title: Komisjoni direktiiv 1999/8/EÜ, 18. veebruar 1999, millega muudetakse nõukogu direktiivi 66/402/EMÜ teraviljaseemne turustamise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31999L0008

Euroopa Liidu Teataja L 050 , 26/02/1999 Lk 0026 - 0026

		Komisjoni direktiiv 1999/8/EÜ,18. veebruar 1999,millega muudetakse nõukogu direktiivi 66/402/EMÜ teraviljaseemne turustamise kohtaEUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 14. juuni 1966. aasta direktiivi 66/402/EMÜ teraviljaseemne turustamise kohta, [1] viimati muudetud nõukogu direktiiviga 98/96/EÜ, [2] eriti selle artiklit 21a,ning arvestades, et:liikmesriigid võivad oma territooriumil turustamiseks ettenähtud tritikaleseemne puhul vähendada II lisa alusel nõutavat minimaalset idanevust 80 %ni;eespool nimetatud direktiivi kohaselt ei ole selle võimaluse rakendamine alates 1. veebruarist 2000 enam lubatud;vastavalt praegustele teadus- ja tehnikaalastele teadmistele näib ühenduses olevat raske toota tritikaleseemet, mille idanevus oleks võrdne II lisa alusel nõutava idanevusega;teadus- ja tehnikaalaste teadmiste arengut silmas pidades on asjakohane vähendada puhta seemne minimaalset idanevust 80 %ni;käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed on kooskõlas alalise põllumajanduse, aianduse ja metsanduse seemnete ja paljundusmaterjali komitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 66/402/EMÜ II lisa lõike 2 punkti A muudetakse järgmiselt:Triticosecale puhul asendatakse teises veerus arv "85" arvuga "80".Artikkel 21. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi sätete järgimiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 1. veebruariks 2000. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetavate siseriiklike õigusnormide tekstid.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 18. veebruar 1999Komisjoni nimelkomisjoni liigeFranz Fischler[1] EÜT 125, 11.7.1966, lk 2039/66.[2] EÜT L 25, 1.2.1999, lk 27.--------------------------------------------------


title: Komisjoni direktiiv 94/53/EÜ, 15. november 1994, millega muudetakse artiklit 2 komisjoni direktiivis 93/91/EMÜ, millega kohandatakse tehnika arengule nõukogu direktiivi 78/316/EMÜ mootorsõidukite sisustust (juhtseadiste, märgutulede ja näidikute identifitseerimine) käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31994L0053

Euroopa Liidu Teataja L 299 , 22/11/1994 Lk 0026 - 0026 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 27 Lk 0045  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 27 Lk 0045

		Komisjoni direktiiv 94/53/EÜ,15. november 1994,millega muudetakse artiklit 2 komisjoni direktiivis 93/91/EMÜ, millega kohandatakse tehnika arengule nõukogu direktiivi 78/316/EMÜ mootorsõidukite sisustust (juhtseadiste, märgutulede ja näidikute identifitseerimine) käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohtaEUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 6. veebruari 1970. aasta direktiivi 70/156/EMÜ mootorsõidukite ja nende haagiste tüübikinnitust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, [1] viimati muudetud komisjoni direktiiviga 93/81/EMÜ, [2] eriti selle artikli 13 lõiget 2,võttes arvesse nõukogu 21. detsembri 1977. aasta direktiivi 78/316/EMÜ mootorsõidukite sisustust (juhtseadiste, märgutulede ja näidikute identifitseerimine) käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, [3] viimati muudetud komisjoni direktiiviga 93/91/EMÜ, [4] eriti selle artiklit 4,ning arvestades, et:ei ole vajalik, et direktiivi 78/316/EMÜ sätete kohaselt tüübikinnituse saanud sõidukid peaks muutma vastavaks direktiivi 93/91/EMÜ sätetele;see vastavus tuleb siiski tagada uute sõidukitüüpide korral, mille kohta on alates 1. oktoobrist 1995 nõutav juhtseadiste, märgutulede ja näidikute identifitseerimist puudutav EÜ tüübikinnitus;käesoleva direktiivi sätted on kooskõlas direktiiviga 70/156/EMÜ asutatud tehnika arengule kohandamise komitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Kustutatakse direktiivi 93/91/EMÜ artikli 2 lõike 2 kolmas lõik ning samuti ka sõna "ja" teise lõigu lõpust ning koma esimese lõigu lõpust, mis asendatakse sõnaga "ja".Artikkel 21. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid 1995. aasta 31. märtsiks ja teatavad sellest viivitamatult komisjonile.2. Kui liikmesriigid võtavad vastu kõnealused normid, peavad need sisaldama viiteid käesolevale direktiivile või lisatakse neile selline viide ametliku avaldamise korral. Sellise viitamise viisi kehtestavad liikmesriigid.3. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetavate põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.Artikkel 3Käesolev direktiiv jõustub 20. päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas.Brüssel, 15. november 1994Komisjoni nimelkomisjoni liigeMartin Bangemann[1] EÜT L 42, 23.2.1970, lk 1.[2] EÜT L 264, 23.10.1993, lk 49.[3] EÜT L 81, 28.3.1978, lk 3.[4] EÜT L 284, 19.11.1993, lk 25.--------------------------------------------------


