title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/41/EÜ, 7. september 2005, millega muudetakse nõukogu direktiivi 76/115/EMÜ mootorsõidukite turvavööde kinnituspunkte käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta   (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               30.9.2005

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 255/149

      EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2005/41/EÜ,
   7. september 2005,
   millega muudetakse nõukogu direktiivi 76/115/EMÜ mootorsõidukite turvavööde kinnituspunkte käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 95,
   võttes arvesse komisjoni ettepanekut,
   võttes arvesse Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, (1)

   toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Teadusuuringud on näidanud, et turvavööde ja turvasüsteemide kasutamine aitab oluliselt vähendada surmajuhtude arvu ja vigastuste raskust õnnetusjuhtumi, isegi ümbermineku korral. Nende paigaldamine kõigile sõidukikategooriatele on kindlasti oluline samm edasi liiklusohutuse suurendamisel ning sellest tulenevalt elude päästmisel.

               (2)

               Turvavööde paigaldamine kõikidesse sõidukitesse võib tuua olulist ühiskondlikku kasu.

               (3)

               18. veebruari 1986. aasta resolutsioonis liiklusõnnetuste vähendamise ühismeetmete kohta, mis on osa ühenduse liiklusohutuse programmist, (3) rõhutas Euroopa Parlament vajadust teha turvavööde kasutamine kohustuslikuks kõikidele reisijatele, sealhulgas lastele, välja arvatud ühissõidukites. Seetõttu tuleb turvavööde ja/või turvasüsteemide paigaldamisega seoses vahet teha ühistranspordi bussidel ja muudel sõidukitel.

               (4)

               Vastavalt nõukogu 6. veebruari 1970. aasta direktiivile 70/156/EMÜ liikmesriikide mootorsõidukite ja nende haagiste tüübikinnitusega seotud õigusaktide ühtlustamise kohta, (4) on alates 1. jaanuarist 1998 ühenduse tüübikinnitussüsteemi kohaldatud ainult kõigile uutele M1-kategooria sõidukitele. Seega peavad turvavööde ja/või turvasüsteemide kinnituspunktid olema paigaldatud ainult nendesse sõidukitesse, mis vastavad direktiivi 76/115/EMÜ (5) sätetele.

               (5)

               Kuni ühenduse tüübikinnitussüsteem ei laiene kõikidele sõidukikategooriatele, tuleks liiklusohutuse huvides nõuda turvavööde ja turvasüsteemide kinnituspunktide paigaldamist ka muudesse kui M1-kategooria sõidukitesse.

               (6)

               Direktiivis 76/115/EMÜ juba sätestatakse kõik tehnilised eeskirjad ja haldusnormid, mis võimaldavad anda asjaomase tüübikinnituse muudele kui M1-kategooria sõidukitele. Seetõttu ei ole liikmesriikidel vaja kehtestada muid norme.

               (7)

               Alates komisjoni 17. juuni 1996. aasta direktiivi 96/38/EÜ, millega kohandatakse tehnika arenguga nõukogu direktiivi 76/115/EMÜ mootorsõidukite turvavööde kinnituspunktide kohta, jõustumisest on mitmed liikmesriigid juba teinud selles sisalduvad sätted kohustuslikuks ka muudele kui M1-kategooria sõidukitele. Tootjad ja nende tarnijad on seega välja töötanud asjakohase tehnoloogia.

               (8)

               Direktiivi 76/115/EMÜ tuleks vastavalt muuta.

               (9)

               Kuna liikmesriigid ei saa täiel määral saavutada käesoleva direktiivi eesmärki, nimelt liiklusohutuse parandamist turvavööde kohustusliku paigaldamise kehtestamisega teatava kategooria sõidukites, ning mis seetõttu on kavandatava meetme ulatuse tõttu paremini saavutatav ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 76/115/EMÜ muutmine
   Direktiivi 76/115/EMÜ muudetakse järgmiselt.

               1.

               Artiklisse 2 lisatakse järgmine lõik:
               “M2- ja M3-kategooria sõidukid liigitatakse klassidesse nagu need on määratletud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. novembri 2001. aasta direktiivi 2001/85/EÜ (mis käsitleb reisijateveoks mõeldud sõidukite, millel on lisaks juhiistmele rohkem kui kaheksa istekohta, erieeskirju) (6) I lisa 2. jaos.

