Tähtis õiguslik teade

|

31998L0064

Komisjoni direktiiv 98/64/EÜ, 3. september 1998, millega kehtestatakse ühenduse analüüsimeetodid aminohapete, toorõli ja -rasva ja olakvindoksi määramiseks söödas ning muudetakse direktiivi 71/393/EMÜEMPs kohaldatav tekst

Euroopa Liidu Teataja L 257 , 19/09/1998 Lk 0014 - 0028 CS.ES Peatükk 3 Köide 23 Lk 433  - 447 ET.ES Peatükk 3 Köide 23 Lk 433  - 447 HU.ES Peatükk 3 Köide 23 Lk 433  - 447 LT.ES Peatükk 3 Köide 23 Lk 433  - 447 LV.ES Peatükk 3 Köide 23 Lk 433  - 447 MT.ES Peatükk 3 Köide 23 Lk 433  - 447 PL.ES Peatükk 3 Köide 23 Lk 433  - 447 SK.ES Peatükk 3 Köide 23 Lk 433  - 447 SL.ES Peatükk 3 Köide 23 Lk 433  - 447

		Komisjoni direktiiv 98/64/EÜ,3. september 1998,millega kehtestatakse ühenduse analüüsimeetodid aminohapete, toorõli ja -rasva ja olakvindoksi määramiseks söödas ning muudetakse direktiivi 71/393/EMÜ(EMPs kohaldatav tekst)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 20. juuli 1970. aasta direktiivi 70/373/EMÜ ühenduse söötade ametlikuks kontrollimiseks ettenähtud proovivõtu- ja analüüsimeetodite kehtestamise kohta, [1] viimati muudetud Austria, Soome ja Rootsi ühinemisaktiga, eriti selle artiklit 2,ning arvestades, et:direktiivis 70/373/EMÜ on ette nähtud, et söötade ametlik kontroll selle kindlakstegemiseks, kas need vastavad söötade kvaliteeti ja koostist reguleerivate õigusnormide nõuetele, tuleb läbi viia ühenduse proovivõtu- ja analüüsimeetodite abil;nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivis 79/373/EMÜ (segasööda turustamise kohta, [2] viimati muudetud komisjoni direktiiviga 97/47/EÜ [3]) ning nõukogu 13. septembri 1993. aasta direktiivis 93/74/EMÜ (eritoitmiseks ettenähtud söötade kohta, [4] viimati muudetud direktiiviga 96/25/EÜ [5]) nähakse ette, et aminohapped ning toorõlid ja -rasvad tuleb märkida sööda etiketile;nõukogu 23. novembri 1970. aasta direktiivis 70/524/EMÜ söödalisandite kohta, [6] viimati muudetud komisjoni direktiiviga 98/19/EÜ, [7] nähakse ette, et kui segasöödale on lisatud olakvindoksit, peab kõnealuse aine sisaldus olema märgitud etiketile;komisjoni 18. novembri 1971. aasta teise direktiiviga 71/393/EMÜ, millega kehtestatakse ühenduse analüüsimeetodid söötade ametlikuks kontrollimiseks, [8] viimati muudetud komisjoni direktiiviga 84/4/EMÜ, [9] sätestatakse analüüsimeetodid muu hulgas ka toorõlide ja -rasvade määramiseks; on asjakohane kõnealust meetodit muuta;kõnealuste ainete kontrollimiseks tuleb kehtestada ühenduse analüüsimeetodid;käesolevas direktiivis ettenähtud meetmed on kooskõlas alalise söödakomitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Liikmesriigid sätestavad, et analüüsid aminohapete, toorõlide ja -rasvade ning olakvindoksi sisalduse ametlikuks kontrollimiseks söötades tehakse käesoleva direktiivi lisas ettenähtud meetodeid kasutades.Artikkel 2Komisjoni direktiivi 71/393/EMÜ lisa punkt "4. Toorõli ja -rasva määramine" asendatakse käesoleva direktiivi lisa B osaga.Artikkel 31. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid 31. detsembriks 1998. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.Liikmesriigid kohaldavad sätestatud meetmeid alates 1. jaanuarist 1999.Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Kõnealuse viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 4Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas.Artikkel 5Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 3. september 1998Komisjoni nimelkomisjoni liigeFranz Fischler[1] EÜT L 170, 3.8.1970, lk 2.[2] EÜT L 86, 6.4.1979, lk 30.[3] EÜT L 211, 5.8.1997, lk 45.[4] EÜT L 237, 22.9.1993, lk 23.[5] EÜT L 125, 23.5.1996, lk 35.[6] EÜT L 270, 14.12.1970, lk 1.[7] EÜT L 96, 28.3.1998, lk 39.[8] EÜT L 279, 20.12.1971, lk 7.[9] EÜT L 15, 18.1.1984, lk 28.--------------------------------------------------LISAA OSA AMINOHAPETE MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaKäesolev meetod võimaldab aminohappeanalüsaatoriga määrata söödas vabu aminohappeid (sünteetilisi ja looduslikke) ning üldaminohappeid (peptiidsidemetega ja vabu). Seda saab kasutada järgmiste aminohapete puhul: tsüst(e)iin, metioniin, lüsiin, treoniin, alaniin, arginiin, asparagiinhape, glutamiinhape, glütsiin, histidiin, isoleutsiin, leutsiin, fenüülalaniin, proliin, seriin, türosiin ja valiin.Meetod ei erista aminohapete sooli ega aminohapete D- ja L-vorme. See ei sobi trüptofaani ega aminohapete hüdroksüanaloogide määramiseks.2. Põhimõte2.1. Vabad aminohappedVabad aminohapped ekstraheeritakse lahjendatud soolhappega. Kaasa ekstraheerunud lämmastikku sisaldavad makromolekulid sadestatakse sulfosalitsüülhappega ning eemaldatakse filtreerides. Filtreeritud lahuse pH reguleeritakse 2,20-le. Aminohapped eraldatakse ioonivahetuskromatograafia teel ning määratakse fotomeetrilise määramise teel reaktsioonis ninhüdriiniga lainepikkusel 570 nm.2.2. ÜldaminohappedValitav protseduur sõltub uuritavatest aminohapetest. Tsüst(e)iin ja metioniin tuleb enne hüdrolüüsi oksüdeerida vastavalt tsüsteiinhappeks ja metioniinsulfooniks. Türosiin tuleb määrata oksüdeerimata proovide hüdrolüsaatides. Kõiki teisi lõikes 1 osutatud aminohappeid saab määrata kas oksüdeeritud või oksüdeerimata proovides.Oksüdeerimine viiakse läbi persipelghappe ja fenooli seguga 0 °C juures. Ülemäärane oksüdatsioonireaktiiv lagundatakse naatriumdisulfitiga. Oksüdeeritud või oksüdeerimata proovi hüdrolüüsitakse soolhappega (c = 6 mol/l) 23 tundi. Hüdrolüsaadi pH reguleeritakse 2,20-le. Aminohapped eraldatakse ioonivahetuskromatograafia teel ning määratakse fotomeetrilise määramise teel reaktsioonis ninhüdriiniga lainepikkusel 570 nm (440 nm proliini puhul).3. ReaktiividKasutada tuleb bidestilleeritud vett või samaväärse kvaliteediga vett (elektrijuhtivus < 10 μS).3.1. Vesinikperoksiid, w = 30 %.3.2. Sipelghape, w = 98–100 %.3.3. Fenool.3.4. Naatriumdisulfit.3.5. Naatriumhüdroksiid.3.6. 5-sulfosalitsüülhappe dihüdraat.3.7. Soolhape, tihedus ligikaudu 1,18 g/ml.3.8. Trinaatriumtsitraatdihüdraat.3.9. 2,2’–tiodietanool (tiodiglükool).3.10. Naatriumkloriid.3.11. Ninhüdriin.3.12. Petrooleeter, keemistemperatuur 40–60 °C.3.13. Norleutsiin või muu sisestandardina kasutamiseks sobiv ühend.3.14. Gaasiline lämmastik (< 10 ppm hapnikku).3.15. 1-oktanool.3.16. Aminohapped.3.16.1. Lõikes 1 loetletud standardühendid. Kasutada võib üksnes puhtaid ühendeid ilma kristallisatsiooniveeta. Kuivatatakse vaakumis P2O5 või H2SO4 kohal nädal aega enne kasutamist.3.16.2. Tsüsteiinhape.3.16.3. Metioniinsulfoon.3.17. Naatriumhüdroksiidi lahus, c = 7,5 mol/l:lahustatakse 300 g NaOH (3.5) vees ja täiendatakse 1 liitrini.3.18. Naatriumhüdroksiidi lahus, c = 1 mol/l:lahustatakse 40 g NaOH (3.5) vees ja täiendatakse 1 liitrini.3.19. Sipelghappe-fenoolilahus:segatakse 889 g sipelghapet (3.2) 111 g veega ja lisatakse 4,73 g fenooli (3.3).3.20. Hüdrolüüsisegu, c = 6 mol HCl/l, mis sisaldab 1 g fenooli liitri kohta:492 ml HCl-le (3.7) lisatakse 1 g fenooli (3.3) ja täiendatakse veega 1 liitrini.3.21. Ekstraheerimissegu, c = 0,1 mol HCl/l, mis sisaldab 2 % tiodiglükooli:8,2 ml HCl (3.7) lahustatakse ligikaudu 900 ml veega, lisatakse 20 ml tiodiglükooli (3.9) ja täiendatakse veega 1 liitrini (ei segata vahetult 3.7 ja 3.9).3.22. 5-sulfosalitsüülhape, ß = 6 %:lahustatakse 60 g 5-sulfosalitsüülhapet (3.6) vees ja täiendatakse veega 1 liitrini.3.23. Oksüdatsioonisegu (persipelghape-fenool):väikeses keeduklaasis segatakse 0,5 ml vesinikperoksiidi (3.1) ja 4,5 ml sipelghappe-fenoolilahust (3.19). Inkubeeritakse persipelghappe saamiseks 20–30 °C juures tund aega, seejärel jahutatakse jääveevannis (15 min) ning lisatakse proovile.Ettevaatust:vältige kokkupuudet nahaga ning kandke kaitseriietust.3.24. Tsitraadi puhverlahus, c = 0,2 mol Na+/l, pH = 2,20:lahustatakse 19,61 g naatriumtsitraati (3.8), 5 ml tiodiglükooli (3.9), 1 g fenooli (3.3) ja 16,50 ml HCl (3.7) ligikaudu 800 ml vees. Reguleeritakse pH 2,20-le. Täiendatakse veega 1 liitrini.3.25. Elutsiooni puhverlahused, valmistatakse vastavalt kasutatava analüsaatori (4.9) tingimustele.3.26. Ninhüdriinreaktiiv, valmistatakse vastavalt kasutatava analüsaatori (4.9) tingimustele.3.27. Aminohapete standardlahused. Lahuseid tuleks hoida temperatuuril alla 5 °C.3.27.1. Aminohapete põhistandardlahused (3.16.1), c = 2,5 μmol/ml iga aminohapet soolhappes. Lahuseid on võimalik osta.3.27.2. Tsüsteiinhappe ja metioniinsulfooni põhistandardlahused, c = 1,25 μmol/ml.1-liitrises mõõtekolbis lahustatakse tsitraadi puhverlahuses (3.24) 0,2115 g tsüsteiinhapet (3.16.2) ja 0,2265 g metioniinsulfooni (3.16.3) ning täiendatakse tsitraadi puhverlahusega kuni tähiseni. Hoitakse temperatuuril alla 5 °C mitte kauem kui 12 kuud. Seda lahust ei kasutata, kui põhistandardlahus (3.27.1) sisaldab tsüsteiinhapet ja metioniinsulfooni.3.27.3. Sisestandardi põhistandardlahus, nt norleutsiin, c = 20 μmol/ml.Mõõtekolbis lahustatakse tsitraadi puhverlahuses (3.24) 0,6560 g norleutsiini (3.13) ja täiendatakse tsitraadi puhverlahusega 250 ml-ni. Hoitakse temperatuuril alla 5 °C mitte kauem kui 6 kuud.3.27.4. Standardaminohapete kalibreerimislahus kasutamiseks hüdrolüsaatidega, c = 5 nmol/50 μl tsüsteiinhappe ja metioniinsulfooni puhul ning c = 10 nmol/50 μl teiste aminohapete puhul.2,2 g naatriumkloriidi (3.10) lahustatakse 30 ml tsitraadi puhverlahusega (3.24) 100 ml keeduklaasis. Lisatakse 4,00 ml aminohapete põhistandardlahust (3.27.1), 4,00 ml tsüsteiinhappe ja metioniinsulfooni põhistandardlahust (3.27.2) ja (kui seda kasutatakse) 0,50 ml sisestandardi põhistandardlahust (3.27.3). Naatriumhüdroksiidiga (3.18) reguleeritakse pH 2,20-le.Kantakse kvantitatiivselt 50 ml mõõtekolbi, täiendatakse tsitraadi puhverlahusega (3.24) kuni tähiseni ja segatakse.Hoitakse temperatuuril alla 5 °C kuni 3 kuud.Vaadake ka tähelepanekuid 9.1.3.27.5. Standardaminohapete kalibreerimislahus, kasutamiseks vastavalt punktile 5.3.3.1 valmistatud hüdrolüsaatidega ja ekstraktidega (5.2). Kalibreerimislahus valmistatakse vastavalt punktile 3.27.4, naatriumkloriid jäetakse välja.Hoitakse temperatuuril alla 5 °C kuni 3 kuud.4. Seadmed4.1. 