kloriididena rohkem kui 3 g kloori. Kaalutis pannakse 400 ml veega 500 ml mõõtekolbi temperatuuril ligikaudu 20 °C. Segatakse trumlis 30 minutit, täiendatakse veega kuni märgini, homogeenitakse ja filtritakse.5.1.2. Orgaanilist ainet sisaldavad proovid, välja arvatud punktis 5.1.3 loetletud tootedTäpsusega 1 mg võetud ligikaudu 5 g proovi kaalutis pannakse 1 g aktiivsöega 500 ml mõõtekolbi. Lisatakse 400 ml vett temperatuuriga ligikaudu 20 °C ja 5 ml Carrez' lahust I (3.7), segatakse ning lisatakse 5 ml Carrez lahust II (3.8). Segatakse trumlis 30 minutit, täiendatakse veega kuni märgini, homogeenitakse ja filtritakse.5.1.3. Kuumtöödeldud söödad, linakoogid ja -jahu, linajahurikkad tooted ja muud taimeliimi- või kolloidaineterikkad tooted (näiteks dekstriinitud tärklis)Lahus valmistatakse punkti 5.1.2 kohaselt, kuid seda ei filtrita. Dekanteeritakse (vajaduse korral), eemaldatakse 100 ml supernatanti ja kantakse 200 ml mõõtekolbi. Segatakse atsetooniga (3.6), täiendatakse veega kuni märgini, homogeenitakse ja filtritakse.5.2. TiitrimineSõltuvalt arvatavast kloorisisaldusest kantakse pipeti abil Erlenmeyeri kolbi 25–100 ml punkti 5.1.1, 5.1.2 või 5.1.3 kohaselt saadud filtraati. Alikvoot ei tohi sisaldada rohkem kui 150 mg kloori (Cl). Vajaduse korral lahjendatakse vähemalt 50 ml veega, lisatakse 5 ml lämmastikhapet (3.4), 20 ml ammooniumraudsulfaadi küllastunud lahust (3.3) ja nullmärgini täidetud büreti abil kaks tilka ammooniumtiotsüanaadi lahust (3.1). Büreti abil lisatakse hõbenitraadi lahust (3.2), nii et saadakse ülekogus 5 ml. Lisatakse 5 ml dietüüleetrit (3.5) ja loksutatakse tugevalt sademe koaguleerimiseks.Hõbenitraadi ülekogus tiitritakse ammooniumtiotsüanaadi lahusega (3.1), kuni punakaspruun värvus püsib ühe minuti.6. Tulemuste arvutamineW =V– Vmilles:V1 = lisatud 0,1 N hõbenitraadi lahus milliliitritesV2 = tiitrimiseks kasutatud 0,1 N ammooniumtiotsüanaadi lahus milliliitrites.Kui pimekatse näitab 0,1 N hõbenitraadi lahuse tarbimist, lahutatakse see väärtus kogusest (V1 – V2).7. Tähelepanekud7.1. Tiitrida võib ka potentsiomeetriliselt.7.2. Väga õli- ja rasvarikaste toodete puhul rasvatustatakse proov eelnevalt dietüüleetri või petrooleetriga.7.3. Kalajahu puhul võib tiitrida Mohri meetodi abil.8. SINEPIÕLI MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSee meetod võimaldab määrata auruga destilleeritava ja allüülisotiotsüanaadina väljendatava sinepiõli sisaldust Brassica ja Sinapise liikidest valmistatud kookides ja kõnealustest liikidest valmistatud kooke sisaldavates segasöötades.2. PõhimõteProov suspendeeritakse vees. Sinepiõli vabaneb ensüümide tegevuse tulemusena, see destilleeritakse etanooliga ja kogutakse lahjendatud ammoniaagis. Lahust töödeldakse soojalt teadaoleva koguse hõbenitraadi lahusega, jahutatakse ja filtritakse. Hõbenitraadi ülekogus tiitritakse ammooniumtiotsüanaadi lahusega.3. Reaktiivid3.1. Valge sinep (Sinapis alba).3.2. 95–96 % (mahuprotsent) etanool.3.3. Vahutamisvastane emulsioon (nt silikoon).3.4. Ammoniaak, d: 0,958.3.5. 0,1 N hõbenitraadi lahus.3.6. 0,1 N ammooniumtiotsüanaadi lahus.3.7. Lämmastikhape, d: 1,40.3.8. Ammooniumraudsulfaadi küllastunud lahus.4. Seadmed4.1. 500 ml lihvkorgiga seisukolvid.4.2. Destilleerimisaparaat, mille küljes on kondensaator ja piiskade kaasahaaramist vältiv seade.5. Töö käik1 mg täpsusega võetud 10 g proovi kaalutis pannakse 500 ml seisukolbi ning lisatakse 2 g peeneks jahvatatud valget sinepit (3.1) (ensüümiallikas) ja 200 ml vett temperatuuriga 20 °C. Kolb suletakse ja hoitakse sageli loksutades umbes 2 tundi 20 °C juures. Lisatakse 40 ml etanooli (3.2) ja üks tilk vahutamisvastast emulsiooni (3.3). Destilleeritakse ligikaudu 150 ml ja kogutakse destillaat 250 ml mõõtekolbi, milles on 20 ml ammoniaaki (3.4), jälgides, et kondensaatori ots on vedelikuga kaetud. Ammoniaaki sisaldavale lahusele lisatakse 50 ml 0,1 N hõbenitraadi lahust (3.5) (vajaduse korral rohkem), mõõtekolbi kohale asetatakse väike lehter ja segu kuumutatakse keeva vee vanni kohal tund aega. Lastakse jahtuda, täiendatakse veega kuni märgini, segatakse ja filtritakse. Eemaldatakse 100 ml selget filtraati, lisatakse 5 ml lämmastikhapet (3.7) ja umbes 5 ml ammooniumraudsulfaadi lahust (3.8). Hõbenitraadi ülekogus tiitritakse tagasi 0,1 N ammooniumtiotsüanaadi lahusega (3.6).2 g peeneks jahvatatud valge sinepiga tehakse samal meetodil pimekatse, jättes välja analüüsitava proovi.6. Tulemuste arvutaminePimekatses tarbitud 0,1 N hõbenitraadi lahuse kogus lahutatakse proovilahuses tarbitud kogusest. Saadud väärtus näitab proovis olnud sinepiõli poolt tarbitud 0,1 N hõbenitraadi lahuse kogust milliliitrites. 1 ml 0,1 N AgNO3 vastab 4,956 mg allüülisotiotsüanaadile. Tulemus väljendatakse protsendimäärana proovist.9. LAKTOOSI MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSelle meetodiga on võimalik määrata laktoosi taset söötades, mis sisaldavad laktoosi üle 0,5 %.2. PõhimõteSuhkrud lahustatakse vees. Lahus kääritatakse Saccharomyces cerevisiae pärmiga, mis jätab laktoosi esialgsele kujule. Pärast selitamist ja filtrimist määratakse filtraadi laktoosisisaldus Luff-Schoorli meetodi abil.3. Reaktiivid3.1. Saccharomyces cerevisiae suspensioon: 25 g värsket pärmi suspendeeritakse 100 ml vees. Suspensioon säilib külmikus kõige rohkem ühe nädala.3.2. Carrez’ lahus I: vees lahustatakse 21,9 g tsinkatsetaati Zn(CH3COO)2 ·2H2O ja 3 g jää-äädikat. Täiendatakse veega kuni 100 ml lahuse saamiseni.3.3. Carrez’ lahus II: vees lahustatakse 10,6 g kaaliumferrotsüaniidi K4Fe(CN)6 ·3H2O. Täiendatakse veega kuni 100 ml lahuse saamiseni.3.4. Luff-Schoorli reaktiivEttevaatlikult segades valatakse sidrunhappe lahus (3.4.2) naatriumkarbonaadi lahusesse (3.4.3). Lisatakse vasksulfaadi lahus (3.4.1) ja täiendatakse veega 1 liitrini. Lastakse öö läbi settida ja filtritakse. Kontrollitakse sel viisil saadud reaktiivi normaalsust (Cu 0,1 N, Na2CO3 2 N). Lahuse pH peaks olema ligikaudu 9,4.3.4.1. Vasksulfaadi lahus: 25 g rauavaba vasksulfaati AR CuSO4 ·5H2O lahustatakse 100 ml vees.3.4.2. Sidrunhappe lahus: 50 g sidrunhapet AR C6H8O7 ·H2O lahustatakse 50 ml vees.3.4.3. Naatriumkarbonaadi lahus: 143,8 g veevaba naatriumkarbonaati AR lahustatakse umbes 300 ml soojas vees. Jahutatakse.3.5. Pimsskivigraanulid, mis on keedetud soolhappes, pestud vees ning kuivatatud.3.6. 