title: Nõukogu direktiiv, 12. oktoober 1971, laevatankide kalibreerimist käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31971L0349

Euroopa Liidu Teataja L 239 , 25/10/1971 Lk 0015 - 0021 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 2 Lk 0088  Taanikeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1971(III) Lk 0767  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 2 Lk 0088  Ingliskeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1971(III) Lk 0865  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 1 Lk 0227  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 2 Lk 0105  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 13 Köide 2 Lk 0105

		Nõukogu direktiiv,12. oktoober 1971,laevatankide kalibreerimist käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta(71/349/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [2]ning arvestades, et:mitmes liikmesriigis määratakse kohustuslike sätetega kindlaks meetodid, mille abil tohib kalibreerida siseveelaevade ning riiklike ja rahvusvaheliste rannasõidulaevade tanke, kaasa arvatud vedelkütuse punkreid, ja kasutada neid nende sisu mõõtmiseks; kõnealused nõuded on liikmesriigiti erinevad ja takistavad seetõttu kõikidel liikmesriikidel tunnistamast ühe liikmesriigi poolt kalibreeritud tanki abil tehtud mõõtmisi;selliseid ühisturu loomist ja nõuetekohast toimimist mõjutavaid takistusi saab vähendada ning isegi kõrvaldada, kui kõik liikmesriigid võtavad vastu ühesugused nõuded, mis nende olemasolevaid õigusakte kas täiendavad või asendavad;käesolevas direktiivis ettenähtud kalibreerimismeetodiga seotud ühenduse nõuded tagavad, et kõnealuse meetodi abil kalibreeritud tankides saab vedeliku kogust mõõta igal ajal ning küllaldase täpsusega;laevatankide kalibreerimist saab võrrelda mõõtevahendite esmataatlusega; seetõttu saab kõnealuses küsimuses nõuetekohaselt rakendada nõukogu 26. juuli 1971. aasta direktiivi (liikmesriikide õigusaktide mõõtevahendeid ja metroloogilise kontrolli meetodeid käsitlevate ühissätete ühtlustamise kohta) [3] teatavaid sätteid,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Käesolev direktiiv käsitleb siseveelaevade ja rannasõidulaevade tankide EMÜ kalibreerimist."EMÜ kalibreerimine" on kalibreerimine, mida liikmesriik teeb vastavalt käesolevale direktiivile.Artikkel 2Kalibreerimistulemused kantakse EMÜ kalibreerimistunnistusele, mis on koostatud vastavalt lisadele.Liikmesriigid omistavad EMÜ kalibreerimistunnistusele vastavate siseriiklike dokumentidega võrdse tähtsuse.Artikkel 3Mõõtevahendeid, mida kasutatakse vedeliku taseme määramiseks vastavalt käesolevale direktiivile kalibreeritud tankides, tuleb eraldi selleks otstarbeks kohandada.Need peavad vastama asjakohastes üksikdirektiivides esitatud nõuetele.Mõõtevahendeid võib siiski ajutiselt kasutada, kui need on vastuvõetavaks tunnistanud selle liikmesriigi pädev talitus, kus määratakse kindlaks vedeliku tase.Kõnesolev ajutine kord kaotab kehtivuse aasta pärast kõnealuseid mõõtevahendeid käsitleva üksikdirektiivi jõustumist.Artikkel 41. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid 18 kuu jooksul alates käesoleva direktiivi teatavakstegemisest ja teatavad sellest viivitamata komisjonile.2. Liikmesriigid tagavad, et käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike põhiliste õigusnormide tekst edastatakse komisjonile.Artikkel 5Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Luxembourg, 12. oktoober 1971Nõukogu nimeleesistujaL. Viglianesi[1] EÜT C 108, 19.10.1968, lk 36.[2] EÜT C 4, 14.1.1968, lk 2.[3] EÜT L 202, 6.9.1971, lk 1.--------------------------------------------------I LISALAEVATANKIDE KALIBREERIMISE ÜLDISED NÕUDED1. Tankide maht määratakse kindlaks:- vee või muu sobiva vedeliku ümbervalamise teel, mille maht on mõõdetud mõõtude või muude mõõteseadmetega, mis on varustatud eraldi selleks kalibreeritud mõõdikutega, või- arvutamise teel tanki kindaksmääratud mõõtmete põhjal; seda toimingut võib võimaluse korral täiendada osalise kontrolliga, vedeliku mõõdetud mahtusid kasutades.2. Kalibreerimine tuleb teha sellisel viisil ja sellise täpsusega mõõtevahenditega, et dokumentides ettenähtud mahu suhteline viga oleks:a) üldjuhul kuni ± 3/1000 ettenähtud mahust,b) erandjuhul kuni ± 5/1000 ettenähtud mahust, kui tegemist on väga keerulise kujuga tankidega, mida ei saa kalibreerida ümbervalamise teel.3. Kalibreerimistulemused märgitakse kalibreerimistunnistusele, millele lisatakse skeemid ja tabelid, mis annavad tankis sisalduva vedeliku mahu liitrites, kuupdetsimeetrites või kuupmeetrites, kui vedeliku vabapind on kindlaksmääratud kõrgusel, mis on märgitud sentimeetrites või detsimeetrites peili püsttasandile.Sentimeetrites ja detsimeetrites antud tabeleid võib täiendada millimeetrites antud interpolatsioonitabelitega.Kõnealused dokumendid peavad vastama II, III ja IV lisa nõuetele.4. Iga tanki peiltoru suudme lähedale kinnitatakse kalibreerimisplaat.Kalibreerimisplaadil peab olema järgmine info:- tanki number,- üldmõõtekõrgus H,- kalibreerimistunnistuse number.Kalibreerimisplaat tuleb valmistada piisavalt vastupidavast materjalist ning plommida selleks ettenähtud tinaplommidest valmistatud EMÜ pitsermärgisega sellisel viisil, et kõnealust märgist ei saaks eemaldada ilma seda vigastamata.EMÜ pitsermärgise tunnused ja tüüp langevad kokku EMÜ osalise taatluse tunnuste ja tüübiga, mis on ette nähtud nõukogu 26. juuli 1971. aasta direktiivi (liikmesriikide õigusaktide mõõtevahendeid ja metroloogilise kontrolli meetodeid käsitlevate ühissätete ühtlustamise kohta) artikli 10 lõikes 2 ja lisa punktis 11.3.Kõnealuse direktiivi artiklit 12 kohaldatakse vajalike muudatustega.5. Kalibreerimistunnistus antakse välja ainult siis, kui tankide ja ühendustorude konstruktsioon ja asetus võimaldavad tanke ja ühendustorusid laeva tavapäraste töötingimuste juures raskusteta täielikult tühjendada või täielikult täita, ilma et mõõdetava vedeliku sees või selle ülaosas moodustuks õhutaskuid allpool tasandit, mille juures tank loetakse täidetuks.Kui tehakse erandeid või kui tuleb rakendada ettevaatusabinõusid mõõtmiste täpsuse tagamiseks, siis tuleb seda kalibreerimistunnistuses mainida.6. Peili püstpind, millele on märgitud vedeliku kõrgused, peab üldjuhul kulgema ligikaudu läbi tanki horisontaallõike raskuspunkti igas sellises osas, kus tavapärastes kasutustingimustes toimuvate mõõtmiste puhul võib esineda vedeliku vabapind.Kui kõnealune tingimus tanki konstruktsioonist tulenevate omaduste tõttu ei ole täidetud, tuleb kalibreerimistunnistusele märkida, et tankis oleva vedeliku taset võib määrata ainult siis, kui laev on diferendi ja kreenita.Peili vertikaalasend määratakse kindlaks juhtseadme telje järgi.Kõnealune seade peab tagama peili õige asetuse; peili konstrueerimise viisist ei tohi tuleneda süstemaatilisi mõõtevigu. Juhtseadme ülaserva läbiv tasapind on mõõtealus. Kaugust kõnealuse tasapinna ja vertikaalselt mõõtealuse alla asetatud horisontaalse, mitteeemaldatava puuteplaadi vahel nimetatakse "üldmõõtekõrguseks H" ning see märgitakse kõikide tabelite ülaossa.Tuleb rakendada kõiki ettevaatusabinõusid tagamaks, et mõõtealuse asend nii tanki kui ka üldmõõtekõrguse H suhtes oleks praktiliselt muutumatu.EMÜ pitsermärgis kinnitatakse mõõtealusele.7. Võttes arvesse:a) täpsust, millega tabelites esitatud mahud on määratud,b) täpsust, millega vedeliku vabapinna taset saab tankides määrata,näitab kalibreerimistunnistus seda suhtelist täpsust, millega tanke kasutades määratakse kindlaks neis tankides sisalduva vedeliku maht.Käesoleva lisa punktis 2.a märgitud juhul ei tohi suhteline viga olla suurem kui ± 5/1000 tabelis ettenähtud mahust; punktis 2.b märgitud juhul ei tohi suhteline viga olla suurem kui ± 8/1000 tabelis ettenähtud mahust.Väikseim mõõdetav kõrgus ei tohi olla väiksem kui 500 mm.8. Pitserimärgised, kalibreerimistunnistused ja kalibreerimistabelid kaotavad kehtivuse- kaheteistkümne aasta järel või- niipea, kui tank on deformeerunud või remonditud või ümber ehitatud sellisel viisil, mis võib muuta selle metroloogilisi näitajaid.Kaheteistkümneaastase kehtivusaja lõppemise kuu ja aasta märgitakse kalibreerimistunnistuse ülaossa ja igasse tabelisse.Kalibreerimistunnistusi ja -tabeleid uuendatakse ainult pärast uut kalibreerimist.--------------------------------------------------II LISAKALIBREERIMISPROTOKOLLIDPädeva metroloogiatalituse poolt välja antud kalibreerimisprotokoll koosneb järgmistest dokumentidest:1. Kalibreerimistunnistus järgmiste andmetega:a) tunnistuse väljaandnud pädeva asutuse nimi ja aadress;b) kalibreerija nimi ja amet;c) tunnistuse seerianumber (märgitakse ka kõikidele teistele dokumentidele ja kalibreerimisplaatidele);d) tunnistuse väljaandmise kuupäev ning kalibreerija töökoha aadress;e) tunnistuse kehtivusaeg;f) laeva andmed (nimi, registreerimisnumber, omaniku nimi ja aadress ning ehitusaasta);g) lisatud dokumentide nimekiri ja laad;h) tankide rühmad, mille puhul kehtib sama tabel;i) tühjenduskaevude ja soojenditega tankid;j) kogumaht;k) tabelites esitatud mõõtmistulemuste täpsus;l) kalibreerimisdokumentide kasutamise täpsus tankides sisalduva vedeliku mahu määramisel;m) väikseim mõõdetav kõrgus.2. Skeemil nr 1 esitatakse tankide asukoht laevas ning iga tanki üldmõõtekõrgus H, peili asetus ja peili asend tanki esivaheseina ja keskpikivaheseina või -tasapinna suhtes.3. Tanki ristlõiget kujutaval skeemil nr 2 on näha eelkõige pilsi raadius, teki või piimi kumerus, šahti kõrgus ning juhtseadme ehitamise viis.4. Laevade puhul, millel on soojendite ja tühjenduskaevudega tankid, kasutatakse skeemi nr 3, kus esitatakse kõnealuste soojendite ja tühjenduskaevude ruumala ning vedeliku maht, mis võib esineda viimases ülelaskeklappide vahel.5. Iga tanki või sama liiki tankide rühma juurde kuulub mahutabel sentimeetrites või detsimeetrites, kuhu on märgitud üldmõõtekõrgus H, kehtivusaeg ning interpolatsioonitabel millimeetrites, kui see on olemas.--------------------------------------------------III LISAKALIBREERIMISTUNNISTUSE NÄIDIS+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------IV LISAKALIBREERIMISTABELI NÄIDIS+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: Komisjoni direktiiv, 8. juuli 1980, millega sätestatakse ühenduse analüüsimeetod vinüülkloriidmonomeeri sisalduse ametlikuks kontrollimiseks toiduainetega kokkupuutumiseks mõeldud materjalides ja esemetes