100 või 250 ml püstjahutiga ümarkolb.4.2. 100 ml boorsilikaatklaasist pudel, millel on keermega ja kummi- või teflontihendiga kuumakindel kork (nt Duran, Schott).4.3. Sundventilatsiooniga ahi, mille termoregulaatori täpsus on suurem kui ± 2 °C.4.4. pH-meeter (kolm kümnendkohta).4.5. Membraanfilter (0,2 μm).4.6. Tsentrifuug.4.7. Vaakumpöördaurusti.4.8. Mehaaniline loksuti või magnetsegur.4.9. Aminohappeanalüsaator või HPLC-seade, millel on ioonivahetuskolonn, seade kolonnijärgseks ninhüdriiniga derivatiseerimiseks ja fotomeetriline detektor.Kolonn täidetakse sulfoonitud polüstüreenvaikudega, mis on võimelised eraldama aminohappeid üksteisest ning muudest ninhüdriiniga reageerivatest materjalidest. Puhverlahuse ja ninhüdriini voolu tagavad pumbad, mille voolustabiilsus on ± 0,5 % nii standardkalibreerimise kui ka proovi analüüsi ajal.Mõnede aminohappeanalüsaatoritega saab kasutada hüdrolüüsimeetodeid, mille puhul hüdrolüsaadi naatriumisisaldus on c = 0,8 mol/l ning hüdrolüsaat sisaldab kõiki oksüdatsioonietapi jääke. Teised analüsaatorid ei suuda teatavaid aminohappeid rahuldavalt eraldada, kui hüdrolüsaadi sipelghappe ja/või naatriumiioonide kontsentratsioon on liiga suur. Sel juhul vähendatakse happekogust pärast hüdrolüüsi ja enne pH reguleerimist aurustamise teel ligikaudu 5 ml-ni. Aurustada tuleks vaakumis maksimaalselt 40 °C juures.5. Analüüsi käik5.1. Proovi ettevalmistamineProov peenestatakse, nii et see läbib 0,5 mm avadega sõela. Suure niiskusesisaldusega proovid tuleb enne peenestamist õhkkuivatada maksimaalselt 50 °C juures või külmkuivatada. Suure rasvasisaldusega proovid tuleks enne peenestamist ekstraheerida petrooleetriga (3.12).5.2. Vabade aminohapete määramine söödas ja eelsegudesEttevalmistatud proovi (5.1) sobiva koguse (1–5 g) kaalutis 0,2 mg täpsusega pannakse Erlenmeyeri kolbi ja lisatakse 100,0 ml ekstraheerimissegu (3.21). Segu loksutatakse 60 minutit mehhaanilise loksuti või magnetsegaja (4.8) abil. Sademel lastakse settida ning pipetitakse 10,0 ml supernatanti 100 ml keeduklaasi.Segades lisatakse 5,0 ml sulfosalitsüülhappe lahust (3.22) ning segatakse magnetsegajaga veel 5 minutit. Sademe eraldamiseks supernatant filtreeritakse või tsentrifuugitakse. 10,0 ml saadud lahust pannakse 100 ml keeduklaasi, pH reguleeritakse naatriumhüdroksiidi lahusega (3.18) 2,20-le, lahus kantakse tsitraadi puhverlahust (3.24) kasutades sobiva suurusega mõõtekolbi ning täiendatakse tsitraadi puhverlahusega (3.24) kuni tähiseni.Kui kasutatakse sisestandardit, lisatakse 1,00 ml sisestandardit (3.27.3) 100 ml lõpplahuse kohta ning täiendatakse puhverlahusega (3.24) kuni tähiseni.Jätkatakse kromatograafiaetapiga vastavalt punktile 5.4.Kui ekstrakte ei uurita samal päeval, tuleb neid hoida temperatuuril alla 5 °C.5.3. Üldaminohapete määramine5.3.1. OksüdeerimineLigikaudu 0,1–1 g ettevalmistatud proovi (5.1) kaalutis 0,2 mg täpsusega pannakse:- 100 ml ümarkolbi (4.1) hüdrolüüsiks avatud anumas (5.3.2.3) või- 250 ml ümarkolbi (4.1), kui on nõutav naatriumi madal kontsentratsioon (5.3.3.1), või- 100 ml keermega korgiga pudelisse (4.2) hüdrolüüsiks suletud anumas (5.3.2.4).Kaalutise lämmastikusisaldus peaks olema ligikaudu 10 mg ja niiskusesisaldus kuni 100 mg.Kolb/pudel asetatakse jääveevanni ja jahutatakse 0 °C-ni, lisatakse 5 ml oksüdatsioonisegu (3.23) ja segatakse painutatud otsaga klaasspaatliga. Kolb/pudel, milles on spaatel, suletakse õhukindla kilega ning jääveevann õhukindlalt suletud nõuga asetatakse 16 tunniks külmikusse temperatuuril 0 °C. 16 tunni möödudes võetakse nõu külmikust ning lagundatakse üleliigne oksüdatsioonireaktiiv, lisades 0,84 g naatriumdisulfitit (3.4).Jätkatakse vastavalt punktile 5.3.2.1.5.3.2. Hüdrolüüs5.3.2.1. Oksüdeeritud proovide hüdrolüüsPunkti 5.3.1 kohaselt ettevalmistatud oksüdeeritud proovile lisatakse 25 ml hüdrolüüsisegu (3.20), pestes ära kõik proovijäägid nõu ja spaatli küljest. Kasutatavast hüdrolüüsimeetodist sõltuvalt jätkatakse vastavalt punktile 5.3.2.3 või 5.3.2.4.5.3.2.2. Oksüdeerimata proovide hüdrolüüsLigikaudu 0,1–1 g ettevalmistatud proovi (5.1) kaalutis 0,2 mg täpsusega pannakse 100 ml või 250 ml ümarkolbi (4.1) või 100 ml keermega korgiga pudelisse (4.2). Kaalutise lämmastikusisaldus peaks olema ligikaudu 10 mg. Ettevaatlikult lisatakse 25 ml hüdrolüüsisegu (3.20) ja segatakse prooviga. Jätkatakse vastavalt punktile 5.3.2.3 või 5.3.2.4.5.3.2.3. Hüdrolüüs avatud anumasPunkti 5.3.2.1 või 5.3.2.2 kohaselt ettevalmistatud segule kolvis lisatakse 3 klaaskuuli ja keedetakse püstjahuti all katkematult 23 tundi. Pärast hüdrolüüsi lõppu uhutakse kondensaator 5 ml tsitraadi puhverlahusega (3.24). Kolb ühendatakse lahti ja jahutatakse jäävannis. Jätkatakse vastavalt punktile 5.3.3.5.3.2.4. Hüdrolüüs suletud anumasPunkti 5.3.2.1 või 5.3.2.2 kohaselt ettevalmistatud seguga pudel asetatakse ahju (4.3) temperatuuril 110 °C. Rõhu suurenemise takistamiseks (gaaside tekkimise tõttu) ja plahvatuse vältimiseks asetatakse esimeseks tunniks ajaks keermega kork nõu peale. Nõud ei tohi korgiga sulgeda. Tunni aja möödudes suletakse nõu korgiga ja jäetakse ahju (4.3) 23 tunniks. Pärast hüdrolüüsi lõppu võetakse pudel ahjust, avatakse ettevaatlikult kork ning asetatakse pudel jääveevanni. Jahutatakse.Sõltuvalt pH reguleerimise meetodist (5.3.3) kantakse pudeli sisu tsitraadi puhverlahust (3.24) kasutades kvantitatiivselt 250 ml keeduklaasi või 250 ml ümarkolbi.Jätkatakse vastavalt punktile 5.3.3.5.3.3. pH reguleerimineSõltuvalt aminohappeanalüsaatori (4.9) naatriumitaluvusest jätkatakse pH reguleerimisega vastavalt punktile 5.3.3.1 või 5.3.3.2.5.3.3.1. Kromatograafiasüsteemid (4.9), mis nõuavad naatriumi madalat kontsentratsiooniNaatriumi madalat kontsentratsiooni nõudvate aminohappeanalüsaatorite puhul (kui happekogust tuleb vähendada) on soovitatav kasutada sisestandardi põhistandardlahust (3.27.3).Sel juhul lisatakse hüdrolüsaadile enne aurustamist 2,00 ml sisestandardi põhistandardlahust (3.27.3).Punkti 5.3.2.3 või 5.3.2.4 kohaselt saadud hüdrolüsaadile lisatakse 2 tilka 1-oktanooli (3.15).Vaakumpöördaurustit (4.7) kasutades vähendatakse kogust 40 °C juures 5–10 ml-ni. Kui kogust vähendatakse kogemata vähem kui 5 ml-ni, tuleb hüdrolüsaat ära visata ja analüüs uuesti teha.Naatriumhüdroksiidi lahusega (3.18) reguleeritakse pH 2,20-le ja jätkatakse vastavalt punktile 5.3.4.5.3.3.2. Kõik muud aminohappeanalüsaatorid (4.9)Punkti 5.3.2.3 või 5.3.2.4 kohaselt saadud hüdrolüsaadid neutraliseeritakse osaliselt, lisades neile ettevaatlikult segades 17 ml naatriumhüdroksiidi lahust (3.17), samal ajal tagades temperatuuri alla 40 °C.Toatemperatuuril reguleeritakse pH 2,20-le naatriumhüdroksiidi lahusega (3.17) ning lõpuks naatriumhüdroksiidi lahusega (3.18). Jätkatakse vastavalt punktile 5.3.4.5.3.4. Kromatograafia proovilahusReguleeritud pH-ga hüdrolüsaat (5.3.3.1 või 5.3.3.2) kantakse tsitraadi puhverlahusega (3.24) kvantitatiivselt 200 ml mõõtekolbi ning täiendatakse tsitraadi puhverlahusega (3.24) kuni tähiseni.Kui sisestandardit ei ole veel kasutatud, lisatakse 2,00 ml sisestandardit (3.27.3) ning täiendatakse tsitraadi puhverlahusega (3.24) kuni tähiseni. Segatakse hoolikalt.Jätkatakse kromatograafiaetapiga (5.4).Kui proovilahuseid ei uurita samal päeval, tuleb neid hoida temperatuuril alla 5 °C.5.4. KromatograafiaEnne kromatograafiat tuuakse ekstrakt (5.2) või hüdrolüsaat (5.3.4) toatemperatuurile. Segu loksutatakse ja filtreeritakse sobiv kogus läbi 0,2 μm membraanfiltri (4.5). Saadud selge lahus analüüsitakse aminohappeanalüsaatorit (4.9) kasutades ioonivahetuskromatograafia abil.Lahust võib injekteerida käsitsi või automaatselt. On oluline, et kolonni lisataks analüüsiks iga kord sama kogus standard- või proovilahust ± 0,5 %, välja arvatud sisestandardi kasutamisel, ning et standard- ja proovilahuste naatriumi- ja aminohappesisalduste suhe oleks võimalikult sarnane.