title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/31/EÜ, 8. juuni 2000, infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta)

text:
Tähtis õiguslik teade

|

32000L0031

Euroopa Liidu Teataja L 178 , 17/07/2000 Lk 0001 - 0016

		Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/31/EÜ,8. juuni 2000,infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta)EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eelkõige selle artikli 47 lõiget 2 ning artikleid 55 ja 95,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [2]toimides vastavalt asutamislepingu artiklis 251 sätestatud menetlusele [3]ning arvestades järgmist:(1) Euroopa Liit püüab rajada veelgi lähemaid sidemeid Euroopa riikide ja rahvaste vahel, et tagada majanduslikku ja ühiskondlikku arengut; vastavalt asutamislepingu artikli 14 lõikele 2 kujutab siseturg endast sisepiirideta ala, kus on tagatud kaupade ja teenuste vaba liikumine ning asutamisvabadus; infoühiskonna teenuste arendamine sel sisepiirideta alal on Euroopa rahvaid lahutavate tõkete kõrvaldamiseks oluline.(2) Elektroonilise kaubanduse arendamine infoühiskonnas annab ühenduses märkimisväärseid töövõimalusi, eriti väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele, ergutab Euroopa ettevõtjate majanduslikku kasvu ja investeeringuid uuendustesse ning võib samuti suurendada Euroopa tööstuse konkurentsivõimet juhul, kui kõigil on juurdepääs Internetile.(3) Ühenduse õigus ja ühenduse õiguskorra iseloom on oluline eelis, mis võimaldab Euroopa kodanikel ja ettevõtjatel piire arvestamata täielikult kasutada kõiki elektroonilise kaubanduse poolt pakutavaid võimalusi; seetõttu on käesoleva direktiivi eesmärk tagada ühenduse kõrgetasemeline õiguslik integratsioon, et kehtestada infoühiskonna teenustele tegelik sisepiirideta ala.(4) Tähtis on tagada, et elektrooniline kaubandus saaks täielikult kasutada siseturgu, ja seetõttu tuleb ühenduses saavutada samasugune integratsiooni kõrge tase, nagu on saavutatud nõukogu 3. oktoobri 1989. aasta direktiiviga 89/552/EMÜ teleringhäälingutegevust käsitlevate liikmesriikide teatavate õigusnormide kooskõlastamise kohta. [4](5) Infoühiskonna teenuste arengut ühenduses takistavad mitmed siseturu nõuetekohase toimimise juriidilised tõkked, mis muudavad asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamise vähem ligitõmbavaks; need tõkked tekivad õigusaktide lahknevustest ja õiguskindluse puudumisest selle kohta, milliseid siseriiklikke eeskirju selliste teenuste suhtes kohaldatakse; kui asjakohaste valdkondade õigusaktid on kooskõlastamata ja kohandamata, võib tõkkeid õigustada Euroopa Ühenduste Kohtu pretsedendiõigust silmas pidades; õiguskindlus puudub selle kohta, millises ulatuses võib liikmesriik kontrollida teisest liikmesriigist pärit teenuseid.(6) Pidades silmas ühenduse asutamislepingu artiklite 43 ja 49 ning teiseste õigusaktide eesmärki, tuleks need tõkked kõrvaldada teatavate siseriiklike õigusaktide kooskõlastamise ja teatavate ühenduse tasandi õiguslike printsiipide täpsustamise teel sel määral, mis on vajalik siseturu nõuetekohaseks toimimiseks; käsitledes ainult teatavaid konkreetseid siseturul probleeme tekitavad küsimusi, järgib käesolev direktiiv täielikult asutamislepingu artiklis 5 ettenähtud subsidiaarsuspõhimõtte respekteerimise vajadust.(7) Õiguskindluse ja tarbijate usalduse tagamiseks peab käesolev direktiiv sätestama selge ja üldise raamistiku, mis hõlmaks siseturu elektroonilise kaubanduse teatavaid õiguslikke aspekte.(8) Käesoleva direktiivi eesmärk on luua õiguslik raamistik, mis tagaks infoühiskonna teenuste vaba liikumise liikmesriikide vahel, mitte ühtlustada kriminaalõiguse valdkonda kui sellist.(9) Infoühiskonna teenuste vaba liikumine võib paljudel juhtudel olla kõikide liikmesriikide poolt ratifitseeritud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 10 lõikes 1 sisalduva üldisema põhimõtte, nimelt sõnavabaduse erivorm ühenduse õiguses; seetõttu peavad infoühiskonna teenuste osutamist käsitlevad direktiivid tagama, et selle alaga võib nimetatud artikli kohaselt vabalt tegelda, võttes arvesse ainult nimetatud artikli lõikes 2 ja asutamislepingu artikli 46 lõikes 1 sätestatud piiranguid; käesoleva direktiivi eesmärk pole mõjutada siseriiklikke sõnavabadust käsitlevaid eeskirju ja põhimõtteid.(10) Vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele on käesolevas direktiivis ettenähtud meetmed rangelt piiratud miinimumiga, mida on vaja, et saavutada siseturu nõuetekohane toimimine; kui tegeliku sisepiirideta ala tagamiseks elektroonilise kaubanduse valdkonnas on vaja võtta meetmeid ühenduse tasandil, peab käesolev direktiiv kindlustama üldiste huvide tõhusa kaitse, eriti alaealiste kaitse ja inimväärikuse kaitse, tarbijakaitse ja rahva tervise kaitse; vastavalt asutamislepingu artiklile 152 on rahva tervise kaitse ühenduse muu poliitika oluline koostisosa.(11) Käesolev direktiiv ei piira ühenduse aktidega kehtestatud kaitse taset, eriti rahva tervise ja tarbija huvide kaitset; muu hulgas moodustavad nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes [5] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 1997. aasta direktiiv 97/7/EÜ tarbijakaitse kohta seoses sidevahendi abil sõlmitud lepingutega [6] olulise osa tarbijate kaitsmisel lepinguküsimustes; samuti kohaldatakse neid direktiive tervikuna infoühiskonna teenuste suhtes; seesama ühenduse acquis, mida tervikuna kohaldatakse infoühiskonna teenuste suhtes, hõlmab eeskätt nõukogu 10. septembri 1984. aasta direktiivi 84/450/EMÜ eksitava ja võrdleva reklaami kohta, [7] nõukogu 22. detsembri 1986. aasta direktiivi 87/102/EMÜ tarbijakrediiti käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta, [8] nõukogu 10. mai 1993. aasta direktiivi 93/22/EMÜ väärtpaberiturul pakutavate investeerimisteenuste kohta, [9] nõukogu 13. juuni 1990. aasta direktiivi 90/314/EMÜ reisipakettide, puhkusepakettide ja ekskursioonipakettide kohta, [10] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 1998. aasta direktiivi 98/6/EÜ tarbijakaitse kohta tarbijatele pakutavate toodete hindade avaldamisel, [11] nõukogu 29. juuni 1992. aasta direktiivi 92/59/EMÜ üldise tooteohutuse kohta, [12] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 1994. aasta direktiivi 94/47/EÜ ostjate kaitse kohta, mis puudutab kinnisvara osaajalise kasutamise õiguse ostu-müügilepingute teatavaid aspekte, [13] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. mai 1998. aasta direktiivi 98/27/EÜ tarbijate huve kaitsvate ettekirjutuste kohta, [14] nõukogu 25. juuli 1985. aasta direktiivi 85/374/EMÜ liikmesriikide tootevastutust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta, [15] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta direktiivi 1999/44/EÜ tarbekaupade müügi teatavate aspektide ja nendega seotud garantiide kohta, [16] Euroopa Parlamendi ja nõukogu tulevast direktiivi tarbijale suunatud finantsteenuste kaugturustuse kohta ning nõukogu 31. märtsi 1992. aasta direktiivi 92/28/EMÜ ravimite reklaamimise kohta; [17] käesolev direktiiv ei tohiks piirata siseturuga seoses vastuvõetud Euroopa parlamendi 6. juuli 1998. aasta direktiivi 98/43/EÜ tubakatoodete reklaami ja sponsorlust käsitlevate liikmesriikideja nõukogu õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta [18] ega direktiive rahva tervise kaitse kohta; käesolev direktiiv täiendab eespool nimetatud direktiivides ja eriti direktiivis 97/7/EÜ kehtestatud teabenõudeid.(12) Käesoleva direktiivi rakendusalast tuleb teatavad tegevusalad välja jätta, sest praegusel etapil ei saa nendes valdkondades asutamislepingu või olemasolevate teiseste õigusaktidega tagada teenuste osutamise vabadust; nende tegevusalade väljajätmine ei välista ühtki vahendit, mis võib siseturu nõuetekohaseks toimimiseks osutuda vajalikuks; maksustamine, eriti suurelt hulgalt käesoleva direktiiviga hõlmatud teenustelt nõutav käibemaks, tuleb käesoleva direktiivi reguleerimisalast välja jätta.(13) Käesoleva direktiivi eesmärk ei ole maksukohustusi reguleerivate eeskirjade kehtestamine, samuti ei välista see elektroonilise kaubanduse maksustamist käsitlevate ühenduse õigusaktide koostamist.(14) Üksikisikute kaitset isikuandmete töötlemisel reguleerivad ainult Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiiv 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta [19] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiiv 97/66/EÜ isikuandmete töötlemise ja eraelu puutumatuse kaitse kohta telekommunikatsioonisektoris, [20] mis on täielikult kohaldatavad ka infoühiskonna teenuste suhtes; nende direktiividega on juba kehtestatud ühenduse õiguslik raamistik isikuandmete alal ja seetõttu ei ole siseturu nõuetekohase toimimise, eriti isikuandmete liikmesriikidevahelise vaba liikumise tagamiseks vaja seda küsimust käsitleda käesolevas direktiivis; käesoleva direktiivi rakendamine ja kohaldamine peaks toimuma täielikus vastavuses isikuandmete kaitse põhimõtetega, eriti mis puudutab pealesunnitud kommertsteadaandeid ja vahendajate vastutust; käesolev direktiiv ei saa tõkestada selliste avalike võrkude nagu Internet anonüümset kasutamist.(15) Teabevahetuse saladuse tagab direktiivi 97/66/EÜ artikkel 5; vastavalt nimetatud direktiivile peavad liikmesriigid keelama saatja ja vastuvõtja vahelise teabevahetuse igasuguse pealtkuulamise või jälgimise teiste poolt, välja arvatud seadusega lubatud juhtudel.(16) Hasartmängude väljajätmine käesoleva direktiivi reguleerimisalast käib ainult õnnemängude, loteriide ja kihlvedude sõlmimiste kohta, kus tehakse rahalisi panuseid; see ei käi müügiedendusvõistluste või mängude kohta, mille eesmärk on kaupade või teenuste müügi edendamine ja mille maksed, kui neid tehakse, ainult aitavad omandada edendatavaid kaupu või teenuseid.(17) Infoühiskonna teenuste määratlus ühenduse õigusaktides on olemas juba Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivis 98/34/EMÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord, [21] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. novembri 1998. aasta direktiivis 98/84/EÜ tingimusjuurdepääsul põhinevate või seda sisaldavate teenuste õiguskaitse kohta; [22] see määratlus hõlmab kõiki elektrooniliste andmetöötlus- (kaasa arvatud digitaalne pakkimine) ja -salvestusseadmete abil eemalt ning teenuse saaja isikliku taotluse põhjal osutatavaid teenuseid, mille eest tavaliselt makstakse tasu; direktiivi 98/34/EÜ V lisa soovitusloendis nimetatud teenused, mis ei eelda andmetöötlust ja -salvestust, ei kuulu käesoleva määratluse alla.