30 % ((massi/mahu protsent) naatriumjodiidi lahus.3.7. 6 N väävelhape.3.8. 0,1 N naatriumtiosulfaadi lahus.3.9. Tärkliselahus: 1 liitrile keevale veele lisatakse 5 g lahustuva tärklise ja 30 ml vee segu. Keedetakse kolm minutit, lastakse jahtuda ja vajaduse korral lisatakse säilitusainena 10 mg elavhõbejodiidi.4. SeadmedTemperatuurile 38–40 °C seatud termostaadiga veevann.5. Töö käikVõetakse ligikaudu 1 g proovi kaalutis täpsusega 1 mg ja pannakse 100 ml mõõtekolbi. Lisatakse 25–30 ml vett. Kolb asetatakse 30 minutiks keeva vee vanni ning jahutatakse seejärel umbes 35 °C-ni. Lisatakse 5 ml pärmisuspensiooni (3.1) ja homogeenitakse. Lastakse kolvil seista kaks tundi veevannis temperatuuril 38–40 °C. Jahutatakse umbes 20 °C-ni.Lisatakse 2,5 ml Carrez' lahust I (3.2) ja segatakse 30 sekundit, seejärel lisatakse 2,5 ml Carrez' lahust II (3.3) ja segatakse veel 30 sekundit. Täiendatakse veega 100 ml-ni, segatakse ja filtritakse. Pipetiga eemaldatakse filtraadikogus, mis ei ületa 25 ml ja mis soovitavalt sisaldab 40–80 mg laktoosi, ning kantakse see 300 ml Erlenmeyeri kolbi. Vajaduse korral täiendatakse veega 25 ml-ni.5 ml pärmisuspensiooniga (3.1) tehakse samal viisil pimekatse.Laktoosisisaldus määratakse Luff-Schoorli meetodi abil järgmiselt: lisatakse täpselt 25 ml Luff-Schoorli reaktiivi (3.4) ja kaks pimsskivigraanulit (3.5). Segatakse käsitsi keskmise kõrgusega lahtise leegi kohal ja segu kuumutatakse keemiseni umbes kahe minuti jooksul. Erlenmeyeri kolb asetatakse viivitamatult asbestkattega traatvõrgule, milles on umbes 6 cm läbimõõduga auk ning mille all on eelnevalt süüdatud leek. Leeki reguleeritakse nii, et kuumutataks üksnes Erlenmeyeri kolvi põhja. Erlenmeyeri kolvi külge pannakse püstjahuti. Keedetakse täpselt 10 minutit. Jahutatakse kohe külmas vees ja umbes 5 minuti möödudes tiitritakse järgmiselt.Lisatakse 10 ml kaaliumjodiidi lahust (3.6) ja kohe seejärel lisatakse (intensiivse vahutamise ohu tõttu ettevaatlikult) 25 ml 6 N väävelhapet (3.7). Tiitritakse 0,1 N naatriumtiosulfaadi lahusega (3.8) kuni kahvatukollase värvuse tekkimiseni, lisatakse tärkliseindikaator (3.9) ja viiakse tiitrimine lõpule.Sama tiitrimine ilma keetmata tehakse seguga, milles on täpselt mõõdetud 25 ml Luff-Schoorli reaktiivi (3.4) ja 25 ml vett ning millele on eelnevalt lisatud 10 ml kaaliumjodiidi lahust (3.6) ja 25 ml 6 N väävelhapet (3.7).6. Tulemuste arvutamineJuuresoleva tabeli abil määratakse laktoosisisaldus milligrammides, mis vastab 0,1 N naatriumtiosulfaadi milliliitrites väljendatud kahe tiitrimise tulemuste vahele.Veevabale laktoosile vastav tulemus väljendatakse protsendimäärana proovist.7. TähelepanekToodete puhul, mis sisaldavad üle 40 % fermenteeritavat suhkrut, kasutatakse rohkem kui 5 ml pärmisuspensiooni (3.1).Väärtuste tabel 25 ml Luff Schoorli reaktiivi jaoks0,1 N Na2S2O3 milliliitrites pärast kahte minutit kuumutamist ja 10 minutit keetmist223NaSO 0,1 N | Glükoos, fruktoos, invertsuhkrud | Laktoos | Maltoos | 223NaSO 0,1 N |ml | mg | vahe | mg | vahe | mg | vahe | ml |1 | 2,4 | 2,4 | 3,6 | 3,7 | 3,9 | 3,9 | 1 |2 | 4,8 | 2,4 | 7,3 | 3,7 | 7,8 | 3,9 | 2 |3 | 7,2 | 2,5 | 11,0 | 3,7 | 11,7 | 3,9 | 3 |4 | 9,7 | 2,5 | 14,7 | 3,7 | 15,6 | 4,0 | 4 |5 | 12,2 | 2,5 | 18,4 | 3,7 | 19,6 | 3,9 | 5 |6 | 14,7 | 2,5 | 22,1 | 3,7 | 23,5 | 4,0 | 6 |7 | 17,2 | 2,6 | 25,8 | 3,7 | 27,5 | 4,0 | 7 |8 | 19,8 | 2,6 | 29,5 | 3,7 | 31,5 | 4,0 | 8 |9 | 22,4 | 2,6 | 33,2 | 3,8 | 35,5 | 4,0 | 9 |10 | 25,0 | 2,6 | 37,0 | 3,8 | 39,5 | 4,0 | 10 |11 | 27,6 | 2,7 | 40,8 | 3,8 | 43,5 | 4,0 | 11 |12 | 30,3 | 2,7 | 44,6 | 3,8 | 47,5 | 4,1 | 12 |13 | 33,0 | 2,7 | 48,4 | 3,8 | 51,6 | 4,1 | 13 |14 | 35,7 | 2,8 | 52,2 | 3,8 | 55,7 | 4,1 | 14 |15 | 38,5 | 2,8 | 56,0 | 3,9 | 59,8 | 4,1 | 15 |16 | 41,3 | 2,9 | 59,9 | 3,9 | 63,9 | 4,1 | 16 |17 | 44,2 | 2,9 | 63,8 | 3,9 | 68,0 | 4,2 | 17 |18 | 47,1 | 2,9 | 67,7 | 4,0 | 72,2 | 4,3 | 18 |19 | 50,0 | 3,0 | 71,7 | 4,0 | 76,5 | 4,4 | 19 |20 | 53,0 | 3,0 | 75,7 | 4,1 | 80,9 | 4,5 | 20 |21 | 56,0 | 3,1 | 79,8 | 4,1 | 85,4 | 4,6 | 21 |22 | 59,1 | 3,1 | 83,9 | 4,1 | 90,0 | 4,6 | 22 |23 | 62,2 | | 88,0 | | 94,6 | | 23 |10. KAALIUMI MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSelle meetodiga on võimalik määrata kaaliumi taset söödas.2. PõhimõteProov tuhastatakse ja tuhk lahustatakse soolhappes. Lahuse kaaliumisisaldus määratakse leekfotomeetria abil tseesiumkloriidi ja alumiiniumnitraadi juuresolekul. Nende ainete lisamisega välistatakse suuresti häirivate elementide mõju.3. Reaktiivid3.1. Soolhape AR, d: 1,12.3.2. Tseesiumkloriid AR.3.3. Alumiiniumnitraat Al(NO3)3 ·9H2O, universaalreaktiiv.3.4. Veevaba kaaliumkloriid AR.3.5. Puhverlahus: 50 g tseesiumkloriidi (3.2) ja 250 g alumiiniumnitraati (3.3) lahustatakse vees, täiendatakse veega 1 liitrini ja homogeenitakse. Säilitatakse plastikpudelites.3.6. Kaaliumi standardlahus: 1,907 g kaaliumkloriidi (3.4) lahustatakse vees, lisatakse 5 ml soolhapet (3.1), täiendatakse veega 1 liitrini ja homogeenitakse. Säilitatakse plastikpudelites. 