text:
Avis juridique important

|

31980L0766

Official Journal L 213 , 16/08/1980 P. 0042 - 0046 Finnish special edition: Chapter 13 Volume 10 P. 0221  Greek special edition: Chapter 15 Volume 1 P. 0250  Swedish special edition: Chapter 13 Volume 10 P. 0221  Spanish special edition: Chapter 13 Volume 11 P. 0042  Portuguese special edition Chapter 13 Volume 11 P. 0042

KOMISJONI DIREKTIIV,8. juuli 1980,millega sätestatakse ühenduse analüüsimeetod vinüülkloriidmonomeeri sisalduse ametlikuks kontrollimiseks toiduainetega kokkupuutumiseks mõeldud materjalides ja esemetes(80/766/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 30. jaanuari 1978. aasta direktiivi 78/142/EMÜ vinüülkloriidmonomeeri sisaldavaid ja toiduainetega kokkupuutumiseks mõeldud materjale ja esemeid käsitlevate liikmesriikide seaduste ühtlustamise kohta,1 eriti selle artiklit 3,ning arvestades, et:direktiivi 78/142/EMÜ artikkel 2 sätestab, et niisugused materjalid ja esemed ei tohi sisaldada vinüülkloriidmonomeeri rohkem kui 1 milligramm lõpptoote kilogrammi kohta, ja artikkel 3 sätestab, et seda piirnormi tuleb kontrollida ühenduse analüüsimeetodi abil;terve rea laboritevaheliste ringtestide põhjal on lisas kirjeldatud meetod osutunud piisavalt täpseks ja reprodutseeritavaks, et selle võiks vastu võtta ühenduse meetodina;käesolevas direktiivis sätestatud meetmed on kooskõlas alalise toidukomitee arvamusega,ON VÕTNUD VASTU KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Liikmesriigid nõuavad, et analüüsid, mida on vaja teha, et kontrollida vinüülkloriidmonomeeri sisaldust materjalides ja esemetes, mis on mõeldud kokkupuutumiseks toiduainetega ja millele lisas on viidatud sõnadega "materjalid ja esemed", tuleb sooritada lisas kirjeldatud meetodi kohaselt.Artikkel 2Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 18 kuu möödumisel direktiivi teatavakstegemisest. Nad teatavad sellest viivitamata komisjonile.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 8. juuli 1980Komisjoni nimelkomisjoni liigeEtienne DAVIGNON1 EÜT L 44, 15.2.1978, lk 15.LISAVINÜÜLKLORIIDMONOMEERI SISALDUSE MÄÄRAMINE MATERJALIDES JA ESEMETES1 ULATUS JA RAKENDUSALASelle meetodiga määratakse vinüülkloriidmonomeeri sisaldus materjalides ja esemetes.2. PÕHIMÕTEVinüülkloriidmonomeeri (VC) sisaldus materjalides või esemetes määratakse gaasikromotograafiliselt, kasutades pakendialuse atmosfääriproovi ("headspace") meetodit pärast proovi lahustamist või suspendeerimist N,N-dimetüülatseetamiidis.3. REAKTIIVID3.1. Vinüülkloriid (VC) puhtusega enam kui 99,5 % (v/v)3.2. N,N-dimetüülatseetamiid (DMA), mis on vaba lisanditest, mille retentsiooniaeg katsetingimustes on sama kui VC-l või sisestandardil (3.3).3.3. Dietüüleeter või cis-2-buteen DMA-s (3.2) sisestandardlahusena. Need sisestandardid ei tohi sisaldada mingeid lisandeid, mille retentsiooniaeg katsetingimustes on sama kui VC-l.4. SEADMEDNB:Instrumenti või seadet on nimetatud ainult juhul, kui see on spetsiaalne või valmistatud vastavalt konkreetsele spetsifikatsioonile. Eeldatakse, et tavalised laboriseadmed on olemas.4.1. Gaasikromatograaf, mis on varustatud automaatseadmega pakendialuse atmosfääriproovi võtmiseks või millel on seadmed proovi käsitsi sisseviimiseks süstla abil.4.2 Leekionisatsioonidetektor või muud punktis 7 nimetatud detektorid.4.3. Gaasikromatograafiline kolonn.Kolonn peab võimaldama eristada õhu, VC ja (sisestandardi kasutamise korral) sisestandardi piike.Lisaks sellele peab punktide 4.2 ja 4.3 seadmete kombinatsioon andma lahuse puhul, mis sisaldab 0,02 mg VC liitri DMA kohta või 0,02 mg VC kilogrammi DMA kohta, signaali, mis võrdub vähemalt viiekordse taustamüraga.4.4. Prooviklaasid või -pudelid, mis