title: Kaheksateistkümnes nõukogu direktiiv, 18. juuli 1989, kumuleeruvaid käibemakse käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta — teatavate kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ artikli 28 lõikes 3 sätestatud erandite kaotamine

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31989L0465

Euroopa Liidu Teataja L 226 , 03/08/1989 Lk 0021 - 0022 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 9 Köide 2 Lk 0014  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 9 Köide 2 Lk 0014

		Kaheksateistkümnes nõukogu direktiiv,18. juuli 1989,kumuleeruvaid käibemakse käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta — teatavate kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ artikli 28 lõikes 3 sätestatud erandite kaotamine(89/465/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 99,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]ning arvestades, et:17. mail 1977 vastuvõetud kuuenda nõukogu direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas, [4] viimati muudetud Hispaania ja Portugali ühinemisaktiga, artikli 28 lõikes 3 lubatakse liikmesriikidel kohaldada üleminekuajal meetmeid, mis kalduvad kõrvale ühise käibemaksusüsteemi harilikest eeskirjadest; esialgu kehtestati selleks üleminekuajaks viis aastat; nõukogu kohustus komisjoni ettepaneku põhjal vajaduse korral otsustama enne selle tähtaja lõppu nende erandite osalise või täieliku kaotamise üle;paljud nendest eranditest põhjustasid ühenduste omavahendite süsteemis raskusi nõukogu 29. mai 1989. aasta määruses (EMÜ, Euratom) nr 1553/89, mis käsitleb käibemaksust laekuvate omavahendite kogumise kindlat ühtset korda, [5] sätestatud hüvitise arvutamisel; selle süsteemi tõhusama toimimise tagamiseks on vaja need erandid kaotada;nende erandite kaotamine suurendab ka käibemaksusüsteemi suuremat erapooletust ühenduse tasandil;nendest eranditest teatavad tuleks kaotada alates vastavalt 1. jaanuarist 1990, 1. jaanuarist 1991, 1. jaanuarist 1992 ja 1. jaanuarist 1993;ühinemisakti sätetest lähtuvalt võib Portugali Vabariik lükata direktiivi 77/388/EMÜ F lisa punktis 3 ja 9 osutatud tehingute vabastuse kaotamise edasi 1. jaanuarini 1994;on asjakohane, et enne 1. jaanuari 1991 uurib nõukogu komisjoni aruande põhjal olukorda muude direktiivi 77/388/EMÜ artikli 28 lõikes 3 sätestatud erandite puhul, kaasa arvatud käesoleva direktiivi artikli 1 punkti 1 teises lõigus osutatud erand, ja otsustab komisjoni ettepaneku põhjal nende erandite kaotamise üle, võttes arvesse võimalikke konkurentsimoonutusi, mis on tulenenud nende kohaldamisest või mis võivad tekkida tulevikus seoses siseturu väljakujunemisega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 77/388/EMÜ muudetakse järgmiselt.1. Alates 1. jaanuarist 1990 jäetakse E lisast välja punktides 1, 3-6, 8, 9, 10, 12, 13 ja 14 osutatud tehingud.Nendel liikmesriikidel, kes 1. jaanuaril 1989 kohaldasid käibemaksu E lisa punktides 4 ja 5 osutatud tehingute suhtes, lubatakse kohaldada artikli 13 A osa punkti 2 alapunkti a viimase taande tingimusi ka artikli 13 A osa punkti 1 alapunktides m ja n nimetatud teenuste osutamise ja kaupade tarnimise suhtes, kui nende osutajateks või tarnijateks on avalik-õiguslikud isikud.2. F lisast:a) jäetakse punktides 3, 14 ja 18–22 osutatud tehingud välja alates 1. jaanuarist 1990;b) jäetakse punktides 4, 13, 15 ja 24 osutatud tehingud välja alates 1. jaanuarist 1991;c) jäetakse punktis 9 osutatud tehingud välja alates 1. jaanuarist 1992;d) jäetakse punktis 11 osutatud tehingud välja alates 1. jaanuarist 1993.Artikkel 2Portugali Vabariik võib kuni 1. jaanuarini 1994 edasi lükata artikli 1 punkti 2 alapunktis a osutatud kuupäeva punkti 3 väljajätmiseks F lisast ja artikli 1 punkti 2 alapunktis c osutatud kuupäeva punkti 9 väljajätmiseks F lisast.Artikkel 3Enne 1. jaanuari 1991 uurib nõukogu komisjoni aruande põhjal olukorda muude direktiivi 77/388/EMÜ artikli 28 lõikes 3 sätestatud erandite puhul, kaasa arvatud käesoleva direktiivi artikli 1 punkti 1 teises lõigus osutatud erand, ja otsustab komisjoni ettepaneku põhjal nende erandite kaotamise üle, võttes arvesse võimalikke konkurentsimoonutusi, mis on tulenenud nende kohaldamisest või mis võivad tekkida siseturu väljakujundamiseks võetavatest meetmetest.Artikkel 4Artiklites 1-3 osutatud tehingute suhtes võivad liikmesriigid võtta käibemaksu mahaarvamise õigusega seotud meetmeid, et täielikult või osaliselt vältida olukorda, kus asjaomastel maksukohustuslastel on põhjendamatu paremus või halvemus.Artikkel 51. Liikmesriigid võtavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud meetmed hiljemalt artiklites 1 ja 2 märgitud kuupäevadel.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas oma vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 6Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 18. juuli 1989Nõukogu nimeleesistujaR. Dumas[1] EÜT C 347, 29.12.1984, lk 3 ja EÜT C 183, 11.7.1987, lk 9.[2] EÜT C 125, 11.5.1987, lk 27.[3] EÜT C 218, 29.8.1985, lk 11.[4] EÜT L 145, 13.6.1977, lk 1.[5] EÜT L 155, 7.6.1989, lk 9.--------------------------------------------------


title: Nõukogu direktiiv, 15. märts 1976, vastastikuse abi kohta Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi rahastamissüsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete ning põllumajandusmaksude ja tollimaksude sissenõudmisel

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31976L0308

Euroopa Liidu Teataja L 073 , 19/03/1976 Lk 0018 - 0023 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 2 Köide 2 Lk 0066  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 02 Köide 2 Lk 0126  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 2 Köide 2 Lk 0066  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 02 Köide 3 Lk 0046  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 02 Köide 3 Lk 0046