title: Komisjoni direktiiv 2007/15/EÜ, 14. märts 2007 , millega muudetakse tehnika arenguga kohandamiseks mootorsõidukite välispinnast väljaulatuvaid osi käsitleva nõukogu direktiivi 74/483/EMÜ I lisa (EMPs kohaldatav tekst )

text:
               15.3.2007

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 75/21

      KOMISJONI DIREKTIIV 2007/15/EÜ,
   14. märts 2007,
   millega muudetakse tehnika arenguga kohandamiseks mootorsõidukite välispinnast väljaulatuvaid osi käsitleva nõukogu direktiivi 74/483/EMÜ I lisa
   (EMPs kohaldatav tekst)
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,
   võttes arvesse nõukogu 6. veebruari 1970. aasta direktiivi 70/156/EMÜ liikmesriikide mootorsõidukite ja nende haagiste tüübikinnitusega seotud õigusaktide ühtlustamise kohta, (1) eriti selle artikli 13 lõike 2 teist taanet,
   võttes arvesse nõukogu 17. septembri 1974. aasta direktiivi 74/483/EMÜ mootorsõidukite välispinnast väljaulatuvaid osi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, (2) eriti selle artiklit 5,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Direktiiv 74/483/EMÜ on üks mitmest üksikdirektiivist tüübikinnitusmenetluse kohta, mis on sätestatud direktiiviga 70/156/EMÜ. Seetõttu kohaldatakse direktiivi 74/483/EMÜ suhtes direktiivi 70/156/EMÜ sõidukite süsteeme, osi ja eraldi seadmestikke käsitlevaid sätteid.

               (2)

               Pidades silmas tehnika arengut ning tehniliste nõudmiste selgitamiseks, on asjakohane kohandada nõudeid sõidukite kaitseraudade suhtes.

               (3)

               Direktiivi 70/156/EMÜ IV lisa II osas on esitatud loetelu ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni (UN/ECE) määrustest, mida võib aktsepteerida kui alternatiive tüübikinnitust käsitlevatele direktiividele. Seetõttu on direktiivi 74/483/EMÜ I lisa tehnika arenguga kohandades vaja ühtlustada kõnealuse direktiivi ja sellele vastava UN/ECE määruse nr 26 nõuded.

               (4)

               Seepärast tuleks direktiivi 74/483/EMÜ vastavalt muuta.