Üldiselt sõltub kaliibrimiste sagedus ninhüdriinreaktiivi ja analüsaatorisüsteemi tasakaalustatusest. Standard- või proovilahus lahjendatakse tsitraadi puhverlahusega (3.24), et standardlahuse piigipindala oleks 30–200 % aminohappe proovi piigipindalast.Aminohapete kromatograafia varieerub veidi, sõltuvalt kasutatava analüsaatori tüübist ja kasutatavast vaigust. Valitud süsteem peab olema võimeline eraldama aminohappeid üksteisest ning ninhüdriiniga reageerivatest materjalidest. Töövahemikus peaks kromatograafiasüsteem reageerima lineaarselt kolonni lisatava aminohappekoguse muutumisele.Kui analüüsitakse määratavate aminohapete ekvimolaarset lahust, kohaldatakse kromatograafiaetapis allpool nimetatud suhteid miinimumi ja piigi kõrguse vahel. Kõnealune ekvimolaarne lahus peab sisaldama vähemalt 30 % iga aminohappe maksimumkogusest, mida on võimalik aminohappeanalüsaatoriga (4.9) täpselt mõõta.Treoniini ja seriini eraldamisel ei tohiks kahest kromatogrammil kattuvast aminohappest madalama piigiga happe miinimumi ja piigi kõrguse suhe olla suurem kui 2:10 (üksnes tsüst(e)iini, metioniini, treoniini ja lüsiini määramisel häirib naaberpiikide ebapiisav eraldamine määramist). Kõigi teiste aminohapete puhul peab eraldumine olema parem kui 1:10.Süsteem peab võimaldama eraldada lüsiini "lüsiini artefaktidest" ja ornitiinist.6. Tulemuste arvutamineIga aminohappe puhul mõõdetakse proovi- ja standardlahuse piigipindala ning arvutatakse aminohappe kogus grammides proovi kilogrammi kohta:= aminohapet (g) proovi (kg) kohtaKui kasutatakse sisestandardit, korrutatakse tulemus liikmegaA = hüdrolüsaadi või ekstrakti piigi pindalaB = kaliibrimise standardlahuse piigi pindalaC = sisestandardi piigi pindala hüdrolüsaadis või ekstraktisD = sisestandardi piigi pindala kaliibrimislahusesMW = määratava aminohappe molekulmassE = standardi kontsentratsioon (μmol/ml)W = proovi mass grammides (kohandatakse esialgseks massiks, kui proov on kuivatatud või rasvatustatud)F = hüdrolüsaadi koguruumala (5.3.4) või ekstrakti lahjenduse arvutatud koguruumala (6.1) milliliitrites.Tsüstiin ja tsüsteiin määratakse mõlemad tsüsteiinhappena oksüdeeritud proovide hüdrolüsaatides, kuid arvutatakse tsüstiiniks (C6H12N2O4S2, MW 240,30), kasutades molekulmassi 120,15 (= 0,5 × 240,30).Metioniin määratakse metioniinsulfoonina oksüdeeritud proovi hüdrolüsaatides, kuid arvutatakse metioniiniks, kasutades molekulmassi 149,21.Lisatud vaba metioniin määratakse pärast ekstraheerimist metioniinina, arvutamisel kasutatakse sama molekulmassi.6.1. Ekstraktide lahjenduse koguruumala (F) vabade aminohapete (5.2) määramiseks arvutatakse järgmiselt:F = 100 ml ××V = lõppekstrakti ruumala7. Meetodi hindamineMeetodit on testitud rahvusvahelises võrdluskatses 1990. aastal, kasutades nelja erinevat sööta (sigade segasööt, broilerite segasööt, valgukontsentraat, eelsegu). Tulemuste keskväärtused ja standardhälbed pärast võõrväärtuste elimineerimist on esitatud järgnevas tabelis.Keskväärtused g/kgEtalonaine | Aminohape |Treoniin | Tsüst(e)iin | Metioniin | Lüsiin |Sigade segasööt | 6,94 n = 15 | 3,01 n = 17 | 3,27 n = 17 | 9,55 n = 13 |Broilerite segasööt | 9,31 n = 16 | 3,92 n = 18 | 5,08 n = 18 | 13,93 n = 16 |Valgukontsentraat | 22,32 n = 16 | 5,06 n = 17 | 12,01 n = 17 | 47,74 n = 15 |Eelsegu | 58,42 n = 16 | — | 90,21 n = 16 | 98,03 n = 16 |n = osalenud laborite arv7.1. KorratavusEespool nimetatud võrdluskatse korratavus on väljendatud laborisisese standardhälbena ja esitatud järgmistes tabelites.Laborisisene standardhälve (Sr) (g/kg)Etalonaine | Aminohape |Treoniin | Tsüst(e)iin | Metioniin | Lüsiin |Sigade segasööt | 0,13 n = 15 | 0,10 n = 17 | 0,11 n = 17 | 0,26 n = 13 |Broilerite segasööt | 0,20 n = 16 | 0,11 n = 18 | 0,16 n = 18 | 0,28 n = 16 |Valgukontsentraat | 0,48 n = 16 | 0,13 n = 17 | 0,27 n = 17 | 0,99 n = 15 |Eelsegu | 1,30 n = 16 | — | 2,19 n = 16 | 2,06 n = 16 |n = osalenud laborite arvLaborisisese standardhälbe (Sr) variatsioonikordaja ( %)Etalonaine | Aminohape |Treoniin | Tsüst(e)iin | Metioniin | Lüsiin |Sigade segasööt | 1,9 n = 15 | 3,3 n = 17 | 3,4 n = 17 | 2,8 n = 13 |Broilerite segasööt | 2,1 n = 16 | 2,8 n = 18 | 3,1 n = 18 | 2,1 n = 16 |Valgukontsentraat | 2,7 n = 16 | 2,6 n = 17 | 2,2 n = 17 | 2,4 n = 15 |Eelsegu | 2,2 n = 16 | — | 2,4 n = 16 | 2,1 n = 16 |n = osalenud laborite arv7.2. ReprodutseeritavusEespool nimetatud võrdluskatse laboritevahelise standardhälbe tulemused on esitatud järgmises tabelis:Laboritevaheline standardhälve (SR) (g/kg)Etalonaine | Aminohape |Treoniin | Tsüst(e)iin | Metioniin | Lüsiin |Sigade segasööt | 0,28 n = 15 | 0,30 n = 17 | 0,23 n = 17 | 0,30 n = 13 |Broilerite segasööt | 0,48 n = 16 | 0,34 n = 18 | 0,55 n = 18 | 0,75 n = 16 |Valgukontsentraat | 0,85 n = 16 | 0,62 n = 17 | 1,57 n = 17 | 1,24 n = 15 |Eelsegu | 2,49 n = 16 | — | 6,20 n = 16 | 6,62 n = 16 |n = osalenud laborite arvLaboritevahelise standardhälbe (SR) variatsioonikordaja ( %)Etalonaine | Aminohape |Treoniin | Tsüst(e)iin | Metioniin | Lüsiin |Sigade segasööt | 4,1 n = 15 | 9,9 n = 17 | 7,0 n = 17 | 3,2 n = 13 |Broilerite segasööt | 5,2 n = 16 | 8,8 n = 18 | 10,9 n = 18 | 5,4 n = 16 |Valgukontsentraat | 3,8 n = 16 | 12,3 n = 17 | 13,0 n = 17 | 3,0 n = 15 |Eelsegu | 4,3 n = 16 | — | 6,9 n = 16 | 6,7 n = 16 |n = osalenud laborite arv8. Etalonainete kasutamineMeetodi õige kohaldamise kontrollimiseks tehakse korduvaid mõõtmisi sertifitseeritud etalonainetega, kui need ained on kättesaadavad. Soovitatav on kaliibrida aminohapete sertifitseeritud kaliibrimislahusega.9. Tähelepanekud9.1. Aminohappeanalüsaatorite erinevustest tingituna tuleks standardaminohapete kaliibrimislahuste (vt 3.27.4 ja 3.27.5) ja hüdrolüsaadi (vt 5.3.4) lõppkontsentratsioone vaadelda suunistena.Kõigi aminohapete puhul tuleb kontrollida aparatuuri lineaarse ala vahemikku.Standardlahus lahjendatakse tsitraadi puhverlahusega, et piigialad oleksid vahemiku keskel.9.2. Kui hüdrolüsaatide analüüsiks kasutatakse kõrgefektiivse vedelikkromatograafia aparatuuri, tuleb katsetingimused optimeerida vastavalt tootja soovitustele.9.3. Meetodi kohaldamisel söötade suhtes, mille kloriidisisaldus on suurem kui 1 % (kontsentraadid, mineraalsöödad, täiendsöödad), võib tulemuseks olla tegelikust väiksem metioniinisisaldus ning tuleb kasutada erimeetodit.B OSA TOORÕLI JA -RASVA MÄÄRAMINE1. Eesmärk ja rakendusalaKäesolev meetod on toorõli ja -rasva määramiseks söötades. See ei hõlma nõukogu 22. septembri 1966. aasta määrusega 136/66/EMÜ hõlmatud õliseemnete ja õliviljade analüüsi.Allpool kirjeldatud kahe meetodi kasutamine sõltub sööda laadist ja koostisest ning analüüsi tegemise põhjusest.1.1. Meetod A – Otse ekstraheeritav toorõli ja -rasvSeda meetodit kohaldatakse taimsete söödatoorainete puhul, välja arvatud meetodiga B hõlmatud ainete puhul.1.2. Meetod B – Kogu toorõli ja -rasvSeda meetodit kohaldatakse loomsete söödatoorainete ja kõigi segasöötade puhul. Seda kasutatakse kõigi ainete puhul, millest ei ole ilma eelneva hüdrolüüsita võimalik õli ja rasva ekstraheerida (nt gluteenid, pärm, kartulivalgud ning tooted, mille puhul kasutatakse muu hulgas pressimist, helvestamist või kuumutamist).1.3. Tulemuste tõlgendamineKõigil juhtudel, kui meetodiga B saadakse suurem tulemus kui meetodiga A, loetakse meetodiga B saadud tulemus õigeks väärtuseks.2. Põhimõte2.1. Meetod AProov ekstraheeritakse petrooleetriga. Solvent destilleeritakse välja ning jääk kuivatatakse ja kaalutakse.2.2. Meetod BProovi töödeldakse kuumalt soolhappega. Segu jahutatakse ja filtreeritakse. Jääk pestakse, kuivatatakse ja määratakse vastavalt meetodile A.3. Reaktiivid3.1. Petrooleeter, keemistemperatuur 40–60 °C. Broomiarv peab olema väiksem kui 1 ja aurustamise jääk alla 2 mg/100 ml.3.2. Veevaba naatriumsulfaat.3.3. Soolhape, c = 3 mol HCl/l.3.4. Filteraine, nt Kieselguhr, Hyflo-supercel.4. Seadmed4.1. Ekstraheerimisaparaat. Kui kasutatakse sifooni (Soxhlet’i aparaat), peaks tagasijooksu kiirus tekitama ligikaudu 10 tsüklit tunnis; ilma sifoonita peaks tagasijooksu kiirus olema ligikaudu 10 ml minutis.4.2. Ekstraheerimishülsid, milles ei ole petrooleetris lahustuvaid aineid ning mille poorsus vastab punkti 4.1 nõuetele.4.3. Kuivatuskapp: vaakumkuivatuskapp temperatuuriga 75 °C ± 3 °C või ventileeritav kuivatuskapp temperatuuriga 100 °C ± 3 °C.5. Analüüsi käik5.1. Meetod A (vt punkt 8.1)5 g proovi kaalutis 1 mg täpsusega pannakse ekstraheerimishülssi (4.2) ja kaetakse rasvavaba vatiga.Hülss asetatakse ekstraheerimisaparaati (4.1) ja ekstraheeritakse petrooleetriga (3.1) kuus tundi. Petrooleetri ekstrakt kogutakse kuiva tareeritud kolbi, milles on pimsskivitükid. [1]Solvent destilleeritakse välja. Jääk koos kolviga asetatakse poolteiseks tunniks kuivatuskappi (4.3) kuivama. Lastakse eksikaatoris jahtuda ning kaalutakse. Kuivatatakse veel 30 minutit, et veenduda, et õli ja rasva mass jääb samaks (massikadu kahe järjestikuse kaalumise vahel peab olema väiksem kui 1 mg).5.2. Meetod B2,5 g proovi kaalutis 1 mg täpsusega (vt punkt 8.2) pannakse 400 ml keeduklaasi või 300 ml Erlenmeyeri kolbi ning lisatakse 100 ml soolhapet (3.3) ja pimsskivitükke. Keeduklaas kaetakse kellaklaasiga või pannakse Erlenmeyeri kolbi külge püstjahuti. Segu kuumutatakse madala leegi või kuumutusplaadi kohal keemiseni ja keedetakse nõrgalt tund aega. Tuleb vältida toote sadestumist nõu seinte külge.Jahutatakse ja lisatakse selline kogus filterainet (3.4), mis on piisav õli- ja rasvakao vältimiseks filtreerimisel. Lahus filtreeritakse läbi niisutatud rasvavaba kahekordse filterpaberi. Jääki pestakse külmas vees kuni filtraadi neutraalse reaktsioonini. Kontrollitakse, et filtraat ei sisalda õli ega rasva. Kui filtraat sisaldab õli või rasva, tuleb proov enne hüdrolüüsi petrooleetriga ekstraheerida, kasutades meetodit A.Kahekordne filterpaber koos jäägiga asetatakse kellaklaasile ja kuivatatakse poolteist tundi ventileeritavas kuivatuskapis (4.3) 100 °C ± 3 °C juures.Kahekordne filterpaber koos kuivjäägiga asetatakse ekstraheerimishülssi (4.2) ja kaetakse rasvavaba vatiga. Hülss asetatakse ekstraheerimisaparaati (4.1) ja jätkatakse vastavalt punkti 5.1 teisele ja kolmandale lõigule.6. Tulemuste väljendamineJäägi mass väljendatakse protsendimäärana proovist.7. KorratavusSama analüüsija poolt sama prooviga tehtud kahe paralleelse määramise tulemuste erinevus ei tohiks ületada:- 0,2 %, kui toorõli ja -rasva sisaldus on alla 5 %,- 4,0 % suuremast tulemusest, kui toorõli ja -rasva sisaldus on 5–10 %.- 0,4 %, kui toorõli ja -rasva sisaldus on üle 10 %.8. Tähelepanekud8.1. Suure õli- ja rasvasisaldusega toodete puhul, mida on keeruline peenestada või millest ei saa võtta homogeenset vähendatud proovi, toimitakse järgmiselt:1 mg täpsusega võetud 20 g proovi kaalutis segatakse vähemalt 10 g veevaba naatriumsulfaadiga (3.2). Segu ekstraheeritakse petrooleetriga (3.1) vastavalt punktile 5.1. Saadud ekstrakti täiendatakse petrooleetriga (3.1) 500 ml-ni ja segatakse. 