		Nõukogu direktiiv,15. märts 1976,vastastikuse abi kohta Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi rahastamissüsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete ning põllumajandusmaksude ja tollimaksude sissenõudmisel(76/308/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100,võttes arvesse nõukogu 21. aprilli 1970. aasta määrust (EMÜ) nr 729/70 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta [1] (viimati muudetud määrusega (EMÜ) nr 2788/72 [2]), eriti selle artikli 8 lõiget 3,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse assamblee arvamust [3],võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [4]ning arvestades, et:käesoleval ajal ei saa liikmesriigi asutuste poolt koostatud dokumendil põhinevat nõuet sisse nõuda teises liikmesriigis;nõuete sissenõudmist reguleerivate siseriiklike õigusnormide kohaldatavus ainult oma riigi territooriumil takistab ühisturu rajamist ja toimimist; selles olukorras ei saa ühenduse eeskirju eelkõige ühises põllumajanduspoliitikas täiel määral ja õiglaselt kohaldada ning see soodustab pettusi;sellepärast tuleb vastu võtta ühised eeskirjad vastastikuse abi kohta nõuete sissenõudmisel;need eeskirjad peavad kehtima nii Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi osalise või täieliku rahastamise süsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete kui ka põllumajandusmaksude ja tollimaksude sissenõudmisel 21. aprilli 1970. aasta otsuse 70/243/ESTÜ, EMÜ, Euratom (liikmesriikide osamaksete asendamise kohta ühenduste omavahenditega [5] artikli 2 ja ühinemisakti artikli 128 tähenduses; need eeskirjad peavad kehtima ka nõuetega kaasnevate intresside ja kulude sissenõudmisel;vastastikune abi peab seisnema selles, et asutus, kellelt abi taotletakse, esitab abi taotlevale asutusele informatsiooni, mida abi taotleval asutusel on vaja tema asukohaliikmesriigis tekkinud nõuete sissenõudmiseks ja võlgniku teavitamiseks kõigist kõnesolevast liikmesriigist pärinevate nõuetega seotud juriidilistest dokumentidest ning nõuab abi taotleva asutuse taotluse korral sisse selle asukohariigist pärinevad nõuded;asutus, kellelt abi taotletakse, peab andma eespool kirjeldatud abi vastavalt õigusnormidele, mis reguleerivad kõnesolevat valdkonda tema asukohaliikmesriigis;tuleb sätestada abitaotluste koostamise tingimused abi taotlevale asutusele ning piiritleda need asjaolud, mille korral asutus, kellelt abi taotletakse, võib selle rahuldamata jätta;kui asutusel, kellelt abi taotletakse, tuleb nõude sissenõudmisel tegutseda abi taotleva asutuse nimel, peab ta saama oma asukohariigis kehtivate seaduste alusel ja kokkuleppel abi taotleva asutusega anda võlgnikule makseaega või lubada tal maksta osade kaupa; sellistest makseviisidest saadud intressid tuleb üle kanda abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigile;abi taotleva asutuse põhjendatud taotluse korral peab asutus, kellelt abi taotletakse, suutma rakendada oma asukohaliikmesriigis kehtivate sätete raames ettevaatusabinõusid, et tagada taotlejaliikmesriigis tekkinud nõuete sissenõudmine; sellistele nõuetele ei tohi siiski anda eelisõigusi selles liikmesriigis, kus asub asutus, kellelt abi taotletakse;on võimalik, et sissenõudmismenetluse ajal võib asjaomane isik selle asutuse asukohaliikmesriigis, kellelt abi taotletakse, vaidlustada nõude või selle täitmisele pööramist lubava juriidilise dokumendi, mis on välja antud abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigis; selleks puhuks tuleb ette näha, et asjaomane isik peab nõude vaidlustamiseks pöörduma abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigi pädeva organi poole ja et asutus, kellelt abi taotletakse, peab juba alustatud täitemenetluse peatama, kuni eespool nimetatud organ teeb selles küsimuses otsuse;tuleb ette näha, et sissenõudmisel osutatava vastastikuse abi käigus edastatavaid dokumente ja informatsiooni ei tohi kasutada teistel eesmärkidel;käesolev direktiiv ei tohi piirata liikmesriikide vastastikust abi kahe- või mitmepoolsete lepingute või kokkulepete alusel;tuleb tagada vastastikuse abi tõrgeteta toimimine ja kehtestada ühenduses kord, mille alusel saab kindla tähtaja jooksul vastu võtta selle abi rakendamise üksikasjalikud eeskirjad; tuleb luua komitee, mis korraldab kõnesolevas valdkonnas liikmesriikide ja komisjoni vahel tihedat ja tõhusat koostööd,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Käesoleva direktiiviga nähakse ette eeskirjad, mis lülitatakse liikmesriikide õigusnormidesse, et tagada artiklis 2 nimetatud ja teises liikmesriigis tekkinud nõuete sissenõudmine kõigis liikmesriikides.Artikkel 2Käesolevat direktiivi kohaldatakse kõigi nõuete suhtes, mis on seotud:a) toetuste, sekkumise ja teiste meetmetega, mis kuuluvad Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi osalise või täieliku rahastamise süsteemi, sealhulgas nende meetmetega seonduvalt sissenõutavad summad;b) põllumajandusmaksudega otsuse 70/243/ESTÜ, EMÜ, Euratom artikli 2 punkti a ning ühinemisakti artikli 128 punkti a tähenduses;c) tollimaksudega nimetatud otsuse artikli 2 punkti b ning ühinemisakti artikli 128 punkti b tähenduses;d) eespool nimetatud nõuete sissenõudmisega kaasnevate intresside ja kuludega.Artikkel 3Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:- abi taotlev asutus — liikmesriigi pädev asutus, kes esitab artiklis 2 nimetatud nõudega seotud abitaotluse;- asutus, kellelt abi taotletakse — liikmesriigi pädev asutus, kellele abitaotlus esitatakse.Artikkel 41. Abi taotleva asutuse taotluse korral esitab asutus, kellelt abi taotletakse, kogu informatsiooni, mida abi taotlev asutus nõude sissenõudmiseks vajab.Selle informatsiooni saamiseks kasutab asutus, kellelt abi taotletakse, volitusi, mis on talle antud tema asukohaliikmesriigis tekkinud samalaadsete nõuete suhtes kohaldatavate õigusnormidega.2. Informatsioonitaotluses tuleb esitada selle isiku nimi ja aadress, keda informatsioon puudutab, ning selle nõude laad ja suurus, millega seoses taotlus esitatakse.3. Asutus, kellelt abi taotletakse, ei ole kohustatud esitama informatsiooni:a) mida tal ei oleks võimalik saada oma asukohaliikmesriigis tekkinud samalaadsete nõuete sissenõudmiseks;b) mis avalikustaks äri-, tootmis- või ametisaladusi;c) mille avalikustamine ohustaks riigi julgeolekut või kahjustaks selle avalikku korda.4. Asutus, kellelt abi taotletakse, teatab abi taotlevale asutusele informatsiooni andmisest keeldumise põhjustest.Artikkel 51. Asutus, kellelt abi taotletakse, teatab abi taotleva asutuse palvel kooskõlas oma asukohaliikmesriigis samalaadsete dokumentide ja otsuste teatamist reguleerivate seadustega adressaadile kõigist juriidilistest dokumentidest ja otsustest, sealhulgas kohtudokumentidest ja -otsustest, mis pärinevad abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigist ning on seotud nõude ja/või selle sissenõudmisega.2. Teavitamispalves tuleb esitada adressaadi nimi ja aadress, teatatava juriidilise dokumendi või otsuse laad ja teema ning vajaduse korral ka võlgniku nimi ja aadress ning nõue, mida juriidiline dokument või otsus puudutab, samuti muu asjassepuutuv informatsioon.3. Asutus, kellelt abi taotletakse, informeerib kohe abi taotlevat asutust teavitamispalve järel alustatud tegevusest ning eelkõige juriidilise dokumendi või otsuse adressaadile edastamise kuupäevast.Artikkel 61. Asutus, kellelt abi taotletakse, nõuab abi taotleva asutuse taotluse korral kooskõlas oma asukohariigis samalaadsete nõuete suhtes kohaldatavate õigusnormidega sisse nõuded, mille kohta on olemas nende täitmisele pööramist lubav juriidiline dokument.2. Sel eesmärgil tuleb kõiki nõudeid, mille kohta on esitatud sissenõudmistaotlus, käsitleda selle liikmesriigi nõuetena, kus asub asutus, kellelt abi taotletakse; välja arvatud juhul, kui kohaldatakse artiklit 12.Artikkel 71. Nõude sissenõudmistaotlusele, mille abi taotlev asutus esitab asutusele, kellelt abi taotletakse, tuleb lisada abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigis välja antud vastava nõude täitmisele pööramist lubav ametlik dokument või selle kinnitatud koopia ning vajaduse korral ka muude sissenõudmiseks vajalike dokumentide originaalid või kinnitatud koopiad.2. Abi taotlev asutus võib esitada sissenõudmistaotluse ainult juhul, kui:a) nõuet ja/või selle täitmisele pööramist lubavat juriidilist dokumenti ei ole tema asukohaliikmesriigis vaidlustatud;b) ta on oma asukohaliikmesriigis kohaldanud sissenõudmismenetlust, mis on lubatav lõikes 1 nimetatud juriidilise dokumendi alusel, ja nõuet ei ole võetud meetmete tulemusel täielikult tasutud.3. Sissenõudmistaotluses tuleb esitada asjassepuutuva isiku nimi ja aadress, nõude laad, peanõude summa koos intresside ja kuludega ning kogu muu asjassepuutuv informatsioon.4. Sissenõudmistaotlusele tuleb lisada abi taotleva asutuse teadaanne kuupäeva kohta, millest alates saab tema asukohariigi kehtivate seaduste kohaselt nõuet täitmisele pöörata ning lõikes 2 sätestatud tingimuste täitmise kohta.5. Abi taotlev asutus edastab asutusele, kellelt abi taotletakse, viivitamata kogu asjakohase informatsiooni, mille ta on saanud nõude sissenõudmise põhjuste kohta.Artikkel 8Nõude täitmisele pööramist lubav juriidiline dokument tuleb vajaduse korral ja kooskõlas selle asutuse, kellelt abi taotletakse, asukohaliikmesriigis kehtivate seadustega vastu võtta, kinnitada, täiendada või asendada dokumendiga, mis lubab nõude täitmisele pööramist kõnesoleva liikmesriigi territooriumil.Dokument tuleb vastu võtta, kinnitada, täiendada või asendada võimalikult kiiresti pärast sissenõudmistaotluse laekumist. Nimetatud tegevusest ei tohi keelduda, kui abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigis nõude täitmisele pööramist lubav dokument on korrektselt koostatud.Kui nende vorminõuete täitmine põhjustab nõude või abi taotleva asutuse poolt väljastatud nõude täitmisele pööramist lubava dokumendi kontrollimise või vaidlustamise, kohaldatakse artiklit 12.Artikkel 91. Nõuded nõutakse sisse selle liikmesriigi vääringus, kus asub asutus, kellelt abi taotletakse.2. Asutus, kellelt abi taotletakse, võib vastavalt oma asukohaliikmesriigi kehtivatele õigusnormidele ja pärast konsulteerimist abi taotleva asutusega anda võlgnikule makseaega või lubada tal maksta osade kaupa. Selle asutuse poolt, kellelt abi taotletakse, antud lisamakseaja eest nõutud intressid tuleb üle kanda abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigile.Hilinenud maksete eest vastavalt selle asutuse, kellelt abi taotletakse, asukohaliikmesriigis kehtivatele õigusnormidele nõutud intressid kantakse samuti üle abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigile.Artikkel 10Sissenõutavatele nõuetele ei tohi anda eelisõigusi selles liikmesriigis, kus asub asutus, kellelt abi taotletakse.Artikkel 11Asutus, kellelt abi taotletakse, informeerib kohe abi taotlevat asutust sissenõudmistaotluse järel alustatud tegevusest.Artikkel 121. Kui sissenõudmismenetluse ajal vaidlustab huvitatud isik nõude ja/või selle täitmisele pööramist lubava juriidilise dokumendi, mis on välja antud abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigis, peab nimetatud isik pöörduma abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigi pädeva organi poole vastavalt selles liikmesriigis kehtivatele seadustele. Abi taotlev asutus peab sellest teatama asutusele, kellelt abi taotletakse. Kõnesolevast pöördumisest võib asutusele, kellelt abi taotletakse, teatada ka asjaomane isik.2. Niipea kui asutus, kellelt abi taotletakse, on abi taotlevalt asutuselt või huvitatud isikult saanud lõikes 1 nimetatud teate, peatab ta täitemenetluse kuni selles valdkonnas pädeva organi otsuseni. Asutus, kellelt abi taotletakse, võib vajaduse korral ja lähtuvalt sellest, milline tegevus on tema asukohaliikmesriigi õigusnormidega lubatud samalaadsete nõuete puhul, rakendada nõude sissenõudmist tagavaid ettevaatusabinõusid, ilma et see piiraks artikli 13 kohaldamist.3. Liikmesriigis, kus asub asutus, kellelt abi taotletakse, võetud täitemeetmete vaidlustamisel tuleb pöörduda selle liikmesriigi pädeva organi poole vastavalt seal kehtivatele õigusnormidele.4. Kui pädev organ, kelle poole pöördutakse vastavalt lõikele 1, on kohtuorgan ning see organ teeb abi taotlevale asutusele soodsa otsuse, mis võimaldab abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigis nõude sisse nõuda, käsitatakse seda otsust "nõude täitmisele pööramist lubava juriidilise dokumendina" artiklite 6, 7 ja 8 tähenduses ning lähtutakse sellest nõude sissenõudmisel.Artikkel 13Abi taotleva asutuse põhjendatud taotluse korral rakendab asutus, kellelt abi taotletakse, vastavalt oma asukohaliikmesriigi kehtivatele õigusnormidele ettevaatusabinõusid, et tagada nõude sissenõudmine.Esimese lõigu sätete jõustamiseks kohaldatakse artiklit 6, artikli 7 lõikeid 1, 3 ja 5 ning artikleid 8, 11, 12 ja 14 mutatis mutandis.Artikkel 14Asutus, kellelt abi taotletakse, ei ole kohustatud:a) andma artiklites 6—13 ettenähtud abi, kui nõude sissenõudmine põhjustaks võlgniku olukorrast tulenevalt tõsiseid majanduslikke või sotsiaalseid raskusi asutuse asukohaliikmesriigis;b) algatama nõude sissenõudmist, kui abi taotlev asutus ei ole oma asukohaliikmesriigi territooriumil sissenõudmiseks ära kasutanud kõiki võimalikke vahendeid.Asutus, kellelt abi taotletakse, teatab abi taotlevale asutusele abitaotluse tagasilükkamise põhjustest. Tagasilükkamise põhjused tuleb esitada ka komisjonile.Artikkel 151. Aegumistähtaega puudutavaid küsimusi reguleerivad ainuüksi abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigis kehtivad seadused.2. Kui asutuse poolt, kellelt abi taotletakse, vastavalt abitaotlusele nõude sissenõudmiseks võetud meetmeid oleks võtnud abi taotlev asutus ja need oleksid põhjustanud aegumistähtaja peatumise või katkemise kooskõlas nimetatud asutuse asukohaliikmesriigi kehtivate seadustega, käsitatakse kõnesolevaid meetmeid nende mõju seisukohalt nimetatud liikmesriigis võetud meetmetena.Artikkel 16Asutus, kellelt abi taotletakse, võib talle käesoleva direktiivi kohaselt saadetud dokumente ja informatsiooni edasi anda ainult:a) abitaotluses nimetatud isikule;b) nõuete sissenõudmise eest vastutavatele isikutele ja asutustele ainult selle ülesande täitmiseks;c) kohtuorganitele, kes käsitlevad nõuete sissenõudmisega seotud küsimusi.Artikkel 17Abitaotlustele ja asjakohastele dokumentidele tuleb lisada tõlge selle liikmesriigi ametlikus keeles või ühes ametlikus keeles, kus asub asutus, kellelt abi taotletakse, ilma et see piiraks nimetatud asutuse õigust tõlkest loobuda.Artikkel 18Liikmesriigid loobuvad vastastikku kõigist nõuetest käesoleva direktiivi kohaselt antud vastastikuse abiga seotud kulutuste hüvitamiseks.Abi taotleva asutuse asukohaliikmesriik on selle liikmesriigi ees, kus asub asutus, kellelt abi taotletakse, siiski vastutav põhjendamatuks osutunud toimingutest tulenevate kulutuste eest, kui toimingute põhjendamatus oli seotud nõude alusega või abi taotleva asutuse poolt väljastatud dokumendi kehtivusega.Artikkel 19Liikmesriigid peavad üksteisele esitama loetelu asutustest, kellel on õigus abitaotlusi koostada või vastu võtta.Artikkel 201. Käesolevaga moodustatakse nõuete sissenõudmise komitee (edaspidi "komitee"), kuhu kuuluvad liikmesriikide esindajad ja mille eesistujaks on komisjoni esindaja.2. Komitee koostab oma töökorra.Artikkel 21Komitee vaatab läbi kõik käesoleva direktiivi kohaldamisega seotud küsimused, mille eesistuja on talle suunanud omal algatusel või liikmesriigi esindaja taotluse korral.Artikkel 221. Artikli 4 lõigete 2 ja 4, artikli 5 lõigete 2 ja 3, artikli 7 lõigete 1, 3 ja 5 ning artiklite 9 ja 11 ja artikli 12 lõike 1 üksikasjalikud rakendamiseeskirjad ning eeskirjad sissenõutud summade ümberarvestamise ja ülekandmise kohta ning abitaotluse esitamist õigustava minimaalse nõudesumma määramise kohta võetakse vastu lõigetes 2 ja 3 sätestatud korras.2. Võetavate meetmete eelnõu esitab komiteele komisjoni esindaja. Tähtaja jooksul, mille määrab eesistuja lähtuvalt küsimuse kiireloomulisusest, esitab komitee eelnõu kohta oma arvamuse. Arvamused võetakse vastu 41 poolthäälega, liikmesriikide hääli arvestatakse asutamislepingu artikli 148 lõikes 2 sätestatud korras. Eesistuja ei hääleta.3. a) Kui kavandatavad meetmed on komitee arvamusega kooskõlas, võtab komisjon need vastu.b) Kui kavandatavad meetmed ei ole komitee arvamusega kooskõlas või kui komitee ei esita oma arvamust, esitab komisjon võetavate meetmete kohta viivitamata ettepaneku nõukogule. Nõukogu teeb otsuse kvalifitseeritud häälteenamusega.c) Kui nõukogu ei ole otsust teinud kolme kuu jooksul alates nõukogu poole pöördumisest, võtab komisjon ettepandud meetmed vastu.Artikkel 23Käesoleva direktiivi sätetega ei takistata ulatuslikumat vastastikust abi, mida liikmesriigid annavad või hakkavad üksteisele andma lepingute ja kokkulepete alusel, kaasa arvatud kokkulepped kohtudokumentidest ja muudest juriidilistest dokumentidest teatamise kohta.Artikkel 24Liikmesriigid peavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud meetmed jõustama hiljemalt 1. jaanuariks 1978.Artikkel 25Liikmesriigid teatavad komisjonile käesoleva direktiivi rakendamiseks vastu võetud meetmetest. Komisjon teatab nendest teistele liikmesriikidele.Artikkel 26Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 15. märts 1976Nõukogu nimeleesistujaR. Vouel[1] EÜT L 94, 28.4.1970, lk 13.[2] EÜT L 295, 30.12.1972, lk 1.[3] EÜT C 19, 12.4.1973, lk 38.[4] EÜT C 69, 28.8.1973, lk 3.[5] EÜT L 94, 28.4.1970, lk 19.--------------------------------------------------


title: Nõukogu direktiiv 2008/9/EÜ, 12. veebruar 2008 , millega sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad käibemaksu tagastamiseks vastavalt direktiivile 2006/112/EÜ maksukohustuslastele, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, vaid teises liikmesriigis

text:
               20.2.2008

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 44/23

      NÕUKOGU DIREKTIIV 2008/9/EÜ,
   12. veebruar 2008,
   millega sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad käibemaksu tagastamiseks vastavalt direktiivile 2006/112/EÜ maksukohustuslastele, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, vaid teises liikmesriigis
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 93,
   võttes arvesse komisjoni ettepanekut,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, (1)