               (5)

               Käesoleva direktiiviga ette nähtud meetmed on kooskõlas direktiivi 70/156/EMÜ artikli 13 lõike 1 alusel asutatud tehnika arengule kohandamise komitee arvamusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 74/483/EMÜ I lisa muudetakse vastavalt käesoleva direktiivi lisale.
   Artikkel 2
   Alates 4. aprillist 2009 peab liikmesriik mootorsõiduki välispinnast välja ulatuvate osadega seotud põhjustel keelduma EÜ tüübikinnituse või riikliku tüübikinnituse andmisest sõidukitüübile, kui direktiiviga 74/483/EMÜ (muudetud käesoleva direktiiviga) ette nähtud nõuded ei ole täidetud.
   Artikkel 3
   1.   Hiljemalt 4. aprillil 2008 võtavad liikmesriigid vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid. Nad edastavad kõnealuste normide teksti ning kõnealuste normide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile.
   Nad kohaldavad kõnealuseid norme alates 5. aprillist 2008.
   Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 4
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 5
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 14. märts 2007

            Komisjoni nimel

            asepresident

         Günter VERHEUGEN

      (1)  EÜT L 42, 23.2.1970, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2006/40/EÜ (ELT L 161, 14.6.2006, lk 12).

      (2)  EÜT L 266, 2.10.1974, lk 4. Direktiivi on viimati muudetud 2003. aasta ühinemisaktiga.

      LISA
      Direktiivi 74/483/EMÜ I lisa punkt 6.5.2 asendatakse järgmisega:

                     “6.5.2.

                     Kui esimese või tagumise kaitseraua joon, mis on ühtlasi sõiduki vertikaalse projektsiooni väline kontuur, on jäigal pinnal, peab selle pinna kumerusraadius olema vähemalt 5 mm kõigis punktides, mis jäävad kontuurjoone ning selle kohal ja all olevate selliste joonte vahele, mis mõõdetuna risti kontuurjoone mis tahes punktist, asuvad kontuurjoonest 20 mm seespool. Kaitseraudade kõigi muude piirkondade pinna kumerusraadius peab olema vähemalt 2,5 mm.
                     See nõue kehtib kaitseraua selle osa suhtes, mis on kontuurjoone ja kahe vertikaaltasapinna (millest kumbki asetseb 15° nurga all sõiduki vertikaalse pikitasapinna suhtes) puutepunktide vahel (vt joonis 1).


title: Komisjoni direktiiv, 14. detsember 1978, millega muudetakse direktiivi 77/535/EMÜ väetiste proovivõtu- ja analüüsimeetodeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31979L0138

Euroopa Liidu Teataja L 039 , 14/02/1979 Lk 0003 - 0010 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 9 Lk 0150  Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 03 Köide 24 Lk 0066  Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 9 Lk 0150  Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 9 Lk 0194  Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 13 Köide 9 Lk 0194