50 ml lahust pannakse väiksesse kuiva tareeritud kolbi, milles on pimsskivitükid. [2] Solvent destilleeritakse välja, segu kuivatatakse ja jätkatakse vastavalt punkti 5.1 viimasele lõigule.Hülssi jäänud ekstraheerimisjäägist eemaldatakse solvent, peenestatakse jääk 1 mm osakesteks, pannakse see tagasi ekstraheerimishülssi (ilma naatriumsulfaati lisamata) ning jätkatakse vastavalt punkti 5.1. teisele ja kolmandale lõigule.Õli- ja rasvasisaldus arvutatakse protsendimäärana proovist järgmise valemi abil:(10 a + b) × 5kus:a = jäägi mass grammides pärast esimest ekstraheerimist (alikvootne osa ekstraktist),b = jäägi mass grammides pärast teist ekstraheerimist.8.2. Väikese õli- ja rasvasisaldusega toodete puhul võib uuritava proovi massi suurendada 5 grammini.8.3. Suure veesisaldusega lemmikloomatoite võib olla vaja segada veevaba naatriumsulfaadiga enne hüdrolüüsi ja ekstraheerimist vastavalt meetodile B.8.4. Punktis 5.2 võib olla tõhusam kasutada jäägi pesemiseks pärast filtreerimist külma vee asemel sooja vett.8.5. Mõnede söötade puhul võib olla vaja pikendada 1,5 tunnist kuivamisaega. Tuleks vältida liigset kuivatamist, kuna see võib põhjustada madalaid tulemusi. Kasutada võib ka mikrolaineahju.8.6. Kui toorõli ja -rasva sisaldus on üle 15 %, on soovitatav proov enne hüdrolüüsi eelnevalt ekstraheerida meetodi A järgi ning uuesti ekstraheerida meetodi B järgi. Mingil määral sõltub see sööda ja selles leiduva õli ning rasva laadist.C OSA OLAKVINDOKSI MÄÄRAMINE(2-[N-2’-(hüdroksüetüül)karbamoüül]-3-metüülkinoksaliin-N1, N4-dioksüüd)1. Eesmärk ja rakendusalaKäesolev meetod on olakvindoksi määramiseks söötades. Alumine määramispiir on 5 mg/kg.2. PõhimõteProov ekstraheeritakse metanooli vesilahuses. Olakvindoksisisaldus määratakse pöördfaasilise kõrgefektiivse vedelikkromatograafia (HPLC) abil, kasutades ultraviolettdetektorit.3. Reaktiivid3.1. Metanool.3.2. Metanool, HPLC-puhas.3.3. Vesi, HPLC-puhas.3.4. HPLC liikuv faas:Vesi (3.3) + metanool (3.2), 900 + 100 (ruumala järgi).3.5. Standardaine: puhas olakvindoks 2-[N-2’-(hüdroksüetüül)karbamoüül]-3-metüülkinoksaliin-N1, N4-dioksüüd, E 851.3.5.1. Olakvindoksi põhistandardlahus, 250 μg/ml.50 mg olakvindoksi (3.5) kaalutis täpsusega 0,1 mg asetatakse 200 ml mõõtekolbi ja lisatakse ligikaudu 190 ml vett. Kolb asetatakse 20 minutiks ultrahelivanni (4.1). Pärast ultraheliga mõjutamist viiakse lahuse temperatuur toatemperatuurini, täidetakse kolb veega kuni märgini ja segatakse. Kolb mähitakse alumiiniumfooliumi ja säilitatakse külmikus. See lahus tuleb igal kuul uuesti valmistada.3.5.2. Olakvindoksi vahestandardlahus, 25 μg/ml.Valatakse 10,0 ml põhistandardlahust (3.5.1) 100 ml mõõtekolbi, täidetakse see liikuva faasiga (3.4) kuni märgini ja segatakse. Kolb mähitakse alumiiniumfooliumi ja säilitatakse külmikus. See lahus tuleb iga päev uuesti valmistada.3.5.3. Kaliibrimislahused.50 ml mõõtekolbidesse pannakse 1,0, 2,0, 5,0, 10,0, 15,0 ja 20,0 ml vahestandardlahust (3.5.2). Täidetakse kolvid liikuva faasiga (3.4) kuni märgini ja segatakse. Kolb mähitakse alumiiniumfooliumi. Nende lahuste olakvindoksisisaldus on vastavalt 0,5, 1,0, 2,5, 5,0, 7,5 ja 10,0 μg/ml.Need lahused tuleb iga päev uuesti valmistada.4. Seadmed4.1. Ultrahelivann.4.2. Mehaaniline loksuti.4.3. HPLC seade muudetava lainepikkusega ultraviolettdetektoriga või dioodireadetektoriga.4.3.1. Vedelikkromatograafiakolonn 250 mm × 4 mm, vahatihend C18, 10 μm või samaväärne.4.4. Membraanfiltrid 0,45 μm.5. Analüüsi käikMärkus:Olakvindoks on valgustundlik. Kõik protseduurid tehakse nõrgas valguses või kasutatakse tumedaid anumaid.5.1. Üldsätted5.1.1. Tuleb analüüsida võrdlussööta veendumaks, et selles ei ole ei olakvindoksit ega segavaid aineid.5.1.2. Saagisekatses analüüsitakse võrdlussööta, millele on lisatud proovis oleva kogusega ligilähedane kogus olakvindoksit. Et saada kontsentratsiooni 50 mg/kg, kantakse 10,0 ml põhistandardlahust (3.5.1) 250 ml Erlenmeyeri kolbi ja aurustatakse lahus ligikaudu 0,5 milliliitrini. Lisatakse 50 g võrdlussööta, segatakse hoolikalt ja jäetakse 10 minutiks seisma, segades enne ekstraheerima (5.2) asumist veel mitu korda.Märkus:Selle meetodi puhul peab võrdlussööt olema prooviga samalaadne ja olakvindoksit ei tohi selles olla avastataval määral.5.2. EkstraheerimineVõetakse ligikaudu 50 g proovi kaalutis 0,01 g täpsusega. Kaalutis kantakse 1000 ml Erlenmeyeri kolbi, lisatakse 100 ml metanooli (3.1) ja asetatakse kolb 5 minutiks ultrahelivanni (4.1). Lisatakse 410 ml vett ja hoitakse kolbi ultrahelivannis veel 15 minutit. Kolb võetakse ultrahelivannist välja, loksutatakse 30 minutit loksutil (4.2) ja filtreeritakse läbi kurdfiltri. Kallatakse 10,0 ml filtraati 20 ml mõõtekolbi, täiendatakse veega kuni märgini ja segatakse. Alikvoot filtreeritakse läbi membraanfiltri (4.4) (vt 9. Tähelepanek). Seejärel alustatakse HPLC–määramist (5.3).5.3. HPLC–määramine5.3.1. Parameetrid:Soovitatakse juhinduda järgmistest tingimustest, muid tingimusi võib kasutada juhul, kui need tagavad samaväärsed tulemused.Analüüsikolonn (4.3.1)Liikuv faas (3.4): | vesi (3.3) + metanool (3.2), 900 + 100 (ruumala järgi) |Voolukiirus: | 1,5–2 ml/min. |Avastamise lainepikkus: | 380 nm |Injekteeritav ruumala: | 20 μl – 100 μl |Kromatograafiaseadme tasakaalustatust kontrollitakse, injekteerides korduvalt kaliibrimislahust (3.5.3) kontsentratsiooniga 2,5 μg/ml, kuni saavutatakse reprodutseeritavad piigikõrgused ja retentsiooniajad.5.3.2. KaliibrimisgraafikIga kaliibrimislahust (3.5.3) injekteeritakse korduvalt ja määratakse igale kontsentratsioonile vastavad keskmised piigi kõrgused (pindalad). Ehitatakse kaliibrimisgraafik, kandes ordinaatteljele kaliibrimislahuste keskmised piigi kõrgused (pindalad) ja abstsissteljele vastavad kontsentratsioonid (μg/ml).5.3.3. ProovilahusProoviekstrakti (5.2) injekteeritakse mitu korda samas mahus mis kaliibrimislahuste puhul ja määratakse olakvindoksipiikide keskmine kõrgus (pindala).6. Tulemuste arvutamineProovilahuse olakvindoksipiikide keskmise kõrguse (pindala) alusel leitakse kaliibrimisgraafiku (5.3.2) abil proovilahuse kontsentratsioon (μg/ml).Proovi olakvindoksisisaldus w (mg/kg) arvutatakse järgmise valemi alusel:w =kus:c = prooviekstrakti (5.2) olakvindoksikontsentratsioon (μg/ml)m = uuritava proovi kaalutis grammides (5.2).7. Tulemuste kontrollimine7.1. SamasusUuritava aine samasust saab kinnitada täiendava kromatograafiakatse abil või kasutades dioodireadetektorit, mille puhul võrreldakse prooviekstrakti (5.2) ja 5,0 μg/ml sisaldusega kaliibrimislahuse (3.5.3) spektreid.7.1.1. Täiendav kromatograafiakatseProoviekstraktile (5.2) lisatakse vajalik kogus kaliibrimislahust (3.5.3). Lisatud olakvindoksikogus peab olema ligikaudu sama suur nagu prooviekstraktist leitud olakvindoksikogus.Lisatud koguse ja ekstrakti lahjenduse arvessevõtmise tulemusena peaks tõusma üksnes olakvindoksipiigi kõrgus. Piigi laius selle poolel kõrgusel ei tohi erineda rohkem kui ± 10 % kontsentreerimata prooviekstrakti olakvindoksipiigi laiusest.7.1.2. Kontrollimine dioodireadetektori abilTulemusi hinnatakse järgmiste kriteeriumide kohaselt:a) proovi ja standardi kromatogrammidel oleva piigi tipu spektri suurima neeldumise lainepikkused peavad jääma analüüsiseadme lahutusvõime piiridesse. Dioodireadetektori lahutusvõime on tavaliselt ± 2 nm;b) lainepikkustel 220–400 nm ning suhtelise neeldumise vahemikus 10–100 % peavad kromatogrammil oleva proovi ja standardi piigi tipu spektrid ühte langema. Seda nõuet käsitatakse täidetuna, kui nimetatud spektrites esinevad ühed ja samad maksimumid ning erinevused kahe spektri kõigis uuritud punktides ei ületa 15 % standardainele vastavatest neeldumistest;c) lainepikkustel 220–400 nm ning suhtelise neeldumise vahemikus 10–100 % peavad prooviekstrakti piigi tõusva osa, tipu ja alaneva osa spektrid ühte langema. Seda nõuet käsitatakse täidetuna, kui nimetatud spektrites esinevad ühed ja samad maksimumid ning erinevused kõigis uuritud punktides ei ületa 15 % piigi tipu spektri vastavatest neeldumistest.Kui mõni nendest nõuetest ei ole täidetud, ei peeta otsitava aine olemasolu tõestatuks.7.2. KorratavusKui olakvindoksisisaldus on 10–20 mg/kg, ei tohi sama prooviga tehtud kahe paralleelse määramise tulemuste erinevus ületada 15 % suuremast tulemusest.7.3. SaagisSuurendatud kontsentratsiooniga võrdlusproovi puhul peab saagis olema vähemalt 90 %.8. Ühisuuringu tulemusedKorraldati EÜ ühisuuring, mille käigus analüüsisid kuni 13 laborit nelja põrsasööda proovi, millest üks oli pimekatse. Tulemused olid järgmised:| Proov 1 | Proov 2 | Proov 3 | Proov 4 |L | 13 | 10 | 11 | 11 |n | 40 | 40 | 44 | 44 |keskväärtus (mg/kg) | — | 14,6 | 48,0 | 95,4 |Sr (mg/kg) | — | 0,82 | 2,05 | 6,36 |SR (mg/kg) | — | 1,62 | 4,28 | 8,42 |CVr ( %) | — | 5,6 | 4,3 | 6,7 |CVR ( %) | — | 11,1 | 8,9 | 8,8 |Nominaalsisaldus (mg/kg) | — | 15 | 50 | 100 |saagis ( %) | — | 97,3 | 96,0 | 95,4 |L : laborite arvn : üksikväärtuste arvSr : korratavuse standardhälveSR : reprodutseeritavuse standardhälveCVr : korratavuse variatsioonikordajaCVR : reprodutseeritavuse variatsioonikordaja9. TähelepanekKuigi söötade puhul, mille olakvindoksisisaldus on üle 100 mg/kg, ei ole meetodi valiidsus kontrollitud, võib saavutada rahuldavaid tulemusi, kasutades väiksema massiga proove ja/või lahjendades ekstrakti (5.2) kaliibrimisgraafiku (5.3.2) vahemikku jääva kontsentratsiooni saamiseks.[1] Kui hiljem tuleb kontrollida õli või rasva kvaliteeti, asendatakse pimsskivitükid klaashelmestega.[2] Kui hiljem tuleb kontrollida õli või rasva kvaliteeti, asendatakse pimsskivitükid klaashelmestega.--------------------------------------------------