   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Nii liikmesriikide haldusasutuste kui ka ettevõtete seisukohast kujutavad märkimisväärseid probleeme rakendussätted, mis on sätestatud nõukogu 6. detsembri 1979. aasta direktiivis 79/1072/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – välismaal asuvatele käibemaksukohustuslastele käibemaksu tagastamise kord. (3)

               (2)

               Kõnealuses direktiivis sätestatud korda tuleks muuta tähtaja suhtes, mille jooksul ettevõtteid tagastamistaotluste suhtes langetatud otsustest teavitatakse. Samas tuleks sätestada, et ettevõtetel on samuti kohustus teatud tähtaja jooksul vastata. Lisaks tuleks korda lihtsustada ja ajakohastada, võimaldades kasutada kaasaegseid tehnoloogiaid.

               (3)

               Uus kord peaks parandama ettevõtete olukorda, kuna liikmesriigid on kohustatud maksma intressi, kui käibemaks tagastatakse hilinemisega, ning tugevdatakse ettevõtete õigust esitada kaebus.

               (4)

               Selguse ja parema tõlgendamise huvides tuleks direktiivi 79/1072/EMÜ kohaldamist käsitlev säte, mis oli varem nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivis 2006/112/EMÜ (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi), (4) nüüd integreerida käesolevasse direktiivi.

               (5)

               Kuna käesoleva direktiivi eesmärke ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning käesoleva direktiivi ulatuse ja toime tõttu on neid parem saavutada ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale.

               (6)

               Kooskõlas paremat õigusloomet käsitleva institutsioonidevahelise kokkuleppe (5) punktiga 34 julgustatakse liikmesriike koostama nende endi jaoks ja ühenduse huvides vastavustabeleid, kus on võimalikult suures ulatuses välja toodud vastavus käesoleva direktiivi ja ülevõtmismeetme vahel, ning need üldsusele kättesaadavaks tegema.

               (7)

               Seetõttu tuleks direktiiv 79/1072/EMÜ selguse huvides kehtetuks tunnistada, kui enne 1. jaanuari 2010 kehtestatud vajalikest üleminekumeetmetest seoses tagastamistaotlustega ei tulene teisiti,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Käesolevas direktiivis sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad käibemaksu tagastamiseks vastavalt direktiivi 2006/112/EÜ artiklile 170 maksukohustuslastele, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis ja kes täidavad artiklis 3 sätestatud tingimusi.
   Artikkel 2
   Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

               1)

               „maksukohustuslane, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis” – maksukohustuslane direktiivi 2006/112/EÜ artikli 9 lõike 1 tähenduses, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, vaid teise liikmesriigi territooriumil;

               2)

               „tagastamisliikmesriik” – liikmesriik, kus maksukohustuslaselt, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, nõuti sisse käibemaks seoses talle selles liikmesriigis teiste maksukohustuslaste poolt tarnitud kaupade või osutatud teenustega või seoses kaupade impordiga sellesse liikmesriiki;

               3)

               „tagastamisperiood” – artiklis 16 nimetatud periood, mille kohta käibemaksu tagastamise taotlus esitatakse;

               4)

               „tagastamistaotlus” – taotlus selle käibemaksu tagastamiseks, mis tagastamisliikmesriigis maksukohustuslaselt, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, nõuti sisse seoses talle selles liikmesriigis teiste maksukohustuslaste poolt tarnitud kaupade või osutatud teenustega või seoses kaupade impordiga sellesse liikmesriiki;

               5)

               „taotleja” – maksukohustuslane, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis ja kes esitab tagastamistaotluse.

         Artikkel 3
   Käesolevat direktiivi kohaldatakse mis tahes maksukohustuslase suhtes, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis ja kes vastab järgmistele tingimustele:

               a)

               tema majandustegevuse koht või püsiv tegevuskoht, kust majandustegevust tehti, või majandustegevuse koha või püsiva tegevuskoha, kust äritehinguid tehti, puudumisel alaline asu- või elukoht ei olnud tagastamisperioodil tagastamisliikmesriigis;

               b)

               ta ei ole tagastamisperioodi jooksul tarninud kaupu ega osutanud teenuseid, mida käsitatakse tagastamisliikmesriigis tarnitutena või osutatutena, välja arvatud järgmised tehingud:

                           i)

                           veoteenuste ja abitoimingute osutamine, mis on maksust vabastatud direktiivi 2006/112/EÜ artiklite 144, 146, 148, 149, 151, 153, 159 või 160 kohaselt;

                           ii)

                           kaubad, mis tarnitakse, ja teenused, mis osutatakse isikutele, kes vastutavad käibemaksu tasumise eest direktiivi 2006/112/EMÜ artiklite 194 kuni 197 ja artikli 199 kohaselt.

         Artikkel 4
   Käesolevat direktiivi ei kohaldata:

               a)

               käibemaksusummade suhtes, mida kajastav arve on tagastamisliikmesriigi õiguse kohaselt esitatud ebaõigelt;

               b)

               käibemaksusummade suhtes, mida kajastav arve on esitatud seoses kaupadega, mille tarnimine on või võib olla maksust vabastatud direktiivi 2006/112/EÜ artikli 138 või artikli 146 lõike 1 punkti b alusel.

         Artikkel 5
   Iga liikmesriik tagastab mis tahes maksukohustuslasele, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, käibemaksu, mis on sisse nõutud seoses talle selles liikmesriigis teiste maksukohustuslaste poolt tarnitud kaupade või osutatud teenustega või seoses kaupade impordiga sellesse liikmesriiki, kuivõrd selliseid kaupu ja teenuseid kasutatakse järgmiste tehingute tarbeks:

               a)

               direktiivi 2006/112/EÜ artikli 169 punktides a ja b nimetatud tehingud;

               b)

               tehingud isikutele, kes vastutavad käibemaksu tasumise eest direktiivi 2006/112/EÜ artiklite 194 kuni 197 ja artikli 199 kohaselt, nagu neid kohaldatakse tagastamisliikmesriigis.

         Ilma et see piiraks artiklit 6, määratakse käesoleva direktiivi kohaldamisel õigus sisendkäibemaksu tagastamisele kindlaks vastavalt direktiivile 2006/112/EÜ, nagu seda kohaldatakse tagastamisliikmesriigis.
   Artikkel 6
   Tagastamisliikmesriigis tagastamisõiguse saamiseks peab maksukohustuslane, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, tegema tehinguid, mis annavad mahaarvamisõiguse asukohaliikmesriigis.
   Kui maksukohustuslane, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, teeb oma asukohaliikmesriigis nii selles liikmesriigis mahaarvamisõigust andvaid kui ka mahaarvamisõigust mitte andvaid tehinguid, võib tagastamisliikmesriik tagastada ainult selle osa käibemaksust, mis kuulub tagastamisele vastavalt artiklile 5 ja mis on seostatav esimesena mainitud tehingutega kooskõlas direktiivi 2006/112/EÜ artikliga 173 vastavalt sellele, kuidas nimetatud direktiivi asukohaliikmesriigis kohaldatakse.
   Artikkel 7
   Tagastamisliikmesriigis käibemaksu tagastuse saamiseks adresseerib maksukohustuslane, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, elektroonilise tagastamistaotluse tagastamisliikmesriigile ning esitab selle oma asukohaliikmesriigile selle liikmesriigi loodud elektroonilise portaali kaudu.
   Artikkel 8
   1.   Tagastamistaotlus sisaldab järgmist teavet:

               a)

               taotleja nimi ja täielik aadress;

               b)

               aadress elektroonilisel teel ühenduse võtmiseks;

               c)

               taotleja äritegevuse kirjeldus, mille jaoks kaupu ja teenuseid saadakse;

               d)

               tagastamisperiood, mille kohta taotlus esitatakse;

               e)

               taotleja tõend, et ta pole tagastamisperioodi jooksul tarninud kaupu ega osutanud teenuseid, välja arvatud artikli 3 punkti b alapunktides i ja ii nimetatud tehingud, mida käsitatakse tagastamisliikmesriigis teostatud kaubatarne või teenuse osutamisena;

               f)

               taotleja käibemaksukohustuslasena registreerimise number või maksuviitenumber;

               g)

               pangakontode andmed, sealhulgas IBAN ja BIC koodid.

         2.   Lisaks lõikes 1 määratletud teabele on tagastamistaotluses iga tagastamisliikmesriigi ja iga arve või impordidokumendi kohta kirjas järgmised üksikasjad:

               a)

               kaubatarnija või teenuseosutaja nimi ja täielik aadress;

               b)

               tarnija või teenuseosutaja tagastamisliikmesriigis käibemaksukohustuslasena registreerimise number või maksuviitenumber kooskõlas direktiivi 2006/112/EÜ artiklite 239 ja 240 sätetega, välja arvatud impordi puhul;

               c)

               tagastamisliikmesriigi eesliide vastavalt direktiivi 2006/112/EÜ artiklile 215, välja arvatud impordi puhul;

               d)

               arve või impordidokumendi kuupäev ja number;

               e)

               maksustatav summa ja käibemaksu summa, mida väljendatakse tagastamisliikmesriigi vääringus;

               f)

               vastavalt artiklile 5 ja artikli 6 teisele lõigule arvestatud mahaarvatava käibemaksu summa, mis on väljendatud tagastamisliikmesriigi vääringus;

               g)

               vajaduse korral mahaarvatava käibemaksu osa, mis arvutatakse artikli 6 kohaselt ja mida väljendatakse protsentides;

               h)

               artiklis 9 toodud koodide kohaselt kirjeldatud soetatud kaupade ja saadud teenuste laad.

         Artikkel 9
   1.   Tagastamistaotluses kirjeldatakse soetatud kaupade ja saadud teenuste laadi järgmiste koodidega:

               1

               =

               kütus;

               2

               =

               veovahendite rent;

               3

               =

               veovahenditega seotud kulud (muud kui koodide 1 ja 2 all kirjeldatud kaubad ja teenused);

               4

               =

               teemaksud ja liiklustasu;

               5

               =

               reisikulud, näiteks taksoarved, ühistranspordipiletid;

               6

               =

               majutus;

               7

               =

               söök, jook ja restoraniteenused;

               8

               =

               messide ja näituste piletid;

               9

               =

               kulud luksuskaupadele, lõbustustele ja meelelahutusele;

               10

               =

               muu.