(18) Paljud infoühiskonna teenused on seotud on-line toimuva majandustegevusega; eeskätt võib see seisneda kaupade on-line müügis; siia ei kuulu sellised tegevused nagu kaupade kui selliste tarnimine või teenuste osutamine off-line; infoühiskonna teenused ei piirdu ainult nende teenustega, mis on seotud on-line tehtud lepingutega, vaid laienevad, niivõrd kuivõrd need kujutavad endast majandustegevust, ka teenustele, mille eest nende saajad ei maksa, nagu näiteks teenused, mis pakuvad on-line infot või kommertsteadaandeid või vahendeid, mis võimaldavad andmete otsimist, neile ligipääsu ja väljavõtteid neist; infoühiskonna teenuste hulka kuuluvad ka teenused, mis seisnevad teabe edastamises sidevõrgu kaudu, sidevõrgule juurdepääsu pakkumises või teenuse saaja antud teabe talletamises; teleringhääling direktiivi EMÜ/89/552 tähenduses ja raadioringhääling ei ole infoühiskonna teenused, sest neid ei osutata isikliku taotluse alusel; seevastu teenused, mida edastatakse punktist punkti, nagu tellitav videoteenus või kommertsteadaannete saatmine elektronposti teel, on infoühiskonna teenused; elektronposti või samaväärsete isiklike sidevahendite kasutamine väljaspool oma ametit, äri või elukutset tegutsevate füüsiliste isikute poolt, kaasa arvatud nende vahendite kasutamine kokkulepete sõlmimiseks selliste isikute vahel, ei ole infoühiskonna teenus; lepinguline suhe töötaja ja tööandja vahel pole infoühiskonna teenus; tegevused, mida juba nende olemuse tõttu ei saa teha eemalt ja elektrooniliste vahenditega, nagu äriühingute raamatupidamise põhikirjajärgne auditeerimine või patsiendi läbivaatust nõudev arstlik nõuanne ei ole infoühiskonna teenused.(19) Teenuseosutaja asukoht tuleks määrata vastavalt Euroopa Kohtu pretsedendiõigusele, mille kohaselt asukohana mõistetakse majandustegevuse tegeliku teostamise püsiasukohta määramata ajavahemiku jooksul; samuti on see nõue täidetud, kui äriühing on moodustatud konkreetseks ajavahemikuks; Interneti võrgulehekülje kaudu teenuseid osutava äriühingu asukoht ei ole seal, kus asub võrgulehekülge toetav tehnika, või seal, kus on juurdepääs sellele võrguleheküljele, vaid see koht, kus ta teostab oma majandustegevust; juhtudel, kui teenuste osutajal on mitu asukohta, on tähtis kindlaks määrata, millisest asukohast osutatakse kõnelaust teenust; kui mitme asukoha tõttu on raske kindlaks määrata, millisest asukohast konkreetset teenust osutatakse, on selleks koht, kus teenuseosutajal on selle konkreetse teenusega tegelemise keskus.(20) Teenuse saaja määratlus hõlmab kõiki infoühiskonna teenuste kasutamise viise, nii nende isikute tegevust, kes annavad teavet avatud võrkudes nagu Internet, kui ka nende isikute tegevust, kes isiklikel või ametialastel põhjustel Internetist teavet otsivad.(21) Kooskõlastatud valdkonna ulatus ei takista edaspidi ühenduses toimuvat infoühiskonna teenuseid käsitlevat ühtlustamist ega siseriiklikul tasandil õigusaktide vastuvõtmist ühenduse õiguse kohaselt; kooskõlastatud valdkond hõlmab ainult selliseid tegevusi Internetis nagu on-line teave, on-line reklaam, on-line pakkumine, on-line lepingud, mitteliikmesriikide õigusaktides kaupadele esitatavaid nõudeid, nagu ohutusnormid, märgistamiskohustused või vastutus kaupade eest, samuti mitteliikmesriikide poolt kaupade tarnele või veole esitatavaid nõudeid, kaasa arvatud ravimite turustamine; kooskõlastatud valdkond ei hõlma ametivõimude ostueesõiguse kasutamist teatavate kaupade, näiteks kunstiteoste ostmisel.(22) Infoühiskonna teenuste järelevalve peaks toimuma tegevuse lähtekohas, et kindlustada avalike huviobjektide tõhus kaitse; sel eesmärgil tuleb tagada, et pädev asutus ei kaitseks mitte ainult oma riigi kodanikke, vaid kõiki ühenduse kodanikke; liikmesriikidevahelise usalduse parandamiseks on oluline selgelt sõnastada teenuste päritoluliikmesriigi kohustused; et tõhusalt tagada teenuste osutamise vabadus ning teenuseosutajate ja saajate õiguskindlus, peaks selliste infoühiskonna teenuste suhtes olema põhimõtteliselt kohaldatav teenuseosutaja asukoha järgse liikmesriigi õigus.(23) Käesoleva direktiivi eesmärk ei ole seaduste kollisiooni käsitleva rahvusvahelise eraõiguse täiendavate eeskirjade kehtestamine, samuti ei käsitle see kohtualluvust; rahvusvahelise eraõiguse eeskirjadega määratud kohaldatava seaduse sätted ei tohi piirata käesoleva direktiiviga kehtestatud infoühiskonna teenuste osutamise vabadust.(24) Hoolimata eeskirjast, et järelevalve infoühiskonna teenuste üle peab toimuma pakkumiskohas, on liikmesriikidel käesoleva direktiivi kontekstis õigus direktiiviga ettenähtud tingimustel võtta meetmeid infoühiskonna teenuste vaba liikumise piiramiseks.(25) Eraõiguslike vaidlustega tegelevad siseriiklikud kohtud, kaasa arvatud tsiviilkohtud, võivad kooskõlas käesolevas direktiivis kehtestatud nõuetega võtta meetmeid, mis lahknevad infoühiskonna teenuste osutamise vabadusest.(26) Liikmesriigid võivad kooskõlas käesolevas direktiivis kehtestatud tingimustega kohaldada oma siseriiklikke kriminaalõiguse ja kriminaalmenetluse norme, et võtta kõik uurimis- ja muud meetmed, mis on vajalikud kuritegude avastamiseks ja nende eest vastutusele võtmiseks, ilma et neist meetmetest oleks vaja komisjonile teatada.(27) Käesolev direktiiv koos Euroopa Parlamendi ja nõukogu edaspidise direktiiviga tarbijale suunatud finantsteenuste kaugturustuse kohta aitab luua õiguslikku raamistikku on-line finantsteenuste osutamiseks; käesolev direktiiv ei välista edaspidiseid algatusi finantsteenuste valdkonnas, pidades eriti silmas selle valdkonna tegutsemiseeskirjade ühtlustamist; käesolevas direktiivis kehtestatud liikmesriikide võimalus teatavatel asjaoludel infoühiskonna teenuste osutamise vabadust tarbijate kaitseks piirata hõlmab ka meetmeid finantsteenuste valdkonnas, eriti meetmeid, mille eesmärk on investorite kaitse.(28) Liikmesriikide kohustus mitte muuta infoühiskonna teenuse osutaja tegevus sõltuvaks eelnevast loast ei hõlma Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiiviga 97/67/EÜ (ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta) [23] reguleeritud postiteenuseid, mis seisnevad trükitud elektronposti sõnumi füüsilises kättetoimetamises, ega mõjuta vabatahtlikke akrediteerimissüsteeme, eeskätt elektroonilise allkirja tõestamise teenust.(29) Kommertsteadaanded on hädavajalikud infoühiskonna teenuste rahastamiseks ja laia valiku uute tasuta teenuste väljaarendamiseks; tarbijakaitse ja ausa kauplemise huvides peavad kommertsteadaanded, sealhulgas teave allahindluste, müügiedenduspakkumiste ja müügiedendusvõistluste või -mängude kohta, vastama mitmetele läbipaistvusnõuetele; need nõuded ei piira direktiivi 97/7/EÜ kohaldamist; käesolev direktiiv ei peaks mõjutama olemasolevaid direktiive kommertsteadaannete kohta, eriti direktiivi 98/43/EÜ.(30) Pealesunnitud kommertsteadaannete saatmine elektronposti teel võib olla nii tarbijatele kui ka infoühiskonna teenuste osutajale soovimatu ning häirida interaktiivsete võrkude ladusat toimimist; käesolevas direktiivis ei käsitleta pealesunnitud kommertsteadaannete teatavate vormide saaja nõusoleku küsimust, seda on juba tehtud, eeskätt direktiivis 97/7/EÜ ja direktiivis 97/66/EÜ; liikmesriigid, kes lubavad pealesunnitud kommertsteadaannete saatmist elektronposti teel, peaksid julgustama ja soodustama vastaval tegevusalal filtreerimisalgatusi; lisaks on vaja, et pealesunnitud kommertsteadaanne oleks igal juhul sellisena identifitseeritav, et parandada avatust ja tõhustada selle tegevusala algatuste toimet; pealesunnitud kommertsteadaanne elektronposti teel ei tohiks saajale kaasa tuua täiendavaid sidekulusid.(31) Liikmesriigid, kes lubavad, et nende territooriumil tegutsevad teenuseosutajad saadavad pealesunnitud kommertsteadaandeid elektronposti teel saaja eelneva nõusolekuta, peavad tagama, et teenuseosutajad jälgivad korrapäraselt loobujate registreid, kuhu võivad registreeruda füüsilised isikud, kes ei soovi selliseid kommertsteadaandeid saada, ja respekteerivad neid.(32) Et kõrvaldada tõkked, mis ühenduses takistavad nende piiriüleste teenuste väljaarendamist, mida reguleeritud kutsealade esindajad võivad pakkuda Interneti kaudu, on vaja ühenduse tasandil tagada vastavus kutsealaste eeskirjadega, mille eesmärk on eeskätt tarbijate või rahva tervise kaitse; tegevusjuhendid ühenduse tasandil oleks parim vahend kommertsteadaannete suhtes kohaldatavate kutse-eetika eeskirjade määratlemiseks; selliste eeskirjade koostamist või vajaduse korral mugandamist tuleks julgustada, piiramata kutseorganisatsioonide ja -ühenduste autonoomiat.(33) Käesolev direktiiv täiendab reguleeritud kutsealasid käsitlevat ühenduse õigust ja siseriiklikku õigust, säilitades seejuures valdkonnas kohaldatavate eeskirjade ühtsuse.(34) Kõik liikmesriigid peavad muutma oma õigusakte, mis sisaldavad niisuguseid nõudeid — eelkõige vorminõudeid –, mis usutavasti võivad piirata elektrooniliste lepingute kasutamist; niisuguste kohandamist vajavate õigusaktide läbivaatamine peaks olema süstemaatiline ja hõlmama kõik lepingu sõlmimiseks vajalikud etapid ja toimingud, kaasa arvatud lepingu registreerimine; muudatuse tulemusel peaks olema võimalik kasutada elektrooniliselt sõlmitud lepinguid; elektrooniliste allkirjade õiguslikku toimet käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 1999. aasta direktiiv 1999/93/EÜ elektrooniliste allkirjade üldpõhimõtete kohta ühenduses; [24] teenuseosutaja vastuvõtuteatis võib olla tasutud teenuse on-line osutamise kujul.(35) Käesolev direktiiv ei mõjuta liikmesriikide võimalust säilitada või kehtestada üldised või spetsiifilised juriidilised nõuded lepingute kohta, mida võib täita elektrooniliste vahenditega, eriti nõuded turvaliste elektrooniliste allkirjade kohta.(36) Liikmesriigid võivad säilitada elektrooniliste lepingute kasutamise piirangud, pidades silmas lepinguid, mille puhul on seaduse järgi nõutav kohtute, ametivõimude või avalikku võimu teostavate elukutsete esindajate kaasamine; see võimalus hõlmab ka lepinguid, mis kolmandate isikute mõjutamiseks nõuavad kohtute, ametivõimude või avalikku võimu teostavate elukutsete esindajate kaasamist, samuti lepinguid, mis vastavalt seadustele nõuavad notari tõestust.(37) Liikmesriikide kohustus kõrvaldada takistused elektrooniliste lepingute kasutamisel käib ainult nende takistuste kohta, mis tulenevad juriidilistest nõuetest, mitte praktiliste takistuste kohta, mis tulenevad sellest, et teatavatel juhtudel on elektrooniliste vahendite kasutamine võimatu.(38) Liikmesriikide kohustust kõrvaldada takistused elektrooniliste lepingute kasutamisel tuleb rakendada kooskõlas juriidiliste nõuetega, mis lepingute kohta on ette nähtud ühenduse õigusaktides.(39) Esitatava teabe ja tellimuste andmise kohta käesolevas direktiivis ettenähtud erandid üksnes elektronposti või samaväärsete isiklike sidevahendite teel sõlmitud lepinguid käsitlevatest sätetest ei tohiks võimaldada infoühiskonna teenuste osutajatel neid sätteid eirata.