1 ml saadud lahust sisaldab 1,00 mg kaaliumi.4. Seadmed4.1. Plaatina-, kvarts- või portselantiiglid tuhastamiseks, vajaduse korral kaanega.4.2. Elektriline muhvelahi termostaadiga.4.3. Leekfotomeeter.5. Töö käik5.1. Proovi analüüsÜldreeglina võetakse 10 g proovi kaalutis täpsusega 10 mg, pannakse see tiiglisse ja tuhastatakse 450 °C juures kolm tundi. Pärast jahutamist kantakse tuhk kvantitatiivselt 500 ml mõõtekolbi, kasutades 250–300 ml vett ning seejärel 50 ml soolhapet (3.1). Kui süsinikdioksiidi eraldumine on lõppenud, kuumutatakse lahust ja hoitakse temperatuuril umbes 90 °C kaks tundi, aeg-ajalt segades. Pärast toatemperatuurini jahutamist täidetakse kolb veega kuni märgini, loksutatakse ja filtritakse. Filtraadi alikvoot, mis sisaldab maksimaalselt 1,0 g kaaliumi, kantakse 100 ml mõõtekolbi, lisatakse 10,0 ml puhverlahust (3.5), täiendatakse veega kuni märgini ja homogeenitakse. Suurema kaaliumisisalduse puhul lahjendatakse analüüsitav lahus enne puhverlahuse lisamist sobivas vahekorras.Allpool esitatud tabel on suuniseks ligikaudu 10 g proovi puhul.Proovi oletatav kaaliumisisaldus (% K) | Lahjendusaste | Lahuse alikvoot milliliitrites |alla 0,1 | – | 50 |0,1 kuni 0,5 | – | 10 |0,5 kuni 1,0 | – | 5 |1,0 kuni 5,0 | 1 : 10 | 10 |5,0 kuni 10,0 | 1 : 10 | 5 |10,0 kuni 20,0 | 1 : 20 | 5 |Mõõdetakse leekfotomeetria abil lainepikkusel 768 nm. Tulemused arvutatakse kalibreerimiskõvera abil.5.2. KalibreerimiskõverTäpselt 10 ml standardlahust (3.6) pannakse 250 ml mõõtekolbi, täiendatakse veega kuni märgini ja homogeenitakse. 100 ml mõõtekolbidesse pannakse täpselt 5, 10, 15, 20 ja 25 ml kõnealust lahust, mis vastavad vastavalt kaaliumikogustele 0,2, 0,4, 0,6, 0,8 ja 1,0 mg. Rea lõpetab kontrollkolb, milles ei ole standardlahust. Igasse kolbi lisatakse 10 ml puhverlahust (3.5), täiendatakse veega kuni märgini ja homogeenitakse. Tehakse punktis 5.1 osutatud mõõtmised. Kalibreerimiskõver on üldiselt lineaarne kuni kaaliumikontsentratsioonini 1 mg 100 ml lahuses.6. Tulemuste arvutamineTulemus väljendatakse protsendimäärana proovist.7. TähelepanekudHäirivate elementide mõju kõrvaldamiseks ei ole alati vaja lisada puhverlahust (3.5).11. NAATRIUMI MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSelle meetodiga on võimalik määrata naatriumi taset söödas.2. PõhimõteProov tuhastatakse ja tuhk lahustatakse soolhappes. Lahuse naatriumisisaldus määratakse leekfotomeetria abil tseesiumkloriidi ja alumiiniumnitraadi juuresolekul. Nende ainete lisamisega välistatakse suuresti häirivate elementide mõju.3. Reaktiivid3.1. Soolhape AR, d: 1,12.3.2. Tseesiumkloriid AR.3.3. Alumiiniumnitraat Al(NO3)3 ·9H2O, universaalreaktiiv.3.4. Veevaba naatriumkloriid AR.3.5. Puhverlahus: 50 g tseesiumkloriidi (3.2) ja 250 g alumiiniumnitraati (3.3) lahustatakse vees, täiendatakse veega 1 liitrini ja homogeenitakse. Säilitatakse plastikpudelites.3.6. Naatriumi standardlahus: 2,542 g naatriumkloriidi (3.4) lahustatakse vees, lisatakse 5 ml soolhapet (3.1), täiendatakse veega 1 liitrini ja homogeenitakse. Säilitatakse plastikpudelites, 1 ml saadud lahust sisaldab 1,00 mg naatriumi.4. Seadmed4.1. Plaatina-, kvarts- või portselantiiglid tuhastamiseks, vajaduse korral kaanega.4.2. Elektriline muhvelahi termostaadiga.4.3. Leekfotomeeter.5. Töö käik5.1. Proovi analüüsÜldreeglina võetakse 10 g proovi kaalutis täpsusega 10 mg, pannakse see tiiglisse (4.2) ja tuhastatakse 450 °C juures kolm tundi. Tuleks vältida ülekuumutamist (süttimist). Pärast jahutamist kantakse tuhk kvantitatiivselt 500 ml mõõtekolbi, kasutades 250–300 ml vett ning seejärel 50 ml soolhapet (3.1). Kui süsinikdioksiidi eraldumine on lõppenud, kuumutatakse lahust ja hoitakse temperatuuril umbes 90 °C kaks tundi, aeg-ajalt segades. Pärast toatemperatuurini jahutamist täidetakse kolb veega kuni märgini, loksutatakse ja filtritakse. Filtraadi alikvoot, mis sisaldab maksimaalselt 1,0 mg naatriumi, kantakse 100 ml mõõtekolbi, lisatakse 10,0 ml puhverlahust (3.5), täiendatakse veega kuni märgini ja homogeenitakse. Suurema naatriumisisalduse puhul lahjendatakse analüüsitav lahus enne puhverlahuse lisamist sobivas vahekorras.Allpool esitatud tabel on suuniseks ligikaudu 10 g proovi puhul.Proovi oletatav naatriumisisaldus (% Na) | Lahjendusaste | Lahuse alikvoot milliliitrites |alla 0,1 | – | 50 |0,1 kuni 0,5 | – | 10 |0,5 kuni 1,0 | – | 5 |1,0 kuni 5,0 | 1 : 10 | 10 |5,0 kuni 10,0 | 1 : 10 | 5 |10,0 kuni 20,0 | 1 : 20 | 5 |Mõõdetakse leekfotomeetria abil lainepikkusel 589 nm. Tulemused arvutatakse kalibreerimiskõvera abil.5.2. KalibreerimiskõverTäpselt 10 ml standardlahust (3.6) pannakse 250 ml mõõtekolbi, täiendatakse veega kuni märgini ja homogeenitakse. 100 ml mõõtekolbidesse pannakse täpselt 5, 10, 15, 20 ja 25 ml kõnealust lahust, mis vastavad vastavalt naatriumikogustele 0,2, 0,4, 0,6, 0,8 ja 1,0 mg. Rea lõpetab kontrollkolb, milles ei ole standardlahust. Igasse kolbi lisatakse 10 ml puhverlahust (3.5), täiendatakse veega kuni märgini ja homogeenitakse. Tehakse punktis 5.1 osutatud mõõtmised. Kalibreerimiskõver on üldiselt lineaarne kuni naatriumikontsentratsioonini 1 mg 100 ml lahuses.6. Tulemuste arvutamineTulemus väljendatakse protsendimäärana proovist.7. Tähelepanekud7.1. Toodete puhul, mis sisaldavad üle 4 % naatriumi, soovitatakse ainet tuhastada kaks tundi kaanega tiiglis. Pärast jahutamist lisatakse vett, suspendeeritakse tuhk plaatinatraadi abil, kuivatatakse ja tuhastatakse veel kord kaks tundi kaanega tiiglis.7.2. Kui proov koosneb üksnes mineraalainetest, lahustatakse see ilma eelneva tuhastamiseta.12. SUHKRU MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSelle meetodiga on võimalik määrata redutseerivate suhkrute hulka ja üldsuhkru hulka pärast inversiooni, see väljendatakse glükoosina või sõltuvalt olukorrast sahharoosina, kasutades ümberarvestustegurit 0,95. See meetod on kohaldatav segasöötade puhul. Muude söötade puhul on sätestatud erimeetodid. Vajaduse korral tuleks laktoosi hulk mõõta eraldi ja tulemuste arvutamisel seda arvesse võtta.2. PõhimõteSuhkrud ekstraheeritakse lahjendatud etanoolis; lahus selitatakse Carrez' lahustega I ja II. Pärast etanooli eemaldamist määratakse kogused enne ja pärast inversiooni Luff-Schoorli meetodi abil.3. Reaktiivid3.1. 40 % (mahuprotsent) etanool, 20 °C d: 0,948, fenoolftaleiini suhtes neutraalne.3.2. Carrez’ lahus I: vees lahustatakse 21,9 g tsinkatsetaati Zn(CH3COO)2 ·2H2O ja 3 g jää-äädikat. Täiendatakse veega kuni 100 ml lahuse saamiseni.3.3. Carrez’ lahus II: vees lahustatakse 10,6 g kaaliumferrotsüaniidi K4Fe(CN)6·3H2O. Täiendatakse veega kuni 100 ml lahuse saamiseni.3.4. 