		Komisjoni direktiiv,14. detsember 1978,millega muudetakse direktiivi 77/535/EMÜ väetiste proovivõtu- ja analüüsimeetodeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta(79/138/EMÜ)EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 18. detsembri 1975. aasta direktiivi 76/116/EMÜ väetisi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, [1] eriti selle artikli 9 lõiget 2,ning arvestades, et:komisjoni direktiivis 77/535/EMÜ [2] nähakse ette EMÜ väetiste ametlikud kontrollimised, et veenduda nende vastavuses ühenduse väetiste kvaliteeti ja koostist käsitlevate sätete kohaselt kehtestatud nõuetega; kõnealust direktiivi tuleks muuta, lisades sellesse kolm uut analüüsimeetodit;käesoleva direktiiviga sätestatud meetmed on kooskõlas väetisekaubanduses tehniliste tõkete kõrvaldamist käsitlevate direktiivide tehnika arenguga kohandamise komitee arvamusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1Direktiivi 77/535/EMÜ II lisa muudetakse, lisades meetodi 5.1 järel vastavalt käesoleva direktiivi lisale meetodid 5.2, 5.3 ja 5.4.Artikkel 21. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 1. aprillil 1979. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.2. Liikmesriigid tagavad, et käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike õigusnormide tekstid edastatakse komisjonile.Artikkel 3Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 14. detsember 1978Komisjoni nimelkomisjoni liigeÉtienne Davignon[1] EÜT L 24, 30.1.1976, lk 21.[2] EÜT L 213, 22.8.1977, lk 1.--------------------------------------------------LISAMeetod 5.2ÜLDMAGNEESIUMI MÄÄRAMINE1. RAKENDUSALAKäesolevas dokumendis määratletakse üldmagneesiumi määramise kord.2. KASUTUSVALDKONDKohaldatakse ainult magneesiumammooniumnitraatväetiste suhtes, mille puhul nähakse nõukogu 18. detsembri 1975. aasta direktiivi 76/116/EMÜ I lisa A osas ette üldmagneesiumile viitamine.3. PÕHIMÕTEUuritavas proovis sisalduva magneesiumi lahustamine keevas happes.Esimene tiitrimine (Ca ja Mg)-EDTA-ga eriokroommust T juuresolekul. Teine tiitrimine Ca-EDTA-ga fluoreksooni või kaltsoonsüsihappe juuresolekul. Magneesiumi määramine erinevuse alusel.4. REAKTIIVIDDestilleeritud või demineraliseeritud vesi.4.1. Magneesiumi 0,05molaarne standardlahus.Analüüsiks kaalutakse välja 2,016 g eelnevalt kahe tunni vältel 600 °C juures kaltsineeritud magneesiumoksiidi. See asetatakse koos 100 ml veega keeduklaasi. Segades lisatakse 120 ml ligikaudu 1 N soolhapet. Pärast lahustumist viiakse lahus kvantitatiivselt üheliitrisesse mõõtekolbi, lisatakse vett ettenähtud mahuni ja segatakse.Lahuse kontsentratsiooni kontrollitakse gravimeetrilisel teel ammooniummagneesiumfosfaadi põhjal.1 ml seda lahust peaks sisaldama 1,216 mg Mg (= 2,016 mg MgO).4.2. EDTA 0,05molaarne lahus.Kaalutakse välja 18,61 g etüleendiamiintetraäädikhappe dihüdraadi dinaatriumsoola (C10H14N2Na2O8 · 2H2O), asetatakse see üheliitrisesse keeduklaasi ja lahustatakse 600–800 ml-s vees. Lahus viiakse kvantitatiivselt üheliitrisesse mõõtekolbi. Täidetakse ettenähtud mahuni ja segatakse. Seda lahust kontrollitakse