(40) Nii olemasolevad kui ka tekkivad lahknevused liikmesriikide õigusaktides ja pretsedendiõiguses, mis reguleerivad vahendajatena tegutsevate teenuseosutajate vastutust, takistavad siseturu ladusat toimimist, kahjustades eriti piiriüleste teenuste arengut ja tekitades konkurentsimoonutusi; teenuseosutajad peavad teatavates tingimustes tegutsema ebaseaduslike tegevuste takistamise või lõpetamise eesmärgil; käesoleva direktiivi alusel peaks olema võimalik välja arendada kiired ja usaldusväärsed menetlused, et kõrvaldada ja tõkestada juurdepääs ebaseaduslikule teabele; neid mehhanisme võiks arendada kõigi asjaomaste osapoolte vabatahtlike kokkulepete alusel ja liikmesriigid peaksid seda soodustama; sellise korra vastuvõtmine ja rakendamine on kõigi infoühiskonna teenuste osutamisega seotud osapoolte huvides; käesoleva direktiivi vastutust käsitlevad sätted ei tohiks takistada huvitatud osapooltel direktiivides 95/46/EÜ ja 97/66/EÜ ettenähtud piires arendada ja tõhusalt tööle panna tehnilisi kaitse- ja identifitseerimissüsteeme ning digitaaltehnoloogia abil võimalikuks saavaid tehnilisi järelevalvevahendeid.(41) Käesolev direktiiv loob tasakaalu erinevate huvide vahel ja kehtestab põhimõtted, millele saab rajada tegevusala kokkulepped ja standardid.(42) Erandid käesoleva direktiiviga kehtestatud vastutusest hõlmavad ainult neid juhtumeid, kui infoühiskonna teenuse osutaja tegevus piirdub kolmandate osapoolte pakutava teabe edastamiseks või ajutiseks talletamiseks vajaliku sidevõrgu käitamise ja sellele juurdepääsu võimaldamise tehnilise toiminguga, mille ainus eesmärk on side tõhustamine; see tegevus on üksnes tehnilise, automaatse ja passiivse iseloomuga, seega pole infoühiskonna teenuse osutajal edastatava või talletatava teabe kohta teadmisi ega kontrolli selle üle.(43) Teenuseosutaja võib kasutada erandeid "pelga edastamise" või "vahemällu salvestamise" jaoks, kui ta ei ole mingil viisil seotud edastatava teabega; muu hulgas nõuab see, et ta ei muudaks edastatavat teavet; see nõue ei kehti edastamisaegsete tehnilise iseloomuga toimingute kohta, sest need ei muuda edastatava teabe terviklikkust.(44) Teenuseosutaja, kes teeb tahtlikult koostööd oma teenuse saajaga ebaseaduslike tegude sooritamiseks, ületab "pelga edastamise" või "vahemällu salvestamise" piirid ega tohi seetõttu kasutada nende toimingute puhul vastutuse kohta kehtestatud erandeid.(45) Käesoleva direktiiviga kehtestatud vahendusteenuse osutajate vastutuse piirangud ei mõjuta mitmesuguste ettekirjutuste võimalust; sellised ettekirjutused võivad seisneda eeskätt kohtute või pädevate haldusasutuste korraldustes, mis nõuavad kõigi rikkumiste lõpetamist või vältimist, kaasa arvatud ebaseadusliku teabe kõrvaldamine või sellele juurdepääsu tõkestamine.(46) Piiratud vastutuse kasutamiseks peab teabe talletamisega tegelev infoühiskonna teenuse osutaja ebaseaduslikest tegevustest teada saades kiiresti kõrvaldama kõnealuse teabe või tõkestama sellele juurdepääsu; kõrvaldamise või juurdepääsu tõkestamise korral peab järgima sõnavabaduse põhimõtet ja siseriiklikul tasandil sel eesmärgil kehtestatud korda; käesolev direktiiv ei mõjuta liikmesriikide võimalust kehtestada erinõudeid, mida tuleb kiiresti täita enne teabe kõrvaldamist või sellele juurdepääsu tõkestamist.(47) Liikmesriigid ei tohi kehtestada teenuseosutajatele üldise iseloomuga jälgimiskohustusi; see keeld ei kehti jälgimiskohustuste kohta erijuhtudel ega mõjuta siseriiklike asutuste poolt vastavalt siseriiklikele õigusaktidele antavaid korraldusi.(48) Käesolev direktiiv ei mõjuta liikmesriikide võimalust kohustada teenuseosutajaid, kes talletavad teenuse saajate teavet, teatavat tüüpi ebaseaduslike tegevuste avastamiseks ja vältimiseks olema ettevaatlik, mida neilt võib põhjendatult eeldada ja mida siseriiklik õigus täpsustab.(49) Liikmesriigid ja komisjon peavad innustama tegevusjuhendite koostamist; see ei tohi kahjustada selliste juhendite vabatahtlikku iseloomu ega huvitatud osapoolte võimalust vabalt otsustada, kas neid juhendeid järgida.(50) On tähtis, et infoühiskonnas autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta kavandatud direktiiv ja käesolev direktiiv jõustuksid enam-vähem ühel ajal, et ühenduse tasandil kehtestada selged raameeskirjad, mis käsitlevad vahendajate vastutust autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste rikkumise küsimuses.(51) Igalt liikmesriigilt võib vajaduse korral nõuda nende õigusaktide muutmist, mis võivad takistada kohtuväliste vaidluste elektroonilisel teel lahendamise korda; muutmise tagajärjel peab selline kord hakkama toimima nii seaduste kui ka praktika tasandil, seda isegi piiriüleselt.(52) Siseturu vabaduste efektiivne kasutamine eeldab, et isikutel, kelle õigusi on rikutud, oleks juurdepääs vaidluste lahendamise vahenditele; infoühiskonna teenustega seoses tekkida võivat kahju iseloomustab kiirus ja geograafiline ulatus; pidades silmas seda eripära ja siseriiklike asutuste omavahelise vastastikuse usalduse vajadust, kohustab käesolev direktiiv liikmesriike tagama, et asjakohased õiguskaitsevahendid oleksid kättesaadavad; liikmesriigid peaksid uurima, kas on vajadust sobivate elektrooniliste vahendite teel peetavaks kohtumenetluseks.(53) Infoühiskonna teenuste suhtes kohaldatav direktiiv 98/27/EÜ sätestab tarbijate ühishuvide kaitseks ettekirjutust taotleva hagi esitamise menetluse; see aitab kaasa infoühiskonna teenuste vabale liikumisele, tagades tarbijakaitse kõrge taseme.(54) Käesoleva direktiivi alusel sätestatud sanktsioonid ei piira ühtki muud siseriiklikes seadustes ettenähtud sanktsiooni või õiguskaitsevahendit; liikmesriigid pole kohustatud ette nägema kriminaalsanktsioone käesoleva direktiivi alusel vastuvõetud siseriiklike sätete rikkumise eest.(55) Käesolev direktiiv ei mõjuta tarbijalepingutega seotud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatavaid õigusakte; seetõttu ei saa käesoleva direktiivi tagajärjel tarbijat ilma jätta kaitsest, mida talle annavad lepingulisi kohustusi käsitlevad kohustuslikud eeskirjad tema alalise elukoha liikmesriigis.(56) Pidades silmas käesolevas direktiivis ettenähtud erandeid, mis puudutavad lepingulisi kohustusi, mis tulenevad tarbijate sõlmitud lepingutest, tuleks nendeks kohustusteks pidada lepingu sisu seisukohalt olulist teavet, sealhulgas tarbija selliseid õigusi, millel on lepingu sõlmimisele määrav mõju.(57) Euroopa Kohtu järjekindla praktika kohaselt on liikmesriigil õigus võtta meetmeid teenuseosutaja vastu, kes asub teises liikmesriigis, kuid suunab kogu oma tegevuse või suurema osa sellest esimese liikmesriigi territooriumile, kui asukoht valiti selleks, et hoida kõrvale õigusaktidest, mida teenuseosutaja suhtes oleks kohaldatud, kui ta oleks asunud esimese liikmesriigi territooriumil.(58) Käesolevat direktiivi ei tuleks kohaldada teenuste suhtes, mis on pärit kolmandas riigis asuvatelt teenuseosutajatelt; pidades silmas elektroonilise kaubanduse globaalset ulatust, on siiski kohane tagada ühenduse eeskirjade vastavus rahvusvahelistele eeskirjadele; käesolev direktiiv ei mõjuta rahvusvahelistes organisatsioonides (muuhulgas WTO, OECD, ÜRO rahvusvahelise kaubandusõiguse komisjon UNCITRAL) peetud õigusteemaliste arutelude tulemusi.(59) Hoolimata elektroonilise side globaalsest iseloomust on vaja riigisiseste reguleerimismeetmete koordineerimist Euroopa Liidu tasandil, et vältida siseturu killustamist ja kehtestada Euroopas asjakohane õiguslik raamistik; selline koordineerimine aitaks samuti kaasa ühise ja tugeva positsiooni väljakujundamisele läbirääkimisteks rahvusvahelistel foorumitel.(60) Elektroonilise kaubanduse takistamatu arengu võimaldamiseks peab õiguslik raamistik olema selge ja lihtne, etteaimatav ning vastavuses rahvusvahelisel tasandil kohaldatavate eeskirjadega, et see ei kahjustaks Euroopa tööstuse konkurentsivõimet ega takistaks uuendusi selles sektoris.(61) Et turg globaliseerumise tingimustes tegelikult toimiks elektrooniliste vahendite teel, peavad Euroopa Liit ja tähtsamad Euroopa-välised alad üksteisega konsulteerima, pidades silmas seaduste ja menetluste kooskõlastamist.(62) Elektroonilise kaubanduse alal tuleks tugevdada koostööd kolmandate riikidega, eriti kandidaatriikide, arengumaade ja muude Euroopa Liidu kaubanduspartneritega.(63) Käesoleva direktiivi vastuvõtmine ei takista liikmesriike arvesse võtmast mitmesuguseid sotsiaalseid, ühiskondlikke ja kultuurilisi tegureid, mis kaasnevad infoühiskonna tulekuga; eelkõige ei tohiks see takistada meetmeid, mida liikmesriigid võivad võtta ühenduse õigust järgides, et saavutada ühiskondlikke, kultuurilisi ja demokraatlikke eesmärke, arvestades seejuures liikmesriikide keelelist mitmekesisust, riiklikke ja piirkondlikke eripärasid ning kultuuripärandit, samuti peaks see tagama ning säilitama avaliku juurdepääsu kõige laiemale võimalikule infoühiskonna teenuste valikule; igal juhul peab infoühiskonna areng kindlustama ühenduse kodanikele juurdepääsu digitaalses keskkonnas pakutavale Euroopa kultuuripärandile.(64) Elektrooniline side annab liikmesriikidele suurepärase vahendi avalike teenuste osutamiseks kultuuri, hariduse ja keele valdkonnas.(65) Oma 19. jaanuari 1999. aasta resolutsioonis infoühiskonna tarbijadimensiooni kohta [25] rõhutas nõukogu, et selles valdkonnas väärib tarbijakaitse erilist tähelepanu; komisjon uurib, millised olemasolevad tarbijakaitse eeskirjad ei paku infoühiskonna tingimustes küllaldast kaitset, ja osutab vajaduse korral õigusaktide puudujääkidele ning küsimustele, mis võivad vajada täiendavaid meetmeid; vajaduse korral peaks komisjon esitama konkreetsed täiendavad ettepanekud sel kombel väljatoodud puuduste kõrvaldamiseks,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:I PEATÜKKÜLDSÄTTEDArtikkel 1Eesmärk ja reguleerimisala1. Käesolev direktiiv püüab kaasa aidata siseturu nõuetekohasele toimimisele, tagades infoühiskonna teenuste vaba liikumise liikmesriikide vahel.2. Käesolev direktiiv ühtlustab sel määral, kui on vaja lõikes 1 nimetatud eesmärgi saavutamiseks, teatavaid infoühiskonna teenuste kohta kehtivaid siseriiklikke õigusnorme, mis käsitlevad siseturgu, teenuseosutajate asutamist, kommertsteadaandeid, elektroonilisi lepinguid, vahendajate vastutust, tegevusjuhendeid, vaidluste kohtuvälist lahendamist, õiguskaitsevahendeid ja liikmesriikidevahelist koostööd.3. Käesolev direktiiv täiendab infoühiskonna teenuste suhtes kohaldatavaid ühenduse õigusakte, vähendamata eeskätt rahva tervise ja tarbijate huvide kaitse taset, mis on kehtestatud ühenduse õigusaktidega ja mida siseriiklikud seadused rakendavad ulatuses, mis ei piira infoühiskonna teenuste osutamise vabadust.4. Käesolev direktiiv ei kehtesta täiendavaid rahvusvahelise eraõiguse norme ega käsitle kohtualluvust.5. Käesolevat direktiivi ei kohaldata:a) maksustamise valdkonna suhtes;b) direktiivide 95/46/EÜ ja 97/66/EÜ rakendusalasse kuuluvate infoühiskonna teenustega seotud küsimuste suhtes;c) kartelliõiguslike kokkulepete või tavadega seotud küsimuste suhtes;d) järgmiste infoühiskonna teenuste suhtes:- notarite või samaväärsete elukutsete tegevus selles osas, mis seostub otse ja konkreetselt avaliku võimu