         Kui kasutatakse koodi 10, näidatakse tarnitud kaupade või osutatud teenuste laad.
   2.   Tagastamisliikmesriik võib taotlejalt nõuda lisateabe esitamist elektroonilisel teel ja vastavate koodide abil iga lõikes 1 toodud koodi kohta, sellises ulatuses, nagu selline teave on vajalik seoses mis tahes mahaarvamisõiguse piirangutega, mis tulenevad direktiivist 2006/112/EÜ, vastavalt sellele, kuidas nimetatud direktiiv on kohaldatav tagastamisliikmesriigis, või asjakohase erandi rakendamisega, mille tagastamisliikmesriik on saanud kõnealuse direktiivi artiklite 395 ja 396 kohaselt.
   Artikkel 10
   Ilma et see piiraks artiklis 20 sätestatud teabenõudeid, võib tagastamisliikmesriik nõuda, et taotleja esitaks elektroonilisel teel arve või impordidokumendi koopia koos tagastamistaotlusega, kui maksustatav summa arvel või impordidokumendil on vähemalt 1 000 eurot või riigi vääringus väljendatud samaväärne summa. Kui arve on kütuse kohta, siis on piirsummaks 250 eurot või riigi vääringus väljendatud samaväärne summa.
   Artikkel 11
   Tagastamisliikmesriik võib nõuda, et taotleja esitaks nõukogu määruse (EÜ) nr 1798/2003 (6) artikli 34a lõike 3 teise lõigu kohaselt kindlaksmääratud ühtlustatud koodide abil oma äritegevuse kirjelduse.
   Artikkel 12
   Tagastamisliikmesriik võib täpsustada, mis keelt või keeli tuleb taotlejal kasutada teabe esitamiseks tagastamistaotluses või võimaliku lisateabe esitamisel.
   Artikkel 13
   Kui pärast tagastamistaotluse esitamist kohandatakse direktiivi 2006/112/EÜ artikli 175 alusel mahaarvatava käibemaksu määra, parandab taotleja taotletud või juba tagastatud summa.
   Parandus tehakse tagastamistaotluses kõnealusele tagastamisperioodile järgneva kalendriaasta jooksul või, kui taotleja ei esita selle kalendriaasta jooksul tagastamistaotlust, esitatakse asukohaliikmesriigi loodud elektroonilise portaali kaudu eraldi deklaratsioon.
   Artikkel 14
   1.   Tagastamistaotlus käsitleb:

               a)

               kaupade või teenuste ostu, mille eest on tagastamisperioodi jooksul arve esitatud, tingimusel et käibemaks muutus sissenõutavaks kas enne arve väljastamist või arve väljastamise ajal, või mille suhtes maks muutus sissenõutavaks tagastamisperioodi jooksul, tingimusel, et ostu eest esitati arve enne maksu sissenõutavaks muutumist;

               b)

               tagastamisperioodi jooksul toimunud kaupade importi.

         2.   Lisaks lõikes 1 osutatud tehingutele võib tagastamistaotluse esitada ka arvete või impordidokumentide kohta, mida eelmised tagastamistaotlused ei hõlma, ning kõnealuse kalendriaasta jooksul tehtud tehingute kohta.
   Artikkel 15
   1.   Tagastamistaotlus esitatakse asukohaliikmesriigile hiljemalt tagastamisperioodile järgneva kalendriaasta 30. septembriks. Taotlus loetakse esitatuks üksnes siis, kui taotleja on selles esitanud kogu artiklites 8, 9 ja 11 nõutud teabe.
   2.   Asukohaliikmesriik saadab taotlejale viivitamata elektroonilise kinnituse taotluse kättesaamise kohta.
   Artikkel 16
   Tagastamisperiood ei ole pikem kui üks kalendriaasta ega lühem kui kolm kalendrikuud. Taotlused võivad siiski hõlmata vähem kui kolmekuust ajavahemikku, kui nimetatud periood hõlmab kalendriaasta lõpuni jäänud aega.
   Artikkel 17
   Kui tagastamistaotlus on seotud tagastamisperioodiga, mis on lühem kui üks kalendriaasta, kuid kestab kolm kuud või rohkem, ei või käibemaksu summa, mille tagastamist taotletakse, olla väiksem kui 400 eurot või riigi vääringus väljendatud samaväärne summa.
   Kui tagastamistaotlus on seotud kalendriaasta tagastamisperioodi või ülejäänud kalendriaastaga, ei või käibemaksusumma olla väiksem kui 50 eurot või riigi vääringus väljendatud samaväärne summa.
   Artikkel 18
   1.   Asukohaliikmesriik ei edasta taotlust tagastamisliikmesriigile, kui tagastamisperioodi jooksul on taotleja asukohaliikmesriigis hõlmatud ühega järgmistest olukordadest:

               a)

               ta ei ole käibemaksukohustuslane;

               b)

               ta tegeleb üksnes direktiivi 2006/112/EÜ artiklite 132, 135, 136, 371, 374 kuni 377, artikli 378 lõike 2 punkti a, artikli 379 lõike 2 või artiklite 380 kuni 390 alusel või 2005. aasta ühinemisaktis samasugust vabastust ettenägevate sätete alusel maksust vabastatud, kuid mahaarvamisõigust mitte andvate kaupade tarne ja teenuste osutamisega;

               c)

               talle kohaldub direktiivi 2006/112/EÜ artiklites 284, 285, 286 ja 287 väikeettevõtetele ettenähtud maksuvabastus;

               d)

               talle kohaldub direktiivi 2006/112/EÜ artiklites 296 kuni 305 ettenähtud põllumajandustootjate suhtes kohaldatav kindla maksumääraga kord.

         2.   Asukohaliikmesriik teavitab taotlejat elektroonilisel teel oma lõike 1 alusel tehtud otsusest.
   Artikkel 19
   1.   Tagastamisliikmesriik teatab taotlejale viivitamata elektroonilisel teel kuupäeva, millal ta taotluse kätte sai.
   2.   Tagastamisliikmesriik teatab taotlejale oma otsusest tagastamistaotlus rahuldada või selle rahuldamisest keelduda nelja kuu jooksul selle kättesaamisest selle liikmesriigi poolt.
   Artikkel 20
   1.   Kui tagastamisliikmesriik leiab, et tal ei ole kogu asjakohast teavet, mille alusel teha otsus tagastamistaotluse kohta tervikuna või osaliselt, võib ta artikli 19 lõikes 2 nimetatud neljakuuse tähtaja jooksul nõuda elektroonilisel teel eelkõige taotlejalt või asukohaliikmesriigi pädevatelt asutustelt lisateavet. Kui lisateavet taotletakse kelleltki teiselt peale taotleja või liikmesriigi pädeva asutuse, nõutakse seda elektroonilisel teel üksnes siis, kui lisateabe nõude saajal on juurdepääs elektroonilistele vahenditele.
   Vajadusel võib tagastamisliikmesriik nõuda täiendava lisateabe esitamist.
   Käesoleva lõike kohaselt nõutud teave võib sisaldada ka asjaomast originaalarvet või originaalimpordidokumenti või asjaomase arve või impordidokumendi koopiat, kui tagastamisliikmesriigil on põhjendatud kahtlusi teatud taotluse kehtivuse või õigsuse kohta. Sellisel juhul artiklis 10 nimetatud piirsummasid ei kohaldata.
   2.   Tagastamisliikmesriigile antakse lõike 1 alusel nõutud teave ühe kuu jooksul kuupäevast, mil nõue jõuab isikuni, kellele see oli adresseeritud.
   Artikkel 21
   Kui tagastamisliikmesriik nõuab lisateavet, teatab ta taotlejale oma otsusest tagastamistaotlus rahuldada või selle rahuldamisest keelduda kahe kuu jooksul nõutud teabe kättesaamisest või, kui ta ei ole saanud oma taotlusele vastust, kahe kuu jooksul pärast artikli 20 lõikes 2 nimetatud tähtaja lõppemist. Tagastamistaotluse kohta tervikuna või osaliselt otsuse tegemise tähtaeg peab siiski alati olema vähemalt kuus kuud alates tagastamisliikmesriigi poolt taotluse kättesaamise kuupäevast.
   Kui tagastamisliikmesriik nõuab täiendavat lisateavet, teatab tagastamisliikmesriik taotlejale oma otsusest tagastamistaotluse kohta tervikuna või osaliselt kaheksa kuu jooksul taotluse kättesaamisest selle liikmesriigi poolt.
   Artikkel 22
   1.   Kui tagastamistaotlus rahuldatakse, maksab tagastamisliikmesriik käibemaksu heakskiidetud summa ulatuses välja hiljemalt 10 tööpäeva jooksul alates artikli 19 lõikes 2 nimetatud tähtaja lõppemisest või, kui nõuti lisateavet või täiendavat lisateavet, artiklis 21 nimetatud tähtaegade lõppemisest.
   2.   Käibemaks tagastatakse tagastamisliikmesriigis või taotleja palvel mis tahes muus liikmesriigis. Viimasel juhul arvab tagastamisliikmesriik panga poolt ülekande eest võetavad teenustasud maha taotlejale väljamaksmisele kuuluvast summast.
   Artikkel 23
   1.   Kui tagastamistaotlus jäetakse tervikuna või osaliselt rahuldamata, teatab tagastamisliikmesriik taotlejale taotluse rahuldamata jätmise põhjused koos otsusega.
   2.   Taotleja võib tagastamisliikmesriigi pädevatele asutustele esitada kaebuse otsuse kohta tagastamistaotlus rahuldamata jätta samas vormis ning sama aja jooksul, mis on ette nähtud selles liikmesriigis asukohta omavate isikute tagastamistaotluste puhul.
   Kui tagastamisliikmesriigi õiguse kohaselt ei käsitata olukorda, kui käesolevas direktiivis kindlaksmääratud tähtaja jooksul tagastamistaotluse kohta otsust vastu ei võeta, ei tagastamistaotluse rahuldamisena ega selle rahuldamatajätmisena, peab taotlejal olema võimalik kasutada mis tahes haldus- või kohtumenetlust, mis on kättesaadav samas olukorras olevale maksukohustuslasele, kelle asukoht on selles liikmesriigis. Kui selliseid menetlusi ei ole olemas, siis tähendab tagastamistaotluse kohta kõnealuse tähtaja jooksul otsuse mittelangetamine seda, et taotlus loetakse rahuldamata jäetuks.
   Artikkel 24
   1.   Kui käibemaksu tagastamine on saavutatud pettuse teel või ebaõigelt, nõuab tagastamisliikmesriigi pädev asutus viivitamatult tagasi ebaõigelt makstud summad ja nõuab tagastamisliikmesriigis kehtiva korra kohaselt sisse kõik trahvid ja intressid, ilma et see piiraks käibemaksu sissenõudmist käsitlevate vastastikuse abi sätete kohaldamist.
   2.   Kui on määratud halduskaristus või intress, kuid see on tasumata, võib tagastamisliikmesriik kuni selle tasumiseni peatada edaspidised tagasimaksed asjaomasele maksukohustuslasele tasumata summa ulatuses.
   Artikkel 25
   Tagastamisliikmesriik käsitab eelneva tagastamistaotluse osas artikli 13 alusel või, kui esitatakse eraldi deklaratsioon, eraldi maksena või sissenõudmisena tehtud parandusi tagasimakse summa suurenemise või vähenemisena.
   Artikkel 26
   Tagastamisliikmesriik tasub taotlejale tagastamisele kuuluvalt käibemaksu summalt taotlejale intressi, kui käibemaks tagastatakse hiljem kui artikli 22 lõike 1 kohasel viimasel maksekuupäeval.
   Kui taotleja ei esita tagastamisliikmesriigile kindlaksmääratud tähtaja jooksul nõutud lisateavet või täiendavat lisateavet, ei kohaldata esimest lõiku. Samuti ei kohaldata esimest lõiku seni, kuni tagastamisliikmesriik on saanud kätte dokumendid, mis tuleb artikli 10 kohaselt esitada elektroonilisel teel.
   Artikkel 27
   1.   Intress arvutatakse alates viimasele päevale, mil vastavalt artikli 22 lõikele 1 tagasimakse oleks tulnud teha, järgnevast päevast kuni tagasimakse tegeliku tegemise päevani.
   2.   Intressimäär on võrdne maksukohustuslastele, kelle asukoht on tagastamisliikmesriigis, käibemaksu tagastamise korral selle liikmesriigi riiklike õigusaktide alusel kohaldatava intressimääraga.
   Kui riiklike õigusaktide kohaselt ei ole asutatud maksukohustuslasele ette nähtud intressi seoses tagasimaksega, on makstav intress võrdne intressiga või vastava tasuga, mida tagastamisliikmesriik kohaldab käibemaksukohustuslase poolt käibemaksu hilinenud tasumisel.
   Artikkel 28
   1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse pärast 31. detsembrit 2009 esitatud tagastamistaotlustele.
   2.   Direktiiv 79/1072/EMÜ tunnistatakse kehtetuks alates 1. jaanuarist 2010. Selle sätteid kohaldatakse siiski enne 1. jaanuari 2010 esitatud tagastamistaotlustele.
   Viiteid kehtetuks tunnistatud direktiivile tõlgendatakse viidetena käesolevale direktiivile, välja arvatud enne 1. jaanuari 2010 esitatud tagastamistaotluste puhul.
   Artikkel 29
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud haldus- ja õigusnormid alates 1. jaanuarist 2010. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.
   Kui liikmesriigid need sätted vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 30
   Käesolev direktiiv jõustub selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.
   Artikkel 31
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 12. veebruar 2008

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         A. BAJUK

      (1)  ELT C 285E, 22.11.2006, lk 122.

      (2)  ELT C 28, 3.2.2006, lk 86.