on varustatud silikoon- või butüülkummivaheseintega.Kui kasutatakse käsitsi proovivõtmismeetodeid, siis võib pakendialusest atmosfäärist süstlaga proovivõtmisel klaasis või pudelis osaline vaakum tekkida. Seega, kui prooviklaas ei ole enne proovi võtmist survestatud, on soovitav kasutada suurt prooviklaasi.4.5. Mikrosüstlad4.6. Hermeetilised süstlad pakendialuse atmosfääriproovi käsitsi võtmiseks.4.7. Analüütiline kaal täpsusega 0,1 mg.5. TÖÖ KÄIKETTEVAATUST: VC on kahjulik aine ja ümbritseva õhu normaaltemperatuuri juures gaasiline, seetõttu tuleb lahus valmistada hästi ventileeritud tõmbekapis.NB:- võtke tarvitusele kõik vajalikud ettevaatusabinõud, vältimaks VC või DMA kadu,- kui proov võetakse käsitsi, tuleks kasutada sisestandardit (3.3),- sisestandardi kasutamise korral tuleb kogu protseduuri vältel kasutada sama lahust.5.1. Kontsentreeritud VC standardlahuse valmistamine, ligikaudu 2 000 mg/kgSobiv klaasnõu kaalutakse 0,1 mg täpsusega ja valatakse sellesse teatud kogus (nt 50 ml) DMA-d (3.2). Kaalutakse uuesti. DMA-le lisatakse teatud kogus (näit. 0,1 g) VC-d (3.1) vedeliku või gaasina, pritsides seda aeglaselt DMA-le. VC-d võib ka lisada, mullistades seda DMA-sse, eeldusel, et kasutatav seade takistab DMA kadu. Kaalutakse uuesti 0,1 mg täpsusega. Oodatakse kaks tundi, et saavutada tasakaalu. Standardlahust hoitakse külmkapis.5.2. Lahjendatud VC standardlahuse valmistamineVõetakse kaalutud kogus kontsentreeritud VC standardlahust (5.1) ja lahustatakse DMA-ga (3.2) või sisestandardlahusega (3.3) kindlaksmääratud mahu või massini. Tulemuseks saadud lahjendatud standardlahuse kontsentratsiooni väljendatakse vastavalt kas mg/l või mg/kg.5.3. Kalibreerimiskõvera moodustamineNB:- kõver peab hõlmama vähemalt seitse punktipaari,- vastuste korratavus1 peab olema väiksem kui 0,02 mg VC liitri või kilogrammi DMA kohta,- kõver tuleb arvutada nende punktide abil vähimruutude meetodil, st regressioonijoon tuleb arvutada järgmise võrrandi abil:y = a1x + a0kus [pic]ja [pic]kusy = mistahes ühe määramise piikide kõrgus või pindala,x = vastav kontsentratsioon regressioonijoonel,n = sooritatud määramiste arv (n  14),- kõver peab olema lineaarne, st mõõtmistulemuste (yi) ja vastavate regressioonijoone põhjal arvutatud väärtuste (zi) vaheliste erinevuste standardhälve (s), mis on jagatud keskmise väärtusega ([pic]), ei tohi ühegi mõõtmise puhul olla üle 0,07.Seda arvutatakse järgmiselt: [pic]  0,07kus s = [pic][pic]kus:yi = iga üksik mõõtmistulemus,zi = mõõtmistulemusele (yi) vastav väärtus regressioonijoonel,n  14.Valmistatakse ette kaks vähemalt seitsmest prooviklaasist (4.4) koosnevat seeriat. Igasse prooviklaasi lisatakse teatud kogus lahjendatud VC standardlahust (5.2) ja DMA-d (3.2) või sisestandardlahust DMA-s (3.3) nii, et lõplik VC kontsentratsioon korduslahustes oleks ligikaudu 0; 0,050; 0,075; 0,100; 0,125; 0,150; 0,200 jne mg/l või mg/kg DMA-d, ja nii, et kõik prooviklaasid sisaldaksid võrdse koguse DMA-d, mida kasutatakse vastavalt punktile 5.5. Prooviklaasid suletakse hermeetiliselt ja jätkatakse nii, nagu on kirjeldatud punktis 5.6. Joonestatakse graafik, millel ordinaat näitab korduslahuse VC piikide pindala (või kõrgust) või nende pindalade (kõrguste) suhet vastavate sisestandardi piikide vastavatesse väärtustesse ja abstsiss näitab VC kontsentratsiooni korduslahuses.5.4. Punktides 5.1 ja 5.2. kirjeldatud meetodil saadud standardlahuse valiidsuse kontrollPunktides 5.1 ja 5.2 kirjeldatud protseduuri korratakse ja valmistatakse teine lahjendatud standardlahus, mille kontsentratsioon on 0,1 mg VC/l või 0,1 mg VC/kg DMA või sisestandardlahuse kohta. Selle lahuse kahe gaasikromatograafilise määramise tulemuse keskmine ei või