0,1 % ((massi/mahu) protsent) metüüloranži lahus.3.5. 4 N soolhape.3.6. 0,1 N soolhape.3.7. 0,1 N naatriumhüdroksiidi lahus.3.8. Luff-Schoorli reaktiivEttevaatlikult segades valatakse sidrunhappe lahus (3.8.2) naatriumkarbonaadi lahusesse (3.8.3). Lisatakse vasksulfaadi lahus (3.8.1) ja täiendatakse veega 1 liitrini. Lastakse öö läbi settida ja filtritakse. Kontrollitakse sel viisil saadud reaktiivi normaalsust (Cu 0,1 N, Na2CO3 2 N). Lahuse pH peaks olema ligikaudu 9,4.3.8.1. Vasksulfaadi lahus: 25 g rauavaba vasksulfaati AR CuSO4 ·5H2O lahustatakse 100 ml vees.3.8.2. Sidrunhappe lahus: 50 g sidrunhapet AR C6H8O7 lahustatakse 50 ml vees.3.8.3. Naatriumkarbonaadi lahus: 143,8 g veevaba naatriumkarbonaati AR lahustatakse umbes 300 ml soojas vees. Jahutatakse.3.9. 0,1 N naatriumtiosulfaadi lahus.3.10. Tärkliselahus: 1 liitrile keevale veele lisatakse 5 g lahustuva tärklise ja 30 ml vee segu. Keedetakse kolm minutit, lastakse jahtuda ja vajaduse korral lisatakse säilitusainena 10 mg elavhõbejodiidi.3.11. 6 N väävelhape.3.12. 30 % ((massi/mahu) protsent) kaaliumjodiidi lahus.3.13. Pimsskivigraanulid, mis on keedetud soolhappes, pestud vees ning kuivatatud.3.14. 3-metüülbutaan-1-ool.4. SeadmedSegur (trummel): umbes 35–40 pööret minutis.5. Töö käik5.1. Proovi ekstraheerimineVõetakse 2,5 g proovi kaalutis täpsusega 1 mg ja pannakse 250 ml mõõtekolbi. Lisatakse 200 ml etanooli (3.1) ning segatakse trumlis tund aega. Lisatakse 5 ml Carrez' lahust I (3.2) ja segatakse üks minut. Lisatakse 5 ml Carrez' lahust II (3.3) ja segatakse veel üks minut. Täiendatakse etanooliga (3.1) kuni märgini, homogeenitakse ja filtritakse. Eemaldatakse 200 ml filtraati ja aurutatakse ligikaudu poole mahuni, et vabaneda enamikust etanoolist. Aurutamise jääk kantakse sooja vett kasutades kvantitatiivselt 200 ml mõõtekolbi, jahutatakse, täiendatakse veega kuni märgini, homogeenitakse ja vajaduse korral filtritakse. Seda lahust kasutatakse redutseerivate suhkrute hulga ja pärast inversiooni üldsuhkru hulga määramiseks.5.2. Redutseerivate suhkrute määraminePipetiga eemaldatakse kuni 25 ml lahust, mis sisaldab alla 60 mg redutseerivaid suhkruid, mis on väljendatud glükoosina. Vajaduse korral täiendatakse destilleeritud veega 25 ml-ni ja määratakse redutseerivate suhkrute hulk Luff-Schoorli meetodi abil. Tulemus väljendatakse glükoosisisalduse protsendimäärana proovist.5.3. Üldsuhkru määramine pärast inversiooniPipetiga võetakse 50 ml lahust ja kantakse see 100 ml mõõtekolbi. Lisatakse mõni tilk metüüloranži lahust (3.4) ning seejärel lisatakse hoolikalt ja samal ajal pidevalt segades 4 N soolhapet (3.5), kuni vedelik värvub selgelt punaseks. Lisatakse 15 ml 0,1 N soolhapet (3.6), sukeldatakse kolb tugevalt keeva veega vanni ning hoitakse seal 30 minutit. Jahutatakse kiiresti umbes 20 °C-ni ja lisatakse 15 ml 0,1 N naatriumhüdroksiidi lahust (3.7). Täiendatakse veega 100 ml-ni ja homogeenitakse. Eemaldatakse kuni 25 ml lahust, mis sisaldab alla 60 mg redutseerivaid suhkruid, mis on väljendatud glükoosina. Vajaduse korral täiendatakse destilleeritud veega 25 ml-ni ja määratakse redutseerivate suhkrute hulk Luff-Schoorli meetodi abil. Tulemus väljendatakse glükoosi protsendimäärana või sõltuvalt olukorrast sahharoosi protsendimäärana, korrutades tulemuse teguriga 0,95.5.4. Tiitrimine Luff-Schoorli meetodigaPipetiga võetakse 25 ml Luff-Schoorli reaktiivi (3.8) ja kantakse 300 ml Erlenmeyeri kolbi; lisatakse täpselt 25 ml selitatud suhkrulahust. Lisatakse 2 pimsskivigraanulit (3.13), kuumutatakse käsitsi segades keskmise kõrgusega lahtise leegi kohal ja segu kuumutatakse keemiseni umbes kahe minuti jooksul. Erlenmeyeri kolb asetatakse viivitamatult asbestkattega traatvõrgule, milles on umbes 6 cm läbimõõduga auk ning mille all on eelnevalt süüdatud leek. Leeki reguleeritakse nii, et kuumutataks üksnes Erlenmeyeri kolvi põhja. Erlenmeyeri kolvi külge pannakse püstjahuti. Keedetakse täpselt 10 minutit. Jahutatakse kohe külmas vees ja umbes 5 minuti möödudes tiitritakse järgmiselt.Lisatakse 10 ml kaaliumjodiidi lahust (3.12) ja kohe seejärel lisatakse (intensiivse vahutamise ohu tõttu ettevaatlikult) 25 ml 6 N väävelhapet (3.11). Tiitritakse 0,1 N naatriumtiosulfaadi lahusega (3.9) kuni kahvatukollase värvuse tekkimiseni, lisatakse tärkliseindikaator (3.10) ja viiakse tiitrimine lõpule.Sama tiitrimine ilma keetmata tehakse seguga, milles on täpselt mõõdetud 25 ml Luff-Schoorli reaktiivi (3.8) ja 25 ml vett ning millele on eelnevalt lisatud 10 ml kaaliumjodiidi lahust (3.12) ja 25 ml 6 N väävelhapet (3.11).6. Tulemuste arvutamineTabeli abil määratakse glükoosi hulk milligrammides, mis vastab 0,1 N naatriumtiosulfaadi milliliitrites väljendatud kahe tiitrimise tulemuste vahele.Tulemus väljendatakse protsendimäärana proovist.7. Erimeetodid7.1. Melassirikaste söötade ja muude mitte eriti homogeensete söötade puhul võetakse 20 g proovi kaalutis ja pannakse 500 ml veega 1 l mõõtekolbi. Segatakse trumlis tund aega. Selitatakse Carrez' lahustega I (3.2) ja II (3.3) punkti 5.1 kohaselt, kasutades sealjuures iga reaktiivi neljakordset kogust. Täiendatakse kuni märgini 80 % (mahuprotsent) etanooliga.Homogeenitakse ja filtritakse. Etanool eemaldatakse punkti 5.1 kohaselt. Kui dekstriinitud tärklist ei ole, täiendatakse destilleeritud veega kuni märgini.7.2. Melassi ning suhkrurikaste, kuid praktiliselt tärklisevabade lihtsöötade puhul (jaanikaunad, kuivatatud peedipealsed jms) võetakse 5 g proovi kaalutis, pannakse see 250 ml mõõtekolbi, lisatakse 200 ml destilleeritud vett ja segatakse trumlis tund aega või vajaduse korral kauem. Selitatakse Carrez' lahustega I (3.2) ja II (3.3) punkti 5.1 kohaselt. Täiendatakse külma veega kuni märgini, homogeenitakse ja filtritakse. Üldsuhkru hulga määramiseks jätkatakse vastavalt punktile 5.3.8. Tähelepanekud8.1. Vahutamise vältimiseks on soovitatav lisada (proovi kogusest sõltumatult) umbes 1 ml 3-metüülbutaan-1-ooli (3.14) enne keetmist