teostamisega,- kliendi esindamine ja tema huvide kaitse kohtutes,- hasartmängud, sealhulgas rahalise panusega õnnemängud, kaasa arvatud loteriid ja kihlveotehingud.6. Käesolev direktiiv ei mõjuta ühenduse või siseriiklikul tasandil võetud ühenduse õigusaktide kohaseid meetmeid, mille eesmärk on kultuurilise ja keelelise mitmekesisuse edendamine ja pluralismi kaitsmine.Artikkel 2MõistedKäesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:a) infoühiskonna teenused — teenused direktiivi 98/34/EÜ (muudetud direktiiviga 98/48/EÜ) artikli 1 lõike 2 tähenduses;b) teenuseosutaja — iga infoühiskonna teenust osutav füüsiline või juriidiline isik;c) püsiasukohaga teenuseosutaja — teenuseosutaja, kes oma püsiasukohas määramatu aja jooksul tegelikult tegeleb majandustegevusega. Teenuse osutamiseks vajalike tehniliste vahendite ja tehnoloogiate olemasolu ja kasutamine ei määra veel teenuseosutaja püsiasukohta;d) teenuse saaja — iga füüsiline või juriidiline isik, kes kutsealastel või muudel eesmärkidel kasutab infoühiskonna teenust, eriti teabe otsimise või selle kättesaadavaks tegemise huvides;e) tarbija — iga füüsiline isik, kelle tegutsemise eesmärk pole seotud tema äri või elukutsega;f) kommertsteadaanne — igasugune teadaanne, mis on kavandatud otseselt või kaudselt edendama kaubanduse, tööstuse või käsitööga tegeleva või reguleeritud kutsealal tegutseva äriühingu, organisatsiooni või isiku kaupu, teenuseid või mainet. Kommertsteadaanne ei ole:- teave, mis võimaldab otsest juurdepääsu äriühingu, organisatsiooni või isiku tegevusele, eriti domeeninimi või elektronposti aadress,- äriühingu, organisatsiooni või isiku kaupade, teenuste või maine kohta neist sõltumatult esitatud teave, eriti juhul, kui seda tehakse rahaliste kaalutlusteta;g) reguleeritud kutseala — iga kutseala vähemalt kolmeaastase kestusega tööalase koolituse lõpetamisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldist süsteemi käsitleva nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiivi 89/48/EMÜ [26] artikli 1 punkti d tähenduses või direktiivi 89/48/EMÜ täiendava ja tööalase koolituse tunnustamise teist üldist süsteemi käsitleva nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/51/EMÜ [27] artikli 1 punkti f tähenduses;h) kooskõlastatud valdkond — liikmesriikide õigussüsteemides ettenähtud nõuded, mis kehtivad infoühiskonna teenuste osutajate või infoühiskonna teenuste kohta vaatamata sellele, kas nõuded on üldise iseloomuga või konkreetselt nende jaoks kavandatud.i) Kooskõlastatud valdkonda kuuluvad nõuded, mida teenuseosutaja peab täitma:- infoühiskonna teenuse alustamisel, nagu nõuded kutseoskuste, loa või teatamise kohta,- infoühiskonna teenuse osutamisel, nagu nõuded teenuseosutaja käitumise, teenuse kvaliteedi või sisu kohta, sealhulgas reklaamile ja lepingutele esitatavad nõuded, või nõuded teenuseosutaja vastutuse kohta;ii) kooskõlastatud valdkonda ei kuulu järgmised nõuded:- kaupadele kui niisugustele esitatavad nõuded,- kaupade tarnele esitatavad nõuded,- muul viisil kui elektroonilisel teel pakutavatele teenustele esitatavad nõuded.Artikkel 3Siseturg1. Iga liikmesriik tagab, et infoühiskonna teenused, mida pakub tema territooriumil asuv teenuseosutaja, vastavad kõnealuses liikmesriigis kehtivatele kooskõlastatud valdkonna küsimusi puudutavatele siseriiklikele õigusnormidele.2. Liikmesriigid ei tohi kooskõlastatud valdkonda kuuluvatel põhjustel piirata teisest liikmesriigist pärit infoühiskonna teenuste osutamise vabadust.3. Lõikeid 1 ja 2 ei kohaldata lisas nimetatud valdkondade suhtes.4. Liikmesriigid võivad võtta meetmeid konkreetse infoühiskonna teenuse osas erandi tegemiseks lõikest 2, kui on täidetud järgmised tingimused:a) meetmed:i) on vajalikud ühel järgmistest põhjustest:- avalik kord, eriti kuritegude ennetamine, uurimine, avastamine ja nende eest vastutusele võtmine, kaasa arvatud alaealiste kaitse ja võitlus rassilise, soolise, usulise või rahvusliku viha õhutamise vastu ning üksikisikuid puudutavate inimväärikuse rikkumiste vastu,- rahva tervise kaitse,- avalik julgeolek, sealhulgas riigi julgeoleku ja kaitse tagamine,- tarbijate, sealhulgas investorite kaitse;ii) võetakse konkreetse infoühiskonna teenuse vastu, mis takistab punktis i nimetatud eesmärkide saavutamist või kujutab endast tõsist ohtu nende eesmärkide saavutamisele;iii) on vastavuses nende eesmärkidega;b) enne kõnealuste meetmete võtmist ja piiramata kohtumenetlusi, kaasa arvatud esialgsed menetlused ja eeluurimise raames tehtud toimingud, on liikmesriik:- taotlenud lõikes 1 osutatud liikmesriigilt meetmete võtmist ja viimane pole neid võtnud või need on olnud ebapiisavad,- teatanud komisjonile ja lõikes 1 osutatud liikmesriigile oma kavatsusest võtta selliseid meetmeid.5. Liikmesriigid võivad edasilükkamatutel juhtudel teha erandeid lõike 4 punktis b ettenähtud tingimustest. Sel juhul tuleb meetmetest võimalikult kiiresti teatada komisjonile ja lõikes 1 osutatud liikmesriigile, näidates põhjused, miks liikmesriik loeb juhtumit edasilükkamatuks.6. Piiramata liikmesriigi võimalust kõnealuste meetmete võtmist jätkata, uurib komisjon võimalikult kiiresti, kas teatatud meetmed vastavad ühenduse õigusele; kui komisjon jõuab järeldusele, et meede ei vasta ühenduse õigusele, taotleb ta, et kõnealune liikmesriik loobuks kavandatud meetmetest või lõpetaks need viivitamatult.II PEATÜKKPÕHIMÕTTED1. jagu: Nõuded asutamise ja teabe andmise kohtaArtikkel 4Eelneva loa nõudmise keeld1. Liikmesriigid tagavad, et infoühiskonna teenuse osutaja asutamist ja tegevust ei saa muuta sõltuvaks eelneva loa olemasolust või muust samaväärse mõjuga nõudest.2. Lõige 1 ei mõjuta lubade süsteemi, mis ei ole suunatud otse ja eranditult infoühiskonna teenustele või mida hõlmab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. aprilli 1997. aasta direktiiv 97/13/EÜ üldlubade ja üksiklitsentside andmise ühise korra kohta telekommunikatsiooniteenuste valdkonnas. [28]Artikkel 5Esitatav üldine teave1. Lisaks muudele ühenduse õigusaktidega kehtestatud teabenõuetele tagavad liikmesriigid, et teenuseosutaja muudab teenuse saajatele ja pädevatele asutustele hõlpsalt, otse ja alaliselt kättesaadavaks vähemalt järgmise teabe:a) teenuseosutaja nimi;b) teenuseosutaja asukoha geograafiline aadress;c) üksikasjad teenuseosutaja kohta, sealhulgas tema elektronposti aadress, mis võimaldavad temaga kiiresti ühendust võtta ning suhelda otse ja asjalikult;d) kui teenuseosutaja on registreeritud äriregistris või muus samalaadses avalikus registris, siis see äriregister, millesse teenuseosutaja on kantud, tema registrinumber või samaväärne identifitseerimisvõimalus selles registris;e) kui tegevus sõltub loasüsteemist, siis üksikasjad asjakohase järelevalve teostaja kohta;f) reguleeritud kutsealade osas:- iga kutseorganisatsioon või samalaadne asutus, kelle juures teenuseosutaja on registreeritud,- kutsenimetus ja liikmesriik, kus see anti,- viide asukohaliikmesriigis kohaldatavatele kutsealastele eeskirjadele ja võimalus neile juurde pääseda;g) kui teenuseosutaja tegevuselt nõutakse käibemaksu, siis nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (liikmesriikide kumuleeruvat käibemaksu käsitlevate õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas) [29] artikli 22 lõikes 1 nimetatud registrinumber.2. Lisaks muudele ühenduse õigusaktidega kehtestatud teabenõuetele tagavad liikmesriigid vähemalt, et kui teatatakse infoühiskonna teenuste hinnad, tuleb need näidata selgelt ja üheselt ning osutada, kas need sisaldavad makse ja tarnekulusid.2. jagu: KommertsteadaandedArtikkel 6Esitatav teaveLisaks muudele ühenduse õigusaktidega kehtestatud teabenõuetele tagavad liikmesriigid, et kommertsteadaanne, mis moodustab osaliselt või tervikuna infoühiskonna teenuse, vastaks vähemalt järgmistele tingimustele:a) kommertsteadaanne on sellisena selgelt identifitseeritav;b) füüsiline või juriidiline isik, kelle nimel kommertsteadaanne esitatakse, on selgelt identifitseeritav;c) müügiedenduspakkumised nagu allahindlused, ostupreemiad ja kingitused, kui need on teenuseosutaja asukohaliikmesriigis lubatud, tuleb sellistena selgelt identifitseerida ja nende saamise tingimused teha kergesti kättesaadavaks ning esitada selgelt ja üheselt;d) müügiedendusvõistlused või -mängud, kui need on teenuseosutaja asukohaliikmesriigis lubatud, tuleb sellistena selgelt identifitseerida ja osalemistingimused kergesti kättesaadavaks teha ning esitada selgelt ja üheselt.Artikkel 7Pealesunnitud kommertsteadaanne1. Lisaks muudele ühenduse õigusaktidega kehtestatud nõuetele tagavad liikmesriigid, kes lubavad pealesunnitud kommertsteadaannet elektronposti teel, et niisugune nende territooriumil asuva teenuseosutaja kommertsteadaanne on sellisena selgelt ja üheselt identifitseeritav niipea, kui saaja selle vastu võtab.2. Vaatamata direktiivile 97/7/EÜ ja direktiivile 97/66/EÜ võtavad liikmesriigid meetmeid tagamaks, et elektronposti teel pealesunnitud kommertsteadaannetega tegelevad teenuseosutajad korrapäraselt jälgiksid loobujate registreid, kus võivad end registreerida füüsilised isikud, kes selliseid kommertsteadaandeid saada ei soovi, ja respekteeriksid neid.Artikkel 8Reguleeritud kutsealad1. Liikmesriigid tagavad, et kommertsteadaanne, mis moodustab reguleeritud kutseala liikme poolt pakutava infoühiskonna teenuse või on osa sellest, on lubatud tingimusel, et järgitakse kutsealaseid eeskirju, eeskätt neid, mis puudutavad kutseala sõltumatust, väärikust ja au, ametisaladust ja õiglast suhtumist klientidesse ning teistesse sama kutseala liikmetesse.2. Piiramata kutseorganisatsioonide ja -ühenduste iseseisvust, julgustavad liikmesriigid ja komisjon kutseorganisatsioone ja -ühendusi kehtestama tegevusjuhendeid ühenduse tasandil, et kindlaks määrata, mis liiki teavet võib kooskõlas lõikes 1 nimetatud eeskirjadega anda kommertsteadaande eesmärgil.3. Siseturu nõuetekohase toimimise huvides võtab komisjon lõikes 2 nimetatud teabe osas vajalikuks osutuvate ühenduse algatusettepanekute koostamisel hoolikalt arvesse ühenduse tasandil kohaldatavaid tegevusjuhendeid ning tegutseb tihedas koostöös asjaomaste kutseorganisatsioonide ja -ühendustega.4. Käesolevat direktiivi kohaldatakse lisaks ühenduse direktiividele, mis käsitlevad tegevuse alustamist ja toimumist reguleeritud kutsealadel.3. jagu: Elektroonilisel teel sõlmitud lepingudArtikkel 9Lepingud1. Liikmesriigid tagavad, et nende õigussüsteem võimaldab lepingute sõlmimist elektroonilisel teel. Eeskätt tagavad liikmesriigid, et lepingusõlmimise protsessi suhtes kohaldatavad õigusnormid ei takista elektrooniliste lepingute kasutamist ega põhjusta selliste lepingute kehtetust selle tõttu, et need on sõlmitud elektroonilisel teel.2. Liikmesriigid võivad sätestada, et lõiget 1 ei kohaldata kõigi või teatavate lepingute suhtes, mis kuuluvad ühte järgmistest liikidest:a) lepingud, mis loovad või annavad üle õigused