vastavast kalibreerimiskõvera punktist erineda rohkem kui 5 %. Kui erinevus on suurem kui 5 %, jäetakse kõrvale kõik punktides 5.1, 5.2, 5.3 ja 5.4 kirjeldatud viisil saadud lahused ja korratakse protseduuri algusest peale.5.5. Materjali või eseme proovide ettevalmistamineValmistatakse ette kaks prooviklaasi (4.4). Kumbagi prooviklaasi kaalutakse 0,1 mg täpsusega vähemalt 200 mg proovi, mis on saadud ühest väikesteks tükkideks tükeldatud uuritavast materjalist või esemest. Veenduge, et igasse prooviklaasi satub võrdne kogus proovi. Prooviklaas suletakse viivitamatult. Kumbagi prooviklaasi lisatakse iga grammi proovi kohta 10 ml või 10 g DMA-d (3.2) või 10 ml või 10 g sisestandardlahust (3.3). Prooviklaasid suletakse hermeetiliselt ja jätkatakse nii, nagu on kirjeldatud punktis 5.6.5.6. Gaasikromatograafiline määramine5.6.1. Prooviklaasi loksutatakse, et materjalist või esemest võetud proovide lahus (5.5) või suspensioon oleks võimalikult homogeenne, vältides kontakti klaasis oleva vedeliku ja vaheseina (4.4) vahel.5.6.2. Kõik hermeetiliselt suletud prooviklaasid (5.3, 5.4 ja 5.5) pannakse kaheks tunniks veevanni 60°  1 °C juures, et tekiks tasakaal. Vajaduse korral loksutatakse uuesti.5.6.3. Võetakse proov prooviklaasi atmosfäärist. Käsitsi proovivõtu korral tuleb jälgida, et proov oleks reprodutseeritav (4.4), eelkõige tuleb süstal soojendada proovi temperatuurini. Mõõdetakse VC ja (sisestandardi kasutamise korral) sisestandardi piikide pindala (või kõrgus).5.6.4. Niipea, kui kromatogrammil ilmnevad DMA piigid, eemaldatakse kolonnist (4.3) kohase meetodi abil üleliigne DMA.6. TULEMUSTE ARVUTAMINE6.1. Interpolatsiooni teel leitakse kõveralt kummagi proovilahuse kontsentratsioon, võttes arvesse sisestandardlahust, kui seda on kasutatud. Arvutatakse VC kogus kummaski uuritavas materjali või eseme proovis, kasutades järgmist valemit:[pic]kus:X = VC kontsentratsioon materjali või eseme proovis, väljendatuna milligrammides kilogrammi kohta (mg/kg);C = VC kontsentratsioon materjali või eseme proovi sisaldavas prooviklaasis (vt punkt 5.5), väljendatuna milligrammides liitri või kilogrammi kohta (mg/l või mg/kg);V = DMA maht või mass materjali või eseme proovi sisaldavas prooviklaasis (vt punkt 5.5), väljendatuna liitrites või kilogrammides;M = materjali või eseme proovi kogus grammides.6.2. VC kontsentratsioon uuritavas materjalis või esemes, väljendatuna milligrammides kilogrammi kohta (mg/kg), on kahe punkti 6.1 kohaselt määratud VC kontsentratsiooni keskmine (mg/kg), eeldusel, et punkti 8 korratavuse tingimus on täidetud.7. VC SISALDUSE KINNITUSKui VC sisaldus materjalides ja esemetes, arvutatuna vastavalt punktile 6.2, ületab maksimaalse lubatud koguse, tuleb iga kahe proovi analüüsimisel (5.6 ja 6.1) saadud tulemusi kontrollida ühel viisil järgmisest kolmest:- kasutades vähemalt ühte teist kolonni (4.3) millel on statsionaarses faasis erinev polaarsus. Seda protseduuri tuleks jätkata seni, kuni saadakse kromatogramm, millel ei ole näha VC ja/või sisestandardi piikide kattumust materjali- või esemeproovi koostisosadega,- kasutades teisi detektoreid, näiteks mikroelektrolüütilist juhtivusdetektorit,2- mass-spektromeetria abil. Kui molekulaarioone emamassiga (m/e) 62 ja 64 leitakse suhtes 3 : 1, võib seda leidu vaadelda suure tõenäosusega kui kinnitust VC sisalduse kohta. Kahtluste korral tuleb kontrollida kogu massispektrit.8. KORRATAVUSSama analüüsija poolt samades tingimustes sama prooviga samaaegselt või kiiresti teineteise järel tehtud kahe analüüsi (6.1) tulemused ei tohi erineda üle 0,2 mg VC kg materjali või eseme kohta.1 Vt soovitus ISO DIS 5725: 19772 Vt Journal of Chromatographic Science, Vol. 12, märts 1974, lk 152