               2.

               I lisa muudetakse järgmiselt:

                           a)

                           punkt 1.9 jäetakse välja;

                           b)

                           punkt 4.3.1 asendatakse järgmisega:

                                       “4.3.1.

                                       M1-, M2- (III või B klass), M3- (III või B klass) ja N-kategooria sõidukid tuleb varustada turvavööde kinnituspunktidega vastavalt käesolevas direktiivis sätestatud nõuetele.”;

                           c)

                           punkt 4.3.8. asendatakse järgmisega:

                                       “4.3.8.

                                       Üksnes sõiduki seisu ajal kasutamiseks ettenähtud istmetele, samuti punktidega 4.3.1 — 4.3.5 hõlmatud mis tahes sõiduki istmetele, ei nõuta turvavöö kinnituspunktide paigaldamist. Kui sõiduki sellised istmed on kinnituspunktidega varustatud, peavad need kinnituspunktid vastama käesoleva direktiivi sätetele. Mis tahes kinnituspunkt, mis on ettenähtud kasutamiseks ainult puuetega isiku turvavöö jaoks, või mis tahes muu nõukogu 28. juuni 1977. aasta direktiivi 77/541/EMÜ (mootorsõidukite turvavöid ja turvasüsteeme käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) (7) artiklis 2a nimetatud turvasüsteem ei pea vastama käesoleva direktiivi nõuetele, kui see on konstrueeritud ja valmistatud kooskõlas siseriiklike õigusaktide nõuetega, et tagada kõrgeim vajaliku ohutuse tase.

         Artikkel 2
   Puuetega inimestele kavandatud meetmed
   Hiljemalt 20. aprillil 2008 vaatab komisjon läbi konkreetse korra ühtlustamaks puuetega inimeste turvavööde kinnituspunktidele või muudele direktiivi 77/541/EMÜ artiklis 2a nimetatud turvasüsteemidele esitatavaid nõudeid olemasolevate rahvusvaheliste standardite ja siseriiklike õigusaktide nõuete põhjal, et tagada turvalisuse tase, mis on samaväärne käesolevas direktiivis sätestatud turvalisuse tasemega. Vajaduse korral esitab komisjon meetmete eelnõu. Käesoleva direktiivi muudatused võetakse vastu vastavalt direktiivi 70/156/EMÜ artiklile 13.
   Artikkel 3
   Rakendamine
   1.   Alates 20. aprillist 2006, juhul kui turvavööde kinnituspunktid vastavad käesoleva direktiiviga muudetud direktiivi 76/115/EMÜ nõuetele:

               a)

               ei keeldu liikmesriigid sõidukitüübiga seoses EÜ tüübikinnituse või siseriikliku tüübikinnituse andmisest;

               b)

               ei keela liikmesriigid uute sõidukite registreerimist, müüki või kasutuselevõttu.

         2.   Alates 20. oktoobrist 2006, juhul kui uute sõidukitüüpide turvavööde kinnituspunktid ei vasta käesoleva direktiiviga muudetud direktiivi 76/115/EMÜ nõuetele:

               a)

               ei anna liikmesriigid enam EÜ tüübikinnitust;

               b)

               keelduvad liikmesriigid siseriikliku tüübikinnituse andmisest.

         3.   Alates 20. oktoobrist 2007, juhul kui turvavööde kinnituspunktid ei vasta käesoleva direktiiviga muudetud direktiivi 76/115/EMÜ nõuetele:

               a)

               loevad liikmesriigid direktiivi 70/156/EMÜ artikli 7 lõike 1 kohaselt uute sõidukitega kaasas olevad vastavussertifikaadid kehtetuks;

               b)

               keelavad liikmesriigid selliste uute sõidukite registreerimise, müügi või kasutuselevõtmise, välja arvatud juhul, kui tuginetakse direktiivi 70/156/EMÜ artikli 8 lõike 2 sätetele.