kinnisvarale, välja arvatud rendiõigused;b) lepingud, mis seaduse järgi nõuavad kohtute, ametivõimude või avalikku võimu teostavate kutsealade kaasamist;c) käenduslepingud, milles tagatise andjaks on väljaspool oma ametit, äri või elukutset tegutsevad isikud;d) perekonnaõiguse või pärimisõigusega reguleeritavad lepingud.3. Liikmesriigid teatavad komisjonile lõikes 2 nimetatud liigid, mille suhtes nad ei kohalda lõiget 1. Liikmesriigid esitavad komisjonile iga viie aasta järel lõike 2 kohaldamise aruande, selgitades põhjusi, miks nad peavad vajalikuks säilitada lõike 2 punktis b nimetatud liiki, mille suhtes nad ei kohalda lõiget 1.Artikkel 10Esitatav teave1. Kui osapooled, kes pole tarbijad, ei lepi kokku teisiti, tagavad liikmesriigid lisaks muudele ühenduse õigusaktidega kehtestatud teabenõuetele, et teenuseosutaja annab enne seda, kui saaja tellimuse esitab, vähemalt järgmise selge, arusaadava ja üheselt mõistetava teabe:a) mitmesugused lepingu sõlmimisel järgitavad tehnilised etapid;b) kas teenuseosutaja arhiveerib sõlmitud lepingu ja kas see jääb kättesaadavaks;c) tehnilised vahendid sisestusvigade leidmiseks ja parandamiseks enne tellimuse esitamist;d) lepingu sõlmimiseks pakutavad keeled.2. Kui osapooled, kes pole tarbijad, ei lepi kokku teisiti, tagavad liikmesriigid, et teenuseosutaja teatab kõikidest asjakohastest tegevusjuhenditest, mida ta tunnistab, ja lisab teabe, kuidas nende juhistega elektrooniliselt tutvuda.3. Saajale antud lepingu- ja üldtingimused tuleb teha kättesaadavaks nii, et tal oleks võimalik neid säilitada ja paljundada.4. Lõikeid 1 ja 2 ei kohaldata lepingute suhtes, mis on sõlmitud üksnes elektronposti või samaväärsete isiklike sidevahendite teel.Artikkel 11Tellimuse esitamine1. Kui osapooled, kes pole tarbijad, ei lepi kokku teisiti, tagavad liikmesriigid, et kui teenuse saaja esitab oma tellimuse tehniliste vahendite abil, kohaldatakse järgmisi põhimõtteid:- teenuseosutaja peab saaja tellimuse vastuvõtmisest teatama põhjendamatu viivituseta ja elektroonilisel teel,- tellimus ja vastuvõtuteade loetakse kättesaaduks, kui osapooled, kellele need on suunatud, on võimelised neile ligi pääsema.2. Kui osapooled, kes pole tarbijad, ei lepi kokku teisiti, tagavad liikmesriigid, et teenuseosutaja teeb teenuse saajale kättesaadavaks sobivad, tõhusad ja juurdepääsetavad tehnilised vahendid, mis võimaldavad tal enne tellimuse esitamist leida ja parandada sisestusvead.3. Lõike 1 esimest taanet ja lõiget 2 ei kohaldata lepingute suhtes, mis on sõlmitud üksnes elektronposti või samaväärsete isiklike sidevahendite teel.4. jagu: Vahendajatest teenuseosutajate vastutusArtikkel 12"Pelk edastamine"1. Kui osutatakse infoühiskonna teenust, mis seisneb teenuse saaja poolt pakutava teabe edastamises sidevõrgu kaudu või sidevõrgule juurdepääsu pakkumises, tagavad liikmesriigid, et teenuseosutaja ei vastuta edastatava teabe eest tingimusel, et teenuseosutaja:a) ei algata edastust;b) ei vali edastuse saajat;c) ei vali ega muuda edastuses sisalduvat teavet.2. Edastamise ja juurdepääsu pakkumisega seotud toimingud lõikes 1 nimetatud tähenduses sisaldavad edastatava teabe automaatset, vahepealset ja ajutist talletamist, sedavõrd kui selle ainus eesmärk on edastamine sidevõrgu kaudu ja juhul, kui teavet ei talletata pikema kui edastamiseks põhjendatult vajaliku ajavahemiku vältel.3. Käesolev artikkel ei mõjuta võimalust, et kohus või haldusasutus nõuab vastavalt liikmesriikide õigussüsteemidele teenuse osutajalt rikkumise lõpetamist või vältimist.Artikkel 13"Vahemällu salvestamine"1. Kui osutatakse infoühiskonna teenust, mis seisneb teenuse saaja poolt pakutava teabe edastamises sidevõrgu kaudu, tagavad liikmesriigid, et kui selle teenuse ainus eesmärk on teabe tõhusam edastamine teistele teenuse saajatele nende taotluse alusel, siis ei vastuta teenuseosutaja selle teabe automaatse, vahepealse ja ajutise talletamise eest järgmistel tingimustel:a) teenuseosutaja ei muuda seda teavet;b) teenuseosutaja järgib teabele juurdepääsu tingimusi;c) teenuseosutaja järgib neid teabe ajakohastamise eeskirju, mis on selles majandusharus laialdaselt tunnustatud ja kasutatavad;d) teenuseosutaja ei takista majandusharus laialdaselt tunnustatud ja kasutatava tehnoloogia seaduslikku kasutamist, et saada andmeid teabe kasutamise kohta;e) teenuseosutaja kõrvaldab kiiresti talletatava teabe või tõkestab juurdepääsu sellele, kui ta saab teada fakti, et teave on edastuse algpunktis võrgust eemaldatud või juurdepääs sellele on tõkestatud või et kohus või haldusasutus on andnud korralduse see kõrvaldada või tõkestada.2. Käesolev artikkel ei mõjuta võimalust, et kohus või haldusasutus nõuab vastavalt liikmesriikide õigussüsteemidele teenuse osutajalt rikkumise lõpetamist või vältimist.Artikkel 14Teabe talletamine1. Kui osutatakse infoühiskonna teenust, mis seisneb teenuse saaja poolt pakutava teabe talletamises, tagavad liikmesriigid, et teenuseosutaja ei vastuta teenuse saaja taotluse põhjal talletatava teabe eest järgmistel tingimustel:a) teenuseosutajal ei ole tegelikku teavet ebaseadusliku tegevuse või teabe kohta ja kahjutasunõuete osas ei tea ta fakte või asjaolusid, millest ilmneb ebaseaduslik tegevus või teave, võib) sellisest asjaoludest teadlikuks saades kõrvaldab teenuseosutaja kiiresti teabe või tõkestab juurdepääsu sellele.2. Lõiget 1 ei kohaldata, kui teenuse saaja tegutseb teenuseosutaja alluvuses või järelevalve all.3. Käesolev artikkel ei mõjuta kohtu või haldusasutuse võimalust nõuda vastavalt liikmesriikide õigussüsteemidele teenuse osutajalt rikkumise lõpetamist või vältimist ega liikmesriikide võimalust kehtestada kord, kuidas teave kõrvaldada või juurdepääs sellele tõkestada.Artikkel 15Üldise jälgimiskohustuse puudumine1. Liikmesriigid ei kehtesta artiklites 12, 13 ja 14 käsitletud teenuste osutajatele üldist kohustust jälgida teavet, mida nad edastavad või talletavad, ega üldist kohustust otsida ebaseaduslikku tegevust näitavaid fakte ja asjaolusid.2. Liikmesriigid võivad kehtestada infoühiskonna teenuse osutajatele kohustuse kiiresti teatada pädevatele ametivõimudele nende teenuse saajate väidetavalt ebaseaduslikest tegevustest või pakutavast teabest või kohustuse edastada pädevatele asutustele nende taotluse põhjal teavet, mis võimaldab identifitseerida nende teenuse saajaid, kellega teenuseosutajal on talletamise kohta lepingud.III PEATÜKKRAKENDAMINEArtikkel 16Tegevusjuhendid1. Liikmesriigid ja komisjon toetavad:a) kaubandus-, kutse- ja tarbijaühingute või -organisatsioonide poolt ühenduse tasandi tegevusjuhendite koostamist, mille eesmärk on kaasa aidata artiklite 5–15 nõuetekohasele rakendamisele;b) siseriikliku või ühenduse tasandi tegevusjuhendite eelnõude vabatahtlikku edastamist komisjonile;c) nende tegevusjuhendite elektroonilisel teel kättesaadavust ühenduse keeltes;d) kaubandus-, kutse- ja tarbijaühingute või -organisatsioonide hinnangu edastamist liikmesriikidele ja komisjonile nende tegevusjuhendite rakendamise ja mõju kohta elektroonilise kaubandusega seotud tavadele, harjumustele ja kommetele;e) tegevusjuhendite koostamist alaealiste ja inimväärikuse kaitseks.2. Liikmesriigid ja komisjon toetavad tarbijaid esindavate ühingute ja organisatsioonide kaasamist tegevusjuhendite koostamisse ja rakendamisse, mis mõjutavad nende huve ja on koostatud vastavalt lõike 1 punktile a. Vajaduse korral tuleks konsulteerida nägemispuudega isikuid esindavate ühingutega, et arvestada nende erivajadusi.Artikkel 17Vaidluste kohtuväline lahendamine1. Liikmesriigid tagavad, et nende õigusaktid ei takista infoühiskonna teenuse osutaja ja teenuse saaja vaheliste vaidluste lahendamisel siseriiklike õigusaktide kohaste kohtuväliste menetluste kasutamist, kaasa arvatud kohased elektroonilised vahendid.2. Liikmesriigid julgustavad eriti tarbijavaidluste kohtuvälise lahendamise eest vastutavaid organeid toimima viisil, mis annab asjasse puutuvatele pooltele piisavad protseduurilised tagatised.3. Liikmesriigid julgustavad vaidluste kohtuvälise lahendamise eest vastutavaid organeid teatama komisjonile olulistest otsustest, mis nad on teinud infoühiskonna teenuste kohta, ja edastama igasugust muud teavet elektroonilise kaubandusega seotud tavade, toimimisviiside või kommete kohta.Artikkel 18Õiguskaitsevahendid1. Liikmesriigid tagavad, et nende siseriiklike õigusaktide kohaselt kasutada olevad infoühiskonna teenuseid käsitlevad õiguskaitsevahendid võimaldaksid kiiresti võtta meetmeid, kaasa arvatud ajutisi meetmeid, et lõpetada iga väidetav rikkumine ja vältida asjaomaste huvide edasist kahjustamist.2. Direktiivi 98/27/EÜ lisa täiendatakse järgmiselt:"11. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiiv 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul. (Direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) (EÜT L 178, 17.7.2000, lk 1)."Artikkel 19Koostöö1. Liikmesriikidel peavad olema käesoleva direktiivi tõhusaks rakendamiseks piisavad jälgimis- ja uurimisvahendid ning teenuseosutajad peavad neid varustama nõutava teabega.2. Liikmesriigid teevad koostööd teiste liikmesriikidega; sel eesmärgil määravad nad ühe või mitu teabepunkti, mille kohta nad edastavad üksikasjad teistele liikmesriikidele ja komisjonile.3. Liikmesriigid annavad võimalikult ruttu ja kooskõlas siseriiklike õigusaktidega teiste liikmesriikide või komisjoni poolt taotletud abi ja teavet, ka sobival elektroonilisel teel.4. Liikmesriigid rajavad teabepunktid, mis on juurdepääsetavad vähemalt elektroonilisel teel ja kust teenuste saajad ja osutajad võivad:a) saada üldist teavet lepinguliste õiguste ja kohustuste, samuti vaidluste korral kättesaadavate kaebuste ja kahjuhüvitusnõuete mehhanismide kohta, kaasa arvatud selliste mehhanismide kasutamisega kaasnevad praktilised aspektid;b) saada täpset teavet asutuste, ühingute või organisatsioonide kohta, kellelt nad võivad saada edasist teavet või praktilist abi.5. Liikmesriigid julgustavad komisjonile edastama kõik olulisemad otsused, mis nende territooriumil on haldus- või kohtukorras vastu võetud infoühiskonna teenustega seotud vaidlustes ja elektroonilise kaubandusega seotud tavade, toimimisviiside ja kommete kohta. Komisjon edastab need otsused teistele liikmesriikidele.Artikkel 20SanktsioonidLiikmesriigid määravad kindlaks sanktsioonid, mida rakendatakse vastavalt käesolevale direktiivile vastuvõetud siseriiklike õigusnormide rikkumise korral, ning võtavad kõik nende õigusnormide rakendamiseks vajalikud meetmed. Sätestatavad sanktsioonid peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.IV PEATÜKKLÕPPSÄTTEDArtikkel 21Läbivaatamine1. Enne 17. juulit 2003 ja seejärel iga kahe aasta järel esitab komisjon Euroopa Parlamendile, nõukogule ning majandus- ja sotsiaalkomiteele aruande käesoleva direktiivi kohaldamise kohta, vajaduse korral koos ettepanekutega seda kohandada vastavalt infoühiskonna teenuste alal toimunud õiguse, tehnika ja majanduse arengule, eriti silmas pidades kuritegude ennetamist, alaealiste kaitset, tarbijakaitset ja siseturu nõuetekohast toimimist.2. Käesoleva direktiivi kohandamise vajadust uurides analüüsib see aruanne eriti vajadust ettepanekute järele, mis käsitleksid hüperlinkide ja otsinguvahendi teenuste osutajate vastutust, teatamise ja kõrvaldamise korda (notice and take down) ning vastutust pärast sisu kõrvaldamist. Samuti analüüsib aruanne, tehnika arengut silmas pidades, kas on vaja täiendavaid artiklites 12 ja 13 ettenähtud vastutusest vabastamise tingimusi ning võimalust rakendada siseturu põhimõtteid elektronposti teel edastatavate pealesunnitud kommertsteadaannete suhtes.Artikkel 22Direktiivi ülevõtmine1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid enne 17. jaanuari 2002. Nad teatavad sellest viivitamata komisjonile.2. Kui liikmesriigid lõikes 1 nimetatud meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või neid meetmeid ametlikult avaldades nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.Artikkel 23JõustumineKäesolev direktiiv jõustub Euroopa Ühenduste Teatajas avaldamise päeval.Artikkel 24AdressaadidKäesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Luxembourg, 8. juuni 2000Euroopa Parlamendi nimelpresidentN. FontaineNõukogu nimeleesistujaG. d'Oliveira Martins[1] EÜT C 30, 5.2.1999, lk 4.