title: Esimene nõukogu direktiiv, 11. aprill 1967, kumuleeruvaid käibemakse käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31967L0227

Euroopa Liidu Teataja 071 , 14/04/1967 Lk 1301 - 1303 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 9 Köide 1 Lk 0003  Taanikeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1967 Lk 0012  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 9 Köide 1 Lk 0003  Ingliskeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1967 Lk 0014  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 09 Köide 1 Lk 0003  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 09 Köide 1 Lk 0003  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 09 Köide 1 Lk 0003

		Esimene nõukogu direktiiv,11. aprill 1967,kumuleeruvaid käibemakse käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta(67/227/EMÜ)EUROOPA MAJANDUSÜHENDUSE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 99 ja 100,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse assamblee arvamust,võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamustning arvestades, et:asutamislepingu eesmärgiks on majandusliidu raames luua ühisturg, kus on aus konkurents ja mille tunnusjooned sarnanevad siseturu omadega;selle eesmärgi saavutamise eelduseks on, et enne kohaldatakse liikmesriikides kumuleeruvaid käibemakse käsitlevaid õigusnorme, mis ei moonuta konkurentsitingimusi ega takista kaupade ja teenuste vaba liikumist ühisturul;praegu kehtivad õigusnormid ei vasta nendele nõuetele; seetõttu on ühisturu huvides ühtlustada kumuleeruvaid käibemakse käsitlevad õigusnormid, et kõrvaldada niipalju kui võimalik tegurid, mis võivad moonutada konkurentsi riigi või ühenduse tasandil, ja mis võimaldab hiljem kaotada impordimaksu ja ekspordi maksuvabastuse liikmesriikidevahelises kaubanduses;tehtud uuringud näitavad, et sellise ühtlustamise tulemuseks peab olema kumuleeruvate mitmeastmeliste maksude kaotamine ja ühise käibemaksusüsteemi vastuvõtmine kõikides liikmesriikides;käibemaksusüsteem on lihtsaim ja erapooletuim siis, kui maksustamine toimub võimalikult üldiselt ja kui süsteem hõlmab kõiki tootmis- ja turustusetappe ning teenuste osutamist; seetõttu on ühisturu ja liikmesriikide huvides, et võetaks vastu ühine süsteem, mis kehtib ka jaemüügi kohta;selle maksu kohaldamisega jaemüügi suhtes võivad mõnes liikmesriigis siiski kaasneda praktilised ja põhimõttelised raskused; seetõttu tuleks liikmesriikidel, tingimusel et eelnevalt konsulteeritakse, lubada kohaldada ühist süsteemi kuni hulgimüügietapi lõpuni ja kohaldada vajaduse korral eraldi lisamaksu jaemüügietapis või sellele eelnevas etapis;on vaja edasi liikuda etapiti, kuna kumuleeruvate käibemaksude ühtlustamine põhjustab olulisi muutusi liikmesriikide maksustruktuuris ja avaldab märgatavat mõju eelarve, majanduse ja sotsiaalalal;enamikus liikmesriikides kehtivate kumuleeruvate mitmeastmeliste maksude süsteemide asendamisel ühise käibemaksusüsteemiga saavutatakse, isegi kui maksumäärasid ja -vabastusi ei ühtlustata samal ajal, kindlasti konkurentsi erapooletus, kuna igas riigis on ühesugustel kaupadel ühesugune maksukoormus tootmis- ja turustusketi pikkusest olenemata ja kuna rahvusvahelises kaubanduses on teada kaupadelt võetavate maksude suurus, mistõttu saab tagada selle summa täpse tasakaalustamise; seetõttu tuleks esimeses etapis ette näha, et kõik liikmesriigid võtavad vastu ühise käibemaksusüsteemi, nõudmata seejuures maksumäärade ja -vabastuste ühtlustamist;praegu ei ole võimalik ette näha, kuidas ja millise aja jooksul suudetakse kumuleeruvate käibemaksude ühtlustamise abil saavutada impordimaksu ja ekspordi maksuvabastuse kaotamine liikmesriikidevahelises kaubanduses; seetõttu on parem teine etapp ja selles etapis võetavad meetmed määratakse kindlaks hiljem ettepanekute põhjal, mis komisjon esitab nõukogule,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Liikmesriigid asendavad oma praeguse kumuleeruvate käibemaksude süsteemi artiklis 2 määratletud ühise käibemaksusüsteemiga.Igas liikmesriigis võetakse selliseks asendamiseks vajalikud õigusaktid vastu nii kiiresti kui võimalik, et need saaksid jõustuda kuupäeval, mille liikmesriik on kehtestanud üldisest majandusolukorrast lähtudes, kusjuures see kuupäev peab olema hiljemalt 1. jaanuar 1970.Pärast selliste õigusaktide jõustumist ei säilita ega kehtesta liikmesriik ühtegi meedet, millega nähakse ette kumuleeruvate käibemaksude kindlasummaline tasakaalustamine liikmesriikidevahelises kaubanduses importimisel või eksportimisel.Artikkel 2Ühise käibemaksusüsteemi põhimõtteks on kohaldada kaupade ja teenuste suhtes üldist tarbimismaksu, mis on täpselt võrdeline kaupade ja teenuste hinnaga, olenemata nende tehingute arvust, mis tehakse tootmise ja turustamise käigus enne maksustamisetappi.Igalt tehingult võetakse käibemaksu, mis arvutatakse kaupade ja teenuste hinna põhjal selliste kaupade ja teenuste suhtes kehtiva määraga ja millest on eelnevalt maha arvatud käibemaksu summa, mis on vahetult makstud hinna kujunemise aluseks olevate eri kulutegurite pealt.Ühist käibemaksusüsteemi kohaldatakse kuni jaemüügietapi lõpuni.Impordimaksu ja ekspordi maksuvabastuse kaotamiseni liikmesriikidevahelises kaubanduses võivad liikmesriigid siiski, konsulteerides eelnevalt artikli 5 kohaselt, kohaldada seda süsteemi kuni hulgimüügietapi lõpuni ja rakendada vajaduse korral eraldi lisamaksu jaemüügietapis või sellele eelnevas etapis.Artikkel 3Nõukogu võtab komisjoni ettepaneku põhjal vastu teise direktiivi, mis käsitleb ühise käibemaksusüsteemi struktuuri ja kohaldamise korda.Artikkel 4Komisjon esitab nõukogule enne 1968. aasta lõppu ettepanekud selle kohta, kuidas ja millise aja jooksul saavutada kumuleeruvate käibemaksude ühtlustamise abil impordimaksu ja ekspordi maksuvabastuse kaotamine liikmesriikidevahelises kaubanduses ja samas tagada nende maksude erapooletus kaupade ja teenuste päritolu suhtes, et nõukogu saaks seda küsimust arutada ja võimaluse korral teha otsuseid enne üleminekuaja lõppu.Seejuures võetakse eelkõige arvesse otseste ja kaudsete maksude vahelist suhet, mis liikmesriigiti erineb, maksusüsteemide muutmise mõju liikmesriikide maksustamis- ja eelarvestuspõhimõtetele ning mõju, mida maksusüsteemid avaldavad ühenduse konkurentsitingimustele ja ühiskondlikule olukorrale.Artikkel 5Kui liikmesriik kavatseb kasutada artikli 2 viimases lõigus sätestatud võimalust, teatab ta sellest aegsasti komisjonile ja võtab arvesse asutamislepingu artiklit 102.Artikkel 6Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 11. aprill 1967Nõukogu nimeleesistujaR. Van Elslande--------------------------------------------------


title: Komisjoni direktiiv 2005/9/EÜ, 28. jaanuar 2005, millega muudetakse nõukogu direktiivi 76/768/EMÜ kosmeetikatoodete kohta nimetatud direktiivi VII lisa kohandamiseks tehnika arengugaEMPs kohaldatav tekst

text:
               29.1.2005

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 27/46

         KOMISJONI DIREKTIIV 2005/9/EÜ,
   28. jaanuar 2005,
   millega muudetakse nõukogu direktiivi 76/768/EMÜ kosmeetikatoodete kohta nimetatud direktiivi VII lisa kohandamiseks tehnika arenguga
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,
   võttes arvesse nõukogu 27. juuli 1976. aasta direktiivi 76/768/EMÜ liikmesriikides kosmeetikatoodete kohta vastuvõetud õigusaktide ühtlustamise kohta, (1) eriti selle artikli 8 lõiget 2,
   olles konsulteerinud kosmeetikatoodete ja tarbijatele mõeldud toiduks mittekasutatavate toodete teaduskomiteega,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Direktiivi 76/768/EMÜ VII lisa 1. osaga on kehtestatud UV-filtrite loetelu, mida kosmeetikatooted võivad sisaldada.

               (2)

               Kosmeetikatoodete ja tarbijatele mõeldud toiduks mittekasutatavate toodete teaduskomitee arvates on bensoehappe, 2-[4-(dietüülamino)-2-hüdroksübensoüül]-, heksüülestri kasutamine päikesekaitsetoodetes kuni 10 % ulatuses kas eraldi või kombineerituna teiste UV-kiirgust absorbeerivate ainetega ohutu. Sellest tulenevalt bensoehappe, 2-[4-(dietüülamino)-2-hüdroksübensoüül]-, heksüülester tuleks lisada direktiivi 76/768/EMÜ VII lisa 1. osasse viitenumbriga 28.

               (3)

               Seetõttu tuleks vastavalt muuta direktiivi 76/768/EMÜ.

               (4)

               Käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed on kooskõlas alalise kosmeetikatoodete komitee arvamusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 76/768/EMÜ VII lisa muudetakse vastavalt käesoleva direktiivi lisale.
   Artikkel 2
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 28. juuliks 2005. Nad edastavad kõnealuste normide teksti ning kõnealuste normide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile.
   Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende vastuvõetud siseriiklike põhiliste õigusnormide teksti.
   Artikkel 3
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 4
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 28. jaanuar 2005

            Komisjoni nimel

            asepresident

         Günter VERHEUGEN

      (1)  EÜT L 262, 27.9.1976, lk 169. Direktiivi on viimati muudetud komisjoni direktiiviga 2004/93/EÜ (ELT L 300, 25.9.2004, lk 13).
   LISA
   Direktiivi 76/768/EMÜ VII lisa 1. osasse lisatakse viitenumber 28:

                  Viitenumber

                  Ained

                  Sisalduse piirmäär

                  Muud piirangud ja nõuded

                  Märgistusele trükitavad kasutustingimused ja hoiatused

                  a

                  b

                  c

                  d

                  e

                  “28

                  Bensoehappe, 2-[4-(dietüülamino)-2-hüdroksübensoüül]-, heksüülester
                  (INCI-nimetus: Diethylamino Hydroxybenzoyl Hexyl Benzoate;
                  CAS nr 302776-68-7)

                  10 % päikesekaitsetoodetes”


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/13/EÜ, 11. märts 2008 , millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 84/539/EMÜ veterinaarmeditsiinis kasutatavaid elektromeditsiiniseadmeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EMPs kohaldatav tekst)

text:
               19.3.2008

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 76/41

      EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2008/13/EÜ,
   11. märts 2008,
   millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 84/539/EMÜ veterinaarmeditsiinis kasutatavaid elektromeditsiiniseadmeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 95,
   võttes arvesse komisjoni ettepanekut,
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
   tegutsedes asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras, (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Ühenduse parema õigusloome põhimõtetes rõhutatakse siseriiklike ja ühenduse õigusaktide lihtsustamise tähtsust, sest see on ülimalt oluline ettevõtete konkurentsivõime tõstmiseks ja Lissaboni tegevuskava eesmärkide saavutamiseks.

               (2)

               Nõukogu direktiivis 84/539/EMÜ (3) sätestatud vastavushindamismenetlus ei ole enam vajalik ei siseturu ega kolmandate riikidega kauplemise seisukohast.

               (3)

               Siseturu toimimist ning kasutajate ja loomade ohutust on võimalik paremini tagada muude ühenduse õigusaktidega.

               (4)

               Direktiiv 84/539/EMÜ tuleks seetõttu kehtetuks tunnistada.

               (5)

               Direktiivi 84/539/EMÜ kehtetuks tunnistamise tõttu ei või pärast 31. detsembrit 2008 kasutada kõnealuse direktiivi III lisas esitatud vastavusmärki ja vastavad riiklikud rakendusmeetmed tuleb samuti kehtetuks tunnistada,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Käesolevaga tunnistatakse direktiiv 84/539/EMÜ kehtetuks alates 31. detsembrist 2008.
   Artikkel 2
   Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad 31. detsembriks 2008 käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid. Liikmesriigid edastavad komisjonile nimetatud meetmete teksti ja nende ning käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli.
   Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   Artikkel 3
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

      Strasbourg, 11. märts 2008

            Euroopa Parlamendi nimel

            president

         H.-G. PÖTTERING

            Nõukogu nimel eesistuja

            president

         J. LENARČIČ

      (1)  16. jaanuari 2008. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).

      (2)  Euroopa Parlamendi 29. novembri 2007. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 14. veebruari 2008. aasta otsus.

      (3)  EÜT L 300, 19.11.1984, lk 179. Direktiivi on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 807/2003 (ELT L 122, 16.5.2003, lk 36).


title: Nõukogu direktiiv 2010/45/EL, 13. juuli 2010 , millega muudetakse direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, arvete esitamist käsitlevate eeskirjade osas

text:
               22.7.2010

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 189/1

         NÕUKOGU DIREKTIIV 2010/45/EL,
   13. juuli 2010,
   millega muudetakse direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, arvete esitamist käsitlevate eeskirjade osas
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 113,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust,
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust,
   toimides seadusandliku erimenetluse kohaselt
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivis 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, (1) on sätestatud käibemaksu tingimused ja eeskirjad seoses arvete esitamisega, et tagada siseturu nõuetekohane toimimine. Vastavalt kõnealuse direktiivi artiklile 237 on komisjon esitanud aruande, milles tehnoloogilist arengut silmas pidades määratletakse teatavad raskused seoses elektrooniliste arvete esitamisega ning lisaks teatavad muud valdkonnad, kus tuleks lihtsustada käibemaksualaseid eeskirju, et parandada siseturu toimimist.

               (2)

               Kuna arvestuse pidamine peab olema piisav selleks, et liikmesriigid saaksid kontrollida kaupade ajutist vedu ühest liikmesriigist teise, tuleks täpsustada, et arvestuse pidamine peab hõlmama liikmesriikide vahel veetavate kaupade hindamise andmeid. Kaupade üleviimist hindamise eesmärgil teise liikmesriiki ei tuleks käibemaksuga maksustamise kohaldamisel käsitleda kaubatarnena.

               (3)

               Ühendusesisestelt kaubatarnetelt ja ühendusesiseselt omandatavatelt kaupadelt käibemaksu sissenõutavust käsitlevaid eeskirju tuleks täpsustada, et tagada koondaruannetes esitatava teabe ühtsus ja kõnealuste aruannete alusel toimuva teabevahetuse õigeaegsus. Lisaks on asjakohane, et ühest liikmesriigist teise ühest kalendrikuust pikema ajavahemiku jooksul tehtavate pidevate kaubatarnete puhul tuleks need lugeda lõpetatuks iga kalendrikuu lõpus.

               (4)

               Selleks et aidata väikeseid ja keskmise suurusega ettevõtjaid, kellel on raskusi käibemaksu tasumisega pädevale asutusele enne teenuse saajatelt või soetajatelt makse saamist, peaks liikmesriikidel olema võimalus lubada arvestada käibemaksu kassapõhise raamatupidamisarvestuse alusel, mille kohaselt tarnija võib tasuda käibemaksu pädevale asutusele siis, kui ta saab tarne eest makse, ja millega ta saab mahaarvamisõiguse pärast seda, kui ta tasub tarne eest. Sellega peaks liikmesriikidele võimaldatama kohaldada vabatahtlikku kassapõhist raamatupidamisarvestust, millel ei ole negatiivset mõju käibemaksulaekumistega seotud rahavoogudele.

               (5)

               Selleks et tagada ettevõtjatele õiguskindlus seoses arvetega seotud kohustustega, tuleks selgelt märkida, millise liikmesriigi arvete esitamist käsitlevaid eeskirju kohaldatakse.

               (6)

               Selleks et parandada siseturu toimimist, on vaja kehtestada ühtlustatud tähtaeg arve väljastamiseks teatavate piiriüleste tarnete puhul.

               (7)

               Arvel esitatavat teavet käsitlevaid teatud nõudeid tuleks muuta, et paremini kontrollida makse, kohelda piiriüleseid ja riigisiseseid tarneid ühetaolisemalt ning edendada elektrooniliste arvete kasutamist.

               (8)

               Kuna elektrooniliste arvete kasutamine aitab ettevõtjatel vähendada kulusid ja parandada konkurentsivõimet, tuleks elektrooniliste arvete esitamise suhtes praegu kehtivaid käibemaksustamise nõudeid muuta, et kõrvaldada nimetatud arvete kasutamisega kaasnev koormus ja takistused. Paber- ja elektroonilisi arveid tuleks kohelda võrdselt ning paberarvetega seotud halduskoormus ei tohiks kasvada.

               (9)

               Võrdset kohtlemist tuleks kohaldada ka maksuhaldurite pädevuse suhtes. Nende kontrollipädevust ning maksukohustuslaste õigusi ja kohustusi tuleks kohaldada võrdselt, olenemata sellest, kas maksukohustuslane otsustab esitada paberarveid või elektroonilisi arveid.

               (10)

               Arved peavad kajastama tegelikke tarneid ning seetõttu tuleks tagada nende õigsus, terviklus ja loetavus. Usaldusväärse auditijälje kindlakstegemiseks arvete ja tarnete vahel võib kasutada äritegevuse kontrolli, tagades seega iga arve (kas paberil või elektroonilisel kujul) vastavuse neile nõuetele.

               (11)

               Elektrooniliste arvete õigsuse ja tervikluse saab tagada ka teatavate olemasolevate tehnoloogiate, näiteks elektroonilise teabevahetuse ja täiustatud digitaalallkirjade kasutamise abil. Kuid kuna olemas on ka muid tehnoloogiaid, ei peaks maksukohustuslastelt nõudma ühegi konkreetse elektrooniliste arvete esitamise tehnoloogia kasutamist.

               (12)

               Tuleks täpsustada, et kui maksukohustuslane säilitab enda väljastatud või saadud on-line-arveid peaks lisaks maksukohustuslase asukohaliikmesriigile olema nendele arvetele järelevalveks vajalik juurdepääsuõigus ka sellel liikmesriigil, kus maks tasumisele kuulub.

               (13)

               Kuna käesoleva direktiivi eesmärke, nimelt käibemaksu käsitlevate eeskirjade lihtsustamist, ajakohastamist ja ühtlustamist, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning seetõttu on neid parem saavutada liidu tasandil, võib liit vastu võtta meetmed kooskõlas aluslepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale.

               (14)

               Kooskõlas paremat õigusloomet käsitleva institutsioonidevahelise kokkuleppe (2) punktiga 34 julgustatakse liikmesriike koostama nende endi jaoks ja liidu huvides vastavustabeleid, kus on võimalikult suures ulatuses välja toodud vastavus käesoleva direktiivi ja ülevõtmismeetmete vahel, ning need tabelid avalikustama.

               (15)

               Seepärast tuleks direktiivi 2006/112/EÜ vastavalt muuta,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 2006/112/EÜ muudatused
   Direktiivi 2006/112/EÜ muudetakse järgmiselt:

               1)

               artikli 17 lõike 2 punkt f asendatakse järgmisega:

                           „f)

                           maksukohustuslasele sellise teenuse osutamine, mis hõlmab asjaomaste kaupade hindamist või tööd kõnealuste kaupadega ja mis füüsiliselt toimub kaupade lähetamise või veo sihtliikmesriigi territooriumil, tingimusel et pärast hindamist või töötlemist saadetakse kaubad tagasi sellele maksukohustuslasele liikmesriiki, kust need algselt lähetati või veeti;”;

               2)

               artikli 64 lõige 2 asendatakse järgmisega:
               „2.   Ühest kalendrikuust pikema ajavahemiku jooksul tehtavat selliste kaupade pidevat tarnet, mida vastavalt artiklis 138 sätestatud tingimustele lähetatakse või veetakse liikmesriiki, mis ei ole kõnealuste kaupade lähetamise või veo alguskoht, ja mida tarnitakse käibemaksuvabalt või mida maksukohustuslane viib käibemaksuvabalt teise liikmesriiki oma ettevõtluse eesmärgil, loetakse lõpetatuks iga kalendrikuu järel kuni kaubatarne lõppemiseni.
               Pidev teenuste osutamine, mille puhul teenuse saaja maksab käibemaksu vastavalt artiklile 196, pikema ajavahemiku jooksul kui üks aasta, loetakse lõpetatuks ühe kalendriaasta järel kuni teenuse osutamise lõpuni, kui nimetatud ajavahemiku jooksul ei toimu tasaarveldusi või makseid.
               Liikmesriigid võivad teatavatel esimeses ja teises lõigus sätestamata juhtudel ette näha, et pidevad kaubatarned ja pidev teenuste osutamine, mis toimuvad teatava ajavahemiku jooksul, loetakse lõpetatuks vähemalt ühe aasta möödumisel.”;

               3)

               artikli 66 esimese lõigu punkt c ja teine lõik asendatakse järgmisega:

                           „c)

                           kui arvet ei väljastata või väljastatakse hiljem, kindlaksmääratud aja jooksul, kuid mitte hiljem kui liikmesriikide poolt arvete esitamiseks artikli 222 teise lõigu kohaselt kehtestatud tähtaja möödumisel või kui liikmesriik ei ole sellist tähtaega kehtestanud, siis kindlaksmääratud aja jooksul alates maksustatava teokoosseisu tekkimise kuupäevast.
                           Esimeses lõigus sätestatud erandit ei kohaldata siiski selliste teenuste osutamise suhtes, mille eest vastavalt artiklile 196 peab käibemaksu tasuma teenuse saaja, ning artiklis 67 nimetatud kaubatarnete või kaupade üleviimise suhtes.”;

               4)

               artikkel 67 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 67
               Selliste kaupade puhul, mida käibemaksuvabalt lähetatakse või veetakse artiklis 138 sätestatud tingimustel teise liikmesriiki kui selle lähetamise või veo alguse liikmesriik, või kui maksukohustuslane viib kaubad käibemaksuvabalt teise liikmesriiki oma ettevõtluse eesmärgil, muutub käibemaks sissenõutavaks arve väljastamisel, või artikli 222 esimeses lõigus osutatud tähtaja möödumisel, kui selleks ajaks ei ole arvet väljastatud.
               Artikli 64 lõiget 1, artikli 64 lõike 2 kolmandat lõiku ja artiklit 65 ei kohaldata esimeses lõigus osutatud tarnete ja kaupade üleviimise puhul.”;