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/126/EÜ, 21. oktoober 2009 , mootorsõidukite tankimisel teenindusjaamades eralduvate bensiiniaurude regenereerimise II etapi kohta

text:
               31.10.2009

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 285/36

      EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2009/126/EÜ,
   21. oktoober 2009,
   mootorsõidukite tankimisel teenindusjaamades eralduvate bensiiniaurude regenereerimise II etapi kohta
   EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 175 lõiget 1,
   võttes arvesse komisjoni ettepanekut,
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
   olles konsulteerinud Regioonide Komiteega,
   toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuli 2002. aasta otsuses nr 1600/2002/EÜ, millega võetakse vastu kuues keskkonnaalane tegevusprogramm, (3) on sätestatud vajadus vähendada õhusaastet nii, et saastetase ei kahjustaks inimeste tervist ega keskkonda.

               (2)

               Genfi protokolliga lenduvate orgaaniliste ühendite heitkoguste või nende piiriülese leviku kontrolli kohta sätestatakse lenduvate orgaaniliste ühendite (LOÜ) heitkoguste vähendamise eesmärgid ja Göteborgi protokolliga hapestumise, eutrofeerumise ja troposfääriosooni vähendamise kohta (4) kehtestatakse heitkoguste ülemmäärad neljale saasteainele (vääveldioksiid, lämmastikoksiidid, LOÜ ja ammoniaak) ning nõutakse heitkoguste piiramiseks parimate olemasolevate tehnoloogiate kasutamist.

               (3)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiivis 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta (5) on sätestatud õhukvaliteedi eesmärgid seoses troposfääriosooni ja benseeniga ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2001. aasta direktiivis 2001/81/EÜ teatavate õhusaasteainete siseriiklike ülemmäärade kohta (6) on sätestatud troposfääriosooni tekitavate LOÜ heitkoguste siseriiklikud ülemmäärad. LOÜ (sh bensiiniaurude) heitkogused ühes liikmesriigis võivad mõjuda halvasti teiste liikmesriikide õhukvaliteedile.

               (4)

               Osoon on samuti kasvuhoonegaas ja aitab kaasa atmosfääri soojenemisele ning kliimamuutusele.

               (5)

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 1994. aasta direktiiv 94/63/EÜ bensiini säilitamisel ja selle terminalidest teenindusjaamadesse jaotamisel lenduvate orgaaniliste ühendite (LOÜ) heitkoguste kontrollimise kohta (7) (bensiiniaurude regenereerimise I etapp) käsitleb bensiini säilitamisel ja selle terminalidest teenindusjaamadesse jaotamisel eralduvate bensiiniaurude regenereerimist.

               (6)

               Bensiiniaurud eralduvad ka mootorsõidukite tankimisel teenindusjaamades ja neid tuleks regenereerida viisil, mis on kooskõlas direktiivi 94/63/EÜ sätetega.

               (7)

               LOÜ heitkoguste piiramiseks on välja töötatud ja rakendatud erinevaid ühenduse vahendeid. Siiski on vaja võtta lisameetmeid, et saavutada kuuendas keskkonnaalases tegevusprogrammis ja direktiivis 2001/81/EÜ sätestatud tervise- ja keskkonnaalaseid eesmärke.

               (8)

               Maanteeveokütuste elutsükli jooksul tekkivate kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamiseks lubatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1998. aasta direktiiviga 98/70/EÜ bensiini ja diislikütuse kvaliteedi kohta (8) alates 1. jaanuarist 2011 lasta turule bensiini, mis sisaldab varasemaga võrreldes rohkem biokütuste komponente. See võib kaasa tuua LOÜ heitkoguste suurenemise, sest liikmesriikidel on võimalik teha piiratud erandeid nimetatud direktiivi bensiiniaururõhu nõuetest.

               (9)

               Olemasolevatel teenindusjaamadel tuleb võib-olla kohandada oma infrastruktuuri ja kütusesüsteemi ulatusliku renoveerimise (st teenindusjaama infrastruktuuri, eelkõige mahutite ja torustiku ulatuslik väljavahetamine või uuendamine) korral on soovitatav paigaldada aurude regenereerimise seadmed, sest need vähendavad oluliselt vajalike kohanduste kulu. Siiski on suuremad olemasolevad teenindusjaamad kohanemisvõimelisemad ja nad peaksid paigaldama bensiiniaurude regenereerimise seadmed varem, kuna nad tekitavad rohkem heitkoguseid. Uute teenindusjaamade puhul on võimalik integreerida bensiiniaurude regenereerimise seadmed teenindusjaama projekteerimise ja ehitamise etapis ning seega on võimalik need kohe paigaldada.

               (10)

               Uute mootorsõidukite kütusepaakides ei ole bensiiniauru. Seetõttu on asjakohane teha erand kõnealuste sõidukite esimese tankimise suhtes.

               (11)

               Kuigi mitmed liikmesriigid on kehtestanud bensiiniaurude regenereerimise II etapi süsteemi käsitlevad siseriiklikud nõuded, puuduvad vastavad ühenduse õigusaktid. Selleks et suurendada keskkonnakasu ja hõlbustada bensiiniaurude regenereerimise seadmete müüki, on seetõttu asjakohane kehtestada bensiiniaurude regenereerimise ühtne miinimumtase.

               (12)

               Kõiki paigaldatud bensiiniaurude regenereerimise II etapi seadmeid tuleks korrapäraselt kontrollida, tagamaks et bensiiniaurude regenereerimise seadmed aitavad heitkoguseid tõhusalt vähendada. Liikmesriigid võivad otsustada, et kontrolle teeb vähemalt üks järgmistest: ametlikud kontrolliteenistused, käitaja ise või kolmas osapool. Ametlike kontrollide puhul peaksid liikmesriigid võtma arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. aprilli 2001. aasta soovitust 2001/331/EÜ, milles sätestatakse liikmesriikides teostatava keskkonnajärelevalve miinimumnõuded (9).

               (13)

               Bensiiniaurude regenereerimise II etapi seadmeid tuleks korrapäraselt kontrollida. Euroopa Standardikomiteed (CEN) tuleks ergutada välja töötama ühtlustatud kontrollimetoodikat.

               (14)

               Liikmesriigid peaksid kehtestama eeskirjad käesoleva direktiivi alusel vastu võetud siseriiklike sätete rikkumise korral kohaldatavate karistuste kohta ja tagama nende rakendamise. Need karistused peaksid olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad, kuna nõuete rikkumine võib kahjustada inimeste tervist ja keskkonda.