      (3)  EÜT L 331, 27.12.1979, lk 11. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 2006/98/EÜ (ELT L 363, 20.12.2006, lk 129).

      (4)  ELT L 347, 11.12.2006, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 2007/75/EÜ (ELT L 346, 29.12.2007, lk 13).

      (5)  ELT C 321, 31.12.2003, lk 1.

      (6)  ELT L 264, 15.10.2003, lk 1.


title: Nõukogu direktiiv 2009/71/Euratom, 25. juuni 2009 , millega luuakse tuumaseadmete tuumaohutust käsitlev ühenduse raamistik

text:
               2.7.2009

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 172/18

      NÕUKOGU DIREKTIIV 2009/71/EURATOM,
   25. juuni 2009,
   millega luuakse tuumaseadmete tuumaohutust käsitlev ühenduse raamistik
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 31 ja 32,
   võttes arvesse komisjoni ettepanekut, mis on koostatud pärast arvamuse saamist eksperdirühmalt, kelle teadus- ja tehnikakomitee on määranud liikmesriikide teadusekspertide hulgast, ning pärast konsulteerimist Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega (1),
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust (2)

   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Asutamislepingu artikli 2 punktis b nähakse ette ühtsete ohutusnormide kehtestamine töötajate ja kogu elanikkonna tervise kaitseks.

               (2)

               Asutamislepingu artiklis 30 on sätestatud, et ühenduse piires kehtestatakse põhistandardid töötajate ja kogu elanikkonna tervise kaitseks ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest.

               (3)

               Nõukogu 13. mai 1996. aasta direktiiviga 96/29/Euratom (millega sätestatakse põhilised ohutusnormid töötajate ja muu elanikkonna tervise kaitsmiseks ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest) (3) kehtestatakse põhilised ohutusnormid. Kõnealuse direktiivi sätteid on täiendatud teiste spetsiifilisemate õigusaktidega.

               (4)

               Euroopa Ühenduste Kohtu (edaspidi „kohus”) kohtupraktika (4) kohaselt on ühendusel koos liikmesriikidega jagatud pädevus tuumaohutuse konventsiooniga (5) hõlmatud valdkondades.

               (5)

               Kohtu kohtupraktika kohaselt moodustavad asutamislepingu 3. peatüki tervisekaitset ja ohutust käsitlevad sätted sidusa terviku, millega antakse komisjonile märkimisväärse ulatusega volitused, et kaitsta elanikkonda ja keskkonda radioaktiivse saastatuse eest.

               (6)

               Kohtu kohtupraktika kohaselt ei tähenda asutamislepingu artikli 2 punktiga b ühendusele seatud ülesanne kehtestada ühtsed ohutusnormid töötajate ja kogu elanikkonna tervise kaitseks seda, et pärast selliste normide määratlemist ei tohi liikmesriik sätestada rangemaid ohutusmeetmeid.

               (7)

               Nõukogu 14. detsembri 1987. aasta otsusega 87/600/Euratom (ühenduse operatiivse teabevahetuse korra kohta kiirgushädaolukorra puhul) (6) on kehtestatud raamistik, mida liikmesriik peab kasutama teavitamiseks ja teabe esitamiseks, et kaitsta elanikkonda kiirgushädaolukorra puhul. Nõukogu 27. novembri 1989. aasta direktiivi 89/618/Euratom (elanikkonna teavitamise kohta kiirgushädaolukorra puhul rakendatavatest tervisekaitsemeetmetest ja kasutatavatest abinõudest) (7) kehtestas liikmesriikidele kohustuse teavitada elanikkonda kiirgushädaolukorra puhul.

               (8)

               Liikmesriikide vastutus tuumaseadmete tuumaohutuse eest on aluspõhimõte, mille põhjal on välja töötatud rahvusvahelise tasandi tuumaohutuseeskirjad, mis on esitatud tuumaohutuse konventsioonis. Käesoleva direktiiviga tuleks tugevdada kõnealust iga riigi vastutuse põhimõtet ning samuti põhimõtet, et loa omaja on riigi pädeva reguleeriva asutuse kontrolli all esmavastutav oma tuumaseadmete tuumaohutuse eest; samuti tuleks tugevdada pädevate reguleerivate asutuste rolli ja sõltumatust.

               (9)

               Igal liikmesriigil on õigus ise otsustada, milliseid energiaallikaid ta kasutab, vastavalt asjakohastele riiklikele poliitikatele.

               (10)

               Käesoleva direktiivi alusel asjakohase siseriikliku raamistiku väljatöötamisel võetakse arvesse siseriiklikku olukorda.

               (11)

               Liikmesriigid on juba rakendanud meetmeid, mis võimaldavad neil saavutada ühenduses tuumaohutuse kõrge taseme.

               (12)

               Kuigi käesolev direktiiv käsitleb peamiselt tuumaseadmete tuumaohutust, on samuti oluline tagada radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse ohutu käitlemine, sealhulgas nende hoidmis- ja lõppladustamisrajatistes.

               (13)

               Liikmesriigid peaksid vajadusel hindama Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri (IAEA) kehtestatud asjakohaseid ohutuse aluspõhimõtteid, (8) mis peaksid moodustama tavade raamistiku, mida liikmesriigid peaksid järgima käesoleva direktiivi rakendamisel.

               (14)

               Kasulik on tugineda protsessile, mille puhul on liikmesriigi, kelle territooriumil asuvad tuumajaamad, riiklikud ohutusasutused määratlenud Tuumaküsimusi Reguleerivate Lääne-Euroopa Asutuste Ühenduse (WENRA) kaudu toimuva koostöö raames paljud tuumareaktorite ohutuse viitetasemed.

               (15)

               Pärast seda kui nõukogu kutsus oma 8. mai 2007. aasta järeldustes tuumaohutuse ning kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu käitlemise kohta üles asutama ELi tasandi kõrgetasemelist töörühma, asutati komisjoni 17. juuli 2007. aasta otsusega 2007/530/Euratom (millega moodustatakse tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemeline Euroopa töörühm) (9) tuumaohutust reguleerivate asutuste Euroopa töörühm (ENSREG), et anda panus ühenduse eesmärkide saavutamisele tuumaohutuse valdkonnas.

               (16)

               Kasulik on kehtestada ühtlustatud struktuur aruannete jaoks, mida liikmesriigid esitavad komisjonile seoses käesoleva direktiivi rakendamisega. Võttes arvesse oma liikmete laialdast kogemust, võiks ENSREG anda selles küsimuses väärtusliku panuse, lihtsustades sellega riikide reguleerivate asutuste vahelist konsulteerimist ja koostööd.

               (17)

               ENSREG võttis oma 15. oktoobril 2008 toimunud viiendal koosolekul vastu kümme põhimõtet, millele tugineda tuumaohutuse direktiivi eelnõu koostamisel, ning mis on kantud tema 20. novembri 2008. aasta protokolli.

               (18)

               Tuumatehnoloogia arenemine, käitamisel ja ohutusuuringutest omandatud kogemused ning reguleeriva raamistiku paranemine võivad omada potentsiaali ohutuse täiendavaks suurendamiseks. Liikmesriigid peaksid neid faktoreid arvesse võtma seoses tuumaohutuse säilitamise ja suurendamise alaste kohustuste täitmisega, kui nad laiendavad oma tuumaenergia programme või otsustavad alustada tuumaenergia kasutamist.

               (19)

               Tuumaseadmetes tugeva ohutuskultuuri kehtestamine on üks peamine ohutusalane juhtimispõhimõte, mis on vajalik tuumaseadme ohutu käitamise saavutamiseks.

               (20)

               Tuumaohutusalaste ekspertteadmiste ja oskuste säilitamine ja edasine täiendamine peaks muu hulgas tuginema käitamisel omandatud kogemustest õppimise protsessile ning vajadusel ka metoodikas ja teaduses toimunud arengute kasutuselevõtmisele.

               (21)

               Minevikus on liikmesriigid end ise hinnanud, tehes seda tihedas koostöös rahvusvaheliste vastastikuste eksperdihinnangutega, mida on läbi viidud IAEA egiidi all reguleerimise rahvusvahelise ülevaatemeeskonna missiooni või reguleerimise integreeritud ülevaateteenistuse missiooni vormis. Liikmesriigid on kõnealused enesehindamised läbi viinud ja missioonid kutsunud vabatahtlikult ning seda on tehtud avatuse ja läbipaistvuse vaimus. Enesehindamised ja kaasnevad õigusliku, regulatiivse ja korraldusliku infrastruktuuri vastastikused eksperdihinnangud peaksid olema suunatud sellele, et tugevdada ja tõhustada liikmesriikide siseriiklikke raamistikke, tunnustades samas nende pädevust oma territooriumil asuvate tuumaseadmete tuumaohutuse tagamise eest. Enesehindamised ja järgnevad rahvusvahelised vastastikused eksperdihinnangud ei kujuta endast kontrollide või auditi läbiviimist, vaid vastastikuse õppimise mehhanismi, millega aktsepteeritakse erinevaid lähenemisviise pädeva reguleeriva asutuse struktuurile ja tavadele, võttes samas arvesse tuumaohutuse range korra tagamisse panustava liikmesriigi regulatiivset, tehnilist ja poliitilist eripära. Rahvusvahelisi vastikuseid eksperdihinnanguid tuleks käsitada kui võimalust vahetada professionaalseid kogemusi ning jagada omandatud kogemusi ja häid tavasid ning seda tuleks teha pigem avatult ja koostöövalmilt ekspertide antavate nõuannete kui nendepoolse kontrollimise või kriitika kaudu. Tunnistades paindlikkuse ja asjakohasuse vajadust seoses liikmesriikides olemasolevate erinevate süsteemidega, peaks liikmesriigil olema õigus ise määrata oma süsteemi need osad, mille osas viiakse läbi konkreetne vastastikune eksperthindamine, eesmärgiga jätkuvalt suurendada tuumaohutust.

               (22)

               Kooskõlas paremat õigusloomet käsitleva institutsioonidevahelise kokkuleppe (10) punktiga 34 julgustatakse liikmesriike koostama nende endi jaoks ja ühenduse huvides vastavustabeleid, kus on võimalikult suures ulatuses välja toodud vastavus käesoleva direktiivi ja ülevõtmismeetmete vahel, ning need üldsusele kättesaadavaks tegema,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   1.   PEATÜKK

      EESMÄRGID, MÕISTED JA KOHALDAMISALA

   Artikkel 1
   Eesmärgid
   Käesoleva direktiivi eesmärgid on järgmised:

               a)

               luua ühenduse raamistik, et säilitada ja edendada tuumaohutuse ja selle reguleerimise jätkuvat parandamist;

               b)

               tagada, et liikmesriigid kehtestaksid kõrgetasemelise tuumaohutuse asjakohase siseriikliku korra töötajate ja muu elanikkonna kaitseks tuumaseadmete ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest.

         Artikkel 2
   Kohaldamisala
   1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse kõigi tsiviilotstarbeliste tuumaseadmete suhtes, mida käitatakse artikli 3 lõikes 4 määratletud loa alusel, ning kõnealuse loaga hõlmatud kõigi etappide suhtes.
   2.   Käesolev direktiiv ei välista liikmesriikidel kooskõlas ühenduse õigusega käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluvates küsimustes rangemate ohutusmeetmete võtmist.
   3.   Käesoleva direktiiviga täiendatakse seoses tuumaseadmete tuumaohutusega asutamislepingu artiklis 30 osutatud põhistandardeid, ilma et see piiraks direktiivi 96/29/Euratom kohaldamist.
   Artikkel 3
   Mõisted
   Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
   1)   „tuumaseade”–

               a)

               rikastuskäitis, tuumakütuse valmistamise tehas, tuumaelektrijaam, ümbertöötlemiskäitis, uurimisreaktor, rajatis kasutatud kütuse ladustamiseks ning

               b)

               rajatis radioaktiivsete jäätmete hoidmiseks, mis asub samas kohas ning on otseselt seotud punktis a loetletud tuumaseadmetega;

         2)   „tuumaohutus”– õigete käitamistingimuste saavutamine, avariide ärahoidmine ja nende tagajärgede leevendamine, mille tulemuseks on töötajate ja muu elanikkonna kaitse tuumaseadmete ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest;
   3)   „pädev reguleeriv asutus”– asutus või asutuste süsteem, kellele on liikmesriigis tehtud ülesandeks tegutseda tuumaseadmete ohutuse reguleerimise valdkonnas vastavalt artiklile 5;
   4)   „luba”– liikmesriigi jurisdiktsioonis antud õiguslik dokument, millega määratakse vastutus tuumaseadme asukoha planeerimise, tuumaseadme projekteerimise, ehitamise, kasutuselevõtmise, käitamise või dekomisjoneerimise eest;
   5)   „loa omaja”– juriidiline või füüsiline isik, kellel on üldine vastutus loas nimetatud tuumaseadme eest.
   2.   PEATÜKK

      KOHUSTUSED

   Artikkel 4
   Õiguslik, reguleeriv ja organisatsiooniline raamistik
   1.   Liikmesriigid kehtestavad tuumaseadmete ohutuse tagamiseks siseriikliku õigusliku, reguleeriva ja organisatsioonilise raamistiku (edaspidi „siseriiklik raamistik”), mille abil määratakse kindlaks asjaomaste riiklike asutuste vastutus ja koordineeritakse nende vahelist tööd, ning tagavad selle raamistiku toimimise. Siseriikliku raamistikuga kehtestatakse vastutus järgmise eest:

               a)

               riiklike tuumaohutusnõuete vastuvõtmine. Liikmesriikide pädevusse jääb selle otsustamine, kuidas tuumaohutusnõuded vastu võetakse ning millise õigusakti abil neid kohaldatakse;

               b)

               tuumaseadmetele lubade andmise süsteemi ja tuumaseadmete loata käitamise keelamise süsteemi kehtestamine;

               c)

               tuumaohutuse kontrollimise süsteemi kehtestamine;

               d)

               jõustamismeetmed, sealhulgas tuumaseadme käitamise peatamine ja loa muutmine või kehtetuks tunnistamine.