         Artikkel 4
   Ülevõtmine
   1.   Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 20. aprilliks 2006. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.
   2.   Liikmesriigid kohaldavad neid meetmeid alates 21. aprillist 2006.
   3.   Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende meetmete ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   4.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide tekstid.
   Artikkel 5
   Jõustumine
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 6
   Adressaadid
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Strasbourg, 7. september 2005

            Euroopa Parlamendi nimel

            president

         J. BORRELL FONTELLES

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         C. CLARKE

      (1)  ELT C 80, 30.3.2004, lk 8.

      (2)  Euroopa Parlamendi 17. detsembri 2003. aasta arvamus (ELT C 91 E, 15.4.2004, lk 496), nõukogu 24. jaanuari 2005. aasta ühine seisukoht (ELT C 111 E, 11.5.2005, lk 23), Euroopa Parlamendi 26. mai 2005. aasta seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).

      (3)  EÜT C 68, 24.3.1986, lk 35.

      (4)  EÜT L 42, 23.2.1970, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud komisjoni direktiiviga 2004/78/EÜ (ELT L 153, 30.4.2004, lk 103).

      (5)  EÜT L 24, 30.1.1976, lk 6. Direktiivi on viimati muudetud komisjoni direktiiviga 96/38/EÜ (EÜT L 187, 26.7.1996, lk 95).

      (6)  EÜT L 42, 13.2.2002, lk 1.”

      (7)  EÜT L 220, 29.8.1977, lk 95. Direktiivi on viimati muudetud 2003. aasta ühinemisaktiga.”


title: Komisjoni direktiiv, 25. juuli 1980, mis käsitleb ühenduses kehtivat analüüsimetoodikat eruukhappesisalduse määramiseks toiduõlides ja -rasvades ning õli- või rasvalisandiga toiduainetes

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31980L0891

Euroopa Liidu Teataja L 254 , 27/09/1980 Lk 0035 - 0041 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 11 Lk 0008  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 11 Lk 0007  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 11 Lk 0008  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 11 Lk 0076  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 13 Köide 11 Lk 0076