[2] EÜT C 169, 16.6.1999, lk 36.[3] Euroopa Parlamendi 6. mai 1999 aasta arvamus (EÜT C 279, 1.10.1999, lk 389), nõukogu 28. veebruari 2000. aasta ühine seisukoht (EÜT C 128, 8.5.2000, lk 32) ja Euroopa Parlamendi 4. mai 2000. aasta otsus (Euroopa Ühenduste Teatajas seni avaldamata).[4] EÜT L 298, 17.10.1989, lk 23. Direktiivi on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 97/36/EÜ (EÜT L 202, 30.7.1997, lk 60).[5] EÜT L 95, 21.4.1993, lk 29.[6] EÜT L 144, 4.6.1999, lk 19.[7] EÜT L 250, 19.9.1984, lk 17. Direktiivi on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 97/55/EÜ (EÜT L 290, 23.10.1997, lk 18).[8] EÜT L 42, 12.2.1987, lk 48. Direktiivi on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 98/7/EÜ (EÜT L 101, 1.4.1998, lk 17).[9] EÜT L 141, 11.6.1993, lk 27. Direktiivi on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 97/9/EÜ (EÜT L 84, 26.3.1997, lk 22).[10] EÜT L 158, 23.6.1990, lk 59.[11] EÜT L 80, 18.3.1998, lk 27.[12] EÜT L 228, 11.8.1992, lk 24.[13] EÜT L 280, 29.10.1994, lk 83.[14] EÜT L 166, 11.6.1998, lk 51. Direktiivi on muudetud direktiiviga 1999/44/EÜ (EÜT L 171, 7.7.1999, lk 12).[15] EÜT L 210, 7.8.1985, lk 29. Direktiivi on muudetud direktiiviga 1999/34/EÜ (EÜT L 141, 4.6.1999, lk 20).[16] EÜT L 171, 7.7.1999, lk 12.[17] EÜT L 113, 30.4.1992, lk 13.[18] EÜT L 213, 30.7.1998, lk 9.[19] EÜT L 281, 23.11.1995, lk 31.[20] EÜT L 24, 30.1.1998, lk 1.[21] EÜT L 204, 21.7.1998, lk 37. Direktiivi on muudetud direktiiviga 98/48/EÜ (EÜT L 217, 5.8.1998, lk 18).[22] EÜT L 320, 28.11.1998, lk 54.[23] EÜT L 15, 21.1.1998, lk 14.[24] EÜT L 13, 19.1.2000, lk 12.[25] EÜT C 23, 28.1.1999, lk 1.[26] EÜT L 19, 24.1.1989, lk 16.[27] EÜT L 209, 24.7.1992, lk 25. Direktiivi on viimati muudetud komisjoni direktiiviga 97/38/EÜ (EÜT L 184, 12.7.1997, lk 31).[28] EÜT L 117, 7.5.1997, lk 15.[29] EÜT L 145, 13.6.1977, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 1999/85/EÜ (EÜT L 277, 28.10.1999, lk 34).--------------------------------------------------LISAERANDID ARTIKLIST 3Nagu on sätestatud artikli 3 lõikes 3, ei kohaldata artikli 3 lõikeid 1 ja 2 järgmistel juhtudel:- autoriõigus, autoriõigusega kaasnevad õigused, direktiivis 87/54/EMÜ [1] ja direktiivis 96/9/EÜ [2] nimetatud õigused, samuti tööstusomandi õigused,- elektronraha väljalase nende institutsioonide poolt, mille suhtes liikmesriigid on kohaldanud üht direktiivi 2000/46/EÜ [3] artikli 8 lõikes 1 ettenähtud eranditest,- direktiivi 85/611/EMÜ [4] artikli 44 lõige 2,- direktiivi 92/49/EMÜ [5] artikkel 30 ja IV jaotis, direktiivi 92/96/EMÜ [6] IV jaotis, direktiivi 88/357/EMÜ [7] artiklid 7 ja 8 ning direktiivi 90/619/EMÜ [8] artikkel 4,- osapoolte vabadus valida nende lepingu suhtes kohaldatav õigus,- tarbijalepingutest tulenevad lepingulised suhted,- kinnisvaraõigusi loovate või üleandvate lepingute vormiline kehtivus juhul, kui sellised lepingud sõltuvad kinnisvara asukoha liikmesriigi õiguse kohustuslikest vorminõuetest,- pealesunnitud kommertsteadaannete lubatavus elektronposti teel.[1] EÜT L 24, 27.1.1987, lk 36.[2] EÜT L 77, 27.3.1996, lk 20.[3] Euroopa Ühenduste Teatajas seni avaldamata.[4] EÜT L 375, 31.12.1985, lk 3. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 95/26/EÜ (EÜT L 168, 18.7.1995, lk 7).[5] EÜT L 228, 11.8.1992, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 95/26/EÜ.[6] EÜT L 360, 9.12.1992, lk 2. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 95/26/EÜ.[7] EÜT L 172, 4.7.1988, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 92/49/EÜ.[8] EÜT L 330, 29.11.1990, lk 50. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 92/96/EÜ.--------------------------------------------------


title: Seitsmeteistkümnes komisjoni direktiiv 94/32/EÜ, 29. juuni 1994, millega kohandatakse tehnika arengule liikmesriikides kosmeetikatoodete kohta vastuvõetud õigusaktide ühtlustamist käsitleva nõukogu direktiivi 76/768/EMÜ II, III, V, VI ja VII lisa

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31994L0032

Euroopa Liidu Teataja L 181 , 15/07/1994 Lk 0031 - 0034 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 26 Lk 0122  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 26 Lk 0122

		Seitsmeteistkümnes komisjoni direktiiv 94/32/EÜ,29. juuni 1994,millega kohandatakse tehnika arengule liikmesriikides kosmeetikatoodete kohta vastuvõetud õigusaktide ühtlustamist käsitleva nõukogu direktiivi 76/768/EMÜ II, III, V, VI ja VII lisaEUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse liikmesriikides kosmeetikatoodete kohta vastuvõetud õigusaktide ühtlustamist käsitlevat nõukogu 27. juuli 1976. aasta direktiivi 76/768/EMÜ, [1] viimati muudetud komisjoni direktiiviga 93/47/EMÜ, [2] eriti selle artikli 8 lõiget 2,olles nõu pidanud kosmeetika teaduskomiteeganing arvestades, et:kõige uuemate teadus- ja tehnikauuringute tulemuste põhjal võib teatavate ajutiselt lubatud ainete, värvainete ja ultraviolettfiltrite kasutamist lõplikult lubada, kuid mõnede muude kasutamine tuleb lõplikult keelata või lubada neid veel kindlaksmääratud ajavahemikul kasutada;rahva tervise kaitseks tuleb keelata 2-metüül-m-fenüleendiamiini kasutamine;kõige uuemate teadus- ja tehnikauuringute tulemuste põhjal võib strontsiumperoksiidi kasutamist teatavate piirangute ja tingimuste kohaselt lubada, kui märgistusse lisatakse kohustuslik hoiatus tervise kaitseks;kõige uuemate teadus- ja tehnikauuringute tulemuste põhjal võib N-{(2 ja 4)-[2-oksoborn-3-üülideen)metüül]bensüül}akrüülamiidi polümeeri teatavate piirangute ja tingimuste kohaselt kosmeetikatoodetes ultraviolettfiltrina kasutada 30. juulini 1995;käesolevas direktiivis sätestatud meetmed on kooskõlas kosmeetikatoodete sektoris tehniliste kaubandustõkete kõrvaldamist käsitlevate direktiivide tehnika arengule kohandamise komitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 76/768/EMÜ muudetakse järgmiselt:1. II lisasse lisatakse järgmine viitenumber:"413. 2-metüül-m-fenüleendiamiin".2. III lisa 1. osas:a) viitenumber 59 asendatakse järgmisega:"a | b | c | d | e | f |59 | Talk: Hüdreeritud magneesiumsilikaat | a)Pulbertooted, mis on ette nähtud kasutamiseks alla kolmeaastaste laste puhulb)muud tooted | | | a) Pulbrit mitte kasutada laste nina ja suu juures" |b) lisatakse järgmised viitenumbrid:"a | b | c | d | e | f |63 | Strontsiumhüdroksiid | pH regulaator depileerimistoodetes | 3,5 % arvutatud strontsiumina, maks pH 12,7 | | Hoida lastele kättesaamatus kohasVältida silma sattumist |64 | Strontsiumperoksiid | Mahaloputatavad juuksehooldusvalmistised kutsealaseks kasutamiseks | 4,5 %, arvutatud strontsiumina kasutusvalmis valmistises | Kõike tooted peavad vastama vesinikperoksiidi vabanemise nõuetele | Vältida silma sattumistSilmi viivitamatult loputada, kui toode on nendega kokku puutunudÜksnes kutsealaseks kasutamiseksKanda sobivaid kindaid" |3. III lisa 2. osas:a) viitenumber 1 jäetakse välja;b) viitenumbri 3 all asendatakse kuupäev " 30.6.1994" kuupäevaga " 30.6.1995".4. V lisas asendatakse viitenumber 5 järgmise numbriga:"5. Strontsium ja selle ühendid, välja arvatud II lisas loetletud strontsiumlaktaat, strontsiumnitraat ja strontsiumpolükarboksülaat, III lisa 1. osas ettenähtud tingimuste kohased strontsiumsulfiid, strontsiumkloriid, strontsiumatsetaat, strontsiumhüdroksiid, strontsiumperoksiid ja IV lisa 1. osa joonealuses märkuses 3 loetletud värvainete strontsiumlakid, -pigmendid ja -soolad."5. VI lisa 1. osas:a) viitenumber 14 asendatakse järgmise numbriga:"a | b | c | d | e |14 | Sipelghape ja selle naatriumsool (+) | 0,5 % (väljendatud happena)" | | |b) lisatakse järgmised viitenumbrid:"a | b | c | d | e |48 | Glutaaraldehüüd (pentaan-1,5-diaal) | 0,1 % | Keelatud aerosooliballoonides | Sisaldab glutaaraldehüüdi (kui glutaaraldehüüdi sisaldus valmistootes ületab 0,05 %) |49 | 5-etüül-3,7-dioksa-1-asabitsüklo[3,3,0]oktaan | 0,3 % | Keelatud hambahügieenitoodetes ja toodetes, mis on ette nähtud kokkupuuteks limaskestadega" | |6. VI lisa 2. osas:a) viitenumbrid 26, 27 ja 28 jäetakse välja;b) viitenumber 21 asendatakse järgmise numbriga:"a | b | c | d | e | f |21 | Bensüülhemiformaal | 0,03 % | Ainult mahaloputatavate toodete puhul | | 30.6.1995" |c) viitenumbrite 2, 15, 16, 29 ja 30 all asendatakse kuupäev " 30.6.1994" kuupäevaga " 30.6.1995".7. VII lisa 1. osas:a) viitenumber 7 asendatakse järgmise numbriga:"a | b | c | d | e |7 | 3,3’-(1,4-fenüleendimetüleen)bis (7,7-dimetüül-2-oksobitsüklo-[2,2,1]hept-1-üülmetaansulfoonhape) ja selle soolad | 10 % (väljendatud happena)" | | |b) lisatakse järgmine viitenumber:"a | b | c | d | e |9 | α-(2-oksoborn-3-ulideen)-tolueen-4-sulfoonhape ja selle soolad | 6 % (väljendatud happena)" | | |8. VII lisa 2. osas:a) viitenumbrid 24 ja 28 jäetakse välja;b) lisatakse järgmine viitenumber:"a | b | c | d | e | f |34 | N-{(2 ja 4)-[2-oksoborn-3-üülideen)metüül]bensüül}akrüülamiidi polümeer | 6 % | | | 30.6.1995" |c) viitenumbrite 2, 5, 6, 12, 13, 17, 25, 26, 29, 32 ja 33 all asendatakse kuupäev " 30.6.1994" kuupäevaga " 30.6.1995".Artikkel 21. Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, millega tagatakse, et artiklis 1 nimetatud ainete puhul ei vii ühenduses registrisse kantud tootjad ega importijad alates 1. juulist 1995 turule tooteid, mis ei vasta käesoleva direktiivi nõuetele.2. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, millega tagatakse, et lõikes 1 nimetatud tooteid, mis sisaldavad artiklis 1 nimetatud aineid, ei müüda ega tarnita muul viisil lõpptarbijale pärast 30. juunit 1996, kui need ei vasta käesoleva direktiivi nõuetele.Artikkel 31. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 30. juunil 1995. Liikmesriigid teatavad neist viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid kõnealused normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 4Käesolev direktiiv jõustub 20. päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas.Brüssel, 29. juuni 1994Komisjoni nimelkomisjoni liigeChristiane Scrivener[1] EÜT L 262, 27.9.1976, lk 169.[2] EÜT L 203, 13.8.1993, lk 24.--------------------------------------------------