               5)

               artikkel 69 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 69
               Kaupade ühendusesisese soetamise korral muutub käibemaks sissenõutavaks arve väljastamisel, või artikli 222 esimeses lõigus osutatud tähtaja möödumisel, kui selleks ajaks ei ole arvet väljastatud.”;

               6)

               artikli 91 lõike 2 teine lõik asendatakse järgmisega:
               „Liikmesriigid peavad selle kasutamisega nõustuma, selle asemel et kasutada Euroopa Keskpanga poolt käibemaksu sissenõutavaks muutumise ajal avaldatud uusimat vahetuskurssi. Ümberarvestus muude vääringute vahel kui euro toimub iga vääringu euro vahetuskurssi kasutades. Liikmesriigid võivad nõuda, et maksukohustuslane teavitaks neid selle valikuvõimaluse kasutamisest.
               Mõne esimeses lõigus osutatud tehingu puhul või teatavat liiki maksukohustuslaste puhul võivad liikmesriigid kasutada vahetuskurssi, mis määratakse kindlaks tolliväärtuse arvutamist reguleerivate ühenduse kehtivate õigusnormide kohaselt.”;

               7)

               lisatakse järgmine artikkel:
               „Artikkel 167a
               Liikmesriigid võivad vabatahtliku korra alusel ette näha, et sellise maksukohustuslase mahaarvamisõigus, kellelt käibemaks nõutakse sisse vaid vastavalt artikli 66 punktile b, lükatakse edasi kuni hetkeni, mil talle tarnitud kaupadelt või osutatud teenustelt on käibemaks tema tarnijale tasutud.
               Liikmesriigid, kes kohaldavad esimeses lõigus nimetatud vabatahtlikku korda, kehtestavad nende territooriumil seda korda kasutavatele maksukohustuslastele künnise, mille aluseks on artikli 288 kohaselt arvutatud maksukohustuslase aastakäive. See künnis ei tohi olla suurem kui 500 000 eurot või võrdväärne summa liikmesriigi vääringus. Liikmesriigid võivad suurendada nimetatud künnist 2 000 000 euroni või võrdväärse summani liikmesriigi vääringus pärast konsulteerimist käibemaksukomiteega. Käibemaksukomiteega konsulteerimine ei ole siiski nõutav liikmesriikide puhul, kes kohaldasid 31. detsembril 2012 künnist, mis oli suurem kui 500 000 eurot või võrdväärne summa omavääringus.
               Liikmesriigid teavitavad käibemaksukomiteed vastavalt esimesele lõigule vastuvõetud siseriiklikest õiguslikest meetmetest.”;

               8)

               artiklit 178 muudetakse järgmiselt:

                           a)

                           punkt a asendatakse järgmisega:

                                       „a)

                                       artikli 168 punktis a osutatud mahaarvamise korral seoses kaubatarnetega või teenuste osutamisega peab tal olema XI jaotise 3. peatüki 3.–6. jao kohaselt koostatud arve;”;

                           b)

                           punkt c asendatakse järgmisega:

                                       „c)

                                       artikli 168 punktis c osutatud mahaarvamise korral seoses kaupade ühendusesisese soetamisega peab ta esitama artiklis 250 ettenähtud käibedeklaratsioonis kogu teabe, mis on vajalik tema tehtud ühendusesiseselt kaupade soetamiselt tasumisele kuuluva käibemaksu summa arvutamiseks, ning tal peab olema XI jaotise 3. peatüki 3.–5. jao kohaselt koostatud arve;”;

               9)

               artikkel 181 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 181
               Liikmesriigid võivad anda maksukohustuslasele, kellel ei ole XI jaotise 3. peatüki 3.–5. jao kohaselt koostatud arvet, loa artikli 168 punktis c osutatud mahaarvamise tegemiseks ühendusesiseselt kaupade soetamise puhul.”;

               10)

               artikli 197 lõike 1 punkt c asendatakse järgmisega:

                           „c)

                           sellise maksukohustuslase väljastatud arve, kelle asukoht ei ole sihtliikmesriigis, on koostatud 3. peatüki 3.–5. jao kohaselt.”;

               11)

               artikkel 217 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 217
               Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab mõiste „elektrooniline arve” arvet, mis sisaldab käesoleva direktiiviga nõutud teavet ning mis väljastatakse ja saadakse elektroonilisel kujul.”;

               12)

               XI jaotise 3. peatüki 3. jaole lisatakse järgmine artikkel:
               „Artikkel 219a
               Ilma et see piiraks artiklite 244–248 kohaldamist, kohaldatakse järgmist.

                           1)

                           Arve väljastamise suhtes kohaldatakse V jaotise sätete kohaselt selle liikmesriigi eeskirju, kus on kaubatarne tegemise või teenuste osutamise koht.

                           2)

                           Erandina punktist 1 kohaldatakse arvete väljastamise suhtes selle liikmesriigi eeskirju, kus on kauba tarnija või teenuse osutaja asukoht või püsiv tegevuskoht, kust kaubad tarnitakse või teenused osutatakse või kus kõnealuse asukoha või püsiva tegevuskoha puudumisel on kauba tarnija või teenuse osutaja alaline või peamine elukoht, kui

                                       a)

                                       kaubatarne teostaja või teenuste osutaja asukoht ei ole selles liikmesriigis, kus V jaotise sätete kohaselt on kaubatarne tegemise või teenuste osutamise koht, või kui tema tegevuskoht kõnealuse liikmesriigi territooriumil ei osale kaubatarnes ega teenuseosutamises artikli 192a tähenduses, ning kui isik, kes on kohustatud tasuma käibemaksu, on isik, kellele kaup tarnitakse või teenuseid osutatakse.
                                       Kui teenuse saaja või kaupade soetaja väljastab arve (endale arve koostamine), kohaldatakse punktis 1 sätestatud eeskirju;

                                       b)

                                       kaubatarne tegemise või teenuste osutamise koht V jaotise sätete kohaselt ei ole ühenduses.”;

               13)

               artikkel 220 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 220
               1.   Iga maksukohustuslane tagab, et arve oleks väljastatud tema enda, kauba soetaja või teenuse saaja poolt või tema nimel ja arvel tegutseva kolmanda isiku poolt järgmistel juhtudel:

                           1)

                           kaubatarned või teenused teisele maksukohustuslasele või juriidilisest isikust mittemaksukohustuslasele;

                           2)

                           artiklis 33 nimetatud kaubatarned;

                           3)

                           kaubatarned, mis teostatakse vastavalt artiklis 138 nimetatud tingimustele;

                           4)

                           enne ühe punktides 1 ja 2 osutatud kaubatarne teostamist talle tehtud ettemaksed;

                           5)

                           talle teise maksukohustuslasele või juriidilisest isikust mittemaksukohustuslase poolt enne teenuste osutamise lõpetamist tehtud ettemaksed.

                     2.   Erandina lõikest 1 ja ilma et see piiraks artikli 221 lõike 2 kohaldamist, ei nõuta arve väljastamist artikli 135 lõike 1 punktide a–g alusel käibemaksust vabastatud teenuste osutamise puhul.”;

               14)

               lisatakse järgmine artikkel:
               „Artikkel 220a
               1.   Liikmesriigid lubavad maksukohustuslasel väljastada lihtsustatud arve järgmistel juhtudel:

                           a)

                           kui arve summa ei ole suurem kui 100 eurot või sellega võrdväärne summa liikmesriigi vääringus;

                           b)

                           väljastatud arve on dokument või sõnum, mida käsitatakse arvena artikli 219 kohaselt.

                     2.   Liikmesriigid ei luba maksukohustuslasel väljastada lihtsustatud arvet, kui arved tuleb väljastada artikli 220 lõike 1 punktide 2 ja 3 kohaselt või kui maksustatavat kaubatarnet või teenuste osutamist teostab maksukohustuslane, kelle asukoht ei ole liikmesriigis, kus maks tasumisele kuulub, või kelle tegevuskoht kõnealuse liikmesriigi territooriumil ei osale kõnealuses kaubatarnes ega teenuseosutamises artikli 192a tähenduses, ja käibemaksu tasuma kohustatud isik on isik, kellele kaubad tarnitakse või teenuseid osutatakse.”;

               15)

               artiklid 221, 222, 223, 224 ja 225 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 221
               1.   Liikmesriigid võivad kehtestada maksukohustuslastele kohustuse esitada arve, mis oleks kooskõlas artikli 226 või 226b kohaselt nõutavate andmetega, muude kaubatarnete või teenuste osutamiste puhul, millele ei ole osutatud artikli 220 lõikes 1.
               2.   Liikmesriigid võivad kehtestada maksukohustuslastele, kelle asukoht on nende territooriumil või kellel on nende territooriumil püsiv tegevuskoht, mille kaudu teenuseid osutatakse, kohustuse väljastada arve, mis oleks kooskõlas artiklis 226 või 226b nõutavate andmetega, artikli 135 lõike 1 punktide a–g kohaselt maksust vabastatud teenuste osutamise puhul kõnealuste maksukohustuslaste poolt nende territooriumil või väljaspool ühendust.
               3.   Liikmesriigid võivad vabastada maksukohustuslased artikli 220 lõikes 1 või artiklis 220a nimetatud kohustusest esitada arve kaubatarnete või teenuste osutamise kohta, mille viimased on teostanud nende territooriumil ja mis on artiklite 110 ja 111, artikli 125 lõike 1, artikli 127, artikli 128 lõike 1, artikli 132, artikli 135 lõike 1 punktide h–l, artiklite 136, 371, 375, 376 ja 377, artikli 378 lõike 2, artikli 379 lõike 2 ja artiklite 380–390b alusel maksust vabastatud, olenemata sellest, kas eelnevas etapis makstud käibemaks tagastatakse.
               Artikkel 222
               Kui tarnitakse kaupu artiklis 138 sätestatud tingimustel või osutatakse teenuseid, mille eest vastavalt artiklile 196 peab käibemaksu tasuma teenuse saaja, väljastatakse arve hiljemalt maksustatava teokoosseisu tekkimisele järgneva kuu viieteistkümnendaks kuupäevaks.
               Muude kaubatarnete ja muu teenuste osutamisega seotud arvete väljastamisele võivad liikmesriigid kehtestada maksukohustuslastele ajapiirangud.
               Artikkel 223
               Liikmesriigid lubavad maksukohustuslasel väljastada koondarveid, mis hõlmavad mitme eri kaubatarne või teenuste osutamise andmeid, tingimusel et koondarves kajastatud kaubatarnetelt või teenuste osutamiselt tasumisele kuuluv käibemaks muutub sissenõutavaks sama kalendrikuu jooksul.
               Ilma et see piiraks artikli 222 kohaldamist, võivad liikmesriigid lubada koondarvetel kajastada tarneid, millelt tasumisele kuuluv käibemaks on muutunud sissenõutavaks ühest kalendrikuust pikema ajavahemiku jooksul.
               Artikkel 224
               Maksukohustuslase poolt tarnitud kaupade soetaja või osutatud teenuste saaja võib ise arve koostada, tingimusel et mõlemad osapooled on selles eelnevalt kokku leppinud ja on olemas kord, mille alusel kaupu tarniv või teenuseid osutav maksukohustuslane iga arve vastu võtab. Liikmesriigid võivad nõuda, et sellised arved tuleb koostada maksukohustuslase nimel ja eest.
               Artikkel 225
               Liikmesriigid võivad kehtestada maksukohustuslastele eritingimusi juhtudeks, kui kolmas isik või soetaja või teenuse saaja, kes väljastab arveid, asub riigis, kellega puudub igasugune juriidiline vastastikust abi käsitlev kokkulepe, mis oma ulatuselt sarnaneks direktiivi 2010/24/EL (3) ja määruse (EÜ) nr 1798/2003 (4) poolt sätestatuga.