lahusega (4.1), võttes viimasest proovi mahuga 20 ml ja viies läbi tiitrimise vastavalt analüüsiprotseduurile 7.4.1.1 ml EDTA lahust peaks vastama 1,216 milligrammile Mg-le või 2,016 milligrammile MgO-le ning 2,004 milligrammile Ca-le või 2,804 milligrammile CaO-le (vt märkused 9.1 ja 9.6).4.3. Kaltsiumi 0,05molaarne standardlahus.Kaalutakse välja 5,004 g kuiva puhast kaltsiumkarbonaati. See asetatakse koos 100 ml veega keeduklaasi. Lahusesse segatakse vähehaaval 120 ml ligikaudu 1 N soolhapet.Süsinikdioksiidi eemaldamiseks aetakse lahus keema, jahutatakse, viiakse kvantitatiivselt üheliitrisesse mõõtekolbi, lisatakse vett ettenähtud mahuni ja segatakse. Seda lahust kontrollitakse EDTA lahusega (4.2), järgides punktis 7.4.2 sätestatud analüüsiprotseduuri. 1 ml seda lahust peaks sisaldama 2,004 mg Ca (= 2,804 mg CaO) ja vastama 1 ml-le 0,05molaarsele EDTA lahusele.4.4. Fluoreksoonindikaator.Uhmris segatakse 1 g fluoreksooni ettevaatlikult 100 g naatriumkloriidiga. Seda segu kasutatakse 10 mg. Indikaator muutub rohelisest oranžiks. Tiitrimist tuleb teostada kuni rohelise varjundita oranži värvuse ilmumiseni.4.5. Kaltsoonsüsihappe indikaatorlahus.400 mg kaltsoonsüsihapet lahustatakse 100 ml metanoolis. Seda lahust kasutatakse kolm tilka. Indikaator muutub punasest siniseks ja tiitrimist tuleb teostada kuni punase varjundita sinise värvuse ilmumiseni.4.6. Eriokroommust T indikaatorlahus.300 mg eriokroommust T-d lahustatakse 25 ml 1-propanooli ja 15 ml trietanoolamiini segus. Seda lahust kasutatakse kolm tilka. See indikaator muutub punasest siniseks ja tiitrimist tuleb teostada kuni punase varjundita sinise värvuse ilmumiseni. Indikaator muudab värvi ainult magneesiumi esinemise korral. Vajadusel lisatakse 0,1 ml standardlahust 4.1. Nii kaltsiumi kui magneesiumi esinemise korral moodustab EDTA kõigepealt kompleksi kaltsiumiga ja seejärel magneesiumiga. Sel juhul määratakse need kaks elementi üheaegselt.4.7. Kaaliumtsüaniid.2 % KCN vesilahus.4.8. Kaaliumhüdroksiidi ja kaaliumtsüaniidi lahus.280 g KOH ja 66 g KCN lahustatakse vees, ruumala viiakse ühe liitrini ja segatakse.4.9. Puhverlahus pH-tasemega 10,5.33 g ammooniumkloriidi lahustatakse 200 ml vees, lisatakse 250 ml ammoniaaki (d = 0,91), seejärel lisatakse vett 500 ml-ni ja segatakse. Selle lahuse pH-taset kontrollitakse regulaarselt.4.10. Vahekorras 1: 1 lahjendatud soolhape.Üks osa soolhapet (tihedus 1,18) ja üks osa vett.4.11. Naatriumhüdroksiidi 5 N lahus.5. SEADMED5.1. Magnetsegaja või mehaaniline segaja.5.2. pH-meeter.5.3. 500 ml ja 1000 ml mõõtekolvid.5.4. 300 ml keeduklaasid.6. PROOVI ETTEVALMISTAMINEVt meetod 1.7. ANALÜÜSI KÄIK7.1. Proov1 mg täpsusega kaalutud 5 g ettevalmistatud proovi asetatakse 500 ml mõõtekolbi.7.2. LahusLisatakse ligikaudu 200 ml vett ja 20 ml soolhapet (4.10) ning keedetakse pool tundi. Jahutatakse, täidetakse veega ettenähtud mahuni, segatakse ja filtreeritakse.7.3. KontrollkatseLahuste (4.1) ja (4.3) alikvootidega teostatakse määramine selliselt, et Ca ja Mg suhe oleks võrdne nende eeldatava suhtega proovis.Selleks võetakse a