               (15)

               Paremat õigusloomet käsitleva institutsioonidevahelise kokkuleppe (10) punkti 34 kohaselt julgustatakse liikmesriike koostama enda jaoks ja ühenduse huvides vastavustabelid, kus on võimalikult suures ulatuses välja toodud vastavus käesoleva direktiivi ja ülevõtmismeetmete vahel, ning need avalikustama.

               (16)

               Kuna käesolev direktiiv on vastu võetud vastavalt asutamislepingu artiklile 175, ei takista see liikmesriike säilitamast või kehtestamast rangemaid kaitsemeetmeid, mis on kooskõlas asutamislepinguga. Liikmesriigid peavad asutamislepingu artikli 176 kohaselt komisjoni kõigist sellistest meetmetest teavitama.

               (17)

               Käesoleva direktiivi rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusele 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused (11).

               (18)

               Komisjonile tuleks eelkõige anda volitus võtta vastu ühtlustatud meetodite ja standarditega seotud rakendusmeetmed. Kuna need on üldmeetmed ja nende eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähem olulisi sätteid, muu hulgas täiendades seda uute vähem oluliste sätetega, tuleb need vastu võtta vastavalt otsuse 1999/468/EÜ artiklis 5a sätestatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.

               (19)

               Kuna käesoleva direktiivi eesmärki, nimelt atmosfääri eralduvate bensiiniaurude heitkoguste vähendamine, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning seetõttu on seda õhusaaste piiriülese olemuse tõttu parem saavutada ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Sisu
   Käesoleva direktiiviga kehtestatakse meetmed, mille eesmärk on vähendada mootorsõidukite tankimisel teenindusjaamades atmosfääri eralduvate bensiiniaurude heitkoguseid.
   Artikkel 2
   Mõisted
   Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
   1)   „bensiin”– bensiin, nagu on määratletud direktiivi 94/63/EÜ artikli 2 punktis a;
   2)   „bensiiniaurud”– bensiinist auruvad gaasilised ühendid;
   3)   „teenindusjaam”– teenindusjaam, nagu on määratletud direktiivi 94/63/EÜ artikli 2 punktis f;
   4)   „olemasolev teenindusjaam”– teenindusjaam, mis on ehitatud enne 1. jaanuari 2012 või millele on antud eraldi projekteerimis-, ehitus- või tegevusluba enne kõnealust kuupäeva;
   5)   „uus teenindusjaam”– teenindusjaam, mis on ehitatud või millele on antud eraldi projekteerimis-, ehitus- või tegevusluba 1. jaanuaril 2012 või pärast seda;
   6)   „bensiiniaurude regenereerimise II etapi süsteem”– seadmed, mis on ette nähtud tankimise ajal teenindusjaamades mootorsõiduki bensiinipaagist eralduvate bensiiniaurude regenereerimiseks ja mis võimaldavad juhtida bensiiniaurud teenindusjaamas asuvasse kogumismahutisse või tagasi tankurisse, kust need edasi müüakse;
   7)   „bensiiniaurude kogumise tõhusus”– bensiiniaurude regenereerimise II etapi süsteemi abil kogutud bensiiniaurude kogus väljendatuna protsendina bensiiniaurude kogusest, mis oleks sellise süsteemi puudumisel eraldunud atmosfääri;
   8)   „auru/bensiini suhe”– bensiiniaurude regenereerimise II etapi süsteemi läbivate bensiiniaurude maht atmosfäärirõhul mõõdetuna võrreldes väljastatava bensiini mahuga;
   9)   „läbilaskevõime”– bensiini suurim aastane üldkogus, mis on teisaldatavatest mahutitest laaditud teenindusjaama.
   Artikkel 3
   Teenindusjaamad
   1.   Liikmesriigid tagavad, et igasse uude teenindusjaama paigaldatakse bensiiniaurude regenereerimise II etapi süsteem, kui

               a)

               teenindusjaama tegelik või kavandatav läbilaskevõime on üle 500 m3 aastas või

               b)

               teenindusjaama tegelik või kavandatav läbilaskevõime on üle 100 m3 aastas ja selle kohal asuvad alalised elu- või tööruumid.

         2.   Liikmesriigid tagavad, et kõigisse olemasolevatesse teenindusjaamadesse, mida renoveeritakse märkimisväärselt, paigaldatakse renoveerimise ajal bensiiniaurude regenereerimise II etapi süsteem, kui

               a)

               teenindusjaama tegelik või kavandatav läbilaskevõime on üle 500 m3 aastas või

               b)

               teenindusjaama tegelik või kavandatav läbilaskevõime on üle 100 m3 aastas ja selle kohal asuvad alalised elu- või tööruumid.