               16)

               artiklit 226 muudetakse järgmiselt:

                           a)

                           lisatakse järgmine punkt:

                                       „7a)

                                       märge „kassapõhine raamatupidamisarvestus”, kui käibemaks muutub sissenõutavaks tasu kättesaamise ajal vastavalt artikli 66 punktile b ning mahaarvamise õigus tekib ajal, kui mahaarvatav maks muutub sissenõutavaks;”;

                           b)

                           lisatakse järgmine punkt:

                                       „10a)

                                       märge „endale arve koostamine”, kui kaupade tarnija või teenuse osutaja asemel väljastab arve kaupade soetaja või teenuse saaja;”;

                           c)

                           punkt 11 asendatakse järgmisega:

                                       „11)

                                       maksuvabastuse korral viide käesoleva direktiivi asjakohastele sätetele, vastavatele siseriiklikele sätetele või mis tahes muu märge, et kaupade tarnimine või teenuste osutamine on maksuvaba;”;

                           d)

                           lisatakse järgmine punkt:

                                       „11a)

                                       märge „pöördmaksustamine”, kui kaupade soetaja või teenuse saaja on kohustatud käibemaksu tasuma;”;

                           e)

                           punktid 13 ja 14 asendatakse järgmisega:

                                       „13)

                                       reisibüroode erikorra kohaldamisel märge „kasuminormi maksustamise kord – reisibürood”;

                                       14)

                                       kasutatud kaupade, kunstiteoste, kollektsiooni- ja antiikesemete suhtes kohaldatava erikorra kohaldamisel vastavalt märge „kasuminormi maksustamise kord – kasutatud kaubad”, „kasuminormi maksustamise kord – kunstiteosed” või „kasuminormi maksustamise kord – kollektsiooni- ja antiik-esemed”.”;

               17)

               lisatakse järgmised artiklid:
               „Artikkel 226a
               Kui kaupu tarniv või teenuseid osutav maksukohustuslane, kelle asukoht ei ole liikmesriigis, kus maks tasumisele kuulub, või kelle tegevuskoht kõnealuse liikmesriigi territooriumil ei osale kõnealuses kaubatarnes ega teenuseosutamises artikli 192a tähenduses, väljastab arve sellisele kaupade soetajale või sellisele teenuse saajale, kes on kohustatud käibemaksu tasuma, võib maksukohustuslane välja jätta artikli 226 punktides 8, 9 ja 10 osutatud andmed ja selle asemel märkida kõnealuste kaupade või teenuste maksustatava väärtuse, osutades tarnitud kaupade kogusele ja liigile või osutatud teenuste ulatusele ja liigile.
               Artikkel 226b
               Artikli 220a ning artikli 221 lõigete 1 ja 2 kohaselt väljastatud lihtsustatud arvete puhul nõuavad liikmesriigid vähemalt järgmisi andmeid:

                           a)

                           arve väljastamise kuupäev;

                           b)

                           kaupu tarniva või teenuseid osutava maksukohustuslase registreerimisnumber;

                           c)

                           tarnitud kaupade või osutatud teenuste liik;

                           d)

                           tasumisele kuuluva käibemaksu summa või teave, mis võimaldab seda arvutada;

                           e)

                           kui väljastatud arve on dokument või sõnum, mida käsitatakse arvena artikli 219 kohaselt, täpne ja ühemõtteline viide nimetatud algsele arvele ning konkreetsed andmed, mida muudetakse.

                     Liikmesriigid ei tohi nõuda arvetel muid andmeid peale selliste andmete, mis on osutatud artiklites 226, 227 ja 230.”;

               18)

               artikkel 228 jäetakse välja;

               19)

               artikkel 230 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 230
               Arvel esitatud summad võivad olla mis tahes valuutas, tingimusel et tasumisele kuuluva või korrigeeritud käibemaksu summa on väljendatud selle liikmesriigi valuutas, rakendades artiklis 91 sätestatud vahetuskursi määramise viisi.”;

               20)

               artikkel 231 jäetakse välja;

               21)

               XI jaotise 3. peatüki 5. jao pealkiri asendatakse järgmisega:

               22)

               artiklid 232 ja 233 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 232
               Elektroonilist arvet kasutatakse arve vastuvõtja nõusolekul.
               Artikkel 233
               1.   Nii paber- kui elektroonilise arve päritolu õigsus, sisu terviklus ja arve loetavus tuleb tagada alates arve väljastamisest kuni arve säilitusaja lõpuni.
               Iga maksukohustuslane määrab kindlaks arve päritolu õigsuse, sisu tervikluse ja loetavuse tagamise viisi. Selleks võib kasutada mis tahes äritegevuse kontrolli, mis loob usaldusväärse auditijälje arve ja kaubatarne või teenuse osutamise vahel.
               „Päritolu õigsus” – tarne teostaja, teenuse osutaja või arve esitaja isiku samasuse tagamine.
               „Sisu terviklus” tähendab, et käesoleva direktiivi kohaselt nõutavat sisu ei ole muudetud.
               2.   Lisaks lõikes 1 kirjeldatud äritegevuse kontrolli liikidele on elektroonilise arve päritolu õigsuse ja sisu tervikluse tagamise tehnoloogiad näiteks järgmised:

                           a)

                           täiustatud elektrooniline allkiri Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 1999. aasta direktiivi 1999/93/EÜ (elektroonilisi allkirju käsitleva ühenduse raamistiku kohta) (5) artikli 2 punkti 2 tähenduses, mis põhineb heakskiidetud sertifikaadil ja on loodud turvalise allkirja andmise vahendiga direktiivi 1999/93/EÜ artikli 2 punktide 6 ja 10 tähenduses;

                           b)

                           elektrooniline teabevahetus, mis on määratletud komisjoni 19. oktoobri 1994. aasta soovituse 94/820/EÜ (elektroonilise teabevahetuse õiguslike aspektide kohta) (6) 1. lisa artiklis 2, kui teabevahetusega seonduv leping näeb ette päritolu õigsust ja andmete terviklust tagavate menetluste kasutamise.

               23)

               artikkel 234 jäetakse välja;

               24)

               artiklid 235, 236 ja 237 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 235
               Liikmesriigid võivad kehtestada eritingimusi nende territooriumil tarnitud kaupade või osutatud teenuste eest esitatud elektrooniliste arvete suhtes, mis on väljastatud riigist, millega puudub juriidiline vastastikust abi käsitlev kokkulepe, mis oma kohaldamisalalt sarnaneks direktiivis 2010/24/EL ja määruses (EÜ) nr 1798/2003 sätestatuga.
               Artikkel 236
               Elektrooniliste arvete kogumi korral, mille puhul samale vastuvõtjale saadetakse või tehakse kättesaadavaks mitu arvet, võib kõikide arvete ühised andmed märkida vaid ühe korra, kui iga arve puhul on kogu teave juurdepääsetav.
               Artikkel 237
               Komisjon esitab hiljemalt 31. detsembriks 2016 Euroopa Parlamendile ja nõukogule sõltumatul majandusuuringul põhineva üldise hindamisaruande arvete esitamist käsitlevate uute eeskirjade kohta, mida kohaldatakse 1. jaanuarist 2013, ning eelkõige selle kohta, mil määral on need tegelikult aidanud vähendada ettevõtjate halduskoormust, ning vajaduse korral asjakohase ettepaneku kõnealuste eeskirjade muutmiseks.”;

               25)

               artiklit 238 muudetakse järgmiselt:

                           a)

                           lõige 1 asendatakse järgmisega:
                           „1.   Pärast käibemaksukomiteega konsulteerimist võivad liikmesriigid enda kehtestatud tingimustel ette näha, et kaubatarneid ja osutatud teenuseid kajastavatele arvetele tuleb märkida ainult artikliga 226b nõutud teave järgmistel juhtudel:

                                       a)

                                       kui arve summa on suurem kui 100 eurot, kuid mitte suurem kui 400 eurot, või sellega võrdväärne summa liikmesriigi vääringus;

                                       b)

                                       kui asjakohase tegevusvaldkonna äri- ja haldustavade või arvete väljastamise tehniliste tingimuste tõttu on eriti raske täita kõiki artiklis 226 või 230 osutatud nõudeid.”;

                           b)

                           lõige 2 jäetakse välja;

                           c)

                           lõige 3 asendatakse järgmisega:
                           „3.   Lõikega 1 ette nähtud lihtsustatud korda ei kohaldata juhul, kui nõutav on arvete väljastamine artikli 220 lõike 1 punktide 2 ja 3 kohaselt või kui maksustatavat kaubatarnet või teenuste osutamist teostab maksukohustuslane, kelle asukoht ei ole liikmesriigis, kus käibemaks tasumisele kuulub, või kelle asukoht kõnealuse liikmesriigi territooriumil ei osale kõnealuses kaubatarnes ega teenuseosutamises artikli 192a tähenduses, ja käibemaksu tasuma kohustatud isik on isik, kellele kaubad tarnitakse või teenust osutatakse.”;

               26)

               artikkel 243 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 243
               1.   Maksukohustuslane peab arvestust kaupade kohta, mille ta on lähetanud või vedanud või mis on tema nimel lähetatud või veetud sihtkohta ühenduse territooriumil, kuid väljaspool lähteliikmesriiki, artikli 17 lõike 2 punktides f, g ja h sätestatud tehingute tarbeks, mis seisnevad kõnealuste kaupade hindamises või töös kõnealuste kaupadega või nende ajutises kasutamises.
               2.   Maksukohustuslane peab piisavalt üksikasjalikku arvestust, mis võimaldaks tuvastada mõnest teisest liikmesriigist seal käibemaksukohustuslasena registreeritud maksukohustuslase või tema nimel tegutseva isiku poolt talle saadetud kaubad, mida kasutatakse teenuste osutamiseks, mis seisnevad kõnealuste kaupade hindamises või töös kõnealuste kaupadega.”;

               27)

               artikkel 246 jäetakse välja;

               28)

               artikli 247 lõiked 2 ja 3 asendatakse järgmisega:
               „2.   Artiklis 233 sätestatud nõuete täitmise tagamiseks võib lõikes 1 nimetatud liikmesriik nõuda, et arveid säilitataks algupärasel kujul – paberil või elektrooniliselt –, nagu need saadeti või kättesaadavaks tehti. Samuti võib liikmesriik nõuda, et arvete elektroonilisel säilitamisel säilitataks elektrooniliselt ka andmed, mis tagavad arvete päritolu õigsuse ja sisu tervikluse, nagu on sätestatud artiklis 233.
               3.   Lõikes 1 osutatud liikmesriigid võivad kehtestada eritingimusi, millega keelatakse või piiratakse arvete säilitamist riigis, millega ei ole sõlmitud õiguslikku kokkulepet vastastikuse abi kohta, mille ulatus on sarnane direktiivis 2010/24/EL ja määruses (EÜ) nr 1798/2003 sätestatuga või artiklis 249 osutatud õigusega arvetele elektrooniliste vahenditega juurde pääseda, neid alla laadida ja kasutada.”;

               29)

               XI jaotise 4. peatüki 3. jaole lisatakse järgmine artikkel:
               „Artikkel 248a
               Liikmesriigid võivad teatavate maksukohustuslaste puhul või teatavatel juhtudel kontrollimise eesmärgil nõuda, et arved, mis esitatakse nende territooriumil tarnitavate kaupade või osutatavate teenuste eest, ning arved, mis esitatakse maksukohustuslastele, kelle asukoht on nende territooriumil, tõlgitakse nende ametlikku keelde. Liikmesriigid ei või siiski kehtestada arvete tõlkimise üldist nõuet.”;

               30)

               artikkel 249 asendatakse järgmisega:
               „Artikkel 249
               Kui maksukohustuslane säilitab enda väljastatud või saadud arveid elektroonilisel teel nii, et on tagatud on-line-juurdepääs asjaomastele andmetele, on tema asukohaliikmesriigi pädevatel asutustel ja teise liikmesriigi pädevatel asutustel, kui käibemaks kuulub tasumisele kõnealuses teises liikmesriigis, õigus kontrollimise eesmärgil neile arvetele juurde pääseda, neid alla laadida ja kasutada.”;

               31)

               artikli 272 lõike 1 teine lõik asendatakse järgmisega:
               „Liikmesriigid ei või vabastada esimese lõigu punktis b osutatud maksukohustuslasi 3. peatüki 3.–6. jaos ja 4. peatüki 3. jaos sätestatud arve esitamise kohustustest.”.

         Artikkel 2
   Ülevõtmine
   1.   Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 31. detsembriks 2012. Liikmesriigid edastavad kõnealuste normide teksti viivitamata komisjonile.
   Nad kohaldavad kõnealuseid norme alates 1. jaanuarist 2013.
   Kui liikmesriigid kõnealused normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 3
   Jõustumine
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 4
   Adressaadid
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 13. juuli 2010

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         D. REYNDERS

      (1)  ELT L 347, 11.12.2006, lk 1.

      (2)  ELT C 321, 31.12.2003, lk 1.

      (3)  Nõukogu 16. märtsi 2010. aasta direktiiv 2010/24/EL vastastikuse abi kohta maksude, maksete ja teiste meetmetega seotud nõuete sissenõudmisel (ELT L 84, 31.3.2010, lk 1).

      (4)  Nõukogu 7. oktoobri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1798/2003 halduskoostöö kohta käibemaksu valdkonnas (ELT L 264, 15.10.2003, lk 1).”;

      (5)  EÜT L 13, 19.1.2000, lk 12.

      (6)  EÜT L 338, 28.12.1994, lk 98.”;