milliliitrit standardlahust (4.3) ja b – a milliliitrit standardlahust (4.1).a ja b on kahel proovi analüüsimiseks teostatud tiitrimisel kasutatud EDTA lahuse milliliitrite arv. See protseduur loetakse nõuetekohaseks ainult siis, kui EDTA, kaltsiumi ja magneesiumi standardlahused on täpselt ekvivalentsed. Vastasel korral tuleb teha asjakohased korrektsioonid.7.4. Määramine7.4.1. Tiitrimine eriokroommust T juuresolekul50 ml [1] analüüsitavat lahust pipeteeritakse 300 ml keeduklaasi. Happe liig neutraliseeritakse pH-meetrit kasutades naatriumhüdroksiidi 5 N lahusega (4.11). Lahjendatakse veega 100 ml-ni. Lisatakse 5 ml puhverlahust (4.9). pH-meetriga mõõdetud pH-tase peab olema 10,5 ± 0,1. Lisatakse 2 ml kaaliumtsüaniidi lahust (4.7) ja kolm tilka eriokroommust T indikaatorlahust (4.6). Tiitritakse EDTA lahusega (4.2), segades lahust õrnalt segajaga (5.1). (Vt märkused 9.2, 9.3 ja 9.4.) Tähistagu "b" 0,05molaarse EDTA lahuse milliliitrite arvu.7.4.2. Tiitrimine fluoreksooni või kaltsoonsüsihappe juuresolekulAnalüüsitava lahuse alikvoot, mis on võrdne eespool kirjeldatud tiitrimiseks võetud alikvoodiga, pipeteeritakse 300 ml keeduklaasi. Happe liig neutraliseeritakse pH-meetrit kasutades naatriumhüdroksiidi 5 N lahusega (4.11). Lahjendatakse veega ligikaudu 100 ml-ni. Lisatakse 10 ml KOH/KCN lahust (4.8) ja indikaatorit (4.4) või (4.5). Segatakse õrnalt ja tiitritakse EDTA lahusega. (Vt märkused 9.2, 9.3 ja 9.4.) Tähistagu "a" 0,05molaarse EDTA lahuse milliliitrite arvu.8. TULEMUSE VÄLJENDAMINETulemus väljendatakse MgO või Mg protsentuaalse sisaldusena.8.1. MgO % väetises =× TMvõiMg % väetises =× T′MKui EDTA lahuse kontsentratsioon on täpselt 0,05 M, siis T = 0,2016 ja T’ (Mg) = 0,1216.M = proovina võetud alikvoodis sisalduva proovi mass grammides.9. MÄRKUSEDVt meetod 5.1.Meetod 5.3VEES LAHUSTUVA MAGNEESIUMI MÄÄRAMINE1. RAKENDUSALAKäesolevas dokumendis määratletakse vees lahustuva magneesiumi määramise kord.2. KASUTUSVALDKONDKohaldatakse ainult väetiste suhtes, mille puhul nähakse direktiivi 76/116/EMÜ I lisa A osas ette vees lahustuva magneesiumi deklareerimine.3. PÕHIMÕTEMagneesiumilahus saadakse uuritavat proovi vees keetes ning magneesium määratakse aatomabsorptsioonspektrofotomeetria teel.4. REAKTIIVIDDestilleeritud vesi või samaväärse kvaliteediga demineraliseeritud vesi.4.1. Soolhappe (ligikaudu) 1 N lahus.4.2. Soolhappe 0,5 N lahus.4.3. Magneesiumi standardlahus: analüüsiks lahustatakse 1,013 g magneesiumsulfaati (MgSO4 · 7H2O) soolhappe 0,5 N lahuses (4.2) ja lahjendatakse sama happega 100 ml-ni;1 ml seda lahust sisaldab 1 mg magneesiumi (Mg);võianalüüsiks kaalutakse välja 1,658 g eelnevalt kahe tunni vältel 600 °C juures kaltsineeritud magneesiumoksiidi. See asetatakse koos 100 ml vee ja 120 ml ligikaudu 1 N soolhappega (4.1) keeduklaasi. Pärast lahustumist viiakse lahus kvantitatiivselt üheliitrisesse mõõtekolbi, lisatakse vett ettenähtud mahuni ja segatakse.1 ml seda lahust sisaldab 1 mg magneesiumi (Mg).4.4. Strontsiumkloriidi lahus: 75 g strontsiumkloriidi (SrCl2 · 6H2O) lahustatakse soolhappe 0,5 N lahuses (4.2) ja lahjendatakse sama lahustiga 500 ml-ni.5. SEADMED5.1. Magneesiumlambiga (285,2 nm) aatomabsorptsioonspektrofotomeeter.5.2. 