		Komisjoni direktiiv,25. juuli 1980,mis käsitleb ühenduses kehtivat analüüsimetoodikat eruukhappesisalduse määramiseks toiduõlides ja -rasvades ning õli- või rasvalisandiga toiduainetes(80/891/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 20. juuli 1976. aasta direktiivi 76/621/EMÜ, millega kinnitatakse maksimaalne eruukhappesisalduse tase toiduõlides ja -rasvades ning õli- või rasvalisandiga toiduainetes, [1] eriti selle artiklit 3,ning arvestades, et:direktiivi 76/621/EMÜ artiklis 2 on sätestatud, et alates 1. juulist 1979 ei tohi kõnealuse direktiivi artiklis 1 loetletud toodetes eruukhappe sisaldus olla üle 5 % rasvhapete kogusisaldusest toiduaine rasvkomponendis;direktiivi 76/621/EMÜ artiklis 3 on sätestatud, et eruukhappesisalduse määramiseks kasutatakse ühenduses kehtivat analüüsimetoodikat;23. septembri 1968. aasta määruses (EMÜ) nr 1470/68 õlitaimede seemnetest proovide võtmise ja vähendamise ning õliseemnete õli-, lisandi- ja niiskusesisalduse määramise kohta [2] sätestatakse määrusega 72/77/EMÜ [3] lisatud VI lisas eruukhappesisalduse määramise metoodika rapsi- ja rüpsiseemnetes; seda metoodikat tuleks kasutada sõelanalüüsil;kui õlides ja rasvades sisalduvate rasvhapete analüüsil kasutatakse tavalistel tingimustel gaasikromatograafilist meetodit, ei ole võimalik eruukhapet eristada teistest dokoseenhappe isomeeridest, näiteks tsetolehappest;eruukhappesisalduse taset on vaja määrata õlides ja rasvades ning õli- või rasvalisandiga toiduainetes, mis võivad sisaldada tsetolehapet või teisi dokoseenhappe isomeere;eruukhappesisalduse taset ei ole vaja määrata õlides ja rasvades ning õli- või rasvalisandiga toiduainetes, mille sõelumismeetodil määratud dokoseenhappe või dokoseenhappe cis-isomeeride kogusisaldus ei ületa 5 %;kuni eruukhappe sisalduse määramise täiustatud metoodika kehtestamiseni loetakse seda analüüsimetoodikat käesoleval ajal kõige sobivamaks;käesoleva direktiiviga sätestatud meetmed on kooskõlas alalise toidukomitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Liikmesriigid nõuavad, et eruukhappesisalduse määramiseks direktiivi 76/621/EMÜ artiklis 1 nimetatud toodetes kasutataks artiklis 2 sätestatud analüüsimetoodikat.Artikkel 21. Sõelanalüüsil kasutatakse üht kahest alljärgnevast meetodist:a) artiklis 1 osutatud toodetes määratakse määruse (EMÜ) nr 1470/68 VI lisas sätestatud analüüsimetoodika abil dokoseenhappe kogusisaldus; võib) artiklis 1 osutatud toodetes määratakse määruse (EMÜ) nr 1470/68 VI lisas sätestatud metoodika abil dokoseenhapete cis-isomeeride kogusisaldus, kasutades gaasikromatograafiat tingimustes, mille korral dokoseenhappe cis- ja trans-isomeerid eraldatakse; statsionaarseteks faasideks on sel eesmärgil sobivad näiteks tsüanopropüülpolüsiloksaanid või vedelkristallid.2. Kui:a) lõike 1 punkti a kohaselt määratud dokoseenhappe kogusisaldus võib) lõike 1 punkti b kohaselt määratud dokoseenhappe cis-isomeeride kogusisaldus artiklis 1 osutatud toodete rasvkomponentide rasvhapete kogusisalduse lõikes ei ületa 5 %, ei ole edasine analüüs vajalik. Vastasel korral tuleb eruukhappesisaldus määrata lisas sätestatud metoodika kohaselt.Artikkel 3Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 1. veebruaril 1982. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.Artikkel 4Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 25. juuli 1980Komisjoni nimelkomisjoni liigeÉtienne Davignon[1] EÜT L 202, 28.7.1976, lk 35.[2] EÜT L 239, 28.9.1968, lk 2.[3] EÜT L 12, 15.1.1977, lk 11.