Luff-Schoorli reaktiiviga.8.2. Sahharoosisisalduse protsendimäär on glükoosina väljendatud inversioonijärgse üldsuhkrute sisalduse ja glükoosina väljendatud redutseerivate suhkrute sisalduse vahe, mis on korrutatud 0,95ga.8.3. Redutseerivate suhkrute (v.a laktoosi) sisalduse määramiseks võib kasutada kahte meetodit:8.3.1. ligikaudseks arvutamiseks korrutatakse muu meetodi abil saadud laktoosisisaldus 0,675ga ja lahutatakse saadud tulemus redutseerivate suhkrute sisaldusest.8.3.2. redutseerivate suhkrute (v.a laktoosi) täpseks arvutamiseks tuleb kaks lõplikku määramist teha sama prooviga. Üks analüüs tehakse punkti 5.1 kohaselt saadud lahuse ühe osaga, teine analüüs sellise lahuse ühe osaga, mis on saadud laktoosi määramise käigus selleks ettenähtud meetodiga (pärast muude suhkruliikide fermenteerimist ja selitamist).Mõlemal juhul määratakse proovis sisalduv suhkur Luff-Schoorli meetodi abil ja arvutatakse glükoosi milligrammideks. Üks väärtus lahutatakse teisest ja vahe väljendatakse protsendimäärana proovist.NäideVõetud kogused vastavad mõlema määramise puhul 250 mg massiga proovile.Esimesel juhul tarbitakse 17 ml 0,1 N naatriumtiosulfaadi lahust, mis vastab 44,2 mg glükoosile; teisel juhul tarbitakse 11 ml, mis vastab 27,6 mg glükoosile.Vahe on 16,6 mg glükoosi.= 6,64 %Väärtuste tabel 25 ml Luff-Schoorli reaktiivi jaoks0,1 N Na2S2O3 milliliitrites pärast kahte minutit kuumutamist ja 10 minutit keetmist223NaSO 0,1 N | 6126Glükoos, fruktoos, invertsuhkrud, CHO | 121211Laktoos, CHO | 122211Maltoos, CHO | 223NaSO 0,1 N |ml | mg | vahe | mg | vahe | Mg | vahe | ml |1 | 2,4 | 2,4 | 3,6 | 3,7 | 3,9 | 3,9 | 1 |2 | 4,8 | 2,4 | 7,3 | 3,7 | 7,8 | 3,9 | 2 |3 | 7,2 | 2,5 | 11,0 | 3,7 | 11,7 | 3,9 | 3 |4 | 9,7 | 2,5 | 14,7 | 3,7 | 15,6 | 4,0 | 4 |5 | 12,2 | 2,5 | 18,4 | 3,7 | 19,6 | 3,9 | 5 |6 | 14,7 | 2,5 | 22,1 | 3,7 | 23,5 | 4,0 | 6 |7 | 17,2 | 2,6 | 25,8 | 3,7 | 27,5 | 4,0 | 7 |8 | 19,8 | 2,6 | 29,5 | 3,7 | 31,5 | 4,0 | 8 |9 | 22,4 | 2,6 | 33,2 | 3,8 | 35,5 | 4,0 | 9 |10 | 25,0 | 2,6 | 37,0 | 3,8 | 39,5 | 4,0 | 10 |11 | 27,6 | 2,7 | 40,8 | 3,8 | 43,5 | 4,0 | 11 |12 | 30,3 | 2,7 | 44,6 | 3,8 | 47,5 | 4,1 | 12 |13 | 33,0 | 2,7 | 48,4 | 3,8 | 51,6 | 4,1 | 13 |14 | 35,7 | 2,8 | 52,2 | 3,8 | 55,7 | 4,1 | 14 |15 | 38,5 | 2,8 | 56,0 | 3,9 | 59,8 | 4,1 | 15 |16 | 41,3 | 2,9 | 59,9 | 3,9 | 63,9 | 4,1 | 16 |17 | 44,2 | 2,9 | 63,8 | 3,9 | 68,0 | 4,2 | 17 |18 | 47,1 | 2,9 | 67,7 | 4,0 | 72,2 | 4,3 | 18 |19 | 50,0 | 3,0 | 71,7 | 4,0 | 76,5 | 4,4 | 19 |20 | 53,0 | 3,0 | 75,7 | 4,1 | 80,9 | 4,5 | 20 |21 | 56,0 | 3,1 | 79,8 | 4,1 | 85,4 | 4,6 | 21 |22 | 59,1 | 3,1 | 83,9 | 4,1 | 90,0 | 4,6 | 22 |23 | 62,2 | | 88,0 | | 94,6 | | 23 |13. TEOBROMIINI MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSelle meetodiga on võimalik määrata teobromiini kogust kakaoubade töötlemisel tekkinud kõrvalsaadustes.2. PõhimõteTeobromiin ekstraheeritakse kloroformiga. Ekstrakt aurutatakse kuivaks, lahustatakse vees ja töödeldakse määratletud koguse hõbenitraadi lahusega. Vabanev lämmastikhape tiitritakse naatriumhüdroksiidi lahusega.3. Reaktiivid3.1. Kloroform AR.3.2. Ammoniaak, d: 0,958.3.3. Veevaba naatriumsulfaat AR.3.4. 0,1 N naatriumhüdroksiidi lahus.3.5. 0,1 N hõbenitraadi lahus.3.6. 1 % ((massi/mahu) protsent) fenoolpunase etanoolilahus.3.7. Petrooleeter, keemistemperatuur 40–60 °C.4. Seadmed500 ml lihvkorgiga seisukolvid.5. Töö käikTäpsusega 1 mg võetud maksimaalselt 10 g proovi kaalutis, mis ei sisalda rohkem kui 80 mg teobromiini, pannakse 500 ml lihvkorgiga seisukolbi ning lisatakse 270 ml kloroformi (3.1) ja 10 ml ammoniaaki (3.2). Kolb suletakse ning loksutatakse tugevalt 5 minutit. Lisatakse 12 g veevaba naatriumsulfaati (3.3), loksutatakse veel kord ja jäetakse kuni järgmise päevani settima. Filtritakse 500 ml Erlenmeyeri kolbi ja jääk pestakse 100 ml kloroformiga (3.1). Lahusti destilleeritakse ja viimased jäägid eemaldatakse keeva vee vanni kohal. Ekstrakt lahustatakse uuesti 50 ml vees ja kuumutatakse keemiseni.Jahutatakse ja neutraliseeritakse täpselt naatriumhüdroksiidi lahusega (3.4), kasutades 0,5 ml fenoolpunase lahust (3.6). Lisatakse 20 ml hõbenitraadi lahust (3.5). Vabanev lämmastikhape tiitritakse naatriumhüdroksiidi lahusega (3.4), kuni indikaator muudab värvi (pH 7,4).6. Tulemuste arvutamine1 ml 0,1 N NaOH = 18 mg teobromiini.Tulemus väljendatakse protsendimäärana proovist.7. TähelepanekudTooted, mis sisaldavad üle 8 % toorrasvainet, tuleb eelnevalt rasvatustada, ekstraheerides neid kuus tundi petrooleetriga (keemistemperatuur 40–60 °C).14. KARBAMIIDI MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSelle meetodiga on võimalik määrata karbamiidi taset söödas.2. PõhimõteProov suspendeeritakse vees selitava ainega. Suspensioon filtritakse. Filtraadi karbamiidisisaldus määratakse pärast 4-dimetüülaminobensaldehüüdi (4-DMAB) lisamist optilise tiheduse mõõtmise teel lainepikkusel 420 nm.3. Reaktiivid3.1. 4-dimetüülaminobensaldehüüdi lahus: 1,6 g 4-DMAB AR lahustatakse 100 ml 96 % etanoolis ja lisatakse 10 ml soolhapet AR (d: 1,19). See reaktiiv säilib maksimaalselt kaks nädalat.3.2. Carrez’ lahus I: vees lahustatakse 21,9 g tsinkatsetaati Zn(CH3COO)2 ·2H2O ja 3 g jää-äädikat. Täiendatakse veega kuni 100 ml lahuse saamiseni.3.3. Carrez’ lahus II: vees lahustatakse 10,6 g kaaliumferrotsüaniidi K4Fe(CN)6 ·3H2O. Täiendatakse veega kuni 100 ml lahuse saamiseni.3.4. Karbamiidi mitte absorbeeriv aktiivsüsi AR (kontrollida).3.5. 