5, 10, 20, 25 ja 30 ml gradueeritud pipetid.5.3. 100, 200, 500 ja 1000 ml mõõtekolvid.6. PROOVI ETTEVALMISTAMINEVt meetod 1.7. ANALÜÜSI KÄIK7.1. Proov0,001 g täpsusega kaalutud 5 g proovi asetatakse 500 ml mõõtekolbi.7.2. LahusLisatakse ligikaudu 300 ml vett ja saadud lahust keedetakse pool tundi. Lastakse jahtuda, lahjendatakse veega märgini, segatakse ja filtreeritakse.7.3. Proovilahuse valmistamine7.3.1. Kui väetise deklareeritud magneesiumisisaldus (MgO) on suurem kui 10 %, lahjendatakse 25 ml filtraati (7.2) 100 ml mõõtekolvis gradueeritud pipeti abil 100 ml-ni, kolb täidetakse veega märgini ja segatakse.7.3.2. 10 ml filtraati (7.2) või lahjendatud filtraati (7.3.1) viiakse gradueeritud pipetiga 200 ml mõõtekolbi ja kolb täidetakse soolhappe 0,5 N lahusega (4.2) märgini.7.3.3. Lahust (7.3.2) lahjendatakse soolhappe 0,5 N lahusega (4.2) kontsentratsioonini, mis jääb spektrofotomeetri tööpiirkonda. Lõpplahus peab sisaldama 10 mahuprotsenti strontsiumkloriidi lahust (4.4).7.4. Pimelahuse valmistamineValmistatakse pimelahus, millest on välja jäetud ainult proov.7.5. Standardlahuste valmistamine kalibreerimiseksStandardlahuse (4.3) lahjendamise teel soolhappe 0,5 N lahusega (4.2) valmistatakse vähemalt viis suureneva kontsentratsiooniga võrdluslahust, mis vastavad spektrofotomeetri optimaalsele mõõtepiirkonnale.Lõpplahused peavad sisaldama 10 mahuprotsenti strontsiumkloriidi lahust (4.4).7.6. MõõtmineSpektrofotomeeter (5.1) reguleeritakse lainepikkusele 285,2 nm. Sellesse pihustatakse üksteise järel kolmes korduses standardlahuseid (7.5), proovilahust (7.3) ja pimelahust (7.4), pestes seadme iga pihustamise järel destilleeritud veega läbi. Joonestatakse kalibreerimiskõver, kandes ordinaatteljele keskmise neelduvuse ja abstsissteljele vastava magneesiumi kontsentratsiooni (μg/ml). Kalibreerimiskõvera abil määratakse magneesiumi kontsentratsioon proovis ja pimelahuses.8. TULEMUSTE ARVUTAMINEMagneesiumi (Mg) või magneesiumoksiidi (MgO) (ümberarvestustegur 1,66) kogus proovis arvutatakse võrdluslahuste suhtes, võttes arvesse pimelahust. Tulemus väljendatakse protsentuaalse sisaldusena proovis.Meetod 5.4ÜLDMAGNEESIUMI MÄÄRAMINE1. RAKENDUSALAKäesolevas dokumendis määratletakse üldmagneesiumi määramise kord.2. KASUTUSVALDKONDKohaldatakse ainult magneesiumammooniumnitraatväetiste suhtes, mille puhul nähakse direktiivi 76/116/EMÜ I lisa A osas ette üldmagneesiumi deklareerimine.3. PÕHIMÕTEMagneesiumilahus saadakse uuritavat proovi lahjendatud happes keetes ning magneesium määratakse aatomabsorptsioonspektrofotomeetria teel.4. REAKTIIVIDDestilleeritud vesi või samaväärse kvaliteediga demineraliseeritud vesi.4.1. Soolhappe lahus (1: 1): üks mahuosa soolhapet (d = 1,18) lahjendatakse ühe mahuosa veega.4.2. Soolhappe (ligikaudu) 1 N lahus.4.3. Soolhappe 0,5 N lahus.4.4. Magneesiumi standardlahus: analüüsiks lahustatakse 1,013 g magneesiumsulfaati (MgSO4 · 7H2O) soolhappe 0,5 N lahuses (4.3)ja