--------------------------------------------------LISAERUUKHAPPESISALDUSE MÄÄRAMINE TOIDUÕLIDES JA -RASVADES NING ÕLI- VÕI RASVALISANDIGA TOIDUAINETESI. SISSEJUHATUS1. PROOVI ETTEVALMISTAMINE1.1. Üldised nõudedLaboratoorseks analüüsiks ette nähtud proovi mass on üldjuhul 50 g, kui ei ole nõutud suuremat kogust.1.2. Proovi laboratoorseks analüüsiks ettevalmistamineEnne analüüsimist tuleb proov homogeenida.1.3. SäilitusanumadEelkirjeldatud viisil ette valmistatud proovi säilitatakse õhu- ja niiskuskindlas anumas.2. REAKTIIVID2.1. Vesi2.1.1. Kui lahustamiseks, lahjendamiseks või pesemiseks on tarvis vett, tuleb kasutada destilleeritud, demineraliseeritud või vähemalt sama puhtusastmega vett.2.1.2. Kui nimetatakse lahustamist või lahjendamist, täpsustamata lahustamiseks või lahjendamiseks mõeldud reaktiivi, on mõeldud vesilahust.2.2. KemikaalidKõik kasutatavad kemikaalid peavad vastama analüütilistele reaktiividele esitatavatele nõuetele, kui ei ole sätestatud teisiti.3. APARATUUR3.1. Aparatuuri loeteluLoetelu sisaldab ainult spetsaalaparatuuri või konkreetse spetsifikatsiooni kohast aparatuuri.3.2. Analüütilised kaaludAnalüütiliste kaalude all mõistetakse kaalu, mille tundlikkus on vähemalt 0,1 mg.4. TULEMUSTE VÄLJENDAMINE4.1. TulemusedAmetlikus analüüsiaruandes väljendatav tulemus on vähemalt kahe analüüsi keskmine, mille korratavus on rahuldav.4.2. Protsendi arvutamineKui ei ole sätestatud teisiti, väljendatakse analüüsi tulemus protsendina (m/m) rasvhapete kogusisaldusest laborisse laekunud proovis.4.3 Analüüsi täpsusAnalüüsi tulemuses sõltub komakohtade arv kasutatud meetodi täpsusest.II. ERUUKHAPPE MÄÄRAMINE1. REGULEERIMIS- JA RAKENDUSALAMeetodi abil määratakse kindlaks eruukhappe sisaldus:i) tsetolehapet (dokoseenhappe üks cis-isomeere, mis esineb kalaõlides) sisaldavates õlides ja rasvades jaii) dokoseenhappe trans- ja cis-isomeere sisaldavates hüdrogeenitud õlides ning rasvades.2. DEFINITSIOONEruukhappesisaldus: esitatud meetodi kohaselt määratud eruukhappe sisaldus.3. MÄÄRAMISE PÕHIMÕTEAnalüüsitava õli või rasva koostises olevate rasvhapete metüülestrid eraldatakse madalal temperatuuril hõbetatud plaadil planaarkromatograafilisel meetodil ning kvantitatiivanalüüs toimub gaasikromatograafilisel meetodil.4. REAKTIIVID4.1. Värskelt destilleeritud peroksiidivaba dietüüleeter.4.2. n-heksaan.4.3. Planaarkromatograafiaks silikageel G.4.4. Kolonnkromatograafiaks silikageel.4.5. Hõbenitraadi lahus, 200 g/l. Lahustada vees 24 g hõbenitraati ja täiendada maht veega 120 milliliitrini.4.6. Metüülerukaadi lahus, 5 mg/ml. Lahustada 50 mg metüülerukaati mõnes milliliitris n-heksaanis ning lahjendada n-heksaaniga 10 milliliitrini.4.7. Metüültetrakosanaadi lahus, sisestandard, 0,25 mg/ml. Lahustada 25 mg metüültetrakosanaati mõnes milliliitris n-heksaanis (nagu alapunktis 4.6) ning lahjendada n-heksaaniga 100 milliliitrini.4.8. Ilmutuslahus. Tolueeni ja n-heksaani lahus mahuvahekorras 90: 10.4.9. 2,7-diklorofluorestseiini lahus, 0,5 g/l. Lahustada 50 mg 2,7-diklorofluorestseiini soojendades ja segades 100 ml 50 % metanooli vesilahuses.5. APARATUUR5.1. Planaarkromatograafiaks vajalik aparatuur, sealhulgas:5.1.1. Sügavkülmuti, mis võimaldaks ilmutustanki ja selle sisu hoida temperatuuril –20…–25 °C.5.1.2. Klaasplaadid mõõtmetega 200 × 200 mm.5.1.3. Ultraviolettlamp.5.1.4. Klaaskolonnid kõrgusega umbes 200 mm ja sisemise läbimõõduga umbes 10 mm, milles on klaasfilter või filtreerimismaterjaliks klaasvill. Kasutada võib ka väikesi klaasfilterlehtreid.5.1.5. Aplikaator lahusetriipude või -ribade plaatidele kandmiseks.5.2. Gaasikromatograaf koos elektronintegraatoriga vastavalt komisjoni määruse (EMÜ) nr 72/77 VI lisa III jaos