0,1 % ((massi/mahu protsent) karbamiidi lahus AR.4. Seadmed4.1. Segur (trummel): umbes 35–40 pööret minutis.4.2. Katseklaasid: 160 × 16 mm, lihvkorgiga.4.3. Spektrofotomeeter.5. Töö käik5.1. Proovi analüüsTäpsusega 1 mg võetud ligikaudu 2 g proovi kaalutis pannakse 1 g aktiivsöega (3.4) 500 ml mõõtekolbi. Lisatakse 400 ml vett ning 5 ml Carrez' lahust I (3.2) ja Carrez' lahust II (3.3). Segatakse trumlis 30 minutit. Täiendatakse veega kuni märgini, loksutatakse ja filtritakse.Eemaldatakse 5 ml läbipaistvat värvitut filtraati, pannakse see lihvkorgiga katseklaasidesse, lisatakse 5 ml 4-DMAB lahust (3.1) ja segatakse. Katseklaasid asetatakse sooja vee vanni temperatuuriga 20 °C. 15 minuti pärast mõõdetakse proovilahuse optiline tihedus spektrofotomeetriga lainepikkusel 420 nm. Võrreldakse reaktiivide kontroll-lahustega.5.2. KalibreerimiskõverVõetakse 1, 2, 4, 5 ja 10 ml kogused karbamiidilahust (3.5), pannakse 100 ml mõõtekolbidesse ja täiendatakse veega kuni märgini. Igast lahusest võetakse ära 5 ml, lisatakse sellele 5 ml 4-DMAB lahust (3.1), homogeenitakse ja mõõdetakse eespool kirjeldatud viisil optiline tihedus võrrelduna kontroll-lahusega, mis sisaldab 5 ml 4-DMAB lahust ja 5 ml karbamiidivaba vett. Ehitatakse kaliibrimiskõver.6. Tulemuste arvutamineProovis sisalduv karbamiidikogus määratakse kaliibrimiskõvera abil.Tulemus väljendatakse protsendimäärana proovist.7. Tähelepanekud7.1. Üle 3 % karbamiidisisalduse puhul vähendatakse proovi 1 grammini või lahjendatakse esialgset lahust, nii et 500 ml-s ei oleks karbamiidi üle 50 mg.7.2. Madala karbamiidisisalduse puhul suurendatakse proovi massi, tingimusel et filtraat jääb läbipaistvaks ja värvituks.7.3. Kui proov sisaldab lihtsaid lämmastikuühendeid, nagu näiteks aminohappeid, tuleks optilist tihedust mõõta lainepikkusel 435 nm.15. ALKALOIDIDE MÄÄRAMINE LUPIINIDES1. Eesmärk ja rakendusalaSelle meetodiga on võimalik määrata alkaloidide taset lupiiniseemnetes.2. PõhimõteAlkaloidid lahustatakse dietüüleetri ja kloroformi segus ning ekstraheeritakse soolhappega. Alkaloidid sadestatakse ränivolframhappes, sade tuhastatakse ja jääk kaalutakse.3. Reaktiivid3.1. Dietüüleeter.3.2. Kloroform.3.3. 4 N naatriumhüdroksiidi lahus.3.4. 0,3 N soolhape.3.5. Naatriumkloriid AR.3.6. 10 % ((massi/mahu) protsent) ränivolframhappe lahus SiO2 ·12WO3 · 26H2O.4. Seadmed4.1. Mehaaniline segur.4.2. Plaatina-, kvarts- või portselantiiglid tuhastamiseks.4.3. Elektriline muhvelahi.5. Töö käik5 mg täpsusega võetud 15 g proovi kaalutis pannakse umbes 200 ml lihvkorgiga nõusse (nt jaotuslehtrisse). Lisatakse täpselt 100 ml dietüüleetrit (3.1) ja 50 ml kloroformi (3.2) ning seejärel, kasutades gradueeritud pipetti, 10 ml naatriumhüdroksiidi lahust (3.3). Loksutatakse tugevalt, et vältida aglomeerumist. Loksutatakse veel mitu korda ning jäetakse ööseks seisma. Kui supernatant ei ole täiesti läbipaistev, lisatakse mõni tilk vett. Eetri ja kloroformi kiht filtritakse. 50 ml filtraati kogutakse 50 ml mõõtekolbi ja kantakse kvantitatiivselt 150 ml jaotuslehtrisse, kasutades 50 ml dietüüleetrit (3.1). Ekstraheeritakse kolm korda järjest 20 ml soolhappega (3.4), lastakse settida ja kogutakse happe ekstrakt pärast iga ekstraheerimist. Happe ekstraktid kogutakse 250 ml keeduklaasi ning viimased eetri- ja kloroformijäägid kõrvaldatakse kergelt kuumutades. Lisatakse umbes 1 g naatriumkloriidi (3.5), lastakse jahtuda ja sadestatakse alkaloidid ränivolframhappe lahuses (3.6). Segatakse mehaanilise segistiga 30 minutit. Jäetakse ööseks settima, filtritakse läbi tuhavaba filtri ning sade pestakse järjest kaks korda 10 ml ja kaks korda 5 ml soolhappega (3.4).Filter sademega pannakse tiiglisse ja tuhastatakse 900 °C juures. Jahutatakse ja kaalutakse.6. Tulemuste arvutamineProovi alkaloididesisalduse saamiseks korrutatakse tuha mass teguriga 0,2.Tulemus väljendatakse protsendimäärana proovist.16. SOJAST SAADUD TOODETE UREAASI AKTIIVSUSE HINDAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaSelle katsega on võimalik hinnata sojast saadud toodete ureaasi aktiivsust ning teha kindlaks, kas kõnealuseid tooteid on kuumutatud piisavalt.2. PõhimõteUreaasi aktiivsust hinnatakse ammoniakaalse lämmastiku hulga alusel, mis vabaneb karbamiidi lahusest 1 g toote kohta 1 minuti jooksul 30 °C juures.3. Reaktiivid3.1. 0,1 N soolhape.3.2. 0,1 N naatriumhüdroksiidi lahus.3.3. 0,05 M fosfaadi puhverlahus, mis sisaldab 1000 ml kohta 4,45 g dinaatriumfosfaati (Na2HPO4 ·2H2O) ja 3,40 g monokaaliumfosfaati (KH2PO4).3.4. Värskelt valmistatud karbamiidi puhverlahus, mis sisaldab 30,0 g karbamiidi 1000 ml puhverlahuse (3.3) kohta; pH 6,9–7,0.4. Seadmed4.1. Potentsiomeetriline tiitrimisaparaat või suure tundlikkusega pH-meeter (0,02 pH) magnetseguriga.4.2. Täpselt 30 °C-le seatud termostaadiga veevann.4.3. Lihvkorgiga katseklaasid, 150 × 18 mm.5. Töö käikUmbes 10 g proovi purustatakse (näiteks kohviveskis), nii et see läbiks 0,2 mm aukudega sõela. Võetakse 0,2 g purustatud proovi kaalutis täpsusega 1 mg, pannakse see lihvkorgiga katseklaasi ja lisatakse 10 ml karbamiidi puhverlahust (3.4). Suletakse kohe ja loksutatakse tugevalt. Katseklaas asetatakse sooja vee vanni temperatuuriga täpselt 30 °C ja hoitakse seal täpselt 30 minutit. Lisatakse kohe 10 ml 0,1 N soolhapet (3.1), jahutatakse kiiresti 20 °C-ni ja kantakse katseklaasi sisu kvantitatiivselt tiitrimisnõusse, loputades kaks korda 5 ml veega. Kasutades klaaselektroodi (4.1), tiitritakse kohe ja kiiresti elektromeetriliselt 0,1 N naatriumhüdroksiidi lahusega (3.2) kuni pH väärtuseni 4,7.Pimekatse tehakse järgmiselt.Võetakse 0,2 g proovi kaalutis täpsusega 1 mg, pannakse see kiiresti lihvkorgiga katseklaasi, lisatakse 10 ml 0,1 N soolhapet (3.1) ja seejärel 10 ml karbamiidi puhverlahust (3.4). Katseklaas jahutatakse kohe jäävees ja jäetakse sinna 30 minutiks. Eespool kirjeldatud tingimustel kantakse katseklaasi sisu tiitrimisnõusse ja tiitritakse 0,1 N naatriumhüdroksiidi lahust (3.2), kasutades pH väärtuseni 4,7.6. Arvutamine30 °C juures1 × 4milles:a = proovi tarbitud 0,1 N naatriumhüdroksiidi lahuse kogus milliliitrites,b = pimekatses tarbitud 0,1 N naatriumhüdroksiidi lahuse kogus milliliitrites,E = proovi mass grammides.7. Tähelepanek7.1. See meetod sobib kasutamiseks ureaasi aktiivsuse puhul kuni 1 mg N/g minutis 30 °C juures. Suurema aktiivsusega toodete puhul võib proovi suurust vähendada 50 mg-ni.7.2. Tooted, mis sisaldavad üle 10 % toorrasvainet, tuleb eelnevalt külmalt rasvatustada.--------------------------------------------------