lahjendatakse sama happega 100 ml-ni;1 ml seda lahust sisaldab 1 mg magneesiumi (Mg);võikaalutakse välja 1,658 g eelnevalt kahe tunni vältel 600 °C juures kaltsineeritud magneesiumoksiidi. See asetatakse koos 100 ml vee ja 120 ml ligikaudu 1 N soolhappega (4.2) keeduklaasi. Pärast lahustumist viiakse lahus kvantitatiivselt üheliitrisesse mõõtekolbi, lisatakse vett ettenähtud mahuni ja segatakse.1 ml seda lahust sisaldab 1 mg magneesiumi (Mg).4.5. Strontsiumkloriidi lahus: 75 g strontsiumkloriidi (SrCl2 · 6H2O) lahustatakse soolhappe 0,5 N lahuses (4.3) ja lahjendatakse sama lahustiga 500 ml-ni.5. SEADMED5.1. Magneesiumlambiga (285,2 nm) aatomabsorptsioonspektrofotomeeter.5.2. 5, 10, 20, 25 ja 30 ml gradueeritud pipetid.5.3. 100, 200, 500 ja 1000 ml mõõtekolvid.6. PROOVI ETTEVALMISTAMINEVt meetod 1.7. ANALÜÜSI KÄIK7.1. Proov0,001 g täpsusega kaalutud 5 g proovi asetatakse 500 ml mõõtekolbi.7.2. LahusLisatakse ligikaudu 200 ml vett ja 20 ml soolhappe lahust (4.1) ning saadud lahust keedetakse pool tundi. Lastakse jahtuda, lahjendatakse veega märgini, segatakse ja filtreeritakse.7.3. Proovilahuse valmistamine7.3.1. Kui väetise deklareeritud magneesiumisisaldus (MgO) on suurem kui 10 %, lahjendatakse 25 ml filtraati (7.2) 100 ml mõõtekolvis gradueeritud pipeti abil 100 ml-ni, kolb täidetakse veega märgini ja segatakse.7.3.2. 10 ml filtraati (7.2) või lahjendatud filtraati (7.3.1) viiakse gradueeritud pipetiga 200 ml mõõtekolbi ja kolb täidetakse soolhappe 0,5 N lahusega (4.3) märgini.7.3.3. Seda lahust (7.3.2) lahjendatakse soolhappe 0,5 N lahusega (4.3) kontsentratsioonini, mis jääb spektrofotomeetri tööpiirkonda.Lõpplahus peab sisaldama 10 mahuprotsenti strontsiumkloriidi lahust (4.5).7.4. Pimelahuse valmistamineValmistatakse pimelahus, millest on välja jäetud ainult proov.7.5. Standardlahuse valmistamine kalibreerimiseksStandardlahuse (4.4) lahjendamise teel soolhappe 0,5 N lahusega (4.3) valmistatakse vähemalt viis suureneva kontsentratsiooniga võrdluslahust, mis vastavad spektrofotomeetri optimaalsele mõõtepiirkonnale.Lõpplahused peavad sisaldama 10 mahuprotsenti strontsiumkloriidi lahust (4.5).7.6. MõõtmineSpektrofotomeeter (5.1) reguleeritakse lainepikkusele 285,2 nm. Sellesse pihustatakse üksteise järel kolmes korduses standardlahuseid (7.5), proovilahust (7.3) ja pimelahust (7.4), pestes seadme iga pihustamise järel destilleeritud veega läbi. Joonestatakse kalibreerimiskõver, kandes ordinaatteljele keskmise neelduvuse ja abstsissteljele vastava magneesiumi kontsentratsiooni (μg/ml). Kalibreerimiskõvera abil määratakse magneesiumi kontsentratsioon proovis ja pimelahuses.8. Tulemuste arvutamineMagneesiumi (Mg) või magneesiumoksiidi (MgO) (ümberarvestustegur 1,66) kogus proovis arvutatakse võrdluslahuste suhtes, võttes arvesse pimelahust. Tulemus väljendatakse protsentuaalse sisaldusena proovis.[1] Tiitrimisel ei tohi EDTA lahuse kogus olla oluliselt suurem kui 25 ml, kuna vastasel korral tuleb alikvoodi mahtu vähendada. Selle suurendamine on siiski samuti võimalik.--------------------------------------------------