         3.   Liikmesriigid tagavad, et kõikidesse olemasolevatesse teenindusjaamadesse, mille läbilaskevõime on üle 3 000 m3 aastas, paigaldatakse bensiiniaurude regenereerimise II etapi süsteem hiljemalt 31. detsembriks 2018.
   4.   Lõikeid 1, 2 ja 3 ei kohaldata nende teenindusjaamade suhtes, mida kasutatakse üksnes seoses uute mootorsõidukite tootmise ja tarnimisega.
   Artikkel 4
   Bensiiniaurude regenereerimise miinimumtase
   1.   Liikmesriigid tagavad alates kuupäevast, mil bensiiniaurude regenereerimise II etapi süsteemid muutuvad artikli 3 kohaselt kohustuslikuks, et nimetatud süsteemide bensiiniaurude kogumise tõhusus on vähemalt 85 %, mida tootja on dokumentaalselt tõendanud vastavalt Euroopa asjaomastele tehnilistele standarditele või artiklis 8 osutatud tüübikinnituskorrale või kui selliseid standardeid või sellist korda ei eksisteeri, vastavalt asjaomastele siseriiklikele standarditele.
   2.   Alates kuupäevast, mil bensiiniaurude regenereerimise II etapi süsteemid, mille puhul regenereeritud bensiiniaurud juhitakse teenindusjaamas asuvasse kogumismahutisse, muutuvad artikli 3 kohaselt kohustuslikuks, on auru/bensiini suhe vähemalt 0,95, kuid mitte rohkem kui 1,05.
   Artikkel 5
   Korrapärane kontroll ja tarbijate teavitamine
   1.   Liikmesriigid tagavad, et bensiiniaurude regenereerimise II etapi kasutusel olevate süsteemide bensiiniaurude kogumise tõhusust kontrollitakse vähemalt kord aastas, kas kontrollides, et auru/bensiini suhe vastab bensiini voolamise simuleeritud tingimustel artikli 4 lõikele 2, või kasutades mõnda muud asjakohast metoodikat.
   2.   Kui on paigaldatud automaatne jälgimissüsteem, tagavad liikmesriigid, et bensiiniaurude kogumise tõhusust kontrollitakse vähemalt kord iga kolme aasta tagant. Iga selline automaatne jälgimissüsteem tuvastab automaatselt kõrvalekalded bensiiniaurude regenereerimise II etapi süsteemi nõuetekohasest toimimisest ja automaatse jälgimissüsteemi enda toimimisest, annab kõrvalekalletest teada teenindusjaama käitajale ning katkestab automaatselt bensiini voolamise rikkis tankurist, kui riket ei kõrvaldata seitsme päeva jooksul.
   3.   Kui teenindusjaama on paigaldatud bensiiniaurude regenereerimise II etapi süsteem, tagavad liikmesriigid, et teenindusjaamas pannakse tankurile või tankuri lähedusse välja tarbijat sellest teavitav silt, kleebis või muu teade.
   Artikkel 6
   Karistused
   Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad karistuste kohta, mida kohaldatakse käesoleva direktiivi alusel vastu võetud siseriiklike sätete rikkumise korral, ning võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada kõnealuste karistuste rakendamine. Ettenähtud karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Liikmesriigid teatavad komisjonile nendest sätetest 1. jaanuariks 2012 ning teatavad viivitamatult nende kõigist järgnevatest muudatustest.
   Artikkel 7
   Läbivaatamine
   Komisjon vaatab 31. detsembriks 2014 läbi käesoleva direktiivi rakendamise ja eelkõige järgmised teemad:

               a)

               käesoleva direktiivi artikli 3 lõike 1 punktis b ja lõike 2 punktis b ning direktiivi 94/63/EÜ artikli 6 lõikes 3 osutatud ülempiir 100 m3 aastas;

               b)

               kasutusel olevate bensiiniaurude regenereerimise II etapi süsteemide nõuetele vastavuse kontrollimise andmed ning

               c)

               vajadus automaatsete jälgimisseadmete järele.

         Komisjon esitab läbivaatamise tulemused Euroopa Parlamendile ja nõukogule, lisades neile vajaduse korral õigusakti ettepaneku.
   Artikkel 8
   Tehnilised kohandused
   Artiklite 4 ja 5 kohaldamise eesmärgil võib võtta vastu ühtlustatud meetodid ja standardid. Kui on vaja tagada kooskõla Euroopa Standardikomitee (CEN) kehtestatud asjaomaste standarditega, võib kõnealuseid artikleid, välja arvatud artiklis 4 sätestatud bensiiniaurude kogumise tõhusust ja auru/bensiini suhet ning artiklis 5 sätestatud ajavahemikke, kohandada tehnika arenguga.
   Kõnealused meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähem olulisi sätteid, muu hulgas täiendades seda, võetakse vastu vastavalt artikli 9 lõikes 2 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.
   Artikkel 9
   Komiteemenetlus
   1.   Komisjoni abistab komitee.
   2.   Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikli 5a lõikeid 1–4 ja artiklit 7, võttes arvesse selle otsuse artikli 8 sätteid.
   Artikkel 10
   Ülevõtmine
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 1. jaanuariks 2012. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.
   Kui liikmesriigid need sätted vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastu võetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 11
   Jõustumine
   Käesolev direktiiv jõustub selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.
   Artikkel 12
   Adressaadid
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Strasbourg, 21. oktoober 2009

            Euroopa Parlamendi nimel

            president

         J. BUZEK

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         C. MALMSTRÖM

      (1)  13. mai 2009. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).

      (2)  Euroopa Parlamendi 5. mai 2009. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 24. septembri 2009. aasta otsus.

      (3)  EÜT L 242, 10.9.2002, lk 1.

      (4)  ELT L 179, 17.7.2003, lk 3.

      (5)  ELT L 152, 11.6.2008, lk 1.

      (6)  EÜT L 309, 27.11.2001, lk 22.

      (7)  EÜT L 365, 31.12.1994, lk 24.

      (8)  EÜT L 350, 28.12.1998, lk 58.

      (9)  EÜT L 118, 27.4.2001, lk 41.

      (10)  ELT C 321, 31.12.2003, lk 1.

      (11)  EÜT L 184, 17.7.1999, lk 23.