         2.   Liikmesriigid tagavad, et siseriiklikku raamistikku säilitatakse ja vajadusel ka täiustatakse, võttes arvesse käitamiskogemusi, tuumaseadmete käitamise ohutusanalüüside andmeid, tehnoloogia arengut ja ohutusuuringute tulemusi, kui need on kättesaadavad ja asjakohased.
   Artikkel 5
   Pädev reguleeriv asutus
   1.   Liikmesriigid asutavad pädeva reguleeriva asutuse tuumaseadmete tuumaohutuse valdkonnas ja tagavad selle toimimise.
   2.   Liikmesriigid tagavad, et pädev reguleeriv asutus on funktsionaalselt eraldatud muust asutusest või organisatsioonist, mis tegeleb tuumaenergia edendamise või kasutamisega, sealhulgas elektrienergia toomisega, eesmärgiga tagada pädeva reguleeriva asutuse tegelik sõltumatus ja kaitsta teda reguleerivate otsuste tegemisel põhjendamatu mõju eest.
   3.   Liikmesriigid tagavad, et pädeval reguleerival asutusel on volitused ning inim- ja finantsressursid, mis on vajalikud tema kohustuste täitmiseks seoses artikli 4 lõikes 1 kirjeldatud siseriikliku raamistikuga, pidades esmatähtsaks ohutust. See hõlmab volitusi ja ressursse, et:

               a)

               nõuda loa omajalt siseriiklike tuumaohutuse nõuete ja asjaomase loaga kehtestatud tingimuste täitmist;

               b)

               nõuda kõnealuste nõuete ja tingimuste, sealhulgas artikli 6 lõigetes 2 kuni 5 sätestatud nõuete täitmise tõendamist;

               c)

               kontrollida nõuete ja tingimuste täitmist, kasutades selleks regulatiivseid hindamisi ja kontrollkäike, ning

               d)

               võtta regulatiivseid jõustamismeetmeid, mis hõlmavad ka tuumaseadme käitamise peatamist kooskõlas tingimustega, mis on määratletud artikli 4 lõikes 1 osutatud siseriiklikus raamistikus.

         Artikkel 6
   Loa omajad
   1.   Liikmesriigid tagavad, et loa omajal on esmavastutus tuumaseadme tuumaohutuse eest. Seda vastutust ei saa edasi delegeerida.
   2.   Liikmesriigid tagavad, et kehtestatud siseriikliku raamistikuga kohustatakse loa omajaid pädeva reguleeriva asutuse järelevalvel korrapäraselt hindama, kontrollima ja võimalikult suures ulatuses pidevalt parandama oma tuumaseadmete tuumaohutust, tehes seda süstemaatiliselt ja kontrollitaval viisil.
   3.   Lõikes 2 osutatud hindamised hõlmavad selle kontrollimist, et kohaldatakse meetmeid avariide ärahoidmiseks ja nende tagajärgede leevendamiseks, sealhulgas selliste füüsiliste tõkete ja loa omaja halduslike kaitsemenetluste osas, mis toimimise kestel kaitsevad töötajate ja muu elanikkonna tervist ioniseeriva kiirguse märkimisväärse mõju eest.
   4.   Liikmesriigid tagavad, et kehtestatud siseriikliku raamistikuga nõutakse loa omajatelt seda, et nad kehtestaksid ja rakendaksid juhtimissüsteeme, mis peavad esmatähtsaks tuumaohutust ning mida pädev reguleeriv asutus regulaarselt kontrollib.
   5.   Liikmesriigid tagavad, et kehtestatud siseriikliku raamistikuga nõutakse loa omajatelt piisavate rahaliste vahendite ja inimressursside eraldamist ja olemasolu, et täita lõigetes 1 kuni 4 sätestatud kohustusi seoses tuumaseadme tuumaohutusega.
   Artikkel 7
   Tuumaohutusalased ekspertteadmised ja oskused
   Liikmesriigid tagavad, et kehtestatud siseriikliku raamistikuga nõutakse kõigilt asjaosalistelt haridus- ja koolitusmeetmete võtmist, et säilitada ja täiendada kõigi tuumaseadmete tuumaohutusega seotud ülesandeid täitvate töötajate tuumaohutusalaseid ekspertteadmisi ja oskuseid.
   Artikkel 8
   Avalik teave
   Liikmesriigid tagavad, et tuumaohutuse reguleerimist käsitlev teave avalikustatakse töötajatele ja muule elanikkonnale. See kohustus hõlmab seda, et pädev reguleeriv asutus teavitab elanikkonda oma pädevusvaldkonnast. Teave avalikustatakse vastavalt siseriiklikele õigusaktidele ja rahvusvahelistele kohustustele ning tingimusel, et sellega ei kahjustata teisi huvisid, muu hulgas näiteks julgeolekuhuvisid, mida on tunnustatud siseriiklike õigusaktide ja rahvusvaheliste kohustustega.
   Artikkel 9
   Aruandlus
   1.   Liikmesriigid esitavad komisjonile esimese aruande käesoleva direktiivi rakendamise kohta hiljemalt 22. juuliks 2014 ja seejärel iga kolme aasta tagant, kasutades tuumaohutuse konventsioonis ettenähtuid läbivaatamis- ja aruandlustsükleid.
   2.   Liikmesriikide aruannete põhjal esitab komisjon nõukogule ja Euroopa Parlamendile aruande käesoleva direktiivi rakendamisel saavutatud edu kohta.
   3.   Tuumaohutuse jätkuva parandamise eesmärgil hindavad liikmesriigid vähemalt kord kümne aasta jooksul ise oma siseriiklikku raamistikku ja pädevaid reguleerivaid asutusi ning kutsuvad vähemalt kord kümne aasta jooksul oma siseriiklikku raamistikku ja/või pädevaid reguleerivaid asutusi hindama rahvusvahelised eksperdid. Eksperdihinnangute tulemustest teavitatakse liikmesriike ja komisjoni.
   3.   PEATÜKK

      LÕPPSÄTTED

   Artikkel 10
   Ülevõtmine
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 22. juuliks 2011. Nad teatavad nendest viivitamata komisjonile.
   Kui liikmesriigid need sätted vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti ning kõnealuste õigusnormide hilisemad muudatused.
   Artikkel 11
   Jõustumine
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 12
   Adressaadid
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Luxembourg, 25. juuni 2009

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         L. MIKO

      (1)  10. juuni 2009. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).

      (2)  Euroopa Parlamendi 22. aprilli 2009. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).

      (3)  EÜT L 159, 29.6.1996, lk 1.

      (4)  C-187/87 (1988 ECR lk 5013), C-376/90 (1992 ECR I-6153), C-29/99 (2002 ECR I-11221).

      (5)  EÜT L 318, 11.12.1999, lk 21.

      (6)  EÜT L 371, 30.12.1987, lk 76.

      (7)  EÜT L 357, 7.12.1989, lk 31.

      (8)  IAEA ohutuse põhialused: ohutuse aluspõhimõtted, IAEA Safety Standard Series nr SF-1 (2006).

      (9)  ELT L 195, 27.7.2007, lk 44.

      (10)  ELT C 321, 31.12.2003, lk 1.


title: Komisjoni direktiiv 2010/37/EL, 17. juuni 2010 , millega muudetakse direktiivi 2008/60/EÜ, millega nähakse ette magusainete puhtuse erikriteeriumid  (EMPs kohaldatav tekst )

text:
               18.6.2010

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 152/12

         KOMISJONI DIREKTIIV 2010/37/EL,
   17. juuni 2010,
   millega muudetakse direktiivi 2008/60/EÜ, millega nähakse ette magusainete puhtuse erikriteeriumid
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta määrust (EÜ) nr 1333/2008 toidu lisaainete kohta, (1) eriti selle artikli 30 lõiget 5,
   olles konsulteerinud Euroopa Toiduohutusametiga (EFSA)
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Komisjoni 17. juuni 2008. aasta direktiivis 2008/60/EÜ, millega nähakse ette toiduainetes kasutatavate magusainete puhtuse erikriteeriumid, (2) on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. juuni 1994. aasta direktiivis 94/35/EÜ (toiduainetes kasutatavate magusainete kohta) (3) nimetatud magusainete puhtuse kriteeriumid.

               (2)

               Euroopa Toiduohutusamet (EFSA) hindas teavet neotaami kasutamise ohutuse kohta magusaine ning lõhna- ja maitsetugevdajana ja esitas oma arvamuse 27. septembril 2007 (4). Kavandatud kasutusest tulenevalt peetakse otstarbekaks lubada nimetatud lisaaine kasutamist toidus. Seepärast on vaja vastu võtta selle lisaaine spetsifikatsioonid, mille E-number on E 961.

               (3)

               Arvesse tuleb võtta ka toidu lisaainete ühise ekspertkomisjoni (JECFA) poolt Codex Alimentarius’es esitatud lisaainete spetsifikatsioone ja analüüsimeetodeid. Eelkõige tuleb vajaduse korral puhtusekriteeriume kohandada, et need kajastaksid asjaomaste raskmetallide piirkoguseid.

               (4)

               Direktiivi 2008/60/EÜ tuleks seega vastavalt muuta.

               (5)

               Käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed on kooskõlas toiduahela ja loomatervishoiu alalise komitee arvamusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 2008/60/EÜ I lisa muudetakse vastavalt käesoleva direktiivi lisale.
   Artikkel 2
   1.   Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 31. märtsiks 2011. Nad edastavad kõnealuste normide teksti viivitamata komisjonile.
   Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetud põhiliste õigusnormide teksti.
   Artikkel 3
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 4
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 17. juuni 2010

            Komisjoni nimel

            president

         José Manuel BARROSO

      (1)  ELT L 354, 31.12.2008, lk 16.

      (2)  ELT L 158, 18.6.2008, lk 17.

      (3)  EÜT L 237, 10.9.1994, lk 3.

      (4)  Lisaainete, lõhna- ja maitseainete, abiainete ja toiduga kokkupuutuvate materjalide teaduskomisjoni teaduslik arvamus neotaami kui magusaine ning lõhna- ja maitsetugevdaja kohta, antud Euroopa Komisjoni taotluse põhjal. The EFSA Journal (2007) 581, lk 1–43.

      LISA
      Direktiivi 2008/60/EÜ I lisas lisatakse kirje E 959 järele kirje E 961:

                     „E 961 –   NEOTAAM

                        Sünonüümid

                     N-[N-(3,3-dimetüülbutüül)-L-α-aspartüül]-L-fenüülalaniin-1-metüülester,
                     N(3,3-dimetüülbutüül)-L-aspartüül-L-fenüülalaniini metüülester.

                        Määratlus

                     Neotaami valmistatakse aspartaami reageerimisel metanoolis lahustatud 3,3,-dimetüülbutüüraldehüüdiga pallaadium/süsinikkatalüsaatori juuresolekul vesiniku ülerõhul. Neotaam eraldatakse ja puhastatakse filtrimisega, filtrina võib kasutada kobediatomiiti. Pärast lahusti eemaldamist destilleerimisega pestakse neotaami veega, seejärel eraldatakse neotaam tsentrifuugimisega ja lõpuks kuivatatakse vaakumis.