title: Komisjoni direktiiv 2001/47/EÜ, 25. juuni 2001, millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta I lisa toimeaine Paecilomyces fumosoroseus’e (Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874) lisamiseks

text:
Tähtis õiguslik teade

|

32001L0047

Euroopa Liidu Teataja L 175 , 28/06/2001 Lk 0021 - 0023

		Komisjoni direktiiv 2001/47/EÜ,25. juuni 2001,millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta I lisa toimeaine Paecilomyces fumosoroseus’e (Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874) lisamiseksEUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiivi 91/414/EMÜ taimekaitsesaaduste turuleviimise kohta, [1] viimati muudetud komisjoni direktiiviga 2001/28/EÜ, [2] eriti selle artikli 6 lõiget 1,ning arvestades järgmist:(1) Direktiivi 91/414/EMÜ (edaspidi nimetatud "direktiiv") artikli 6 lõike 2 kohaselt võttis Belgia 18. mail 1994. aastal vastu avalduse Thermo Trilogy Corporationilt (edaspidi nimetatud "avalduse esitaja"), milles taotleti toimeaine Paecilomyces fumosoroseus’e (Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874) kandmist direktiivi I lisasse.(2) Vastavalt direktiivi artikli 6 lõikele 3 kinnitas komisjon oma otsuses 97/164/EÜ, [3] et Paecilomyces fumosoroseus’e (Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874) kohta esitatud toimik vastab põhimõtteliselt direktiivi II lisas sätestatud andmete ja info esitamise nõuetele ning direktiivi III lisas kõnealust toimeainet sisaldavale taimekaitsevahendile kehtestatud nõuetele.(3) Vastavalt direktiivi artikli 5 lõikele 1 tuleks toimeaine kanda I lisasse kõige rohkem kümneks aastaks, kui võib eeldada, et toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite kasutamine ja jäägid ei kahjusta inimeste ega loomade tervist ega põhjavett ega avalda lubamatut mõju keskkonnale.(4) Paecilomyces fumosoroseus’e (Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874) toimet inimese tervisele ja keskkonnale on hinnatud vastavalt direktiivi artikli 6 lõigetele 2 ja 4 avalduse esitaja soovitatud kasutusaladel. Belgia kui referentliikmesriik esitas komisjonile 9. detsembril 1997. aastal toimeaine kohta asjakohase hinnanguaruande eelnõu.(5) Liikmesriigid ja komisjon on esitatud aruande eelnõu alalises taimetervise komitees läbi vaadanud. Läbivaatamine lõpetati 27. aprillil 2001. aastal ning vormistati komisjoni aruandena Paecilomyces fumosoroseus’e (Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874) kohta. Kui seda aruannet tuleb tehnika ja teaduse arengut arvesse võttes ajakohastada, tuleb muuta ka DPX KE 459 Paecilomyces fumosoroseus’e (Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874) direktiivi I lisasse kandmise tingimusi vastavalt direktiivi artikli 6 lõikele 1.(6) Paecilomyces fumosoroseus’e (Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874) toimik ja läbivaatamisega seotud info esitati 16. detsembril 1999. aastal ka taimede teaduskomiteele arvamuse saamiseks. Kõnealune komitee esitas oma arvamuse 30. novembril 2000. aastal. [4](7) Mitmete uuringute põhjal on selgunud, et asjaomast toimeainet sisaldavad taimekaitsevahendid võib lugeda üldiselt vastavateks direktiivi artikli 5 lõike 1 punktides a ja b ning lõikes 3 ettenähtud nõuetele, eriti nendel kasutusaladel, mida uuriti ja mille kohta esitati üksikasjalikud andmed komisjoni aruandes. Seetõttu võib kõnealuse toimeaine kanda I lisasse, et tagada, et kõigis liikmesriikides saaks asjaomast toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite kasutusload välja anda nimetatud direktiivis ettenähtud korras.(8) Pärast lisasse kandmist on liikmesriikidele vaja anda piisavalt aega Paecilomyces fumosoroseus’t (Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874) sisaldavaid taimekaitsevahendeid käsitleva direktiivi rakendamiseks ning eelkõige olemasolevate ajutiste lubade läbivaatamiseks selle aja jooksul või hiljemalt kõnealuse ajavahemiku lõpuks uute lubade andmiseks vastavalt direktiivile. Paecilomyces fumosoroseus’t (Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874) ja teisi I lisasse kantud toimeaineid sisaldavate taimekaitsevahendite puhul võib olla vajalik ka pikem ajavahemik.(9) Kuna mikroorganisme käsitlevad ühtsed põhimõtted on hetkel veel vastu võtmata, on asjakohane, et liikmesriigid rakendavad lubade andmisel artikli 4 üldsätteid. Samuti on tarvis anda liikmesriikidele piisavalt aega väljastatud lubade ümberhindamiseks ühtsete põhimõtete valguses pärast nende vastuvõtmist.(10) Ühtlasi on tarvis hoolt kanda selle eest, et liikmesriigid tagaksid lõpliku aruande (v.a konfidentsiaalse info direktiivi artikli 14 tähenduses) kättesaadavuse kõigile asjast huvitatud osapooltele.(11) Käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed on kooskõlas alalise taimetervise komitee 27. aprilli 2001. aasta arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 91/414/EMÜ I lisas olevat tabelit muudetakse ning tehakse sellesse kanne Paecilomyces fumosoroseus’e (Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874) kohta vastavalt käesoleva direktiivi lisale.Artikkel 21. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 31. detsembril 2001. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.2. Aruande alusel väljastatud ajutiste lubade läbivaatamisel võetakse ajutised load siiski tagasi ning, kus see on asjakohane, asendatakse need alaliste lubadega 30. novembriks 2002.3. Mis puudutab ühtsete põhimõtete vastuvõtmist, siis viivad liikmesriigid väljastatud lubade hindamise läbi nii kiiresti kui võimalik pärast nende põhimõtete vastuvõtmist ning hiljemalt 12 kuu jooksul põhimõtete vastuvõtmise kuupäeva.4. Mis puutub taimekaitsevahenditesse, mis sisaldavad Paecilomyces fumosoroseus’t (Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874) ning mõnda teist toimeainet, mis on kantud direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse, siis pikendatakse lõikes 1 nimetatud aega niivõrd, kui see on ette nähtud direktiivis, mis käsitleb kõnealuse teise toimeaine lisamist direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse.5. 4. Liikmesriigid tagavad Paecilomyces fumosoroseus’t (Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874) käsitleva aruande (v.a konfidentsiaalse info direktiivi artikli 14 tähenduses) kättesaadavuse konsulteerimiseks igale huvitatud osapoolele või teevad selle neile eritaotluse esitamisel kättesaadavaks.Artikkel 3Käesolev direktiiv jõustub 1. juulil 2001.Artikkel 4Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 25. juuni 2001Komisjoni nimelkomisjoni liigeDavid Byrne[1] EÜT L 230, 19.8.1991, lk 1.[2] EÜT L 113, 24.4.2001, lk 5.[3] EÜT L 64, 5.3.1997, lk 17.[4] Taimede teaduskomitee arvamus, mis põhineb Paecilomyces fumosoroseus’e hindamisel direktiivi 91/414/EMÜ (taimekaitsevahendite turule viimise kohta) kontekstis. SCP/PAECIL/002, lõppversioon vastu võetud 11. detsembril 2000.--------------------------------------------------LISAKANNE DIREKTIIVI 91/414/EMÜ I LISA TABELISSENr | Üldnimetus, tunnuskoodid | IUPAC nimi | Puhtus | Jõustumisaeg | Lisasse kandmise viimane tähtpäev | Erisätted |18 | Paecilomyces fumosoroseus Apopka tüvi 97, PFR 97 või CG 170, ATCC20874 | Ei kohaldata | HPLC peaks kontrollima teiseste ainevahetussaaduste puudumist igas fermenteerimissegus. | 1. juuli 2001 | 30. juuni 2011 | Kasutusloa võib anda ainult kasutamiseks insektitsiidina. HPLC peaks kontrollima iga fermenteerimissegu tagamaks teiseste ainevahetussaaduste puudumise. Hindamisraporti lõppversiooni väljastamise kuupäev alalise taimekaitsekomitee poolt: 27. aprill 2001. |--------------------------------------------------


title: Komisjoni direktiiv 2006/16/EÜ,  7. veebruar 2006 , millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ, et lisada toimeainete hulka oksamüül   (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               8.2.2006

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 36/37

      KOMISJONI DIREKTIIV 2006/16/EÜ,
   7. veebruar 2006,
   millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ, et lisada toimeainete hulka oksamüül
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,
   võttes arvesse nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiivi 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta, (1) eriti selle artikli 6 lõiget 1,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Komisjoni määrustes (EÜ) nr 451/2000 (2) ja (EÜ) nr 703/2001 (3) on sätestatud direktiivi 91/414/EMÜ artikli 8 lõikes 2 osutatud tööprogrammi teise etapi üksikasjalikud rakenduseeskirjad ja kehtestatud hindamist vajavate toimeainete loetelu nende toimeainete võimalikuks lisamiseks direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse. Oksamüül kuulub nimetatud loetelusse.

               (2)

               Oksamüüli toimet inimeste tervisele ja keskkonnale on hinnatud määrustes (EÜ) nr 451/2000 ja (EÜ) 703/2001 sätestatud korras paljudel taotlejate ettepandud juhtudel. Nimetatud määrustes on määratud ka referentliikmesriigid, kes peavad esitama asjaomased hindamisaruanded ja soovitused Euroopa Toiduohutusametile (EFSA) vastavalt määruse (EÜ) nr 451/2000 artikli 8 lõikele 1. Oksamüüli puhul oli referentliikmesriik Iirimaa ja kogu asjaomane teave esitati 25. augustil 2003.

               (3)

               Hindamisaruande kohta on esitanud eksperthinnangud liikmesriigid ja Euroopa Toiduohutusameti hindamistöörühm ning see esitati komisjonile 14. jaanuaril 2005. aastal Euroopa Toiduohutusameti teadusliku aruandena oksamüüli kohta. (4) Liikmesriigid ja komisjon vaatasid selle aruande läbi toiduahela ja loomatervishoiu alalises komitees ning see vormistati 15. juulil 2005 komisjoni läbivaatamisaruandena oksamüüli kohta.

               (4)

               Mitmete läbiviidud uuringute käigus on ilmnenud, et oksamüüli sisaldavaid taimekaitsevahendeid võib põhimõtteliselt käsitada direktiivi 91/414/EMÜ artikli 5 lõike 1 punktides a ja b sätestatud nõuetele vastavana, eelkõige komisjoni läbivaatamisaruandes uuritud ja üksikasjalikult kirjeldatud kasutusviiside osas. Seega on asjakohane lisada oksamüül I lisasse, et tagada kõigis liikmesriikides asjaomast toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite kasutuslubade väljaandmine nimetatud direktiiviga ettenähtud korras.