antud kirjeldusele.6. TÖÖ KÄIK6.1. Rasvhappe metüülestrite ettevalmistamineVõtta analüüsiks mõeldud proovist umbes 400 mg õli või rasva ning valmistada 20–50 mg/ml metüülestrite ja n-heksaani lahus vastavalt komisjoni määruse (EMÜ) nr 72/77 VI lisa II jao punktis 3 kirjeldatud meetodile.6.2. Planaarkromatograafia6.2.1. Plaatide ettevalmistamine500 ml ümarkolvi põhja panna 60 g silikageeli (4.3), lisada sellele 120 ml hõbenitraadi lahust (4.5) ning loksutada ühe minuti vältel täielikult homogeense suspensiooni saamiseni. Suspensioon kanda tavalisel viisil plaatidele; kihi paksus peaks olema umbes 0,5 mm. Suspensiooni kogusest jätkub viie 200 × 200 mm plaadi katmiseks.Plaatidel lasta õhu käes osaliselt kuivada (soovitavalt hoides plaate 30 minuti jooksul pimedas). Plaadid kuivatada täielikult ning aktiveerida nad, paigutades nad kaheks tunniks ja 30 minutiks 100 °C ahju. Plaate tuleb kasutada võimalikult kohe pärast aktiveerimist või paigutada nad hoolikalt pimedasse kappi ning aktiveerida plaadid enne kasutamist uuesti. (Märkus: rahuldava tulemuse võib anda plaatide aktiveerimine 110 °C juures ühe tunni jooksul, kui nad aktiveerimise käigus ei tumene). Servamoonutuste vähendamiseks tõmmata plaadi külgservadest ja ülemisest servast 10 mm kaugusele läbi kattekihi kriipsud.6.2.2. Metüülestrite pealekandmineAplikaatori (5.1.5) abil kanda proovist saadud metüülestrite lahusest (6.1) 50 μl umbes 50 mm pikkuse kitsa ribana plaadile, plaadi külgservadest vähemalt 40 mm ja alumisest servast vähemalt 10 mm kaugusele. Samamoodi kanda plaadile 100 μl lahust, mis sisaldab võrdses koguses ettevalmistatud metüülestrite lahust (6.1) ja metüülerukaadi lahust. Lahuste plaadile kandmisel tuleb olla ettevaatlik, kuna plaadi kate on õrn. (Märkus: soovi korral võib plaadile lisaks kanda ka 50 μl metüülerukaadi lahust (4.6), mis aitab pärast ilmutamist kromatogrammil ära tunda metüülerukaadi riba: vt joonist). Pärast metüülestrite plaadile kandmist asetada plaadi alumine serv dietüüleetrisse, kuni eeter on liikunud plaadile kantud proovist umbes 5 mm ülespoole. Sel moel moodustavad metüülestrid plaadil kitsa riba.6.2.3. Plaatide ilmutamineIlmutuslahus (4.8) valada umbes 5 mm kõrguselt ilmutusvanni ning asetada see kaanega kaetult sügavkülmutisse (5.1.1) temperatuuril –25 °C või võimalikult selle lähedasel temperatuuril. (Mõnel juhul on otstarbekas ilmutusvann vooderdada). Kahe tunni pärast asetada plaat ettevaatlikult ilmutusvanni ning lasta lahustil tõusta pooleni või kahe kolmandikuni plaadi kõrgusest. Plaat eemaldada ning aurustada lahusti ettevaatlikult lämmastikujoa abil. Asetada plaat tagasi vanni ja lasta lahustil tõusta plaadi ülemise servani. Plaat eemaldada ning kuivatada eelkirjeldatud viisil lämmastikujoa abil. Seejärel pihustada plaat ettevaatlikult üle 2,7-diklorofluorestsiini lahusega (4.9).Plaati vaadelda ultraviolettkiirte all ning määrata kindlaks proovi metüülerukaadi riba asukoht võrreldes intensiivsema ribaga selles proovis, millele on lisatud metüülerukaati (vt joonis).6.2.4. Metüülestri fraktsioonide eraldamineMetüülerukaati sisaldav riba kraapida plaadilt ettevaatlikult 50 ml keeduklaasi, vältides kadusid. Samal viisil kraapida plaadilt teise 50 ml keeduklaasi metüülerukaadi ribast all- ja ülalpool olev silikageel. See riba sisaldab kõiki teisi rasvhapete metüülestrite fraktsioone. Lisada kummassegi keeduklaasi 1,0 ml metüültetrakosanaadi standardlahust (4.7) ja 10 ml dietüüleetrit (4.1). Segada ning valada keeduklaaside sisu eraldi kolonnidesse või lehtritesse (5.1.4), millest kumbki sisaldab umbes 1 g silikageeli (4.4); metüülestrid pesta välja, kasutades selleks kolm või neli korda 10-milliliitrist dietüüleetri kogust. Filtraadid koguda väikestesse kolbidesse. Filtraatidest aurustada liigne vedelik kerge lämmastikujoa abil ning panna metüülestrid väikestesse koonilise otsaga katseklaasidesse. Järelejäänud lahusti eemaldada lämmastikujoa abil selliselt, et metüülestrid kontsentreeruksid katseklaasi põhja. Metüülestrid lahustada umbes 25–50 μl n-heksaanis (4.2).6.3. Gaasikromatograafia6.3.1. Viia läbi komisjoni määruse 72/77/EMÜ VI lisa III jaos kirjeldatud protseduur ja analüüsida 1–2 μl metüülestrite lahust, mis on saadud (i) metüülerukaati sisaldavast fraktsioonist ja (ii) ülejäänud metüleeritud rasvhappeid sisaldavast fraktsioonist.6.3.2. Leida elektronintegraatori abil järgmised piigid:i) metüülerukaati sisaldava fraktsiooni kromatogrammil:a) metüülerukaat [E]b) sisestandard [L1]c) kogu metüülestri (v.a sisestandard) piigi pindala [EF]ii) ülejäänud rasvhapete metüülestreid sisaldava fraktsiooni kromatogrammil:a) kogu metüülestri (v.a sisestandard) piigi pindala [RF]b) sisestandard [L2]7. TULEMUSTE VÄLJENDAMINE7.1. Arvutusmeetod ja valem7.1.1. Eruukhappe sisaldus proovis väljendatakse proovis sisalduvate metüülestrite koguse suhtarvuna proovist saadud rasvhapete metüülestrite üldkogusest ja arvutatakse järgmise valemi abil:LEFRF× 100kusE, EF, RF L1 ja L2 on alapunktis 6.3.2 nimetatud piigid, mis on vajaduse korral kalibreerimisfaktori abil korrigeeritud.Praktilistel kaalutlustel on ülaltoodud valemi abil väljendatud metüülerukaadisisaldus võrdne proovis oleva eruukhappe protsendiga rasvhapete koguhulgast.7.1.2. Kui piigid väljendatakse protsendina, võib EF ja RF väärtused arvutada järgmiste valemite abil:EF = 100 – L1RF = 100 – L27.1.3. Alapunktis 7.1.1 esitatud arvutusmeetod eeldab, et proovis esinev tetrakosaanhappe hulk on tühine. Juhul, kui seda hapet esineb märkimisväärses koguses, tuleb ülejäänud rasvhapete metüülestreid sisaldavate fraktsioonide kromatogrammilt nähtuva tetrakosaanhappe kogust (L2) vähendada järgmise tehte abil:L2 – T2kusT=TPPja kusT2 = proovist saadud ning ülejäänud rasvhapete metüülestrite fraktsiooni kromatogrammil sisestandardi osaks oleva metüültetrakosanaadi piigi pindalaP2 = ülejäänud fraktsiooni kromatogrammi metüülpalmitaadi piigi pindalaT0 = käesoleva direktiivi artiklis 2 osutatud analüüsi teel määratud rasvhapete üldkoguse metüülestrite kromatogrammilt võetud metüültetrakosanaadi piigi pindalaP0 = käesoleva direktiivi artiklis 2 osutatud analüüsi teel määratud rasvhapete üldkoguse metüülestrite kromatogrammilt võetud metüülpalmitaadi piigi pindala.7.1.4. Valemi tuletamineRasvhapete osakaal metüülerukaati sisaldavas fraktsioonis väljendatakse protsendina proovis sisalduvate rasvhapete üldkogusest ja arvutatakse järgmise valemi abil:EFL1EFL1 + RFL2 × 100 | või | EFL1EFL1 + RFL2 × 100 |Eruukhappe osakaal metüülerukaati sisaldavas fraktsioonis arvutatakse järgmise valemi abil:EEFSellest tulenevalt leitakse eruukhappe osakaal proovis, väljendatuna protsendina rasvhapete üldkogusest, järgmise valemi abil:EFL1EFL1 + RFL2 ×EEF × 100 | või | EL1EFL1 + RFL2 × 100 |7.1.5. KorratavusSama analüüsija poolt samades tingimustes sama prooviga samaaegselt või kiiresti teineteise järel tehtud kahe analüüsi tulemused ei tohi erineda rohkem kui 10 % või 0,5 g proovi iga 100 grammi kohta, olenevalt sellest, kumb väärtus on suurem.+++++ TIFF +++++Tüüpiline planaarkromatogramm, millel on näha eruukhappe, tsetolehappe ja dokoseenhappe trans-isomeeride metüülestrite eraldumine--------------------------------------------------