                     CASi nr

                     165450-17-9

                     Keemiline nimetus

                     N-[N-(3,3-dimetüülbutüül)-L-α-aspartüül]-L-fenüülalaniin-1-metüülester

                     Keemiline valem

                     C20H30N2O5

                     Molekulmass

                     378,47

                        Kirjeldus

                     Valge või määrdunudvalge värvusega pulber

                     Analüüs

                     Vähemalt 97,0 % kuivaines

                        Identifitseerimine

                     Lahustuvus

                     4,75 % (massiprotsenti) 60 °C vees, lahustub etanoolis ja etüülatsetaadis

                        Puhtus

                     Veesisaldus

                     Mitte üle 5 % (Karl Fischeri meetod, proovi kogus 25 ± 5 mg)

                     pH

                     5,0–7,0 (0,5 % vesilahus)

                     Sulamistemperatuur

                     81 °C–84 °C

                     N-[(3,3-dimetüülbutüül)-L-α-aspartüül]-L-fenüülalaniin

                     Mitte üle 1,5 %

                     Plii

                     Mitte üle 1 mg/kg”


title: Esimene komisjoni direktiiv, 1. märts 1976, millega kehtestatakse ühenduse proovivõtumeetodid söötade ametlikuks kontrollimiseks

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31976L0371

Euroopa Liidu Teataja L 102 , 15/04/1976 Lk 0001 - 0007 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 3 Köide 7 Lk 0041  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 03 Köide 15 Lk 0025  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 3 Köide 7 Lk 0041  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 03 Köide 10 Lk 0037  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 03 Köide 10 Lk 0037

		Esimene komisjoni direktiiv,1. märts 1976,millega kehtestatakse ühenduse proovivõtumeetodid söötade ametlikuks kontrollimiseks(76/371/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 20. juuli 1970. aasta direktiivi 70/373/EMÜ söötade ametlikuks kontrollimiseks ettenähtud ühenduse proovivõtu- ja analüüsimeetodite kehtestamise kohta, [1] viimati muudetud ühinemisaktiga, [2] eriti selle artiklit 2,ning arvestades, et:kõnealuses direktiiviga nõutakse, et söötade ametlik kontrollimine söötade kvaliteeti ja koostist käsitlevate õigusaktide nõuetele vastavuse kindlakstegemiseks peab toimuma ühenduse proovivõtu- ja analüüsimeetodite abil;esimese etapina tuleks sätestada proovivõtumeetodid sööda komponentide ja lisandite kontrollimiseks ning ebasoovitavate ainete ja toodete, välja arvatud kõnealustes söötades sisalduvate pestitsiidijääkide ja mikroorganismide kontrollimiseks;käesolevas direktiivis ettenähtud meetmed on kooskõlas alalise söödakomitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Liikmesriigid sätestavad, et söötade ametlikul kontrollimisel võetakse proovid sööda koostisosade, lisaainete ning ebasoovitavate ainete ja toodete, välja arvatud pestitsiidide jääkide ja mikroorganismide määramiseks käesoleva direktiivi lisas kirjeldatud meetodite kohaselt.Artikkel 2Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 1. jaanuaril 1977. Nad teatavad sellest viivitamata komisjonile.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 1. märts 1976Komisjoni nimelkomisjoni liigeP. J. Lardinois[1] EÜT L 170, 3.8.1970, lk 2.[2] EÜT L 73, 27.3.1972, lk 14.--------------------------------------------------LISAPROOVIVÕTUMEETODID1. EESMÄRK JA RAKENDUSALASöötade kvaliteedi ja koostise ametlikuks kontrolliks ettenähtud proovid võetakse allpool kirjeldatud meetodite kohaselt. Selliselt saadud proove käsitatakse asjaomastele partiidele tüüpilistena.2. AMETLIKUD PROOVIVÕTJADProovid võtavad liikmesriikide poolt selleks volitatud ametnikud.3. MÕISTEDPartii : toote kogus, mida käsitatakse ühikuna ning mille omadusi võib käsitada ühtsetena.Valim : partii ühest punktist võetud kogus.Koondproov : samast partiist võetud valimite kogum.Vähendatud proov : koondproovi representatiivne osa, mis on saadud vähendamise teel.Lõpp-proov : vähendatud proovi või homogeniseeritud koondproovi osa.4. VAHENDID4.1. Proovivõtuvahendid peavad olema materjalist, mis ei saasta tooteid, millest proovid võetakse. Liikmesriigid võivad sellised vahendid ametlikult heaks kiita.4.2. Soovitatavad vahendid proovide võtmiseks tahketest söötadest4.2.1. Käsitsi proovivõtmine4.2.1.1. Lamedapõhjaline vertikaalsete äärtega kühvel.4.2.1.2. Proovivõtmispuur pika lõhe või lahtritega. Proovivõtmispuuri mõõtmed peavad vastama partii omadustele (mahuti sügavus, koti mõõtmed jms) ja söödaosakeste suurusele.4.2.2. Mehaaniline proovivõtmineLiikuvast söödast proovide võtmiseks võib kasutada heakskiidetud mehaanilisi vahendeid.4.2.3. JagajaValimite võtmisel ning vähendatud proovide ja lõpp-proovide ettevalmistamisel võib kasutada aparaati, mis on mõeldud proovi jagamiseks ligikaudu võrdseteks osadeks.5. KVANTITATIIVSED NÕUDED5.A. Söödas ühtlaselt jaotunud ainete või toodete kontrolli puhul5.A.1. PartiiPartii suurus peab olema selline, et proove oleks võimalik võtta kõigist partii osadest.5.A.2. Valimid(a) Kui saadud arv on murdarv, ümardatakse see järgmise täisarvuni.(b) Selliste pakendite või konteinerite puhul, mis on väiksemad kui 1 kg või 1 liiter, ning söödabrikettide ja lakukivide puhul, mis ei kaalu üle 1 kg, on valimiks ühe originaalpakendi või -mahuti sisu, üks brikett või üks kivi.5.A.2.1. | Pakendamata söödad: | Minimaalne valimite arv: |5.A.2.1.1. | partiid mitte üle 2,5 tonni | seitse |+++++ TIFF +++++5.A.2.1.2. | partiid üle 2,5 tonni | |5.A.2.2. | Pakendatud söödad: | Minimaalne pakendite arv, millest proov võetakse: (b) |5.A.2.2.1. | pakendid üle 1 kg: |5.A.2.2.1.1. | ühest kuni neljast pakendist koosnevad partiid | kõik pakendid |5.A.2.2.1.2. | viiest kuni 16 pakendist koosnevad partiid | neli |+++++ TIFF +++++5.A.2.2.1.3. | rohkem kui 16 pakendist koosnevad partiid | |5.A.2.2.2. | Pakendid kuni 1 kg | neli |5.A.2.3. | Vedelad või poolvedelad söödad: | Minimaalne mahutite arv, millest proov võetakse: (b) |5.A.2.3.1. | Mahutid üle 1 liitri: |5.A.2.3.1.1. | ühest kuni neljast mahutist koosnevad partiid | kõik mahutid |5.A.2.3.1.2. | viiest kuni 16 mahutist koosnevad partiid | neli |+++++ TIFF +++++5.A.2.3.1.3. | rohkem kui 16 mahutist koosnevad partiid | |5.A.2.3.2. | Mahutid kuni 1 liiter | neli |5.A.2.4. | Söödabriketid ja lakukivid | Minimaalne brikettide või kivide arv, millest proov võetakse: (b) üks brikett või kivi 25 ühikust koosneva partii kohta, maksimaalselt neli briketti või kivi |5.A.3. KoondproovNõutav on üks koondproov partii kohta. Koondproovi moodustavate valimite koguarv ei tohi olla väiksem järgmistest kogustest:5.A.3.1. | Pakendamata söödad: | 4 kg |5.A.3.2. | Pakendatud söödad: |5.A.3.2.1. | pakendid üle 1 kg | 4 kg |5.A.3.2.2. | pakendid kuni 1 kg | nelja originaalpakendi netomass |5.A.3.3. | Vedelad või poolvedelad söödad: |5.A.3.3.1. | mahutid üle 1 liitri | neli liitrit |5.A.3.3.2. | mahutid kuni 1 liiter | nelja originaalmahuti maht |5.A.3.4. | Söödabriketid või lakukivid: |5.A.3.4.1. | igaüks massiga üle 1 kg | 4 kg |5.A.3.4.2. | igaüks massiga mitte üle 1 kg | nelja originaalbriketi või -kivi mass |5.A.4. Lõpp-proovidLõpp-proovid saadakse vajaduse korral koondproovi vähendamise teel. Nõutav on vähemalt ühe lõpp-proovi analüüs. Analüüsitava lõpp-proovi kogus ei tohi olla väiksem kui järgmised kogused:Tahked söödad | 500 g |Vedelad või poolvedelad söödad | 500 ml |5.B. Söödas tõenäoliselt ebaühtlaselt jaotunud ebasoovitavate ainete või toodete, näiteks aflatoksiinide, hariliku tungaltera, riitsinuse ja krotalaaria kontrollimise puhul lihtsöötades [c] Punktis 5.A sätestatud meetodid on ette nähtud kasutamiseks aflatoksiinide, hariliku tungaltera, riitsinuse ja krotalaaria kontrolliks täis- ja täiendsöötades.5.B.1. Partii: vt 5.A.1.5.B.2. Valimid5.B.2.1. Pakendamata söödad: vt 5.A.2.1.5.B.2.2. | Pakendatud söödad: | Minimaalne pakendite arv, millest proov võetakse: |5.B.2.2.1. | ühest kuni neljast pakendist koosnevad partiid | kõik pakendid |5.B.2.2.2. | viiest kuni 16 pakendist koosnevad partiid | neli |+++++ TIFF +++++5.B.2.2.3. | rohkem kui 16 pakendist koosnevad partiid | |5.B.3. KoondproovidKoondproovide arv sõltub partii suurusest. Minimaalne koondproovide arv partii kohta on toodud allpool. Koondproovi moodustavate valimite kogumass ei tohi olla alla 4 kg.Partii suurus tonnides: | Minimaalne koondproovide arv partii kohta: |kuni 1 | 1 |üle 1 ja kuni 10 | 2 |üle 10 ja kuni 40 | 3 |üle 40 | 4 |Pakendatud söödad. Partii suurus, väljendatud pakendite arvuna: | Minimaalne koondproovide arv partii kohta: |1–16 | 1 |17–200 | 2 |210–800 | 3 |üle 800 | 4 |5.B.3.1. 5.B.3.2. 5.B.4. Lõpp-proovidLõpp-proovid saadakse iga koondproovi vähendamise teel. Nõutav on vähemalt ühe lõpp-proovi analüüs koondproovi kohta. Analüüsitava lõpp-proovi mass ei tohi olla alla 500 g.6. JUHISED PROOVIDE VÕTMISEKS, ETTEVALMISTAMISEKS JA PAKENDAMISEKS6.1. ÜldsättedProovid tuleb valmistada võimalikult kiiresti, võttes vajalikud ettevaatusabinõud toote muutumise ja saastumise vältimiseks. Vahendid ja tööpinnad ning proovide hoidmiseks ettenähtud anumad peavad olema puhtad ja kuivad.6.2. Valimid6.2.A. Söödas ühtlaselt jaotunud ainete või toodete kontrollimiselValimid tuleb võtta pisteliselt kogu partii ulatuses ja need peavad olema ligikaudu võrdse suurusega.6.2.A.1. Pakendamata söödadPartii jagatakse mõtteliselt ligikaudu võrdseteks osadeks. Osade arv, mis vastab punkti 5.A.2 kohaselt nõutud valimite arvule, valitakse juhuslikult ning igast asjaomasest osast võetakse vähemalt üks proov.Vajaduse korral võib proove võtta partii liikumise (laadimise või mahalaadimise) ajal.6.2.A.2. Pakendatud söödadPärast seda, kui proovivõtmiseks on punkti 5.A.2 kohaselt vajalik arv pakendeid välja valitud, võetakse puuri või kühvli abil osa iga pakendi sisust. Vajaduse korral võetakse proovid pärast seda, kui pakendid on ükshaaval tühjendatud.6.2.A.3. Homogeensed või homogeniseeritavad vedelad või poolvedelad söödadPärast seda, kui proovivõtmiseks on punkti 5.A.2 kohaselt vajalik arv mahuteid välja valitud, homogeniseeritakse vajaduse korral nende sisu ja võetakse osa igast mahutist.Valimid võib võtta mahutite tühjendamise ajal.6.2.A.4. Mittehomogeniseeritavad vedelad või poolvedelad söödadPärast seda, kui proovivõtmiseks on punkti 5.A.2 kohaselt vajalik arv mahuteid välja valitud, võetakse proovid eri tasanditelt.Proove võib võtta ka mahutite tühjendamise ajal, kuid mitte esimestest kihtidest.Mõlemal juhul peab võetav kogus olema vähemalt 10 liitrit.6.2.A.5. Söödabriketid ja lakukividPärast seda, kui proovivõtmiseks on punkti 5.A.2 kohaselt vajalik arv brikette või kive välja valitud, võetakse osa igast briketist või kivist.6.2.B. Söödas tõenäoliselt ebaühtlaselt jaotunud ebasoovitavate ainete või toodete, näiteks aflatoksiinide, hariliku tungaltera, riitsinuse ja krotalaaria kontrollimisel lihtsöötadesPartii jagatakse mõtteliselt ligikaudu võrdseteks osadeks, mille arv vastab ligikaudu punktis 5.B.3 sätestatud koondproovide arvule. Kui saadud arv on suurem kui üks, jaotatakse punktis 5.B.2 osutatud valimite koguarv enam-vähem ühtlaselt eri osade vahel. Seejärel võetakse ligikaudu võrdse suurusega proovid, [d] Pakendatud söötade puhul võetakse osa proovivõtmiseks mõeldud pakendite sisust puuri või kühvliga pärast seda, kui pakendid on vajaduse korral ükshaaval tühjendatud. nii et igast osast võetud proovide koguhulk ei oleks väiksem kui iga koondproovi jaoks nõutud 4 kg. Eri osadest võetud valimeid ei koondata.6.3. Koondproovide ettevalmistamine6.3.A. Söödas ühtlaselt jaotunud ainete või toodete kontrollimiselValimid segatakse, et moodustuks üks koondproov.6.3.B. Söödas tõenäoliselt ebaühtlaselt jaotunud ebasoovitavate ainete või toodete, näiteks aflatoksiinide, hariliku tungaltera, riitsinuse ja krotalaaria kontrollimisel lihtsöötadesPartii igast osast võetud valimid segatakse ja valmistatakse punktis 5.B.3 osutatud arv koondproove, märkides hoolikalt üles iga koondproovi päritolu.6.4. Lõpp-proovide ettevalmistamineIga koondproovi materjal segatakse hoolikalt, et moodustuks homogeenne proov. [e] Kõik tükid purustatakse (vajaduse korral võetakse need proovist välja ja pannakse pärast purustamist tagasi) igas koondproovis eraldi. Vajaduse korral vähendatakse koondproov esmalt vähemalt 2 kg või 2 liitrini (vähendatud proov), kasutades mehaanilist jagajat või kvarteerimismeetodit.Valmistatakse ette vähemalt kolm ligikaudu ühesuurust lõpp-proovi, mis vastavad punktides 5.A.4 või 5.B.4 esitatud kvantitatiivsetele nõuetele. Iga proov pannakse sobivasse mahutisse. Vältimaks muutusi proovi koostises, saastumist või võltsimist, mis võivad tekkida veo või ladustamise ajal, võetakse kõik vajalikud ettevaatusabinõud.6.5. Lõpp-proovide pakendaminePakendite mahutid pitseeritakse ja märgistatakse (kogu etikett peab olema pitseri sees) selliselt, et mahuteid ei oleks võimalik avada pitserit rikkumata.7. PROOVIVÕTUPROTOKOLLIga proovivõtmise kohta tuleb täita protokoll, mis võimaldab iga partiid üheselt identifitseerida.8. PROOVIDE SIHTKOHTIga koondproovi kohta saadetakse vähemalt üks lõpp-proov ning analüüsiks vajalik teave võimalikult kiiresti volitatud analüüsilaborisse.--------------------------------------------------