               (5)

               Ilma et see piirakse kõnealuse järelduse kohaldamist, on asjakohane saada lisateavet teatavate kindlate punktide kohta. Direktiivi 91/414/EMÜ artikli 6 lõikes 1 on sätestatud, et toimeaine lisamine I lisasse võib olla seotud tingimustega. Seetõttu on asjakohane nõuda, et oksamüüliga tehtaks täiendavaid katseid riskihinnangu kinnitamiseks seoses teatavate küsimustega ning et kõnealuste uuringute tulemusi esitleksid taotlejad.

               (6)

               Komisjoni määruse (EMÜ) nr 3600/92 (5) raames hinnatud toimeainete direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse lisamisel saadud kogemused on näidanud, et kehtivate kasutuslubade valdajate kohustused seoses andmetele juurdepääsuga võivad tekitada tõlgendamisraskusi. Et raskusi edaspidi vältida, on vaja täpsustada liikmesriikide kohustusi, eelkõige kohustust kontrollida, et loa valdaja võimaldab juurdepääsu toimikule, mis vastab kõnealuse direktiivi II lisa nõuetele. Täpsustamine ei too siiski liikmesriikidele ega lubade valdajatele kaasa uusi kohustusi võrreldes I lisa muutmiseks seni vastu võetud direktiividega.

               (7)

               Enne toimeaine I lisasse lisamist tuleks ette näha piisav ajavahemik, et liikmesriigid ja huvitatud pooled saaksid valmistuda toimeaine lisamisest tulenevate uute tingimuste täitmiseks.

               (8)

               Ilma et see piiraks direktiiviga 91/414/EMÜ määratletud kohustusi, mis kaasnevad toimeaine lisamisega I lisasse, tuleks pärast toimeaine loetelusse lisamist anda liikmesriikidele kuus kuud oksamüüli sisaldavate taimekaitsevahendite kehtivate kasutuslubade läbivaatamiseks, et tagada direktiivis 91/414/EMÜ, eriti selle artiklis 13 sätestatud nõuete ja I lisas sätestatud tingimuste täitmine. Direktiivi 91/414/EMÜ sätete kohaselt peaksid liikmesriigid vastavalt vajadusele olemasolevaid lube muutma, need asendama või tühistama. Erandina eespool nimetatud tähtajast tuleks ette näha pikem ajavahemik kõiki taimekaitsevahendeid ja kavandatud kasutusviise käsitlevate täielike, III lisa kohaste andmete esitamiseks ja hindamiseks kooskõlas direktiivis 91/414/EMÜ kehtestatud ühtsete tingimustega.

               (9)

               Seepärast on vaja direktiivi 91/414/EMÜ vastavalt muuta.

               (10)

               Käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed on kooskõlas toiduahela ja loomatervishoiu alalise komitee arvamusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 91/414/EMÜ I lisa muudetakse vastavalt käesoleva direktiivi lisale.
   Artikkel 2
   Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 31. jaanuariks 2007. Nad edastavad õigusnormide tekstid ning kõnealuste normide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile.
   Liikmesriigid kohaldavad neid norme alates 1. veebruarist 2007.
   Kui liikmesriigid need õigusnormid vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   Artikkel 3
   1.   Vastavalt direktiivile 91/414/EMÜ muudavad või tühistavad liikmesriigid vajaduse korral 31. jaanuariks 2007 toimeainet oksamüüli sisaldavate taimekaitsevahendite olemasolevad load.
   Eelkõige kontrollivad nad nimetatud tähtpäevaks, et kõnealuse direktiivi I lisas oksamüüli suhtes sätestatud tingimused on täidetud, välja arvatud kõnealuseid toimeaineid käsitlevate kannete B osas nimetatud tingimused, ning et loa valdajal on olemas kõnealuse direktiivi artikli 13 tingimuste kohaselt II lisa nõuetele vastav toimik või juurdepääs sellele.
   2.   Erandina lõikest 1 viivad liikmesriigid iga lubatud taimekaitsevahendi puhul, mis sisaldab oksamüüli ainsa toimeainena või ühena mitmest toimeainest, mis kõik on hiljemalt 30. juuliks 2006 lisatud direktiivi 91/414/EMÜ I lisa loetelusse, läbi toote uue hindamise direktiivi 91/414/EMÜ III lisa nõuetele vastava toimiku põhjal vastavalt käesoleva direktiivi VI lisas sätestatud ühtsetele põhimõtetele ning arvestades kõnealuse direktiivi I lisa vastavalt oksamüüli käsitlevate kannete B osa. Selle hindamise põhjal määravad nad kindlaks, kas toode vastab direktiivi 91/414/EMÜ artikli 4 lõike 1 punktides b, c, d ja e kehtestatud tingimustele.
   Pärast kindlaksmääramist:

               a)

               muudavad liikmesriigid vajaduse korral luba või tühistavad selle hiljemalt 30. juuliks 2010, juhul kui taimekaitsevahend sisaldab oksamüüli ainsa toimeainena, või

               b)

               kui vahend sisaldab oksamüüli ühena mitmest toimeainest, muudavad vajaduse korral luba või tühistavad selle hiljemalt 30. juuliks 2010 või kuupäevaks, mis on ette nähtud loa muutmiseks või tühistamiseks vastavas direktiivis või vastavates direktiivides, millega asjaomane toimeaine või asjaomased toimeained lisati direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse, olenevalt sellest, kumb kuupäev on hilisem.

         Artikkel 4
   Käesolev direktiiv jõustub 1. augustil 2006.
   Artikkel 5
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 7. veebruar 2006

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Markos KYPRIANOU

      (1)  EÜT L 230, 19.8.1991, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud komisjoni direktiiviga 2006/6/EÜ (ELT L 12, 18.1.2006, lk 21).

      (2)  EÜT L 55, 29.2.2000, lk 25. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 1044/2003 (ELT L 151, 19.6.2003, lk 32).

      (3)  EÜT L 98, 7.4.2001, lk 6.

      (4)  Euroopa Toiduohutusameti teaduslik aruanne (2005) 26, 1–78, Pestitsiidide riskianalüüsi vastastikuse eksperdihinnangu kokkuvõte toimeaine oksamüül kohta (lõpetatud 14. jaanuaril 2005).

      (5)  EÜT L 366, 15.12.1992, lk 10. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 2266/2000 (EÜT L 259, 13.10.2000, lk 27).

      LISA
      Direktiivi 91/414/EMÜ I lisa tabeli lõppu lisatakse järgmine kanne

                     Nr

                     Üldnimetus, tunnuskoodid

                     Rahvusvahelise Puhta Keemia ja Rakenduskeemia Liidu (IUPAC) nimetus

                     Puhtus (1)

                     Jõustumine

                     Loetellu kuulumise lõpptähtaeg

                     Erisätted

                     “117

                     Oksamüül
                     CASi nr 23135-22-0
                     CIPACi nr 342

                     N,N-dimetüül-2-metüülkarbamoüüloksüimiin-2-(metüültio) atsetamiid

                     970 g/kg

                     1. august 2006

                     31. juuli 2016

                     A OSA
                     Lubatud kasutada ainult nematotsiidina ja insektitsiidina.
                     B OSA
                     VI lisas sätestatud ühtsete põhimõtete rakendamisel võetakse arvesse toiduahela ja loomatervishoiu alalises komitees 15. juulil 2005 oksamüüli kohta lõplikult vormistatud läbivaatamisaruande järeldusi, eriti selle aruande I ja II lisa. Kõnealuses üldhinnangus

                                 —

                                 peavad liikmesriigid pöörama erilist tähelepanu lindude ja imetajate, vihmausside, veeorganismide ning pinna- ja põhjavee kaitsele ohualdites olukordades.

                           Vajaduse korral peaksid loa väljaandmise tingimused sisaldama riskitõrjemeetmeid.

                                 —

                                 peavad liikmesriigid pöörama erilist tähelepanu aine kasutaja ohutusele. Vajaduse korral peaksid loa väljaandmise tingimused sisaldama kaitsemeetmeid.

                           Asjaomased liikmesriigid nõuavad täiendavate uuringute läbiviimist, et kinnitada riskihinnangut seoses põhjavee saastumisega happeliste muldadega maa-aladel ning lindude, imetajate ja vihmaussidega. Nad tagavad, et taotlejad, kelle taotlusel oksamüül on käesolevasse lisasse lisatud, esitaksid sellised uuringud komisjonile 2 aasta jooksul käesoleva direktiivi jõustumisest.”

         (1)  Täiendavad andmed toimeaine identifitseerimiseks ja määratlemiseks on esitatud läbivaatamisaruandes.