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 1999/44/EÜ, 25. mai 1999, tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31999L0044

Euroopa Liidu Teataja L 171 , 07/07/1999 Lk 0012 - 0016

		Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 1999/44/EÜ,25. mai 1999,tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohtaEUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 95,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [2]toimides asutamislepingu artiklis 251 ettenähtud menetluse kohaselt vastavalt lepituskomitees 18. mail 1999 heakskiidetud ühistekstile [3]ning arvestades, et:(1) asutamislepingu artikli 153 lõigetega 1 ja 3 nähakse ette, et ühendus peaks tarbijate kaitstuse kõrge taseme tagamisele kaasa aitama vastavalt asutamislepingu artiklile 95 võetavate meetmete abil;(2) siseturg kujutab endast ilma sisepiirideta ala, kus on tagatud kauba, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumine; kauba vaba liikumine hõlmab peale äritegevusega seotud isikute tehingute ka üksikisikute tehinguid; see tähendab, et tarbijad, kelle elukoht on ühes liikmesriigis, peaksid saama vabalt osta kaupu teise liikmesriigi territooriumil ühiste miinimumeeskirjade alusel, mis käsitlevad tarbekaupade müüki ning põhinevad ausal konkurentsil;(3) liikmesriikide tarbekaupade müüki käsitlevad seadused on mõnevõrra võrreldamatud ning selle tulemusena on riiklikud tarbijakaubaturud liikmesriigiti erinevad ning müüjate vahel võib ette tulla konkurentsi moonutamist;(4) tarbijad, kes soovivad kasutada suure turu hüvesid ning ostavad kaupa muus liikmesriigis kui oma elukohaliikmesriik, etendavad tähtsat osa siseturu väljakujundamisel; piiride kunstlikku taastamist ning turgude osadeks jagunemist tuleks vältida; tarbijatele kättesaadavad võimalused on oluliselt suurenenud tänu uutele sidetehnoloogiatele, mis võimaldavad hõlpsat juurdepääsu jaotussüsteemidele muudes liikmesriikides või kolmandates riikides; tarbekaupade müüki reguleerivate eeskirjade minimaalse ühtlustamise puudumine võib pärssida kaupade müügi arengut uute kaugsidetehnoloogiate vahendusel;(5) tarbijaõiguse miinimumnormidest koosnevad ühiseeskirjad, mis kehtivad olenemata sellest, millisest ühenduse osast kaup ostetakse, suurendab tarbijate usaldust ning võimaldab tarbijatel saada siseturust maksimaalset kasu;(6) tarbijate põhilised raskused ning müüjatega ettetulevate vaidluste peamised põhjused tulenevad sellest, et kaup ei vasta lepingule; seepärast on asjakohane ühtlustada tarbekaupade müüki reguleerivad siseriiklikud õigusaktid, ilma et see mõjutaks lepingulist ja lepinguvälist vastutust käsitlevate siseriiklike õigusaktide sätteid ja põhimõtteid;(7) kaup peab eelkõige vastama lepingu tingimustele; lepingule vastavuse põhimõtet võib pidada eri siseriiklike õigustavade ühiseks elemendiks; teatavate siseriiklike õigustavade puhul ei pruugi olla võimalik üksnes nimetatud põhimõttele tuginedes tagada minimaalset tarbijakaitse taset; eeskätt selliste õigustavade puhul võivad osutuda kasulikeks täiendavad siseriiklikud õigusnormid, mis tagavad tarbijale kaitse ka juhtudel, kui lepinguosalised ei ole kokku leppinud üheski konkreetses lepingutingimuses või kui lepinguosalised on kokku leppinud lepingutingimustes või sõlminud kokkuleppeid, milles kas otse või kaudselt tarbija õigustest loobutakse või neid piiratakse ning need ei ole tarbijale siduvad selles ulatuses kui käesolevast direktiivist tulenevad õigused;(8) hõlbustamaks lepingule vastavuse põhimõtte kohaldamist on kasulik kehtestada vaidlustatav lepingule vastavuse eeldus, mis hõlmab enamiku tavaolukordadest; kõnealune eeldus ei piira lepinguvabaduse põhimõtet; peale selle, konkreetsete lepingutingimuste puudumise korral ning juhul, kui kohaldatakse minimaalse kaitse sätet, võidakse kõnealuses eelduses mainitud elemente kasutada kauba lepingule mittevastavuse kindlaksmääramiseks; kvaliteet ja omadused, mida tarbijad võivad põhjendatult eeldada, sõltub muu hulgas ka sellest, kas kaup on uus või kasutatud; eelduses mainitud elemendid on kumulatiivsed; kui juhtumi asjaolude tõttu on mõni konkreetne element sobimatu, kohaldatakse eelduse ülejäänud elemente sellest hoolimata;(9) kauba lepingule vastavuse eest peaks tarbija ees vahetult vastutama müüja; see on liikmesriikide õiguskordades kirjapandud tavapärane lahendus; müüjal peaks sellest hoolimata olema siseriiklike õigusaktidega ette nähtud võimalus nõuda parandusmeetmete võtmist tootjalt, samas lepinguahelas osalevalt eelmiselt müüjalt või mõnelt muult vahendajalt, kui ta ei ole loobunud kõnealusest õigusest; käesolev direktiiv ei mõjuta lepinguvabaduse põhimõtet müüja, tootja, eelmise müüja või ükskõik millise muu vahendaja vahel; eeskirjad, mis reguleerivad, kellelt ja kuidas võib müüja nõuda selliste parandusmeetmete võtmist, tuleb kindlaks määrata siseriiklike õigusaktide alusel;(10) kui kaup ei vasta lepingule, peaks tarbijatel olema õigus lasta kauba lepingule vastavus tasuta taastada kas parandamise või ümbervahetamise teel, või kui see ei õnnestu, siis lasta alandada hinda või tühistada leping;(11) tarbija võib nõuda müüjalt eelkõige kauba parandamist või ümbervahetamist, kui kõnealused parandusmeetmed ei ole teostamatud või põhjendamatud; parandusmeetme põhjendatus tuleks kindlaks määrata objektiivselt; parandusmeede on põhjendamatu juhul, kui see tooks muu abinõuga võrreldes kaasa põhjendamatud kulud; kulude põhjendamatuse kindlaksmääramisel peaksid ühe parandusmeetme kulud olema teise parandusmeetme kuludest oluliselt suuremad;(12) lepingule mittevastavuse korral võib müüja alati pakkuda tarbijale vastastikusel kokkuleppel olemasolevaid parandusmeetmeid; ettepaneku vastuvõtmise või tagasilükkamise üle otsustab tarbija;(13) et anda tarbijatele võimalus kasutada siseturgu ning osta tarbekaupa muus liikmesriigis, tuleks tarbijate huvides soovitada, et mitmes liikmesriigis turustatavate tarbekaupade tootjad lisaksid tootele loetelu, mis sisaldaks vähemalt ühe kontaktaadressi igas liikmesriigis, kus toodet turustatakse;(14) viited üleandmise ajale ei tähenda, et liikmesriigid peavad muutma oma riski ülemineku eeskirju;(15) liikmesriigid võivad ette näha, et mis tahes hüvitust tarbijale võib vähendada, võttes arvesse kauba kasutamist tarbija poolt alates kauba üleandmise ajast; lepingu tühistamise üksikasjaliku korra võib sätestada siseriiklike õigusaktidega;(16) kasutatud kauba eri laadi tõttu ei ole üldjuhul võimalik seda ümber vahetada; tarbija õigust ümbervahetamisele sellise kauba suhtes üldiselt ei kohaldata; sellise kauba jaoks võivad liikmesriigid anda lepinguosalistele võimaluse kokkuleppel vastutusaega lühendada;(17) on asjakohane piirata ajavahemikku, mille kestel müüja vastutab ükskõik millise lepingule mittevastavuse eest, mis esineb kauba üleandmise ajal; liikmesriigid võivad samuti sätestada piirangu ajavahemikule, mille jooksul tarbijad võivad oma õigusi kasutada, kui selline ajavahemik kestab vähemalt kaks aastat alates üleandmisajast; kui siseriiklike õigusaktide alusel ei lange piiratud ajavahemiku algus ühte kauba üleandmisajaga, ei tohi siseriiklike õigusaktidega sätestatud piiratud ajavahemik olla lühem kui kaks aastat alates üleandmisajast;(18) liikmesriigid võivad ette näha, et ajavahemik, mille jooksul igasugune lepingule mittevastavus peab ilmnema, ja vajaduse korral ning kooskõlas siseriiklike õigusaktidega parandamiseks, ümbervahetamiseks või müüja ja tarbija vahelisteks läbirääkimisteks rahumeelse lahenduse leidmisel piiratud ajavahemik peatatakse või katkestatakse;(19) liikmesriikidele tuleks anda luba sätestada ajavahemik, mille jooksul tarbija peab igast lepingule mittevastavusest müüjale teatama; liikmesriigid võivad tagada tarbijakaitse kõrgema taseme sellist kohustust kehtestamata; tarbijatel kogu ühenduses peaks olema aega teatada müüjale lepingule mittevastavusest igal juhul vähemalt kaks kuud;(20) liikmesriigid peaksid vältima sellise ajavahemiku määramist piiriüleselt sisseoste tegevate tarbijate kahjuks; kõik liikmesriigid peaksid komisjonile teatama, kuidas nad kõnealust sätet kohaldavad; komisjon peaks kontrollima kõnealuse sätte erineva kohaldamise mõju tarbijatele ja siseturule; teave, kuidas liikmesriigid seda sätet kohaldavad, peaks olema kättesaadav teistele liikmesriikidele ning kogu ühenduse tarbijatele ja tarbijaorganisatsioonidele; ülevaade olukorrast kõigis liikmesriikides tuleks seepärast avaldada Euroopa Ühenduste Teatajas;(21) teatavatele kaubakategooriatele on müüjatel ja tootjatel tavaks pakkuda garantiisid teatava aja jooksul ilmnevate puuduste korral; see tava võib elavdada konkurentsi; kuna sellised garantiid on seaduslikud turustusvahendid, ei tohiks need tarbijat eksitada; tagamaks, et tarbijaid ei eksitata, peaksid garantiid sisaldama teatavat teavet, sealhulgas avaldust, et kõnealune garantii ei mõjuta tarbija seaduslikke õigusi;(22) lepinguosalised ei tohi vastastikusel kokkuleppel piirata tarbijatele antud õigusi ega neist loobuda, kuna see kaotaks võimaldatud õiguskaitse; kõnealust põhimõtet tuleks kohaldada ka lepingutingimuste suhtes, mille kohaselt tarbija oli kõigist tarbekauba mittevastavustest lepingu sõlmimise ajal teadlik; käesoleva direktiivi alusel tarbijatele võimaldatud kaitset ei tohiks vähendada seetõttu, et lepingu suhtes on otsustatud kohaldada kolmanda riigi õigust;(23) eri liikmesriikide käesolevat valdkonda käsitlevate õigusaktide ja pretsedendiõiguse põhjal on näha, et huvi tarbijakaitse kõrge taseme tagamise vastu suureneb; kõnealust suundumust ja käesoleva direktiivi rakendamisel saadud kogemusi silmas pidades võib osutuda vajalikuks ulatuslikum ühtlustamine, kusjuures eelkõige sätestatakse tootja otsene vastutus puuduste eest, mille eest ta on vastutav;(24) liikmesriikidel peaks olema lubatud vastu võtta või säilitada rangemaid sätteid käesoleva direktiivi reguleerimisalas, et tagada tarbijakaitse veelgi kõrgem tase;(25) vastavalt komisjoni 30. märtsi 1998. aasta soovitusele tarbijavaidluste kohtuvälise lahendamise eest vastutavate asutuste suhtes kohaldatavate põhimõtete kohta [4] võivad liikmesriigid asutada organeid, mis tagavad riigisiseste ja piiriüleste kaebuste erapooletu ja tõhusa käsitlemise ning mida tarbijad võivad kasutada vahendajatena;(26) tarbijate ühiste huvide kaitseks on asjakohane lisada käesolev direktiiv Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. mai 1998. aasta direktiivi 98/27/EÜ (tarbijate huve kaitsvate ettekirjutuste kohta) [5] lisas esitatud direktiivide loetelusse,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Reguleerimisala ja mõisted1. Käesoleva direktiivi eesmärk on ühtlustada liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis käsitlevad tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavaid aspekte, et tagada tarbijakaitse ühtlane minimaalne tase siseturul.2. Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:a) tarbija — füüsiline isik, kes käesoleva direktiiviga hõlmatavates lepingutes toimib eesmärkidel, mis ei ole seotud tema majandus- ega kutsetegevusega;b) tarbekaup — materiaalne vallasvara, välja arvatud:- täitemenetluse käigus või muul seadusest tuleneval viisil müüdav kaup,- vesi ja gaas, kui need ei panda müüki piiratud mahus või kindlaksmääratud koguses,- elekter;c) müüja — füüsiline või juriidiline isik, kes müüb tarbekaupa lepingu alusel ja oma majandus- või kutsetegevuse käigus;d) tootja — tarbekauba valmistaja, tarbekauba importija ühenduse territooriumile või isik, kes on oma nime, kaubamärgi või muu tunnusmärgi tarbekaubale asetanud ja esineb tootjana;e) garantii — müüja või tootja kohustus tarbija ees maksta ilma lisatasu nõudmata tagasi tarbekauba eest makstud hind või kaup ümber vahetada, parandada või käidelda ükskõik millisel viisil, kui kaup ei vasta garantiiavalduses esitatud spetsifikatsioonidele või asjaomasele reklaamile;f) parandamine — tarbekauba viimine vastavusse müügilepinguga, kui kaup ei vasta lepingule.3. Liikmesriigid võivad sätestada, et mõiste "tarbekaup" ei hõlma kasutatud kaupa, mis müüakse avalikul enampakkumisel, kus tarbijad saavad isiklikult osaleda.4. Valmistatavate või toodetavate tarbekaupade tarnelepingud loetakse käesoleva direktiivi kohaldamisel samuti müügilepinguteks.Artikkel 2Lepingule vastavus1. Müüja peab tarbijale üle andma müügilepingule vastava kauba.2. Tarbekaup loetakse lepingule vastavaks, kui:a) kaup vastab müüja esitatud kirjeldusele ning sellel on samad omadused nagu kaubal, mis müüja on esitanud tarbijale näidise või mudelina;b) kaup sobib kasutamiseks mis tahes konkreetsel eesmärgil, mille tarbija tegi müüjale teatavaks lepingu sõlmimisel ning mille müüja on heaks kiitnud;c) kaup sobib kasutamiseks eesmärkidel, milleks sama liiki kaupa harilikult kasutatakse;d) kaubal on sama liiki kauba tavapärased omadused ja toimivus, mida tarbija võib põhjendatult eeldada, arvestades kauba laadi ning üldsusele tehtud avaldusi kauba liigitunnuste kohta, mis müüja, tootja või tootja esindaja on eelkõige reklaamis või etiketil kauba kohta esitanud.3. Käesoleva artikli kohaldamisel ei ole lepingule mittevastavust juhul, kui tarbija oli lepingu sõlmimise ajal teadlik või pidanuks olema teadlik lepingule mittevastavusest või kui lepingule mittevastavus tuleneb tarbija tarnitud materjalist.4. Lõike 2 punktis d nimetatud üldsusele tehtud avaldused ei ole müüja suhtes siduvad, kui ta tõendab, et:- ei olnud ega võinud olla teadlik kõnealusest avaldusest,- lepingu sõlmimise ajaks oli avaldust muudetud või- avaldus ei saanud mõjutada tarbekauba ostuotsust.5. Lepingule mittevastavus, mis tuleneb tarbekauba ebaõigest paigaldamisest, loetakse samaväärseks lepingule mittevastavusega, kui paigaldamine moodustab kauba müügilepingu osa ning kaup paigaldati müüja poolt või tema vastutusel. Sama kehtib ka juhul, kui tarbija poolt paigaldamiseks ettenähtud toote paigaldab tarbija ning nõuetele mittevastav paigaldus tuleneb paigaldusjuhendite puudulikkusest.Artikkel 3Tarbija õigused1. Müüja vastutab tarbija ees kõigi lepingule mittevastavuste eest, mis esinevad kauba üleandmise ajal.2. Lepingule mittevastavuse korral on tarbijal lõike 3 kohaselt õigus lasta kaup tasuta muuta lepingule vastavaks kas parandamise või ümbervahetamise teel või lasta lõigete 5 ja 6 kohaselt alandada kõnealuse kauba hinda või tühistada leping.3. Tarbija võib müüjalt nõuda eelkõige kauba parandamist või asendamist, mõlemal juhul tasuta, välja arvatud juhul, kui see on võimatu või põhjendamatu.Parandusmeede loetakse põhjendamatuks juhul, kui sellega seoses tekivad müüjale kulud, mis on võrreldes alternatiivse parandusmeetmega põhjendamatud, kusjuures võetakse arvesse:- väärtus, mis kaubal oleks juhul, kui lepingule mittevastavust ei esineks,- lepingule mittevastavuse olulisus ja- võimalus kasutada alternatiivset parandusmeedet ilma märkimisväärsete ebamugavusteta tarbijale.Parandamine või asendamine peab toimuma mõistliku aja jooksul ning ilma märkimisväärsete ebamugavusteta tarbijale, kusjuures võetakse arvesse kauba laad ja eesmärk, milleks tarbija kaupa vajas.4. Lõigetes 2 ja 3 esitatud mõiste "tasuta" viitab kauba lepinguga vastavusse viimisel tekkivatele kuludele, eelkõige posti-, tööjõu- ja materjalikuludele.5. Tarbija võib nõuda hinna asjakohast alandamist või lepingu tühistamist, kui:- tarbijal ei ole õigust lasta kaupa parandada ega asendada või- müüja ei ole kohaldanud parandusmeedet mõistliku aja jooksul või- müüja ei ole kohaldanud parandusmeedet tarbijale märkimisväärseid ebamugavusi põhjustamata.6. Tarbijal ei ole õigust lepingut tühistada juhul, kui lepingule mittevastavus on väike.Artikkel 4Õigus hüvituseleKui lõppmüüjale tekib tarbija ees vastutus tootja, sama lepinguahela eelmise müüja või mõne muu vahendaja tegevusest või tegevusetusest tuleneva lepingule mittevastavuse tõttu, on lõppmüüjal õigus nõuda parandusmeetmeid isikult või isikutelt, kellel on vastutus lepinguahelas. Vastutav isik või vastutavad isikud, kellelt müüja võib parandusmeetmeid nõuda, ning asjaomased meetmed ja nende kasutamise kord määratakse kindlaks siseriiklike õigusaktide alusel.Artikkel 5Tähtajad1. Müüja vastutab artikli 3 alusel juhul, kui lepingule mittevastavus ilmneb kahe aasta jooksul alates kauba üleandmisest. Kui artikli 3 lõikega 2 sätestatud õiguste suhtes kohaldatakse siseriiklike õigusaktide alusel piiratud ajavahemikku, siis ei või kõnealune ajavahemik olla vähem kui kaks aastat üleandmisest alates.2. Liikmesriigid võivad sätestada, et tarbija peab oma õiguste kasutamiseks teavitama müüjat lepingule mittevastavusest kahe kuu jooksul alates lepingule mittevastavuse avastamise kuupäevast.Liikmesriigid teatavad komisjonile, kuidas nad käesolevat lõiget kasutavad. Komisjon kontrollib kõnealuse liikmesriikidele antud võimaluse mõju tarbijatele ja siseturule.Komisjon teeb hiljemalt 7. jaanuariks 2003 ettekande selle kohta, kuidas liikmesriigid käesolevat lõiget rakendavad. Ettekanne avaldatakse Euroopa Ühenduste Teatajas.3. Lepingule mittevastavus, mis tuleb ilmsiks kuue kuu jooksul alates kauba üleandmisest, loetakse esinenuks üleandmise hetkel, välja arvatud juhul, kui tõestatakse muud või kui käesolev eeldus ei ole kooskõlas kauba laadi või lepingule mittevastavuse laadiga.Artikkel 6Garantiid1. Garantii on pakkuja suhtes õiguslikult siduv garantiiavalduses ning sellega seotud reklaamis sätestatud tingimustel.2. Garantiis:- sedastatakse, et tarbijal on tarbekauba müüki reguleerivate kehtivate siseriiklike õigusaktide alusel seaduslikud õigused, ning näidatakse, et garantii ei mõjuta kõnealuseid õigusi,- esitatakse lihtsas, arusaadavas keeles garantii sisu ning olulised üksikasjad, mida on vaja garantii alusel nõuete esitamiseks, eelkõige garantii kehtivusaeg ja territoriaalne kohaldamisala ning garantii andja nimi ja aadress.3. Tarbija taotluse korral tehakse garantii kättesaadavaks kirjalikult või mõnel muul tarbijale kättesaadaval püsival andmekandjal.4. Liikmesriik, kus tarbekaupa turustatakse, võib oma territooriumil asutamislepinguga sätestatud eeskirjade kohaselt ette näha, et garantii tuleb vormistada ühes või mitmes ühenduse ametlike keelte hulgast kindlaksmääratud keeles.5. Garantii vastuolu lõigetega 2, 3 või 4 ei mõjuta ühelgi viisil garantii kehtivust ning tarbija võib endiselt garantiile toetuda ning nõuda selle täitmist.Artikkel 7Siduvus1. Lepingutingimused või kokkulepped, mis on sõlmitud müüjaga enne, kui müüjale on lepingule mittevastavusest teatatud, ja milles kas otse või kaudselt loobutakse käesolevast direktiivist tulenevatest õigustest või piiratakse neid, ei ole siseriiklike õigusaktide kohaselt tarbijale siduvad.Liikmesriigid võivad sätestada, et kasutatud kauba puhul võivad müüja ja tarbija leppida kokku lepingutingimustes või sõlmida kokkuleppeid, mille puhul müüja vastutuse aeg on artikli 5 lõikega 1 sätestatud ajast lühem. See aeg ei või olla lühem kui üks aasta.2. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et tarbijad ei jää liikmesriikide territooriumiga tihedalt seotud lepingu puhul ilma käesoleva direktiiviga ettenähtud kaitsest seetõttu, et kohaldamiseks valitakse kolmanda riigi õigusakt.Artikkel 8Siseriiklikud õigusaktid ja minimaalne kaitse1. Käesolevast direktiivist tulenevaid õigusi kasutatakse, ilma et see piiraks muude õiguste kohaldamist, mida tarbija võib kasutada lepingulist või lepinguvälist vastutust reguleerivate siseriiklike eeskirjade alusel.2. Liikmesriigid võivad käesoleva direktiivi reguleerimisalas vastu võtta või säilitada asutamislepingule vastavad rangemad sätted, et tagada tarbijate kaitstuse kõrgem tase.Artikkel 9Liikmesriigid võtavad asjakohased meetmed teavitamaks tarbijat käesoleva direktiivi ülevõtmist käsitlevatest siseriiklikest õigusaktidest ning ergutavad vajaduse korral kutseorganisatsioone teavitama tarbijaid nende õigustest.Artikkel 10Direktiivi 98/27/EÜ lisa täiendatakse järgmiselt:"10. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta direktiiv 1999/44/EÜ tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta (EÜT L 171, 7.7.1999, lk 12)."Artikkel 11Ülevõtmine1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 1. jaanuariks 2002. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 12KontrollimineKomisjon vaatab hiljemalt 7. juulil 2006 käesoleva direktiivi kohaldamise läbi ning esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande. Aruandes käsitletakse muu hulgas tootja otsese vastutuse sisseseadmist ning vajaduse korral kaasnevad sellega ettepanekud.Artikkel 13JõustumineKäesolev direktiiv jõustub Euroopa Ühenduste Teatajas avaldamise päeval.Artikkel 14Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 25. mai 1999Euroopa Parlamendi nimelpresidentJ. M. Gil-roblesNõukogu nimeleesistujaH. Eichel[1] EÜT C 307, 16.10.1996, lk 8 jaEÜT C 148, 14.5.1998, lk 12.[2] EÜT C 66, 3.3.1997, lk 5.[3] Euroopa Parlamendi 10. märtsi 1998. aasta arvamus (EÜT C 104, 6.4.1998, lk 30), nõukogu 24. septembri 1998. aasta ühine seisukoht (EÜT C 333, 30.10.1998, lk 46) ja Euroopa Parlamendi 17. detsembri 1998. aasta otsus (EÜT C 98, 9.4.1999, lk 226). Euroopa Parlamendi 5. mai 1999. aasta otsus. Nõukogu 17. mai 1999. aasta otsus.[4] EÜT L 115, 17.4.1998, lk 31.[5] EÜT L 166, 11.6.1998, lk 51.--------------------------------------------------