title: Komisjoni direktiiv 2011/78/EL, 20. september 2011 , millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 98/8/EÜ, et kanda toimeaine Bacillus thuringiensis ssp. israelensis serotüübi H14 tüvi AM65-52 selle I lisasse  EMPs kohaldatav tekst

text:
               21.9.2011

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 243/7

         KOMISJONI DIREKTIIV 2011/78/EL,
   20. september 2011,
   millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 98/8/EÜ, et kanda toimeaine Bacillus thuringiensis ssp. israelensis serotüübi H14 tüvi AM65-52 selle I lisasse
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 1998. aasta direktiivi 98/8/EÜ, mis käsitleb biotsiidide turuleviimist, (1) eriti selle artikli 16 lõike 2 teist lõiku,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Komisjoni 4. detsembri 2007. aasta määrusega (EÜ) nr 1451/2007 (Euroopa Parlamendi ja nõukogu biotsiidide turuleviimist käsitleva direktiivi 98/8/EÜ artikli 16 lõikes 2 osutatud kümneaastase tööprogrammi teise etapi kohta) (2) on kehtestatud selliste toimeainete nimekiri, mida on vaja hinnata nende kandmiseks direktiivi 98/8/EÜ I, IA või IB lisasse. Bacillus thuringiensis ssp. israelensis serotüüp H14 kuulub sellesse nimekirja.

               (2)

               Määruse (EÜ) nr 1451/2007 kohaselt on Bacillus thuringiensis ssp. israelensis serotüübi H14 tüve AM65-52 hinnatud vastavalt direktiivi 98/8/EÜ artikli 11 lõikele 2 kasutamiseks toodetes, mis kuuluvad kõnealuse direktiivi V lisas määratletud tooteliiki 18: insektitsiidid, akaritsiidid ja muude lülijalgsete tõrjeks kasutatavad tooted. Bacillus thuringiensis ssp. israelensis serotüübi H14 tüvi SA3 A on selles tooteliigis kasutamiseks ikka veel hindamisel.

               (3)

               Referentliikmesriigiks määratud Itaalia esitas 11. juulil 2008 komisjonile pädeva asutuse aruande ja soovituse vastavalt määruse (EÜ) nr 1451/2007 artikli 14 lõigetele 4 ja 6.

               (4)

               Komisjon ja liikmesriigid on pädeva asutuse aruande läbi vaadanud. Määruse (EÜ) nr 1451/2007 artikli 15 lõike 4 kohaselt lisati läbivaatuse tulemused alalises biotsiidide komitees 6. mail 2011 hindamisaruandesse.

               (5)

               Hindamistest ilmneb, et insektitsiididena, akaritsiididena ja muude lülijalgsete tõrjeks kasutatavate Bacillus thuringiensis ssp. israelensis serotüübi H14 tüve AM65-52 sisaldavate biotsiidide puhul võib eeldada, et need vastavad direktiivi 98/8/EÜ artikli 5 nõuetele. Seega on asjakohane kanda Bacillus thuringiensis ssp. israelensis serotüübi H14 tüvi AM65-52 kõnealuse direktiivi I lisasse.

               (6)

               Euroopa Liidu tasandil ei ole hinnatud kõiki võimalikke kasutusalasid. Seepärast on asjakohane, et liikmesriigid hindavad selliseid kasutusalasid või kokkupuutestsenaariume ning selliseid riske inimestele ja keskkonnaosadele, mida ei ole riskide hindamisel ELi tasandil piisava põhjalikkusega uuritud, ning tagavad tootele turustusloa andmisel, et võetakse sobivad meetmed või kehtestatakse eritingimused kindlakstehtud riskide vähendamiseks lubatava tasemeni.

               (7)

               Võttes arvesse võimalikku ohtu, mis tekib toote kasutamisel ilma isikukaitsevahenditeta, on asjakohane nõuda, et toodet lubatakse kutsealaselt kasutada üksnes koos isikukaitsevahenditega, välja arvatud juhul, kui toote turustusloa taotluses tõendatakse, et ohtu kutsealasel eesmärgil kasutajatele on võimalik vähendada lubatava tasemeni muude vahendite abil.

               (8)

               Pidades silmas inimeste võimalikku kaudset kokkupuudet toimeainega toidu kaudu, kui toimeainet kasutatakse hindamisel käsitletud viisil, on asjakohane nõuda, et vajaduse korral kontrollitaks, kas on vaja muuta kehtivaid jääkide piirnorme või kehtestada uued piirnormid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta määrusele (EÜ) nr 470/2009 (milles sätestatakse ühenduse menetlused farmakoloogiliste toimeainete jääkide piirnormide kehtestamiseks loomsetes toiduainetes ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 2377/90 ning muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2001/82/EÜ ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 726/2004) (3) või Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. veebruari 2005. aasta määrusele (EÜ) nr 396/2005 (taimses ja loomses toidus ja söödas või nende pinnal esinevate pestitsiidide jääkide piirnormide ja nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ muutmise kohta) (4). Tuleks vastu võtta meetmed, mis tagavad, et kohaldatavaid jääkide piirnorme ei ületata.

               (9)

               Käesoleva direktiivi sätteid tuleks kohaldada samaaegselt kõikides liikmesriikides, et tagada Bacillus thuringiensis ssp. israelensis serotüübi H14 tüve AM65-52 toimeainena sisaldavate biotsiidide võrdne kohtlemine ELi turul ja hõlbustada kogu biotsiidituru nõuetekohast toimimist üldiselt.

               (10)

               Toimeaine direktiivi 98/8/EÜ I lisasse kandmisele peaks eelnema mõistlik ajavahemik, et liikmesriigid ja huvitatud isikud saaksid valmistuda uute nõuete täitmiseks ning toimiku koostanud taotlejad saaksid kasutada kogu kümneaastast andmekaitseaega, mis direktiivi 98/8/EÜ artikli 12 lõike 1 punkti c alapunkti ii kohaselt algab toimeaine lisasse kandmise kuupäevast.

               (11)

               I lisasse kandmisele peaks järgnema mõistlik ajavahemik, et liikmesriigid saaksid kohaldada direktiivi 98/8/EÜ artikli 16 lõiget 3.

               (12)

               Seepärast tuleks direktiivi 98/8/EÜ vastavalt muuta.

               (13)

               Käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed on kooskõlas alalise biotsiidide komitee arvamusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 98/8/EÜ I lisa muudetakse vastavalt käesoleva direktiivi lisale.
   Artikkel 2
   1.   Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 30. septembriks 2012.
   Liikmesriigid kohaldavad neid norme alates 1. oktoobrist 2013.
   Kui liikmesriigid võtavad kõnealused normid vastu, lisavad nad nendesse normidesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 3
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 4
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 20. september 2011

            Komisjoni nimel

            president

         José Manuel BARROSO

      (1)  EÜT L 123, 24.4.1998, lk 1.

      (2)  ELT L 325, 11.12.2007, lk 3.

      (3)  ELT L 152, 16.6.2009, lk 11.

      (4)  ELT L 70, 16.3.2005, lk 1.

      LISA
      Direktiivi 98/8/EÜ I lisasse lisatakse järgmine kanne:

                     Nr

                     Tava-nimetus

                     IUPACi nimetus
                     Identifitseerimisnumbrid

                     Toimeaine miinimum-puhtus turustatavas biotsiidis

                     Lisamise kuupäev

                     Artikli 16 lõike 3 järgimise tähtpäev (v.a rohkem kui ühte toimeainet sisaldavad tooted, mille puhul artikli 16 lõike 3 järgimise tähtpäev on viimases asjaomase toimeaine lisamise otsuses sätestatud tähtpäev)

                     Lisasse kuulumise lõppkuu-päev

                     Toote liik

                     Erisätted (1)

                     „46

                        Bacillus thuringiensis ssp. israelensis serotüübi H14 tüvi AM65-52

                     Ei kohaldata

                     Vastavad lisandid puuduvad

                     1. oktoober 2013

                     30. september 2015

                     30. september 2023

                     18

                     Tootele loa andmise taotluse hindamisel vastavalt artiklile 5 ja VI lisale hindavad liikmesriigid, kui see on teatava toote puhul asjakohane, selliseid kasutusalasid või kokkupuutestsenaariume ning selliseid riske inimestele ja keskkonnaosadele, mida ei ole ELi tasandil riskide hindamisel piisavalt põhjalikult uuritud.
                     Kutsealaseks kasutamiseks lubatud toodete kasutamisel tuleb kasutada sobivaid isikukaitsevahendeid, välja arvatud juhul, kui toote turustusloa taotluses tõendatakse, et ohtu kutsealasel eesmärgil kasutajatele on võimalik vähendada lubatava tasemeni muude vahendite abil.

                        Bacillus thuringiensis ssp. israelensis serotüübi H14 tüve AM65-52 sisaldavate toodete puhul, millest toitu või sööta võivad jääda jäägid, kontrollivad liikmesriigid, kas on vaja kehtestada uued jääkide piirnormid ja/või muuta kehtivaid jääkide piirnorme vastavalt määrusele (EÜ) nr 470/2009 või määrusele (EÜ) nr 396/2005, ning võtavad asjakohased riskivähendamise meetmed, mis tagavad, et kohaldatavaid jääkide piirnorme ei ületata.”

         (1)  VI lisas sätestatud ühtsete põhimõtete rakendamisel vajalike hindamisaruannete sisu ja järeldused on kättesaadavad komisjoni veebilehel: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm