title: Nõukogu direktiiv 2013/43/EL, 22. juuli 2013 , millega muudetakse direktiivi 2006/112/EÜ (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) seoses pöördmaksustamise valikulise ja ajutise kohaldamisega teatavate pettusealdiste kaupade ja teenuste tarnete suhtes

text:
               26.7.2013

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 201/4

         NÕUKOGU DIREKTIIV 2013/43/EL,
   22. juuli 2013,
   millega muudetakse direktiivi 2006/112/EÜ (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) seoses pöördmaksustamise valikulise ja ajutise kohaldamisega teatavate pettusealdiste kaupade ja teenuste tarnete suhtes
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 113,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
   võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust (1),
   võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (2),
   toimides seadusandliku erimenetluse kohaselt
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Nõukogu direktiivis 2006/112/EÜ (3) on kindlaks määratud, et käibemaksu tasuvad maksukohustuslased, kes sooritavad maksustatavaid kaubatarneid või osutavad maksustatavaid teenuseid. Piiriüleste tehingute ja teatavate omamaiste eriti riskialdiste valdkondade puhul on siiski ette nähtud, et käibemaksu tasumise kohustus pannakse isikule, kellele tarne tehakse (pöördmaksustamise mehhanism).

               (2)

               Käibemaksupettuste raskust arvestades tuleks liikmesriikidel lubada ajutiselt kohaldada mehhanismi, mille korral käibemaksu tasumise kohustus seoses teatavate kauba- ja teenustekategooriatega pannakse isikule, kellele maksustatavad kaubatarned tehakse ja teenused osutatakse, isegi juhul, kui need kategooriad ei ole loetletud direktiivi 2006/112/EÜ artiklis 199 või kui nende suhtes ei kohaldata liikmesriikidele tehtud konkreetseid erandeid.

               (3)

               Komisjon esitas sel eesmärgil 2009. aastal ettepaneku, mis sisaldab loetelu kaupadest ja teenustest, mille suhtes võib piiratud aja jooksul kohaldada pöördmaksustamise mehhanismi. Nõukogu otsustas ettepaneku kaheks jagada ja võttis vastu nõukogu direktiivi 2010/23/EL (4), mis puudutas siiski üksnes kasvuhoonegaaside saastekvoote, kuna selles sektoris esinevad pettused nõudsid viivitamatut reageerimist. Samal ajal võttis nõukogu poliitilise kohustuse jätkata läbirääkimisi komisjoni ettepaneku ülejäänud osa üle.

               (4)

               Pärast seda on esinenud pettusi muudes sektorites ja seetõttu tuleks komisjoni ettepanekus sisalduvasse kaupade ja teenuste loetellu lisada uusi kaupu ja teenuseid, mille suhtes võib kohaldada pöördmaksustamist. Eelkõige on pettusi esinenud seoses gaasi ja elektrienergia, telekommunikatsiooniteenuste, mängukonsoolide, tahvel- ja sülearvutite, teravilja, tehniliste kultuuride, sealhulgas õliseemnete ja suhkrupeedi, ning toormetalli ja metallide pooltoodete, sealhulgas väärismetallide tarnetega.

               (5)

               Sellise pöördmaksustamise mehhanismi rakendamine kaupade ja teenuste puhul, mis hiljutiste kogemuste põhjal on eriti pettusealtid, ei tohiks, erinevalt üldisest kohaldamisest, mõjutada negatiivselt käibemaksusüsteemi aluspõhimõtteid (nt osadena maksmist).

               (6)

               Eelnevalt kindlaksmääratud loetelu, mille hulgast liikmesriigid võivad valida, peaks piirduma nende kaupade ja teenuste tarnetega, mis on hiljutiste kogemuste põhjal eriti pettusealtid.

               (7)

               Pöördmaksustamist mehhanismi kohaldades on liikmesriikidel õigus kehtestada selle tingimused, sealhulgas määrata kindlaks künnised, tarnijate või saajate kategooriad, kelle suhtes mehhanismi võidakse kohaldada, ja mehhanismi osaline kohaldamine kategooriates.

               (8)

               Kuna pöördmaksustamise mehhanism on ajutine meede, mille peaksid asendama pikemaajalised seadusandlikud lahendused, mille eesmärk on muuta käibemaksusüsteem käibemaksupettuste suhtes vastupidavamaks, direktiivi 2006/112/EÜ artikli 199a alusel kehtestatud pöördmaksustamise mehhanismi peaks kohaldama üksnes piiratud ajavahemiku jooksul.

               (9)

               Selleks et tagada, et pöördmaksustamise mehhanismi saaks kohaldada piisavalt kaua, nii et see oleks tõhus ja selle toimimist saaks hinnata, on vaja pikendada praegust 30. juunini 2015 kestvat ajapiirangut. Samuti tuleks edasi lükata hindamisperioodi kuupäeva ja selle perioodi lõppkuupäeva, mille jooksul tuleb teada anda pettustes aset leidnud muutustest.

               (10)

               Selleks et pakkuda kõigile liikmesriikidele eespool sätestatud pöördmaksustamise mehhanismi kohaldamise võimalust, on vaja teha direktiivi 2006/112/EÜ spetsiaalne muudatus.

               (11)

               Kuna kavandatud meetme eesmärki, nimelt käibemaksupettuste probleemi lahendamist ajutiste meetmete abil, mis kalduvad kõrvale kehtivatest liidu eeskirjadest, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning seetõttu on seda parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.

               (12)

               Direktiivi 2006/112/EÜ tuleks seetõttu vastavalt muuta,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 2006/112/EÜ muudetakse järgmiselt.

               1)

               Artiklis 193 asendatakse viide „artiklitele 194–199” viitega „artiklitele 194–199b”.

               2)

               Artiklit 199a muudetakse järgmiselt:

                           a)

                           lõike 1 esimene lause asendatakse järgmisega:
                           „Liikmesriigid võivad kuni 31. detsembrini 2018 ja vähemalt kaheaastaseks ajavahemikuks ette näha, et käibemaksu on kohustatud tasuma maksukohustuslane, kellele tehakse mõni järgmistest tarnetest:”;

                           b)

                           lõikele 1 lisatakse järgmised punktid:

                                       „c)

                                       mobiiltelefonide tarned, mis on valmistatud või kohandatud töötamiseks litsentsitud võrkudes ja kindlaksmääratud sagedustel, sõltumata sellest, kas neil on või puudub mõni muu kasutusala;

                                       d)

                                       integraallülituse seadmete tarned, nagu mikroprotsessorid ja keskprotsessorid enne lõpptarbijale suunatud tootega liitmist;

                                       e)

                                       gaasi ja elektrienergia tarned artikli 38 lõikes 2 määratletud maksukohustuslasest edasimüüjale;

                                       f)

                                       gaasi ja elektrienergia sertifikaatide tarned;

                                       g)

                                       artikli 24 lõikes 2 määratletud telekommunikatsiooniteenused;

                                       h)

                                       mängukonsoolide, tahvel- ja sülearvutite tarned;

                                       i)

                                       teravilja ja tehniliste kultuuride, sealhulgas õliseemnete ja suhkrupeedi, mida töötlemata kujul tavaliselt lõpptarbimiseks ei kasutata, tarned;

                                       j)

                                       toormetallid ja metallide pooltoodete, sealhulgas väärismetallide, kui need ei ole muidu hõlmatud artikli 199 lõike 1 punktiga d või kui nende suhtes ei kehti kasutatud kaupade, kunstiteoste, kollektsiooniesemete ja antiikesemete suhtes kohaldatav erikord vastavalt artiklitele 311–343 või investeeringukulla erikord vastavalt artiklitele 344–356, tarned.”;

                           c)

                           lisatakse järgmised lõiked:
                           „1a.   Liikmesriigid võivad kehtestada lõikes 1 sätestatud mehhanismi kohaldamise tingimused.
                           1b.   Lõikes 1 sätestatud mehhanismi kohaldamisega kõnealuse lõike punktides c–j loetletud kaupade või teenuste tarnete suhtes kaasneb asjakohaste ja tõhusate aruandluskohustuste kehtestamine nende maksustatavate isikute suhtes, kes tarnivad kaupu või teenuseid, mille suhtes kohaldatakse lõikes 1 sätestatud mehhanismi.”;

                           d)

                           lõige 2 asendatakse järgmisega:
                           „2.   Liikmesriigid teavitavad käibemaksukomiteed lõikes 1 sätestatud mehhanismi kohaldamisest sellise mehhanismi kasutuselevõtmisel ja esitavad käibemaksukomiteele järgmise teabe:

                                       a)

                                       mehhanismi kohaldava meetme rakendusala koos pettuste liigi ja tunnustega ning kaasnevate meetmete üksikasjalik kirjeldus, sealhulgas maksustatavate isikute mis tahes aruandluskohustused ja mis tahes kontrollimeetmed;

                                       b)

                                       meetmed, mis on võetud selleks, et teavitada asjaomaseid maksustatavaid isikuid mehhanismi kohaldamise alustamisest;

                                       c)

                                       hindamiskriteeriumid, mis võimaldavad võrrelda lõikes 1 loetletud kaupade ja teenustega seotud pettusi enne ja pärast mehhanismi kohaldamist, muude kaupade ja teenustega seotud pettusi enne ja pärast mehhanismi kohaldamist ning muud liiki pettuste mis tahes võimalikku sagenemist enne ja pärast mehhanismi kohaldamist;

                                       d)

                                       mehhanismi kohaldava meetme alguskuupäev ja kohaldamise periood.”;

                           e)

                           lõike 3 esimese lõigu esimene lause asendatakse järgmisega:
                           „Liikmesriigid, kes kohaldavad lõikes 1 sätestatud mehhanismi, peavad lõike 2 punktis c sätestatud hindamiskriteeriumide põhjal ning hiljemalt 30. juuniks 2017 esitama komisjonile aruande.”;

                           f)

                           lõike 3 teise lõigu punkt a asendatakse järgmisega:

                                       „a)

                                       pettuste mõju meetmega hõlmatud kaupade tarnetele või teenuste osutamisele;”

                           g)

                           lõige 4 asendatakse järgmisega:
                           „4.   Iga liikmesriik, kes on avastanud oma territooriumil muutusi käesoleva artikli jõustumisest lõikes 1 loetletud kaupade või teenustega seotud pettuste suundumustes seoses nende kaupade või teenustega, esitab komisjonile selle kohta aruande hiljemalt 30. juuniks 2017.
                           5.   Komisjon esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule enne 1. jaanuari 2018 üldise hindamisaruande, milles hinnatakse lõikes 1 sätestatud mehhanismi mõju pettusevastasele võitlusele.”

         Artikkel 2
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 3
   Käesolevat direktiivi kohaldatakse kuni 31. detsembrini 2018.
   Artikkel 4
   Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 22. juuli 2013

            Nõukogu nimel

            eesistuja

         C. ASHTON

      (1)  ELT C 341E, 16.12.2010, lk 67.

      (2)  ELT C 339, 14.12.2010, lk 41.

      (3)  Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, 11.12.2006, lk 1).

      (4)  Nõukogu 16. märtsi 2010. aasta direktiiv 2010/23/EL, millega muudetakse direktiivi 2006/112/EÜ (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) seoses pöördmaksustamise valikulise ja ajutise kohaldamisega teatavate pettusealdiste kaupade ja teenuste tarnete suhtes (ELT L 72, 20.3.2010, lk 1).


title: Nõukogu direktiiv 96/82/EÜ, 9. detsember 1996, ohtlike ainetega seotud suurõnnetuste ohu ohjeldamise kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

31996L0082

Euroopa Liidu Teataja L 010 , 14/01/1997 Lk 0013 - 0033

		Nõukogu direktiiv 96/82/EÜ,9. detsember 1996,ohtlike ainetega seotud suurõnnetuste ohu ohjeldamise kohtaEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 130s lõiget 1,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [2]toimides asutamislepingu artiklis 189c sätestatud menetluse kohaselt [3]ning arvestades, et:(1) nõukogu 24. juuni 1982. aasta direktiiv 82/501/EMÜ teatava tööstustegevuse tekitatava suurõnnetuse ohu kohta [4] käsitleb teatavast tööstustegevusest johtuda võivate suurõnnetuste vältimist ja nende õnnetuste inimesi ja keskkonda mõjutavate tagajärgede piiramist;(2) ühenduse keskkonnapoliitika eesmärkide ja põhimõtetega, mis on sätestatud asutamislepingu artikli 130r lõigetes 1 ja 2 ning täpsustatud Euroopa Ühenduse keskkonnaalastes tegevusprogrammides, [5] püüeldakse ennetavaid meetmeid kasutades eelkõige keskkonnakvaliteedi säilitamise ja kaitsmise ning inimtervise kaitsmise poole;(3) nõukogu ja nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajad rõhutasid neljandale keskkonnaalasele tegevusprogrammile lisatud resolutsioonis [6] direktiivi 82/501/EMÜ tõhusama rakendamise olulisust ja tegid ettepaneku direktiiv läbi vaadata, et vajaduse korral saavutada selle reguleerimisala laiendamine ja asjaomase teabe ulatuslikum vahetamine liikmesriikide vahel; paremat riskide ja õnnetusjuhtumite haldamist toonitati ka viiendas tegevusprogrammis, mille üldise lähenemise kiitsid nõukogu ja nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajad heaks 1. veebruari 1993. aasta resolutsiooniga; [7](4) pidades silmas Bhopalis ja Méxicos toimunud õnnetusi, mille puhul oli selgelt näha oht, mis tekib, kui ohtlikud rajatised ja elamud asuvad üksteise lähedal, kutsus nõukogu 16. oktoobri 1989. aasta resolutsioonis komisjoni üles lisama direktiivi 82/501/EMÜ sätted maakasutuse plaanimise kontrolli kohta, kui antakse luba paigaldada uusi seadmeid ja kui olemasolevate rajatiste ümber toimub linnaehitus;(5) nimetatud nõukogu resolutsioonis kutsuti komisjoni üles tegema liikmesriikidega koostööd suurema vastastikuse arusaamise ning ohutusaruannetega seotud eri riikide põhimõtete ja tavade ühtlustamise suunas;(6) kogemused, mis on omandatud erinevate lähenemistega suurõnnetuste ohu kontrollimisele, tuleks kokku koguda; komisjon ja liikmesriigid peaksid arendama oma suhteid asjaomaste rahvusvaheliste organitega ja püüdma kehtestada käesolevas direktiivis sätestatud meetmetega samaväärseid meetmeid kasutamiseks kolmandates riikides;(7) ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni tööstusõnnetuste piiriülese mõju konventsioonis on sätestatud võimaliku piiriülese mõjuga tööstusõnnetuste ärahoidmise, nendeks valmisoleku ja neile reageerimise meetmed, samuti kõnealuse valdkonna rahvusvaheline koostöö;(8) direktiivi 82/501/EMÜ näol oli tegemist ühtlustamisprotsessi esimese etapiga; nimetatud direktiiv tuleks läbi vaadata ja seda täiendada, et järjepidevalt ja tulemuslikult tagada kaitstuse kõrge tase kogu ühenduses; senine ühtlustamine on piirdunud meetmetega, mis on vajalikud ulatusliku mõjuga suurõnnetuste vältimise tõhusama süsteemi loomiseks ja nende tagajärgede piiramiseks;(9) suurõnnetuste tagajärjed võivad ulatada üle riigipiiride; õnnetusega seotud ökoloogilisi ja majanduslikke kulusid ei kanna mitte ainult mõjutatud asutus, vaid ka asjaomased liikmesriigid; seepärast on vaja võtta meetmeid, mis tagaksid kaitstuse kõrge taseme kogu ühenduses;(10) käesolevat direktiivi kohaldatakse nii, et selle sätted ei piira ühenduse töötervishoiu ja tööohutuse alaste sätete kohaldamist;(11) sellise nimekirja kasutamine, mis hõlmaks teatavaid käitisi ja millest oleksid välja jäetud samalaadseid ohte kätkevad käitised, ei ole otstarbekas ja võib jätta suurõnnetuste võimalikud allikad väljapoole seaduste reguleerimisala; direktiivi 82/501/EMÜ reguleerimisala tuleb muuta, et selle sätteid saaks kohaldada kõigi käitiste suhtes, milles on ohtlikke aineid suurõnnetuse ohu tekitamiseks piisavalt suurtes kogustes;(12) võttes nõuetekohaselt arvesse asutamislepingut ja kooskõlas ühenduse asjakohaste õigusnormidega võivad liikmesriigid säilitada või võtta käesoleva direktiivi reguleerimisalast välja jäetud ning sadamates ja sorteerimisjaamades transpordiga seotud tegevuse suhtes vajalikke meetmeid, et tagada turvalisuse tase, mis on samaväärne käesolevas direktiivis sätestatud turvalisuse tasemega;(13) samuti võib suurõnnetusi põhjustada ohtlike ainete vedu mööda torujuhtmeid; pärast sellise tegevuse ja asjaomaste juhtumite esinemise reguleerimiseks ühenduses olemasolevaid mehhanisme käsitleva teabe kogumist ja hindamist peaks komisjon koostama teatise, milles esitab argumendid ja kõige otstarbekamad vahendid selle valdkonna meetmete jaoks, kui see on vajalik;(14) võttes nõuetekohaselt arvesse asutamislepingut ja kooskõlas ühenduse asjakohaste õigusaktidega võivad liikmesriigid säilitada või võtta meetmeid jäätmete matmispaikade suhtes, mis ei kuulu käesoleva direktiivi reguleerimisalasse;(15) ühenduses teatatud suurõnnetuste analüüs näitab, et suurem osa õnnetusi toimub juhtimise ja/või korralduslike puudujääkide tõttu; seepärast on vaja ühenduse tasandil sätestada juhtimissüsteemide põhimõtted, mis peavad sobima suurõnnetuste ohu vältimiseks ja kontrollimiseks ning nende tagajärgede piiramiseks;(16) erinevused käitiste inspekteerimise korraldamisel pädevate asutuste poolt võivad kaasa tuua erinevused kaitstuse tasemes; ühenduse tasandil tuleb kehtestada olulised nõuded, mis on liikmesriikides kehtestatud inspekteerimissüsteemide jaoks kohustuslikud;(17) näitamaks, et suurõnnetuste vältimiseks, situatsiooniplaanide koostamiseks ja vastumeetmete kavandamiseks on tehtud kõik vajalik, peaks käitaja käitiste puhul, kus on märkimisväärsetes kogustes ohtlikke aineid, esitama pädevale asutusele ohutusaruande kujul teabe, mis sisaldab üksikasju käitise, seal leiduvate ohtlike ainete, seadmete ja ladustamisrajatiste, võimalike suurõnnetuste ja kasutatavate juhtimissüsteemide kohta, et vältida ja vähendada suurõnnetuste ohtu ja võimaldada astuda vajalikke samme selliste õnnetuste tagajärgede piiramiseks;(18) kui käitised paiknevad selliselt või nii lähestikku, et see suurendab suurõnnetuse tõenäosust või võimalikkust või selle tagajärgede tõsidust, tuleks doominoefekti ohu vähendamiseks ette näha asjakohase teabe vahetamine ja koostöö üldsuse teavitamisel;(19) soodustamaks juurdepääsu keskkonda käsitlevale teabele peaks üldsusel olema juurdepääs käitajate koostatud ohutusaruannetele ning isikutele, keda suurõnnetus tõenäoliselt mõjutaks, tuleks anda piisavalt informatsiooni, et nad teaksid, mida suurõnnetuse puhul teha;(20) selleks, et käitiste puhul, kus on märkimisväärsetes kogustes ohtlikke aineid, olla valmis ohuolukorraks, on vaja koostada käitisesisene ja -väline ohuolukorra lahendamise plaan ning luua süsteemid, mis tagaksid selliste plaanide kontrollimise ja läbivaatamise vastavalt vajadusele ja nende rakendamise suurõnnetuse või selle tõenäosuse korral;(21) käitise personalile tuleb tutvustada käitisesisest ohuolukorra lahendamise plaani ja üldsusele käitisevälist ohuolukorra lahendamise plaani;(22) selleks, et paremini kaitsta elamurajoone, ühiskondliku kasutamise seisukohast olulisi alasid ja looduse poolest erilist huvi pakkuvaid või eriti tundlikke alasid, tuleb liikmesriikides kohaldada maakasutuse ja/või muid asjakohaseid põhimõtteid, et pikemas perspektiivis võetaks arvesse vajadust säilitada selliste alade ja sellist ohtu kujutavate käitiste vahel sobiv vahemaa ning et olemasolevate käitiste puhul võetaks arvesse täiendavaid tehnilisi meetmeid, et oht inimestele ei suureneks;(23) tagamaks, et suurõnnetuse korral võetaks asjakohaseid päästemeetmeid, peab käitaja viivitamata teavitama pädevaid asutusi ja edastama neile teabe, mille põhjal need saavad hinnata kõnealuse õnnetuse mõju;(24) teabevahetuse tagamiseks ja samalaadsete õnnetuste vältimiseks tulevikus peaksid liikmesriigid edastama komisjonile teabe oma territooriumil toimunud suurõnnetuste kohta, et komisjon saaks analüüsida nende õnnetustega seotud ohte ja käivitada süsteemi eelkõige suurõnnetusi ja nende põhjal õpitavat käsitleva teabe levitamiseks; kõnealune teabevahetus peaks käsitlema ka "napilt mööda läinud juhtumeid", mida liikmesriigid peavad suurõnnetuste vältimisel ja nende tagajärgede piiramisel tehniliselt eriti olulisteks,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:Artikkel 1EesmärkKäesoleva direktiivi eesmärk on vältida ohtlike ainetega seotud suurõnnetusi ja piirata nende mõju inimestele ja keskkonnale, et järjepidevalt ja tulemuslikult tagada kaitstuse kõrge tase kogu ühenduses.Artikkel 2Reguleerimisala1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse käitiste suhtes, kus on ohtlikke aineid niisama palju või rohkem, kui on loetletud I lisa 1. ja 2. osa teises veerus, kuid artikleid 9, 11 ja 13 kohaldatakse kõigi käitiste suhtes, kus on ohtlikke aineid niisama palju või rohkem, kui on loetletud I lisa 1. ja 2. osa kolmandas veerus.Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab "ohtlike ainete olemasolu" ohtlike ainete tegelikku või eeldatavat olemasolu käitises või selliste ainete olemasolu, mis võivad kontrolli kadumisel keemiliste reaktsioonide üle oletatavasti tekkida kogustes, mis on sama suured või suuremad kui I lisa 1. ja 2. osas sätestatud piirväärtused.2. Käesoleva direktiivi sätteid kohaldatakse, ilma et see piiraks töökeskkonda käsitlevate ühenduse sätete ja eriti nõukogu 12. juuni 1989. aasta direktiivi 89/391/EMÜ (töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta) [8] sätete kohaldamist.Artikkel 3MõistedKäesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:1) käitis — kogu käitaja kontrolli all olev ala, kus on ohtlikke aineid ühes või mitmes rajatises, kaasa arvatud ühised või seotud rajatised ja toimingud;2) rajatis — tehniline üksus käitises, milles toodetakse, kasutatakse, käideldakse või ladustatakse ohtlikke aineid. See hõlmab kõiki rajatise tööks vajalikke seadmeid, struktuure, torusid, masinaid, tööriistu, erakasutuses olevaid haruraudteid, dokke, rajatist teenindavaid lossimiskaisid, maabumissildu, ladusid ja muid samalaadseid ehitisi, olenemata sellest, kas need on ujuvkonstruktsiooniga või ilma;3) käitaja — füüsiline või juriidiline isik, kes käitab või valdab käitist või rajatist või, kui see on ette nähtud siseriiklike õigusaktidega, kellele on selle tehnilisel käitamisel antud otsustav majanduslik võim;4) ohtlik aine — aine, segu või valmistis, mis on nimetatud I lisa 1. osas või vastab I lisa 2. osas sätestatud tingimustele ja mis esineb tooraine, toote, kõrvaltoote, jääkaine või vahesaadusena, kaasa arvatud ained, mille tekkimist võib õnnetuse puhul eeldada;5) suurõnnetus — suur heide, tulekahi või plahvatus, mis tekib käesoleva direktiivi reguleerimisalasse kuuluva käitise töö kontrollimatu arengu käigus ja mis põhjustab inimeste tervisele ja/või keskkonnale viivitamatut või hiljem ilmnevat tõsist ohtu käitise sees või väljaspool seda ja mis on seotud ühe või mitme ohtliku ainega;6) oht — ohtliku aine või olukorra olemuslik omadus potentsiaalselt põhjustada kahju inimeste tervisele ja/või keskkonnale;7) risk — konkreetse tagajärje ilmnemise tõenäosus konkreetse aja jooksul või konkreetsete asjaolude korral;8) ladustamine — laoruumi või turvalisse hoidlasse paigutatava või varuks hoitava ohtlike ainete koguse olemasolu.Artikkel 4ErandidKäesolevat direktiivi ei kohaldata järgmise suhtes:a) sõjaväekäitised, -rajatised ja ladustamisrajatised;b) ioniseeriva kiirguse tekitatud ohud;c) ohtlike ainete vedu ja ajutine vaheladustamine maanteel, raudteedel, siseveekogudel, merel või õhus väljaspool käesoleva direktiiviga hõlmatud käitisi, kaasa arvatud laadimine, lossimine ja vedu muudesse transpordivahenditesse ja neist välja dokkides, kaidel ja sorteerimisjaamades;d) ohtlike ainete vedu mööda torujuhtmeid, sealhulgas pumbajaamades, väljaspool käesoleva direktiiviga hõlmatud käitisi;e) kaevandustegevused, mis on seotud mineraalide uurimise ja kasutamisega kaevandustes ja karjäärides või puuraukudes;f) jäätmete matmispaigad.Artikkel 5Käitaja üldised kohustused1. Liikmesriigid tagavad, et käitaja on kohustatud võtma kõik vajalikud meetmed vältimaks suurõnnetusi ja piiramaks nende mõju inimestele ja keskkonnale.2. Liikmesriigid tagavad, et käitaja peab tõendama artiklis 16 osutatud pädevale asutusele (edaspidi "pädev asutus") mis tahes ajal, eelkõige artiklis 18 osutatud inspekteerimiste ja kontrollimise jaoks, et ta on võtnud kõik vajalikud käesolevas direktiivis sätestatud meetmed.Artikkel 6Teavitamine1. Liikmesriigid kohustavad käitajat saatma pädevale asutusele teatise järgmise tähtaja jooksul:- uute käitiste puhul mõistliku aja jooksul enne ehitustööde või tegevuse alustamist,- olemasolevate käitiste puhul ühe aasta jooksul alates artikli 24 lõikes 1 sätestatud kuupäevast.2. Lõikes 1 nõutav teatis peab sisaldama järgmisi üksikasju:a) käitaja nimi või ärinimi ja asjaomase käitise täielik aadress;b) käitaja ametlik tegutsemiskoht ja selle täielik aadress;c) käitise eest vastutava isiku nimi või ametikoht, kui see erineb punktis a nimetatust;d) asjaomaste ohtlike ainete või ainekategooriate tuvastamiseks piisavad andmed;e) asjaomase ohtliku aine või ohtlike ainete kogus ja füüsiline kuju;f) rajatise või hoidla võetud või kavandatud meetmed;g) käitise vahetu ümbrus (asjaolud, mis võivad põhjustada suurõnnetuse või süvendada selle tagajärgi).3. Olemasolevate käitiste puhul, mille kohta käitaja on juba esitanud pädevale asutusele kõik lõikes 2 sätestatud andmed kooskõlas käesoleva direktiivi jõustumise kuupäeval kehtivate siseriiklike õigusaktide nõuetega, ei nõuta teavitamist vastavalt lõikele 1.4. Kui tegemist on:- käitaja poolt vastavalt lõikele 2 esitatud teatises märgitud ohtlike ainete koguse märkimisväärse suurenemise või olemuse või füüsilise kuju märkimisväärse muutumisega või selle kasutamise protsessi muutumisega või- rajatise alalise sulgemisega,teatab käitaja olukorra muutumisest viivitamata pädevale asutusele.Artikkel 7Suurõnnetuste vältimise põhimõtted1. Liikmesriigid nõuavad, et käitaja koostaks dokumendi, milles ta esitab oma peamised suurõnnetuste vältimise põhimõtted, ja tagavad nende põhimõtete nõuetekohase rakendamise. Käitaja kehtestatud suurõnnetuste vältimise põhimõtted töötatakse välja selleks, et asjakohaste vahendite, struktuuride ja juhtimissüsteemidega tagada inimeste ja keskkonna kaitstuse kõrge tase.2. Kõnealuse dokumendi koostamisel tuleb arvesse võtta III lisas sätestatud põhimõtteid ja need tuleb muu hulgas artikli 5 lõike 2 ja artikli 18 kohaldamiseks esitada pädevatele asutustele.3. Käesolevat artiklit ei kohaldata artiklis 9 osutatud käitiste suhtes.Artikkel 8Doominoefekt1. Liikmesriigid tagavad, et pädev asutus teeb artiklite 6 ja 9 kohaselt käitajatelt saadud teavet kasutades kindlaks käitised või käitiste rühmad, mille puhul võivad suurõnnetuse tõenäosus ja võimalikkus või tagajärjed olla suuremad johtuvalt selliste käitiste asukohast ja vastastikusest kaugusest ning nende ohtlike ainete varudest.2. Liikmesriigid peavad tagama, et selliselt kindlakstehtud käitiste puhul:a) vahetatakse vajalikku teavet otstarbekal viisil, mis võimaldab kõnealustel käitistel võtta oma suurõnnetuste vältimise põhimõtetes, ohutusjuhtimissüsteemides, ohutusaruannetes ja käitisesisestes ohuolukorra lahendamise plaanides arvesse suurõnnetuse ohu laadi ja ulatust;b) nähakse ette koostöö üldsuse teavitamisel ja teabe esitamisel pädevatele asutustele, et valmistada ette käitiseväliseid ohuolukorra lahendamise plaane.Artikkel 9Ohutusaruanne1. Liikmesriigid kohustavad käitajat esitama ohutusaruande, mille eesmärk on:a) näidata, et suurõnnetuste vältimise põhimõtted ja nende rakendamiseks loodud ohutuse juhtimise süsteem on jõustatud kooskõlas III lisas sätestatud teabega;b) näidata, et suurõnnetuseohud on kindlaks tehtud ning et võetud on vajalikud meetmed suurõnnetuste vältimiseks ja selleks, et piirata nende mõju inimestele ja keskkonnale;c) näidata, et käitises toimuda võiva suurõnnetuse ohuga seotud rajatiste, hoidlate, seadmete ja nende toimimisega seotud infrastruktuuride kavandamisel, ehitamisel, töös hoidmisel ja hooldamisel on piisavalt arvestatud ohutust ja töökindlust;d) näidata, et koostatud on käitisesisesed ohuolukorra lahendamise plaanid, ja esitada teavet, mis võimaldaks koostada käitisevälise ohuolukorra lahendamise plaani, et suurõnnetuse korral võtta vajalikud meetmed;e) esitada pädevatele asutustele piisavalt teavet, mis võimaldaks teha otsuseid seoses uue tegevuse asukohaga või muudatustega olemasolevates käitistes.2. Ohutusaruanne sisaldab vähemalt II lisas loetletud teavet ja andmeid. Lisaks sellele sisaldab see käitises olevate ohtlike ainete ajakohase loetelu.Ohutusaruanded või aruannete osad või muud samaväärsed aruanded, mis on esitatud muude õigusaktide põhjal, võib käesoleva artikli kohaldamisel ühendada üheks ohutusaruandeks, kui sellisel kujul esitatud aruande puhul välditaks teabe põhjendamatut dubleerimist ja käitaja või pädeva asutuse töö kordamist, tingimusel et täidetakse kõik käesolevas artiklis sätestatud nõuded.3. Lõikes 1 osutatud ohutusaruanne saadetakse pädevale asutusele järgmise tähtaja jooksul:- uute käitiste puhul mõistliku aja jooksul enne ehitustööde või tegevuse alustamist,- olemasolevate käitiste puhul, mis ei ole varem kuulunud direktiivi 82/501/EMÜ reguleerimisalasse, kolme aasta jooksul alates artikli 24 lõikes 1 sätestatud kuupäevast,- muude käitiste puhul kahe aasta jooksul alates artikli 24 lõikes 1 sätestatud kuupäevast,- lõikes 5 sätestatud regulaarsete läbivaatamiste puhul viivitamatult.4. Enne kui käitaja alustab ehitustöid või tegevust ning lõike 3 teises, kolmandas ja neljandas taandes osutatud juhtudel teeb pädev asutus mõistliku aja jooksul pärast aruande saamist järgmist:- edastab esitatud ohutusaruande läbivaatamise tulemused käitajale, nõudes vajaduse korral enne seda täiendavat teavet või- keelab asjaomase käitise kasutuselevõtmise või edaspidise kasutamise kooskõlas artiklis 17 sätestatud volituste ja korraga.5. Ohutusaruanne tuleb korrapäraselt uuesti läbi vaadata ja vajaduse korral ajakohastada:- vähemalt iga viie aasta järel,- käitaja algatusel või pädeva asutuse taotluse korral mis tahes muul ajal, kui see on põhjendatud uute asjaolude tõttu või kui see on vajalik selleks, et võtta arvesse uusi ohutust käsitlevaid tehnilisi teadmisi, mis on saadud näiteks õnnetuste või, kui võimalik, "napilt mööda läinud juhtumite" ja ohtude hindamist käsitlevate teadmiste arengu analüüsimisel.6. a) Kui pädevat asutust rahuldaval moel on tõendatud, et konkreetsed käitises olevad ained või käitise enda osa ei või tekitada suurõnnetuse ohtu, võivad liikmesriigid kooskõlas punktis b nimetatud kriteeriumidega ohutusaruannetes esitatava teabe hulka piirata küsimustega, mis on olulised selleks, et vältida suurõnnetuse tekkimise allesjäänud ohte ja piirata nende mõju inimestele ja keskkonnale.b) Enne käesoleva direktiivi rakendamist kehtestab komisjon direktiivi 82/501/EMÜ artiklis 16 sätestatud korras ühtlustatud kriteeriumid, mille põhjal pädev asutus otsustab, et käitis ei või tekitada suurõnnetuse ohtu punkti a tähenduses. Punkti a ei rakendata enne, kui need kriteeriumid on kehtestatud.c) Liikmesriigid tagavad, et pädev asutus edastab komisjonile asjaomaste käitiste põhjendatud nimekirja. Kord aastas edastab komisjon nimekirjad artiklis 22 nimetatud komiteele.Artikkel 10Muudatuste tegemine rajatises, käitises või hoidlasKui rajatises, käitises, hoidlas või protsessis või ohtlike ainete laadis või koguses tehakse muudatusi, mis võivad oluliselt mõjutada suurõnnetuste ohtu, tagavad liikmesriigid, et käitaja:- vaatab läbi artiklites 7 ja 9 osutatud suurõnnetuste vältimise põhimõtted ja juhtimise süsteemid ja korra ning teeb neis vajaduse korral muudatusi,- vaatab läbi ohutusaruande ja teeb selles vajaduse korral muudatusi ning teatab artiklis 16 osutatud pädevale asutusele sellise muutmise üksikasjad enne muudatuse tegemist.Artikkel 11Ohuolukorra lahendamise plaanid1. Liikmesriigid tagavad, et kõigi asutuste puhul, mille suhtes kohaldatakse artiklit 9:a) koostab käitaja käitisesisese ohuolukorra lahendamise plaani, mis hõlmab käitises võetavaid meetmeid,- uute käitiste puhul enne töö alustamist,- olemasolevate käitiste puhul, mida varem ei hõlmanud direktiiv 82/501/EMÜ, kolme aasta jooksul alates artikli 24 lõikes 1 sätestatud kuupäevast,- muude käitiste puhul kahe aasta jooksul alates artikli 24 lõikes 1 sätestatud kuupäevast;b) esitab käitaja pädevatele asutustele käitisevälise ohuolukorra lahendamise plaani koostamiseks vajalikud andmed järgmise aja jooksul:- uute käitiste puhul enne töö alustamist,- olemasolevate käitiste puhul, mida varem ei hõlmanud direktiiv 82/501/EMÜ, kolme aasta jooksul alates artikli 24 lõikes 1 sätestatud kuupäevast,- muude käitiste puhul kahe aasta jooksul alates artikli 24 lõikes 1 sätestatud kuupäevast;c) koostavad liikmesriigi selleks määratud asutused käitisevälise ohuolukorra lahendamise plaani, mis hõlmab väljaspool käitist võetavaid meetmeid.2. Ohuolukorra lahendamise plaanide koostamisel tuleb silmas pidada järgmisi eesmärke:- õnnetuste ohjeldamine ja kontrollimine, et minimeerida nende tagajärgi ja piirata mõju, mida nad avaldavad inimestele, keskkonnale ja varale,- nende meetmete rakendamine, mis on vajalikud kaitsmaks inimesi ja keskkonda suurõnnetuste mõju eest,- vajaliku teabe edastamine avalikkusele ja piirkonna asjaomastele teenistustele või asutustele,- keskkonna õnnetusejärgse taastamise ja korrastamise sätestamine.Ohuolukorra lahendamise plaanid sisaldavad IV lisas sätestatud teavet.3. Ilma et see piiraks pädevate asutuste kohustusi, tagavad liikmesriigid, et käesolevas direktiivis sätestatud käitisesisese ohuolukorra lahendamise plaanide koostamisel konsulteeritakse käitises töötavate inimestega ja käitiseväliste ohuolukorra lahendamise plaanide koostamisel konsulteeritakse üldsusega.4. Liikmesriigid tagavad, et käitajad ja määratud asutused vaatavad käitisesisesed ja käitisevälised ohuolukorra lahendamise plaanid läbi, katsetavad neid ning vajaduse korral muudavad ja ajakohastavad neid sobiva aja järel, kuid vähemalt kord kolme aasta jooksul. Läbivaatamisel võetakse arvesse asjaomastes käitistes või hädaabiteenistustes toimunud muudatusi, uusi teadmisi tehnika ja suurõnnetustele reageerimise kohta.5. Liikmesriigid tagavad, et käitajad ja vajaduse korral selleks määratud pädevad asutused viivad ohuolukorra lahendamise plaanid viivitamata ellu:- kui toimub suurõnnetus või- kui aset leiab kontrollimatu sündmus, mille laad võib põhjustada suurõnnetuse.6. Ohutusaruandes sisalduvat teavet arvesse võttes võib pädev asutus teha põhjendatud otsuse mitte kohaldada lõikes 1 osutatud käitisevälise ohuolukorra lahendamise plaani esitamise nõuet.Artikkel 12Maakorralduse plaanimine1. Liikmesriigid tagavad, et maakorralduse põhimõtetes ja/või muudes asjakohastes põhimõtetes võetakse arvesse eesmärki vältida suurõnnetusi ja piirata selliste õnnetuste tagajärgi. Nimetatud eesmärkide poole püüdlemiseks kontrollitakse:a) uute käitiste asukohti,b) muudatusi artikliga 10 hõlmatud käitistes,c) muudatusi, mis puudutavad ühendusteid, üldsusele avatud kohti ja elamurajoone olemasolevate käitiste läheduses, kui nende asukoht või areng on sellised, et võivad suurendada suurõnnetuste riski või raskendada nende tagajärgi.Liikmesriigid tagavad, et maakasutuse ja/või muude asjakohaste põhimõtete ja nende põhimõtete rakendamise menetluste puhul võetakse arvesse vajadust säilitada pikemas perspektiivis käesoleva direktiiviga hõlmatud käitiste ning elamurajoonide, üldkasutatavate alade ja looduse poolest eriti tundlike või huvipakkuvate alade vahel vajalik kaugus ja olemasolevate käitiste puhul vajadust täiendavate tehniliste meetmete järele vastavalt artiklile 5, et inimestega seotud ohud ei suureneks.2. Liikmesriigid tagavad, et kõik pädevad asutused ja korraldamisega tegelevad asutused, kes vastutavad otsuste tegemise eest kõnealuses valdkonnas, võtavad kasutusele konsulteerimismenetlused, et soodustada lõike 1 alusel kehtestatud põhimõtete rakendamist. Menetlused peavad olema sellised, et nendega tagataks otsuste tegemise puhul tehnilise nõustamise kättesaadavus käitises tekkivate riskide kohta kas iga konkreetse juhtumi puhul või üldiselt.Artikkel 13Teave ohutusmeetmete kohta1. Liikmesriigid tagavad, et teave ohutusmeetmete ja õnnetuse korral kohustusliku käitumise kohta esitatakse, ilma et seda oleks vaja taotleda, isikutele, keda artikliga 9 hõlmatud käitisest alguse saanud suurõnnetus võib mõjutada.Teave vaadatakse läbi iga kolme aasta järel ning ajakohastatakse ja saadetakse vajaduse korral uuesti välja vähemalt juhul, kui on tehtud muudatusi artikli 10 tähenduses. Samuti tehakse see alaliselt kättesaadavaks üldsusele. Teave tuleb üldsusele uuesti esitada vähemalt kord viie aasta jooksul.Selline teave sisaldab vähemalt V lisas loetletud teavet.2. Liikmesriigid esitavad artikli 9 reguleerimisalasse kuuluvast käitisest alguse saanud piiriülese mõjuga suurõnnetuse toimumise tõenäosuse kohta piisavalt teavet liikmesriikidele, keda selline õnnetus võiks mõjutada, et mõjutatud liikmesriigid saaksid vajaduse korral kohaldada artiklite 11, 12 ja käesoleva artikli asjakohaseid sätteid.3. Kui asjaomane liikmesriik on otsustanud, et teise liikmesriigi territooriumi lähedal asuv käitis ei saa tekitada suurõnnetuse ohtu väljaspool selle riigi territooriumi vastavalt artikli 11 lõikele 6, ja seega ei ole vaja esitada käitisevälist ohuolukorra plaani vastavalt artikli 11 lõikele 1, teatab ta sellest teisele liikmesriigile.4. Liikmesriigid tagavad, et ohutusaruanne on üldsusele kättesaadav. Käitaja võib paluda, et pädev asutus ei avaldaks üldsusele teatavaid aruande osi tööstuslike, kaubanduslike või isikuandmete konfidentsiaalsuse, avaliku julgeoleku või riigikaitsega seotud põhjustel. Sellistel juhtudel esitab käitaja pädeva asutuse nõusolekul pädevale asutusele aruande muudetud versiooni, millest nimetatud küsimused on välja jäetud, ja avaldab selle ka üldsusele.5. Liikmesriigid tagavad, et üldsusel on võimalus esitada oma arvamus järgmistel juhtudel:- artikliga 9 hõlmatud uute käitiste planeerimine,- muudatuste tegemine olemasolevates artikliga 10 hõlmatud käitistes, kui selliste muudatuste suhtes kohaldatakse käesoleva direktiiviga ettenähtud planeerimiskohustusi,- selliste olemasolevate käitiste ümbruse kasutuselevõtt.6. Käitiste puhul, mille suhtes kohaldatakse artikli 9 sätteid, tagavad liikmesriigid, et artikli 9 lõikes 2 sätestatud ohtlike ainete loetelu tehakse kättesaadavaks üldsusele.Artikkel 14Teave, mille käitaja peab esitama pärast suurõnnetust1. Liimesriigid tagavad, et võimalikult kiiresti pärast suurõnnetust peab käitaja kõige otstarbekamaid vahendeid kasutades tegema järgmist:a) teavitama pädevaid asutusi;b) esitama pädevatele asutustele järgmised andmed niipea, kui need saavad teatavaks:- õnnetuse asjaolud,- asjaomased ohtlikud ained,- teadaolevad andmed, mille põhjal saab hinnata õnnetuse mõju inimestele ja keskkonnale,- võetud erakorralised meetmed;c) teatama neile, millised meetmed on kavandatud selleks, et:- leevendada õnnetuse keskmise kestusega ja pikaajalist mõju,- välistada õnnetuse kordumine;d) ajakohastama esitatud teabe, kui hilisema uurimise käigus ilmnevad täiendavad asjaolud, mille tõttu kõnealune teave või tehtud järeldused muutuvad.2. Liikmesriigid kohustavad pädevat asutust:a) tagama, et võetakse kõik kiireloomulised, keskmise kestusega ja pikaajalised meetmed, mis võivad osutuda vajalikuks;b) koguma inspekteerimise ja uurimise teel või muul otstarbekal moel teavet, mis on vajalik suurõnnetuse tehniliste, organisatsiooniliste ja juhtimisega seotud aspektide täielikuks analüüsimiseks;c) võtma asjakohaseid meetmeid tagamaks, et käitaja võtab vajalikud heastavad meetmed; jad) tegema ettepanekuid edaspidiste ennetusmeetmete suhtes.Artikkel 15Teave, mille liikmesriigid peavad esitama komisjonile1. Suurõnnetuste vältimist ja nende tagajärgede leevendamist silmas pidades teatavad liikmesriigid komisjonile võimalikult kiiresti oma territooriumil toimunud suurõnnetustest, mis vastavad VI lisa kriteeriumidele. Nad esitavad komisjonile järgmised üksikasjad:a) liikmesriik, aruande eest vastutava asutuse nimi ja aadress;b) suurõnnetuse toimumise kuupäev, kellaaeg ja koht ning asjaomase käitaja täielik nimi ja käitise aadress;c) lühiülevaade õnnetuse asjaoludest, sealhulgas asjaomastest ohtlikest ainetest, ja selle vahetust mõjust inimestele ja keskkonnale;d) lühiülevaade võetud erakorralistest meetmetest ja õnnetuse kordumise vältimiseks vajalikest ettevaatusabinõudest.2. Kohe kui artiklis 14 sätestatud teave on kokku kogutud, teatavad liikmesriigid komisjonile oma analüüsi tulemused ja soovitused, kasutades aruandevormi, mis on kehtestatud ja mida vaadatakse läbi artiklis 22 osutatud korras.Liikmesriigid võivad viivitada kõnealuse teabe edastamisega ainult juhul, kui on vaja lõpetada kohtumenetlus, mida selline teave võiks mõjutada.3. Liikmesriigid teatavad komisjonile kõigi selliste organite nimed ja aadressid, kellel võiks olla olulist teavet suurõnnetuse kohta ja kes võiksid anda nõu teiste liikmesriikide pädevatele asutustele, kes peavad sellise õnnetuse puhul sekkuma.Artikkel 16Pädev asutusIlma et see piiraks käitaja kohustusi, loovad või määravad liikmesriigid pädeva asutuse või pädevad asutused, kes vastutavad käesolevas direktiivis sätestatud kohustuste elluviimise eest, ja vajaduse korral ka organid, mis abistavad pädevat asutust või pädevaid asutusi tehniliselt.Artikkel 17Kasutamise keelamine1. Liikmesriigid keelavad käitise, rajatise või hoidla või selle mis tahes osa kasutamise või kasutuselevõtmise, kui käitaja võetud meetmetes suurõnnetuste vältimiseks ja nende tagajärgede leevendamiseks on tõsiseid puudujääke.Liikmesriigid võivad keelata käitise, rajatise või hoidla või selle mis tahes osa kasutamise või kasutuselevõtmise, kui käitaja ei ole teatisi, aruandeid või muud käesoleva direktiivi kohaselt nõutavat teavet esitanud sätestatud tähtaja jooksul.2. Liikmesriigid tagavad, et käitajad võivad pädeva asutuse poolt vastavalt lõikele 1 välja antud keelamiskorralduse edasi kaevata siseriiklike õigusaktide ja korra kohaselt kindlaksmääratud asjakohasele organile.Artikkel 18Inspekteerimised1. Liikmesriigid tagavad, et pädevad asutused korraldavad inspekteerimissüsteemi või muud kontrollimeetmed, mis on asjaomase käitise liigi puhul otstarbekad. Kõnealused inspekteerimised või kontrollimeetmed ei sõltu ohutusaruande või muu esitatud aruande saamisest. Sellised inspekteerimised või muud kontrollimeetmed on piisavad käitises kasutatavate tehniliste, korralduslike ja juhtimissüsteemide plaanipäraseks ja süstemaatiliseks läbivaatamiseks, tagades eelkõige selle, et:- käitaja suudab tõendada, et ta on võtnud erinevate käitises toimuvate tegevuste puhul suurõnnetuste vältimiseks vajalikud meetmed,- käitaja suudab tõendada, et ta on näinud ette vajalikud vahendid piiramaks õnnetuse tagajärgi nii käitise territooriumil kui ka väljaspool seda,- ohutusaruandes või mis tahes muus esitatud aruandes sisalduvad andmed ja teave kajastavad asjakohaselt käitises valitsevaid olusid,- üldsust on teavitatud vastavalt artikli 13 lõikele 1.2. Lõikes 1 sätestatud inspekteerimissüsteem vastab järgmistele tingimustele:a) iga käitise jaoks on olemas inspekteerimisprogramm. Kui pädev asutus ei ole kehtestanud konkreetse käitise suurõnnetuseohu süstemaatilisel hindamisel põhinevat inspekteerimisprogrammi, sisaldab programm vähemalt üht pädeva asutuse poolt kohapeal teostatavat inspekteerimist iga kaheteistkümne kuu järel igas artikliga 9 hõlmatud käitises;b) pärast iga inspekteerimist koostab pädev asutus aruande;c) vajaduse korral võtab käitise juhtkond pärast iga pädeva asutuse teostatud inspekteerimist mõistliku aja jooksul pärast inspekteerimist järelmeetmed.3. Pädev asutus võib nõuda, et käitaja esitaks täiendavat teavet, mis võimaldaks pädeval asutusel täies ulatuses hinnata suurõnnetuse tõenäosust ja määrata kindlaks suurõnnetuste esinemistõenäosuse võimaliku suurenemise ja/või nende tagajärgede muutumist raskemaks, et oleks võimalik koostada käitisevälise ohuolukorra lahendamise plaan ja arvestada ohtlike ainetega, mis võivad oma esinemiskuju, konkreetsete tingimuste või asukoha tõttu nõuda eritähelepanu.Artikkel 19Infosüsteem ja teabevahetus1. Liikmesriigid ja komisjon vahetavad teavet kogemuste kohta, mis on omandatud seoses suurõnnetuste vältimise ja nende mõju piiramisega. Kõnealune teave käsitleb eelkõige käesolevas direktiivis sätestatud meetmete toimimist.2. Komisjon loob ja teeb liikmesriikidele kättesaadavaks registri ja infosüsteemi, mis sisaldavad eelkõige üksikasju liikmesriikide territooriumil toimunud suurõnnetuste kohta, et:a) teave, mida liikmesriigid esitavad vastavalt artikli 15 lõikele 1, jõuaks kiiresti kõigi pädevate asutusteni;b) edastada pädevatele asutustele suurõnnetuste põhjuste analüüs ja selle põhjal tehtud järeldused;c) jagada pädevatele asutustele teavet ennetusmeetmete kohta;d) edastada teavet organisatsioonide kohta, mis võivad anda nõu või vajalikku teavet suurõnnetuste toimumise, vältimise ja nende tagajärgede leevendamise kohta.Register ja infosüsteem sisaldavad vähemalt:a) teavet, mida liikmesriigid edastavad vastavalt artikli 15 lõikele 1;b) õnnetuse põhjuste analüüsi;c) pärast õnnetust tehtud järeldusi;d) ennetusmeetmeid, mis on vajalikud õnnetuse kordumise välistamiseks.3. Ilma et see piiraks artikli 20 kohaldamist, on juurdepääs registrile ja infosüsteemile avatud liikmesriikide valitsusasutustele, tööstus- ja kaubandusasutustele, ametiühingutele, keskkonnakaitsega tegelevatele valitsusvälistele organisatsioonidele ja muudele kõnealuse valdkonnaga tegelevatele rahvusvahelistele või teadusorganisatsioonidele.4. Liikmesriigid esitavad komisjonile artiklitega 6 ja 9 hõlmatud asutuste kohta iga kolme aasta järel aruande nõukogu 23. detsembri 1991. aasta direktiivis 91/692/EMÜ (teatavate keskkonnaalaste direktiivide rakendamise aruannete ühtlustamise ja ratsionaliseerimise kohta) [9] sätestatud korras. Komisjon avaldab iga kolme aasta järel kokkuvõtte kõnealusest teabest.Artikkel 20Konfidentsiaalsus1. Läbipaistvust silmas pidades tagavad liikmesriigid, et pädevad asutused on kohustatud avaldama käesoleva direktiivi kohaselt saadud teabe kõigile füüsilistele ja juriidilistele isikutele, kes seda taotlevad.Kui siseriiklikud õigusnormid seda nõuavad, võib pädevate asutuste või komisjoni saadud teave jääda konfidentsiaalseks, kui see seaks ohtu:- pädevate asutuste ja komisjoni nõupidamissaladuse,- rahvusvaheliste suhete ja riigikaitse konfidentsiaalsuse,- avaliku julgeoleku,- eeluurimismenetluse või poolelioleva kohtumenetluse konfidentsiaalsuse,- kaubandus- või tootmissaladused, sealhulgas intellektuaalomandi,- isikuandmed ja/või isikutoimikud,- kolmanda isiku esitatud andmed, kui see isik on palunud hoida neid saladuses.2. Käesolev direktiiv ei takista liikmesriike sõlmimast kolmandate riikidega lepinguid siseriiklikul tasandil saadud teabe vahetamise üle.Artikkel 21Komitee pädevusMeetmed, mis on vajalikud artikli 9 lõike 6 punktis b ja II–VI lisas osutatud kriteeriumide kohandamiseks tehnika arenguga ja artikli 15 lõikes 2 osutatud aruandevormi koostamiseks, võetakse vastu artiklis 22 sätestatud korras.Artikkel 22KomiteeKomisjoni abistab komitee, kuhu kuuluvad liikmesriikide esindajad ja eesistujana komisjoni esindaja.Komisjoni esindaja esitab komiteele võetavate meetmete eelnõu. Tähtaja jooksul, mille määrab eesistuja lähtudes küsimuse kiireloomulisusest, esitab komitee eelnõu kohta oma arvamuse. Arvamus esitatakse häälteenamusega, nagu on sätestatud asutamislepingu artikli 148 lõikes 2 nõukogu otsuste vastuvõtmiseks komisjoni ettepaneku põhjal. Liikmesriikide esindajate hääli komitees arvestatakse nimetatud artiklis sätestatud viisil. Eesistuja ei hääleta.Komisjon võtab kavandatavad meetmed vastu, kui need on kooskõlas komitee arvamusega.Kui kavandatavad meetmed ei ole komitee arvamusega kooskõlas või kui komitee ei esita oma arvamust, esitab komisjon võetavate meetmete kohta viivitamata ettepaneku nõukogule. Nõukogu teeb otsuse kvalifitseeritud häälteenamusega.Kui nõukogu ei ole otsust teinud kolme kuu jooksul alates nõukogu poole pöördumisest, võtab komisjon ettepandud meetmed vastu.Artikkel 23Direktiivi 82/501/EMÜ tunnistamine kehtetuks1. Direktiiv 82/501/EMÜ tunnistatakse kehtetuks 24 kuu möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest.2. Teatised, ohuolukorra lahendamise plaanid ja teave üldsusele, mis on esitatud või koostatud vastavalt direktiivi 82/501/EMÜ sätetele, jäävad jõusse ajani, mil need asendatakse käesoleva direktiivi vastavate sätete kohaselt.Artikkel 24Rakendamine1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 24 kuu möödumisel direktiivi jõustumisest. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need meetmed võtavad, lisavad nad meetmetesse või meetmete ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetud põhilised siseriiklikud õigusnormid.Artikkel 25JõustumineKäesolev direktiiv jõustub 20. päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas.Artikkel 26Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 9. detsember 1996Nõukogu nimeleesistujaB. Howlin[1] EÜT C 106, 14.4.1994, lk 4 ja EÜT C 238, 13.9.1995, lk 4.[2] EÜT C 295, 22.10.1994, lk 83.[3] Euroopa Parlamendi 16. veebruari 1995. aasta arvamus (EÜT C 56, 6.3.1995, lk 80), nõukogu 19. märtsi 1996. aasta ühine seisukoht (EÜT C 120, 24.4.1996, lk 20) ja Euroopa Parlamendi 15. juuli 1996. aasta otsus (EÜT C 261, 9.9.1996, lk 24).[4] EÜT L 230, 5.8.1982, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 91/692/EMÜ (EÜT L 377, 31.12.1991, lk 48).[5] EÜT C 112, 20.12.1973, lk 1.EÜT C 139, 13.6.1977, lk 1.EÜT C 46, 17.2.1983, lk 1.EÜT C 70, 18.3.1987, lk 1.EÜT C 138, 17.5.1993, lk 1.[6] EÜT C 328, 7.12.1987, lk 3.[7] EÜT C 138, 17.5.1993.[8] EÜT L 183, 29.6.1989, lk 1.[9] EÜT L 377, 31.12.1991, lk 48.--------------------------------------------------Lisade loetelu| | Lehekülg |I lisa | — Direktiivi kohaldamine … | 421 |II lisa | — Artiklis 9 sätestatud ohutusaruandes esitatav minimaalne teave ja andmed … | 426 |III lisa | — Artiklis 7 osutatud põhimõtted ja artiklis 9 osutatud teave juhtimissüsteemi ja käitise töö korraldamise kohta seoses suurõnnetuste vältimisega … | 427 |IV lisa | — Andmed ja teave, mida peavad sisaldama artiklis 11 sätestatud ohuolukorra lahendamise plaanid … | 428 |V lisa | — Teave, mis tuleb edastada üldsusele vastavalt artikli 13 lõikele 1 … | 429 |VI lisa | — Artikli 15 lõikes 1 sätestatud kriteeriumid, mille kohaselt tuleb suurõnnetusest teatada komisjonile … | 430 |--------------------------------------------------


title: Komisjoni direktiiv 2006/36/EÜ,  24. märts 2006 , millega muudetakse direktiivi 2001/32/EÜ, millega tunnistatakse kaitstavaid alasid, mis ühenduses taimetervise ohtudega tõenäolisemalt kokku puutuvad, ning tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/76/EMÜ

text:
               25.3.2006

               ET

               Euroopa Liidu Teataja

               L 88/13

      KOMISJONI DIREKTIIV 2006/36/EÜ,
   24. märts 2006,
   millega muudetakse direktiivi 2001/32/EÜ, millega tunnistatakse kaitstavaid alasid, mis ühenduses taimetervise ohtudega tõenäolisemalt kokku puutuvad, ning tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/76/EMÜ
   EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
   võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,
   võttes arvesse nõukogu 8. mai 2000. aasta direktiivi 2000/29/EÜ taimedele või taimsetele saadustele kahjulike organismide ühendusse sissetoomise ja seal levimise vastu võetavate kaitsemeetmete kohta, (1) eriti selle artikli 2 lõike 1 punkti h esimest lõiku,
   ning arvestades järgmist:

               (1)

               Komisjoni direktiiviga 2001/32/EÜ (2) tunnistati teatavad liikmesriigid või liikmesriikide teatavad piirkonnad teatavate kahjulike organismide suhtes kaitstavateks aladeks. Mõnedel juhtudel tunnistati piirkonnad kaitstavateks aladeks ajutiselt, sest puudus vajalik teave näitamaks, et kõnealune kahjulik organism ei esinenud kõnealuses liikmesriigis või piirkonnas.

               (2)

               Juhul kui liikmesriigid on nüüdseks vajaliku teabe esitanud, tuleks kõnealused piirkonnad tunnistada alaliselt kaitstavateks aladeks.

               (3)

               Portugali teatavad piirkonnad tunnistati Bemisia tabaci Genn. (Euroopa populatsioonid) suhtes kaitstavateks aladeks.

               (4)

               Portugal esitas teabe, mille kohaselt on Bemisia tabaci Genn. (Euroopa populatsioonid) nüüdseks levinud tema territooriumi teatavatesse osadesse. Seepärast ei tuleks kõnealuseid Portugali territooriumi osasid enam tunnistada kõnealuse kahjuliku organismi suhtes kaitstavateks aladeks.

               (5)

               Itaalia ja Austria eri piirkonnad või piirkondade osad ning kogu Iirimaa, Leedu, Sloveenia ja Slovakkia territoorium tunnistati ajutiselt kuni 31. märtsini 2006Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. suhtes kaitstavateks aladeks.

               (6)

               Austria, Itaalia, Iirimaa, Leedu, Slovakkia ja Sloveenia esitatud teabest selgub, et Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. suhtes tuleks nende riikide kaitstavate alade ajutise tunnistamise aega erandkorras pikendada kahe aasta võrra, et anda kõnealustele riikidele aega esitada teavet, et organismi Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. ei esine vajadusel viia lõpule meetmed kõnealuse organismi hävitamiseks.

               (7)

               Kuna bakter Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. on nüüdseks levinud mõnesse Itaalia osasse, Gorenjska ja Maribori piirkonda Sloveenias ning mõnesse Dunajská Streda, Levice, Topoľčany, Poltári, Rožňava ja Trebišovi maakonna omavalitsusüksusesse Slovakkias, seetõttu ei tohiks kõnealuseid Itaalia, Sloveenia ja Slovakkia piirkondi tunnistada enam Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. suhtes kaitstavateks aladeks.

               (8)

               Leedu tunnistati ajutiselt kuni 31. märtsini 2006 peedi risomaaniaviiruse (BNYVV) suhtes kaitstavaks alaks.

               (9)

               Leedu esitas teabe, mille kohaselt peedi risomaaniaviirus (BNYVV) on nüüdseks levinud Leetu. Seetõttu ei tuleks Leedut enam tunnistada kõnealuse kahjuliku organismi suhtes kaitstavaks alaks.

               (10)

               Malta tunnistati ajutiselt kuni 31. märtsini 2006 tsitruseliste tristeetsa viiruse (Euroopa tüved) suhtes kaitstavaks alaks.

               (11)

               Malta esitatud teabest selgub, et tsitruseliste tristeetsa viiruse (Euroopa tüved) suhtes tuleks selle riigi kaitstava ala ajutise tunnistamise aega erandkorras pikendada kahe aasta võrra, et anda kõnealusele riigile aega esitada teavet, et tsitruseliste tristeetsa viirust (Euroopa tüved) ei esine, või vajadusel viia lõpule meetmed selle kahjuliku organismi hävitamiseks.

               (12)

               Küpros tunnistati ajutiselt kuni 31. märtsini 2006Daktulosphaira vitifoliae (Fitch), Ips sexdentatus Börner ja Leptinotarsa decemlineata Say suhtes kaitstavaks alaks.

               (13)

               Küprose esitatud teabest selgub, et Daktulosphaira vitifoliae (Fitch), Ips sexdentatus Börner ja Leptinotarsa decemlineata Say suhtes tuleks selle riigi kaitstava ala ajutise tunnistamise aega erandkorras pikendada kahe aasta võrra, et anda kõnealusele riigile aega esitada teavet, et neid kahjulikke organisme ei esine, või vajadusel viia lõpule meetmed nende kahjulike organismide hävitamiseks.

               (14)

               Seetõttu tuleks direktiivi 2001/32/EÜ vastavalt muuta.

               (15)

               Käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed on kooskõlas taimetervise alalise komitee arvamusega,

         ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
   Artikkel 1
   Direktiivi 2001/32/EÜ muudetakse järgmiselt.

               1.

               Artikkel 1 asendatakse järgmisega:
               “Artikkel 1
               Lisas loetletud ühenduse alad tunnistatakse direktiivi 2000/29/EÜ artikli 2 lõike 1 punkti h esimese lõigu tähenduses kaitstavateks aladeks käesoleva direktiivi lisas nende nimede puhul loetletud kahjulike organismide suhtes.”

               2.

               Artikkel 2 jäetakse välja.

               3.

               Lisa muudetakse järgmiselt.

                           a)

                           Jao a punktis 2 asendatakse sõna “Portugal” järel sulgudes olevad sõnad järgmiste sõnadega “Assoorid, Beira Interior, Beira Litoral, Entre Douro e Minho, Madeira, Ribatejo e Oeste (Alcobaça, Alenqueri, Bombarrali, Cadavaili, Caldas da Rainha, Lourinhã, Nazaré, Obidose, Peniche ja Torres Vedrase omavalitsusüksused) ja Trás-os-Montes”.

                           b)

                           Jao a punktides 3.1, 11 ja 13 lisatakse sõna “Küpros” järele sõnad “(kuni 31. märtsini 2008)”.

                           c)

                           Jao b punkt 2 asendatakse järgmisega:

                                       “—

                                       Hispaania, Eesti, Prantsusmaa (Korsika), Iirimaa, Itaalia (AbruzziBasilicata; Calabria; Campania; Friuli-Venezia Giulia; Lazio; Liguuria; Marche; Molise; Piemonte; Sardiinia; Sitisiilia; Toscana; Umbria; Valle d’Aosta), Läti, Portugal, Soome, Ühendkuningriik (Põhja-Iirimaa, Mani saar ja Kanalisaared),

                                       —

                                       ja kuni 31. märtsini 2008, Iirimaa, Itaalia (Apuulia, Emilia-Romagna: Forlí-Cesena (välja arvatud maanteest nr 9 – Via Emilia põhja poole jääv piirkond), Parma, Piacenza, Rimini (välja arvatud maanteest nr 9 – Via Emilia põhja poole jääv piirkond), Lombardia, Veneto: välja arvatud Rovigo provintsis asuvad Rovigo, Polesella, Villamarzana, Fratta Polesine, San Bellino, Badia Polesine, Trecenta, Ceneselli, Pontecchio Polesine, Arquà Polesine, Costa di Rovigo, Occhiobello, Lendinara, Canda, Ficarolo, Guarda Veneta, Frassinelle Polesine, Villanova del Ghebbo, Fiesso Umbertiano, Castelguglielmo, Bagnolo di Po, Giacciano con Baruchella, Bosaro, Canaro, Lusia, Pincara, Stienta, Gaiba, Salara omavalitsusüksused, Padova provintsis asuvad Castelbaldo, Barbona, Piacenza d’Adige, Vescovana, S. Urbano, Boara Pisani, Masi omavalitsusüksused, ja Verona provintsis asuvad Palù, Roverchiara, Legnago, Castagnaro, Ronco all’Adige, Villa Bartolomea, Oppeano, Terrazzo, Isola Rizza, Angiari omavalitsusüksused), Leedu, Austria (Burgenland, Kärnten, Alam-Austria, Tirool (Lienzi haldusüksus), Steiermark, Viin), Sloveenia (välja arvatud Gorenjska ja Maribori piirkond), Slovakkia (välja arvatud Blahová, Horné Mýto ja Okoč (Dunajská Streda maakond), Hronovce ja Hronské Kľačany (Levice maakond), Veľké Ripňany (Topoľčany maakond), Málinec (Poltári maakond), Hrhov (Rožňava maakond), Kazimír, Luhyňa, Malý Horeš, Svätuše ja Zatín (Trebišovi maakond))”.

                           d)

                           Jao d punktis 1 jäetakse välja sõna “Leedu”.

                           e)

                           Jao d punktis 3 lisatakse sõna “Malta” järele sõnad “(kuni 31. märtsini 2008)”.

         Artikkel 2
   1.   Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad hiljemalt 30. aprilliks 2006 käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid. Liikmesriigid edastavad nende õigusnormide teksti ning kõnealuste normide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile.
   Liikmesriigid kohaldavad kõnealuseid norme alates 1. maist 2006.
   Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisatakse nendesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viide käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
   2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
   Artikkel 3
   Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamise päeva Euroopa Liidu Teatajas.
   Artikkel 4
   Direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

      Brüssel, 24. märts 2006

            Komisjoni nimel

            komisjoni liige

         Markos KYPRIANOU

      (1)  EÜT L 169, 10.7.2000, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud komisjoni direktiiviga 2006/14/EÜ (ELT L 34, 7.2.2006, lk 24).

      (2)  EÜT L 127, 9.5.2001, lk 38. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 2005/18/EÜ (ELT L 57, 3.3.2005, lk 25).


title: Nõukogu direktiiv 2003/109/EÜ, 25. november 2003, pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta

text:
Tähtis õiguslik teade

|

32003L0109

Euroopa Liidu Teataja L 016 , 23/01/2004 Lk 0044 - 0053

		Nõukogu direktiiv 2003/109/EÜ,25. november 2003,pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohtaEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 63 lõikeid 3 ja 4,võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [2]võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, [3]võttes arvesse regioonide komitee arvamust [4]ning arvestades järgmist:(1) Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala järkjärguliseks rajamiseks näeb Euroopa Ühenduse asutamisleping ette, et võtta tuleb nii meetmeid isikute vaba liikumise tagamiseks koos nendega otseselt seotud kõrvalmeetmetega välispiirikontrolli, varjupaiga ja sisserände kohta kui ka meetmeid varjupaiga, sisserände ja kolmandate riikide kodanike õiguste kaitse valdkonnas.(2) Oma erakorralisel istungil Tamperes 15. ja 16. oktoobril 1999 teatas Euroopa Ülemkogu, et kolmandate riikide kodanike õiguslikku seisundit tuleks lähendada liikmesriikide kodanike omale ning et isikule, kes on teatud kindlaksmääratud aja jooksul liikmesriigis seaduslikult elanud ja kellel on pikaajaline elamisluba, tuleks selles liikmesriigis anda kogum ühtseid õigusi, mis on võimalikult lähedased EL kodanike õigustele.(3) Käesolev direktiiv austab põhiõigusi ning peab kinni põhimõtetest, mida tunnustab eelkõige inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooni ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta.(4) Liikmesriigis pikaajaliselt elavate kolmandate riikide kodanike integratsioon edendab oluliselt majanduslikku ja sotsiaalset ühtekuuluvust, mis on asutamislepingus sätestatud põhieesmärk.(5) Liikmesriigid peaksid käesoleva direktiivi sätteid jõustama, diskrimineerimata soo, rassi, nahavärvi, rahvuse või ühiskondliku päritolu, geneetiliste eripärade, keeleoskuse, usu või veendumuste, poliitiliste või muude arvamuste, rahvusvähemusse kuulumise, õnne, sünni, puuete, vanuse või seksuaalse sättumuse põhjal.(6) Pikaajalise elaniku staatuse saamise põhikriteeriumiks peaks olema liikmesriigi territooriumil elamise kestus. Elamine peaks olema seaduslik ja pidev, et isik võiks näidata, et ta on riigiga püsivad sidemed loonud. Tuleks ette näha teatud paindlikkus, et saaks arvesse võtta olukordi, kus isik peab ajutiselt riigist lahkuma.(7) Selleks et saada pikaajalise elaniku staatus, peavad kolmanda riigi kodanikud tõendama, et neil on piisav sissetulek ja ravikindlustus, et vältida liikmesriigi koormamist. Hinnates stabiilse ja korrapärase sissetuleku omamist, võivad liikmesriigid arvesse võtta selliseid tegureid nagu sissemaksed pensionisüsteemi ja maksukohustuste täitmine.(8) Kolmanda riigi kodanikud, kes soovivad saada ja omada pikaajalise elaniku staatust, ei või kujutada ohtu avalikule korrale või julgeolekule. Mõiste "avalik kord" võib hõlmata süüdimõistmist tõsise kuriteo eest.(9) Majanduslikud kaalutlused ei tohiks olla aluseks pikaajalise elaniku staatuse andmisest keeldumisel ning neid ei tohi lugeda asjaomaseid tingimusi mõjutavaks.(10) Tuleks ette näha eeskirjade kogum, mis reguleerib pikaajalise elaniku staatuse taotluse läbivaatamise korda. See kord peaks olema tõhus ja juhitav, võttes arvesse liikmesriikide haldusasutuste tavalist töökoormust, ning samuti läbipaistev ja õiglane, et asjaomastel isikutel oleks vajalik õiguskindlus. See kord ei tohiks kujuneda vahendiks, millega takistada elamise õiguse kasutamist.(11) Pikaajalise elaniku staatuse saamist tuleks tõendada elamisloaga, mis võimaldab asjaomastel isikutel oma õigusliku seisundit lihtsalt ja koheselt tõendada. Sellised elamisload peaksid ka vastama kõrgetele tehnilistele nõudmistele, eriti järeletegemist ja võltsimist välistavate kaitsemeetmete osas, selleks et vältida kuritarvitusi liikmesriigis, kus staatus on saadud, ja liikmesriikides, kus elamise õigust kasutatakse.(12) Selleks et pikaajalised elanikud saaksid tõhusalt integreeruda ühiskonda, kus nad elavad, tuleb pikaajalisi elanikke kohelda võrdselt liikmesriigi kodanikega paljudes majanduslikes ja sotsiaalsetes küsimustes käesolevas direktiivis määratletud asjaomastel tingimustel.(13) Sotsiaalabi puhul tuleb võimalust, et pikaajaliste elanike hüvitised piiratakse üksnes põhitoetustega, mõista nii, et põhihüvitised hõlmavad vähemalt minimaalset sissetulekutoetust ja abi haiguse, raseduse, vanemlike kohustuste täitmise ja pikaajalise hooldusvajaduse juhtudel. Selliste hüvitiste andmise vormid nähakse ette siseriiklikus õiguses.(14) Liikmesriikidele peab jääma kohustus anda alaealistele võimalus koolis käia samadel tingimustel nagu oma kodanikele.(15) Kutseõppe valdkonnas antava "õppetoetuse" mõiste ei hõlma sotsiaalabiskeemide abil rahastatavaid meetmeid. Õppetoetuste saamine võib sõltuda asjaolust, et isik, kes sellist toetust taotleb, täidab pikaajalise elaniku staatuse saamise tingimused. Õppetoetuste andmisel võivad liikmesriigid arvesse võtta asjaolu, et liidu kodanikud võivad sedasama eelist kasutada oma päritoluriigis.(16) Pikaajalistel elanikel peaks olema tugevdatud kaitse väljasaatmise vastu. See kaitse põhineb Euroopa Inimõiguste Kohtu otsustes kindlaks määratud kriteeriumidele. Selleks et tagada kaitse väljasaatmise vastu, peaksid liikmesriigid ette nägema tõhusad õiguskaitsevahendid.(17) Pikaajalise elaniku staatuse saamise tingimuste ühtlustamine edendab liikmesriikide vastastikust usaldust. Teatud liikmesriigid annavad alalisi või piiramata tähtajaga elamislube soodsamatel tingimustel, kui on ette nähtud käesolevas direktiivis. EÜ asutamislepinguga ei välistata võimalust kohaldada soodsamaid siseriiklikke sätteid. Käesoleva direktiivi kohaldamisel tuleks siiski ette näha, et soodsamatel tingimustel antud elamisload ei anna õigust elada teistes liikmesriikides.(18) Nende tingimuste kindlaksmääramine, mille alusel pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanikud saavad õiguse elada teises liikmesriigis, edendab siseturu rajamist alana, kus on tagatud isikute vaba liikumine. See võiks ka olla oluline liikuvust mõjutav tegur eelkõige liidu tööturul.(19) Tuleks ette näha, et õigust elada teises liikmesriigis võib kasutada selleks, et töötada seal palgatöötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana, õppida või isegi elada ilma mingi majandustegevusega tegelemata.(20) Pereliikmetel peaks samuti olema võimalus koos pikaajalise elanikuga teises liikmesriigis elada, et perekonna ühtsus säiliks ja et pikaajalise elaniku elamise õigust ei piirataks. Seoses nende pereliikmetega, kellele võiks anda loa minna kaasa pikaajalise elanikuga või ühineda temaga hiljem, pööravad liikmesriigid erilist tähelepanu pikaajalise elaniku täiskasvanud puudega laste ja vahetult ülenevate lähisugulaste olukorrale, kes on tema ülalpeetavad.(21) Liikmesriigil, kus pikaajaline elanik kavatseb oma elamise õigust kasutada, peaks olema võimalik kontrollida, kas asjaomane isik täidab tema territooriumil elamise tingimusi. Tal peab olema ka võimalus kontrollida, kas asjaomane isik ohustab avalikku korda või julgeolekut või rahva tervist.(22) Selleks et vältida elamise õiguse muutumist mõjutuks, tuleks pikaajalisi elanikke käesolevas direktiivis määratletud tingimustel teises liikmesriigis kohelda samamoodi nagu liikmesriigis, kus nad selle staatuse said. Sotsiaalabi hüvitiste andmine ei mõjuta liikmesriigi võimalust elamisluba tühistada, kui asjaomane isik ei täida enam käesolevas direktiivis sätestatud nõudeid.(23) Kolmandate riikide kodanikel peaks olema võimalus saada pikaajalise elaniku staatus liikmesriigis, kuhu nad on kolinud ja otsustanud elama asuda, samasugustel tingimustel, nagu nõuti staatuse saamiseks esimeses liikmesriigis.(24) Kuna liikmesriigid ei suuda piisavas ulatuses saavutada kavandatud tegevuse eesmärke, nimelt pikaajalise elaniku staatuse andmise ja tühistamise tingimuste, sellega kaasnevate õiguste ning pikaajaliste elanike teises liikmesriigis elamise õiguse kasutamise tingimuste määramise kohta, vaid nimetatud eesmärki on selle saavutamiseks kavandatud meetmete ulatuse ja mõju tõttu parem saavutada ühenduse tasandil, mistõttu võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv kaugemale sellest, mis on vajalik nimetatud eesmärkide saavutamiseks.(25) Vastavalt Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Ühenduse asutamislepingule lisatud Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukohta käsitleva protokolli artiklitele 1 ja 2 ning ilma, et see piiraks selle protokolli artikli 4 kohaldamist, ei osale Ühendkuningriik ja Iirimaa käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ning seetõttu ei ole see direktiiv Ühendkuningriigile ja Iirimaale siduv ja seda ei kohaldata nende suhtes.(26) Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Ühenduse asutamislepingule lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva direktiivi vastuvõtmisel, mistõttu see ei ole tema suhtes siduv ega tema suhtes kohaldatav,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:I PEATÜKKÜLDSÄTTEDArtikkel 1ObjektKäesolevas direktiivis määratletakse:a) tingimused, mille kohaselt liikmesriik võib tema territooriumil seaduslikult elavale kolmanda riigi kodanikule anda pikaajalise elaniku staatuse või selle staatuse tühistada, ja selle staatusega kaasnevad õigused; ningb) seda staatust omavate kolmandate riikide kodanike elamise tingimused muudes liikmesriikides kui see, kus talle pikaajalise elaniku staatus anti.Artikkel 2MõistedKäesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:a) kolmanda riigi kodanik – isik, kes ei ole liidu kodanik asutamislepingu artikli 17 lõike 1 tähenduses;b) pikaajaline elanik – mis tahes kolmanda riigi kodanik, kellel on artiklites 4–7 sätestatud pikaajalise elaniku staatus;c) esimene liikmesriik – liikmesriik, kes esimesena andis kolmanda riigi kodanikule pikaajalise elaniku staatuse;d) teine liikmesriik – mis tahes muu liikmesriik kui see, kes esimesena andis kolmanda riigi kodanikule pikaajalise elaniku staatuse, ning kus see pikaajaline elanik kasutab oma elamise õigust;e) pereliikmed – kolmanda riigi kodanikud, kes elavad asjaomases liikmesriigis kooskõlas nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiiviga 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta; [5]f) pagulane – mis tahes kolmanda riigi kodanik, kes on pagulasseisundis 28. juuli 1951. aasta Genfi pagulasseisundi konventsiooni (mida on muudetud New Yorgis 31. jaanuaril 1967 allakirjutatud protokolliga) tähenduses;g) pikaajalise elaniku EL elamisluba – asjaomase liikmesriigi väljaantud elamisluba pikaajalise elaniku staatuse andmise kohta.Artikkel 3Reguleerimisala1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse liikmesriigi territooriumil seaduslikult elavate kolmanda riigi kodanike suhtes.2. Käesolevat direktiivi ei kohaldata kolmanda riigi kodaniku suhtes, kes:a) elab liikmesriigis seoses õpingute või kutseõppega;b) tohib liikmesriigis elada seoses ajutise kaitsega või samal alusel elamisloa taotlemisega ning ootab otsust oma staatuse kohta;c) tohib liikmesriigis elada seoses mõne teisese kaitse vormiga vastavalt liikmesriikide rahvusvahelistele kohustustele, siseriiklikele õigusaktidele või tavadele või taotleb elamisluba samal alusel ning ootab otsust oma staatuse kohta;d) on pagulane või kes on taotlenud enda pagulasena tunnustamist ning kelle taotluse suhtes ei ole veel tehtud lõplikku otsust;e) elab üksnes ajutiselt nt au pair'na, hooajatöölisena või teenusepakkuja lähetatud töötajana teenuste piiriülese pakkumise eesmärgil või on ise teenuse piiriülene pakkuja või kui tema elamisloa tähtaeg on ametlikult piiratud;f) omab õiguslikku seisundit, mis on ette nähtud 1961. aasta diplomaatiliste suhete Viini konventsiooniga, 1963. aasta konsulaarsuhete Viini konventsiooniga, 1969. aasta erimissioonide konventsiooniga või 1975. aasta Viini konventsiooniga riikide esindamise kohta suhtlemisel ülemaailmsete rahvusvaheliste organisatsioonidega.3. Käesolev direktiiv ei piira järgmiste õigusaktide soodsamate sätete kohaldamist:a) ühenduse või ühenduse ja tema liikmesriikide ning kolmandate riikide vahelised kahe- ja mitmepoolsed lepingud;b) kahepoolsed lepingud, mille liikmesriik ja kolmas riik on sõlminud enne käesoleva direktiivi jõustumist;c) 13. detsembril 1955 sõlmitud elama asumist käsitlev Euroopa konventsioon, 18. oktoobril 1961 sõlmitud Euroopa sotsiaalharta, 3. mail 1987 muudetud Euroopa sotsiaalharta ning 24. novembri 1977. aasta võõrtööliste õigusliku seisundi Euroopa konventsioon.II PEATÜKKPIKAAJALISE ELANIKU STAATUS LIIKMESRIIGISArtikkel 4Elamise kestus1. Liikmesriigid annavad pikaajalise elaniku staatuse kolmanda riigi kodanikele, kes on nende territooriumil elanud seaduslikult ja pidevalt viie aasta jooksul vahetult enne asjaomase taotluse esitamist.2. Lõikes 1 osutatud perioodi arvutades ei võeta arvesse artikli 3 lõike 2 punktides e ja f osutatud põhjustel veedetud elamisperioode.Artikli 3 lõike 2 punktis a osutatud juhtudel, kui kolmanda riigi kodanik on saanud elamise õiguse, mis võimaldab tal taotleda pikaajalise elaniku staatust, võetakse lõikes 1 osutatud perioodi arvutamisel arvesse ainult poolt elamisperioodidest, mis on veedetud õpingute või kutseõppega seoses.3. Äraolekuajad asjaomase liikmesriigi territooriumilt ei katkesta lõikes 1 osutatud perioodi ning neid võetakse selle arvutamisel arvesse tingimusel, et nende kestus on vähem kui kuus järjestikust kuud ja need kokku ei ületa kümmet kuud lõikes 1 osutatud perioodi jooksul.Konkreetsetel ja erakorralistel ajutistel asjaoludel ning kooskõlas siseriikliku õigusega võivad liikmesriigid aktsepteerida esimeses lõigus ettenähtust pikemaid äraolekuaegu, mis lõikes 1 osutatud perioodi ei katkesta. Sellistel juhtudel ei arvesta liikmesriigid lõikes 1 osutatud perioodi arvutamisel asjaomast äraolekuaega.Erandina teisest lõigust võivad liikmesriigid lõikes 1 osutatud perioodi arvutamisel arvesse võtta äraolekuaegu, mis on seotud töölähetusega, sh piiriüleste teenuste pakkumine.Artikkel 5Pikaajalise elaniku staatuse saamise tingimused1. Liikmesriigid nõuavad kolmandate riikide kodanikult selle tõendamist, et tal on iseenda ja tema ülalpeetavate pereliikmete jaoks:a) stabiilne ja korrapärane sissetulek, millega ta suudab iseennast ja oma pereliikmeid ilma asjaomase liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi abita ülal pidada. Liikmesriigid hindavad kõnealuse sissetuleku laadi ja korrapärasust ning võivad seejuures võtta arvesse palkade ja pensionide miinimumtaset enne pikaajalise elaniku staatuse saamise taotluse esitamist;b) ravikindlustus, mis katab kõiki riske, mis asjaomase liikmesriigi enda kodanike puhul üldiselt on kaetud.2. Liikmesriigid võivad kooskõlas siseriikliku õigusega nõuda kolmandate riikide kodanikelt, et need täidaksid integratsioonitingimusi.Artikkel 6Avalik kord ja julgeolek1. Liikmesriik võib keelduda pikaajalise elaniku staatuse andmisest avaliku korra ja julgeolekuga seotud põhjustel.Asjaomast otsust tehes kaalub liikmesriik avaliku korra või julgeoleku vastu sooritatud õigusrikkumise raskust või laadi või asjaomase isikuga seotud ohte, võttes asjakohaselt arvesse elamise kestust ning sidemete olemasolu elukohariigiga.2. Lõikes 1 osutatud keeldumine ei või põhineda majanduslikel kaalutlustel.Artikkel 7Pikaajalise elaniku staatuse saamine1. Pikaajalise elaniku saatuse saamiseks esitab asjaomane kolmanda riigi kodanik taotluse oma elukohaliikmesriigi pädevale asutusele. Taotlusele lisatakse siseriiklikus õiguses ettenähtud dokumentaalsed tõendid selle kohta, et ta täidab artiklites 4 ja 5 sätestatud tingimused, ning nõudmise korral kehtiv sõidudokument või selle tõestatud koopia.Esimeses lõigus osutatud tõendid võivad sisaldada ka dokumentatsiooni elamispinna olemasolu kohta.2. Pädev siseriiklik asutus annab taotlejale kirjaliku teatise otsuse kohta nii kiiresti kui võimalik ja igal juhul hiljemalt kuue kuu möödumisel taotluse esitamisest. Iga selline otsus tehakse asjaomasele kolmanda riigi kodanikule teatavaks kooskõlas siseriiklikes õigusaktides ettenähtud teavitamismenetlusega.Taotluse läbivaatamise keerukusega seotud erandlikel asjaoludel võib esimeses lõigus osutatud tähtaega pikendada.Lisaks sellele tuleb asjaomast isikut teavitada tema õigustest ja kohustustest, mis tulenevad käesolevast direktiivist.Käesolevas sättes ettenähtud tähtaja jooksul otsuse tegemata jätmisest tulenevad tagajärjed määratakse kindlaks asjaomase liikmesriigi siseriiklikes õigusaktides.3. Kui artiklites 4 ja 5 sätestatud tingimused on täidetud ja isik ei kujuta ohtu artikli 6 tähenduses, annab asjaomane liikmesriik asjaomasele kolmanda riigi kodanikule pikaajalise elaniku staatuse.Artikkel 8Pikaajalise elaniku EL elamisluba1. Pikaajalise elaniku elamisluba on alaline, kui artiklis 9 ei ole ette nähtud teisiti.2. Liikmesriigid annavad pikaajalistele elanikele pikaajalise elaniku EL elamisloa. Elamisluba kehtib vähemalt viis aastat; see on vajaduse korral taotluse alusel automaatselt pikendatav.3. Pikaajalise elaniku EL elamisluba võidakse välja anda kas kleebisena või eraldi dokumendina. See antakse välja vastavalt eeskirjadele ja standardmudelile, mis on sätestatud nõukogu 13. juuni 2002. aasta määruses (EÜ) nr 1030/2002, millega kehtestatakse ühtne elamisloavorm kolmandate riikide kodanike jaoks. [6] Rubriiki "loa liik" kirjutab liikmesriik "pikaajaline elanik – EL".Artikkel 9Staatuse tühistamine või kaotamine1. Pikaajalisel elanikul ei ole enam õigust pikaajalise elaniku staatusele järgmistel juhtudel:a) tuvastatakse, et pikaajalise elaniku staatus on saadud pettuse teel;b) rakendatakse väljasaatmist artikli 12 tingimuste kohaselt;c) isiku äraolek ühenduse territooriumilt kestab 12 järjestikust kuud.2. Erandina lõike 1 punktist c võivad liikmesriigid ette näha, et 12 järjestikust kuud ületav äraolek või teatud konkreetsetel või erakorralistel asjaoludel toimuv äraolek ei põhjusta staatuse tühistamist või kaotamist.3. Liikmesriigid võivad ette näha, et pikaajalisel elanikul ei ole enam õigust pikaajalise elaniku staatusele juhul, kui ta kujutab ohtu avalikule korrale või julgeolekule, arvestades tema sooritatud õigusrikkumise kaalu, kuid selline oht ei ole väljasaatmise põhjuseks artikli 12 tähenduses.4. Pikaajalisel elanikul, kes on elanud teises liikmesriigis III peatüki kohaselt, ei ole enam õigust pikaajalise elaniku staatusele, mis on saadud esimeses liikmesriigis, kui seesama staatus on antud teises liikmesriigis artikli 23 kohaselt.Pärast kuueaastast äraolekut selle liikmesriigi territooriumilt, kes andis pikaajalise elaniku staatuse, ei ole asjaomasel isikul igal juhul enam õigust pikaajalise elaniku staatusele nimetatud liikmesriigis.Erandina teisest lõigust võib asjaomane liikmesriik ette näha, et konkreetsetel põhjustel võib pikaajaline elanik oma staatuse nimetatud liikmesriigis säilitada, kui äraolekuaeg on kestnud üle kuue aasta.5. Seoses lõike 1 punktis c ja lõikes 4 osutatud juhtudega näeb staatuse andnud liikmesriik ette lihtsustatud korra pikaajalise elaniku staatuse tagasisaamiseks.Seda korda kohaldatakse eelkõige neil juhtudel, kui isik on elanud teises liikmesriigis seoses õpingutega.Pikaajalise elaniku staatuse tagasisaamise tingimused ja kord nähakse ette siseriiklikus õiguses.6. Pikaajalise elaniku EL elamisloa kehtivusaja lõppemine ei tähenda mingil juhul pikaajalise elaniku staatuse tühistamist või kaotamist.7. Kui pikaajalise elaniku staatuse tühistamine või kaotamine ei too kaasa riigist lahkumist, lubab liikmesriik asjaomasel isikul oma territooriumile jääda, kui isik täidab siseriiklikes õigusaktides sätestatud tingimused ega kujuta ohtu avalikule korrale või julgeolekule.Artikkel 10Protseduurilised tagatised1. Iga otsust, millega keeldutakse pikaajalise elaniku staatuse andmisest või see staatus tühistatakse, tuleb põhjendada. Iga selline otsus tehakse asjaomasele kolmanda riigi kodanikule teatavaks kooskõlas siseriiklikes õigusaktides ettenähtud teavitamismenetlusega. Teatises osutatakse olemasolevatele apellatsioonimenetlustele ja nendega seotud tähtaegadele.2. Kui pikaajalise elaniku staatuse saamise taotlus on tagasi lükatud või see staatus on tühistatud või kaotatud või kui elamisluba ei ole pikendatud, on asjaomasel isikul õigus otsus asjaomases liikmesriigis vaidlustada.Artikkel 11Võrdne kohtlemine1. Pikaajalisi elanikke tuleb kohelda võrdselt kodanikega järgmistes valdkondades:a) palgatöö või töö füüsilisest isikust ettevõtjana, tingimusel et see tegevus ei hõlma ka mitte juhuslikult avaliku võimu teostamist, ning teenistus- ja töötingimused, sh töölt vabastamise ja tasuga seotud tingimused;b) haridus ja kutseõpe, sh siseriikliku õiguse kohaselt antavad õppetoetused;c) diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide tunnustamine asjaomaste siseriiklike menetluste kohaselt;d) sotsiaalkindlustus, sotsiaalabi ja sotsiaalkaitse nagu see on määratletud siseriiklikus õiguses;e) maksusoodustused;f) juurdepääs üldsusele kättesaadavatele kaupadele ja teenustele, sh elamispinna hankimise kord;g) ühinemisvabadus ning õigus liituda töötajate või tööandjate organisatsioonidega või kutseühinguga, sh sellistest organisatsioonidest saadavad eelised, ilma et see piiraks avalikku korda või julgeolekut käsitlevaid siseriiklikke sätteid;h) vaba juurdepääs kogu asjaomase liikmesriigi territooriumile, arvestades siseriiklikes õigusaktides julgeolekukaalutlustel kehtestatud piiranguid.2. Seoses lõike 1 punktidega b, d, e, f ja g võib asjaomane liikmesriik piirduda võrdsel kohtlemisel nende juhtudega, kus pikaajalise elaniku või tema pereliikmete, kellele isik taotleb soodustusi, alaline või tavaline eluskoht asub asjaomase liikmesriigi territooriumil.3. Liikmesriigid võivad kehtestada piirangud oma kodanikega võrdsele kohtlemisele järgmistel juhtudel:a) liikmesriigid võivad säilitada piirangud selliste töökohtade või füüsilisest isikust ettevõtjate tegevuse puhul juhtudel, kui kehtivate siseriiklike või ühenduse õigusaktide kohaselt on need tegevused reserveeritud oma kodanikele või EL või EMP kodanikele;b) liikmesriigid võivad nõuda tõendit hariduse või koolituse saamiseks nõuetekohase keeleoskuse kohta. Ülikooli pääsemise tingimuseks võib olla teatud hariduslike eeltingimuste täitmine.4. Sotsiaalabi ja sotsiaalkaitse osas võivad liikmesriigid võrdsel kohtlemisel piirduda põhitoetustega.5. Liikmesriigid võivad otsustada lisatoetuste andmise lõikes 1 osutatud valdkondades.Liikmesriigid võivad ka otsustada kohaldada võrdset kohtlemist muudes kui lõikes 1 osutatud valdkondades.Artikkel 12Kaitse väljasaatmise eest1. Liikmesriik võib teha otsuse pikaajaline elanik välja saata üksnes siis, kui isik kujutab tegelikku ja piisavalt tõsist ohtu avalikule korrale ja julgeolekule.2. Lõikes 1 osutatud otsus ei või põhineda majanduslikel kaalutlustel.3. Enne kui liikmesriik teeb otsuse pikaajaline elanik välja saata, peab ta arvestama järgmiste teguritega:a) elamise kestus tema territooriumil;b) asjaomase isiku vanus;c) tagajärjed asjaomase isiku ja tema pereliikmete jaoks;d) sidemed elukohariigiga ja sidemete puudumine päritoluriigiga.4. Kui väljasaatmise otsus on tehtud, peab pikaajalisel elanikul olema võimalus otsus asjaomases liikmesriigis edasi kaevata.5. Pikaajalisele elanikule, kellel puudub piisav sissetulek, tuleb anda tasuta õigusabi samadel tingimustel nagu antakse tema elukohariigi kodanikele.Artikkel 13Soodsamad siseriiklikud sättedLiikmesriigid võivad anda alalisi või piiramata tähtajaga elamislube soodsamatel tingimustel, kui käesolevas direktiivis ette nähtud. Sellised elamisload ei anna õigust elada muudes liikmesriikides, nagu on sätestatud käesoleva direktiivi III peatükis.III PEATÜKKELAMINE TEISTES LIIKMESRIIKIDESArtikkel 14Põhimõte1. Pikaajaline elanik saab õiguse elada muu liikmesriigi kui selle liikmesriigi territooriumil, kus talle anti pikaajalise elaniku staatus, kauem kui kolm kuud, tingimusel et käesolevas peatükis sätestatud tingimused on täidetud.2. Pikaajaline elanik võib elada teises liikmesriigis järgmistel alustel:a) ta tegeleb seal majandustegevusega kas palgatöötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana;b) ta elab seal seoses õpingute või kutseõppega;c) muud põhjused.3. Lõike 2 punktis a osutatud majandustegevuse puhul kas palgatöötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana võivad liikmesriigid uurida oma tööturu olukorda ning kohaldada siseriiklikku korda, mis reguleerib vastavalt vabade töökohtade täitmise või sellise majandustegevusega tegelemise tingimusi.Tööturupoliitika raames võivad liikmesriigid eelistada liidu kodanikke ning kolmanda riigi kodanikke, kui see on ette nähtud ühenduse õigusaktides, või kolmanda riigi kodanikke, kes elavad seaduslikult asjaomases liikmesriigis ja saavad seal töötushüvitist.4. Erandina lõikest 1 võivad liikmesriigid piirata isikute koguarvu, kellele võib anda elamisloa, tingimusel et sellised piirangud kolmandate riikide kodanikele elamislubade andmise suhtes kehtivad õigusaktides juba käesoleva direktiivi vastuvõtmise ajal.5. Käesolevas peatükis ei käsitleta nende pikaajaliste elanike elamist liikmesriigi territooriumil, kes:a) töötavad teenusepakkuja lähetatud töötajatena teenuste piiriülese pakkumise eesmärgil;b) on teenuse piiriülesed pakkujad.Liikmesriigid võivad kooskõlas oma siseriikliku õigusega otsustada tingimused, mille kohaselt pikaajalised elanikud, kes soovivad minna teise liikmesriiki tegelema majandustegevusega hooajatöölisena, saavad elada nimetatud liikmesriigis. Piiriüleste töötajate suhtes võivad kehtida ka siseriikliku õiguse erisätted.6. Käesoleva peatüki kohaldamine ei takista ühenduse asjaomaste sotsiaalkindlustust käsitlevate õigusaktide kohaldamist kolmandate riikide kodanike suhtes.Artikkel 15Tingimused teises liikmesriigis elamiseks1. Võimalikult kiiresti ja hiljemalt kolme kuu jooksul pärast teise liikmesriigi territooriumile saabumist peab pikaajaline elanik taotlema selle liikmesriigi pädevalt asutuselt elamisluba.Liikmesriigid võivad aktsepteerida, et pikaajaline elanik esitab elamisloa taotluse teise liikmesriigi pädevale asutusele siis, kui ta elab veel esimese liikmesriigi territooriumil.2. Liikmesriigid võivad asjaomaselt isikult nõuda tõendeid selle kohta, et tal on:a) stabiilne ja korrapärane sissetulek, millega ta suudab iseennast ja oma pereliikmeid ilma asjaomase liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi abita ülal pidada. Iga artikli 14 lõikes 2 osutatud kategooria puhul hindavad liikmesriigid kõnealuse sissetuleku laadi ja korrapärasust ning võivad seejuures võtta arvesse palkade ja pensionide miinimumtaset;b) ravikindlustus, mis katab kõiki riske teises liikmesriigis, mis asjaomase liikmesriigi enda kodanike puhul üldiselt on kaetud.3. Liikmesriigid võivad kooskõlas siseriikliku õigusega nõuda kolmandate riikide kodanikelt, et need täidaksid integratsioonimeetmeid.Käesolevat tingimust ei kohaldata, kui asjaomaselt kolmanda riigi kodanikult on nõutud integratsioonitingimuste täitmist, selleks et saada pikaajalise elaniku staatust artikli 5 lõike 2 kohaselt.Ilma et see piiraks teise lõigu kohaldamist, võib asjaomaselt isikult nõuda keelekursustel osalemist.4. Taotlusele lisatakse siseriiklikus õiguses ettenähtud dokumentaalsed tõendid selle kohta, et asjaomane isik täidab asjaomased tingimused, ning pikaajaline elamisluba ja kehtiv sõidudokument või nende tõestatud koopiad.Esimeses lõigus osutatud tõendid võivad sisaldada ka dokumentatsiooni elamispinna olemasolu kohta.Eelkõige:a) juhul, kui isik tegeleb majandustegevusega, võib teine liikmesriik asjaomaselt isikult nõuda järgmisi tõendeid:i) palgatöö puhul: tööleping, tööandja tõend töölevõtmise kohta või töölepingu sõlmimise ettepanek, nagu on ette nähtud siseriiklikes õigusaktides. Liikmesriigid määravad, missugust tõendivormi nõutakse;ii) füüsilisest isikust ettevõtja puhul: vajalike rahaliste vahendite olemasolu siseriikliku õiguse kohaselt sellise majandustegevuse jaoks, vajalikud dokumendid ja tegevusload;b) juhul, kui isik tegeleb õpingute või kutseõppega, võib teine liikmesriik nõuda asjaomaselt isikult akrediteeritud õppeasutuse tõendit selle kohta, et ta on kantud nimekirja õpingute või kutseõppe eesmärgil.Artikkel 16Pereliikmed1. Kui pikaajaline elanik kasutab oma õigust elada teises liikmesriigis ja tema perekond on loodud juba esimeses liikmesriigis, lubatakse direktiivi 2003/86/EÜ artikli 4 lõikes 1 osutatud tingimusi täitvatel pereliikmetel pikaajalise elanikuga kaasa minna või temaga hiljem ühineda.2. Kui pikaajaline elanik kasutab oma õigust elada teises liikmesriigis ja tema perekond on loodud juba esimeses liikmesriigis, võidakse muudel kui direktiivi 2003/86/EÜ artikli 4 lõikes 1 osutatud tingimusi täitvatel pereliikmetel lubada pikaajalise elanikuga kaasa minna või temaga hiljem ühineda.3. Elamisloa taotluse esitamise suhtes kohaldatakse artikli 15 lõiget 1.4. Teine liikmesriik võib asjaomastelt pereliikmetelt nõuda koos elamisloa taotluse esitamisega:a) nende pikaajalise elaniku EL elamisluba või elamisluba ja kehtivat reisidokumenti või nende tõestatud koopiaid;b) tõendit selle kohta, et nad on elanud pikaajalise elaniku pereliikmena esimeses liikmesriigis;c) tõendit selle kohta, et neil on stabiilne ja korrapärane sissetulek, millega nad suudavad iseennast asjaomase liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi abita ülal pidada, või et pikaajalisel elanikul on selline sissetulek ja kindlustus nende jaoks, samuti ravikindlustus, mis katab kõiki riske teises liikmesriigis. Liikmesriigid hindavad kõnealuse sissetuleku laadi ja korrapärasust ning võivad seejuures võtta arvesse palkade ja pensionide miinimumtaset.5. Kui pere ei ole loodud juba esimeses liikmesriigis, kohaldatakse direktiivi 2003/86/EÜ.Artikkel 17Avalik kord ja julgeolek1. Liikmesriik võib pikaajalise elaniku või tema pereliikme elamisloa taotluse tagasi lükata, kui asjaomane isik kujutab ohtu avalikule korrale ja julgeolekule.Asjaomast otsust tehes kaalub liikmesriik pikaajalise elaniku või tema pereliikme poolt avaliku korra või julgeoleku vastu sooritatud õiguserikkumise raskust või laadi või asjaomase isikuga seotud ohte.2. Lõikes 1 osutatud otsus ei või põhineda majanduslikel kaalutlustel.Artikkel 18Rahvatervis1. Liikmesriik võib pikaajalise elaniku või tema pereliikme elamisloa taotluse tagasi lükata, kui asjaomane isik kujutab ohtu rahvatervisele.2. Ainukesed haigused, mis võivad olla põhjuseks teise liikmesriigi territooriumile sisenemise keelamiseks või seal elamisloa andmisest keeldumiseks, on Maailma Tervishoiuorganisatsiooni asjaomastes kohaldatavates dokumentides määratletud haigused ning sellised muud nakkushaigused, mille suhtes kehtivad sätted vastuvõtva riigi kodanike kaitsmiseks. Liikmesriigid ei kehtesta uusi piiravamaid sätteid või tavasid.3. Haigestumine pärast esimese elamisloa väljaandmist teises liikmesriigis ei või olla põhjuseks elamisloa pikendamisest keeldumiseks või riigist väljasaatmiseks.4. Liikmesriik võib nõuda meditsiinilist kontrolli isikute puhul, kelle suhtes käesolevat direktiivi kohaldatakse, et tõestada, et neil ei ole mis tahes lõikes 2 osutatud haigusi. Sellist meditsiinilist kontrolli, mis võib olla tasuta, ei või teha süstemaatiliselt.Artikkel 19Taotluste läbivaatamine ja elamisloa väljaandmine1. Pädev siseriiklik asutus vaatab taotluse läbi nelja kuu jooksu alates selle esitamisest.Artiklites 15 ja 16 loetletud dokumentaalsete tõendite puudumisel või taotluse läbivaatamise keerukusega seotud erandlikel asjaoludel võib esimeses lõigus osutatud tähtaega pikendada kuni kolme kuu võrra. Sel juhul teatab pädev siseriiklik asutus sellest taotlejale.2. Kui artiklites 14, 15 ja 16 esitatud tingimused on täidetud ja kui artiklites 17 ja 18 sätestatud avalikku korda ja julgeolekut ning rahvatervist käsitlevatest sätetest ei tulene teisiti, annab teine liikmesriik pikaajalisele elanikule välja pikendatava elamisloa. Elamisluba on vajaduse korral taotluse alusel automaatselt pikendatav. Teine liikmesriik teatab oma otsusest esimesele liikmesriigile.3. Teine liikmesriik annab pikaajalise elaniku pereliikmetele pikendatavad elamisload, mis kehtivad sama aja vältel nagu pikaajalisele elanikule välja antud elamisluba.Artikkel 20Protseduurilised tagatised1. Iga otsust, millega keeldutakse elamisloa andmisest, tuleb põhjendada. Otsus tehakse asjaomasele kolmanda riigi kodanikule teatavaks kooskõlas siseriiklikes õigusaktides ettenähtud teavitamismenetlusega. Teatises osutatakse olemasolevatele võimalikele apellatsioonimenetlustele ja nendega seotud tähtaegadele.Artikli 19 lõikes 1 ettenähtud tähtaja jooksul otsuse tegemata jätmisest tulenevad tagajärjed määratakse kindlaks asjaomase liikmesriigi siseriiklikes õigusaktides.2. Kui elamisloa taotlus on tagasi lükatud või kui elamisluba ei ole pikendatud või kui see on tühistatud, on asjaomasel isikul õigus otsus asjaomases liikmesriigis vaidlustada.Artikkel 21Kohtlemine teises liikmesriigis1. Kui pikaajaline elanik on saanud artiklis 19 ettenähtud elamisloa teises liikmesriigis, koheldakse teda selles liikmesriigis võrdselt selle riigi kodanikega artiklis 11 sätestatud valdkondades ja tingimustel.2. Pikaajalisel elanikul on juurdepääs tööturule lõike 1 sätete kohaselt.Liikmesriigid võivad artikli 14 lõike 2 punktis a osutatud isikutel piirata juurdepääsu töökohtadele, mis on erinevad neist, mille jaoks neile anti elamisluba siseriiklike õigusaktide kohaselt kuni 12 kuuks.Liikmesriigid võivad kooskõlas oma siseriikliku õigusega otsustada tingimused, mille kohaselt artikli 14 lõike 2 punktides b või c osutatud isikud võivad tegutseda palgatöötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana.3. Kui pikaajalise elaniku pereliikmed on saanud artiklis 19 ettenähtud elamisloa teises liikmesriigis, on neil selles liikmesriigis direktiivi 2003/86/EÜ artiklis 14 loetletud õigused.Artikkel 22Elamisloa tühistamine ja tagasivõtmise kohustus1. Kuni kolmanda riigi kodanikul ei ole pikaajalise elaniku staatust, võib teine liikmesriik otsustada elamisluba mitte pikendada või see tühistada ning kohustada asjaomast isikut ja tema pereliikmeid kooskõlas siseriiklikus õiguses ettenähtud menetlusega, sh riigist lahkumise kord, lahkuma tema territooriumilt järgmistel juhtudel:a) avaliku korra ja julgeoleku põhjustel, nagu see on määratletud artiklis 17;b) artiklites 14, 15 ja 16 sätestatud tingimused ei ole enam täidetud;c) kolmanda riigi kodanik ei ela asjaomase liikmesriigi territooriumil seaduslikult.2. Kui teine liikmesriik võtab ühe lõikes 1 osutatud meetmetest, peab esimene liikmesriik pikaajalise elaniku ja tema pereliikmed viivitamata ja ilma formaalsusteta tagasi võtma. Teine liikmesriik teatab oma otsusest esimesele liikmesriigile.3. Kuni kolmanda riigi kodanikul ei ole pikaajalise elaniku staatust ja ilma et see piiraks lõikes 2 osutatud tagasivõtmise kohustust, võib teine liikmesriik teha avaliku korra ja julgeoleku kaalutlustel otsuse kolmanda riigi kodanik liidu territooriumilt välja saata kooskõlas artikliga 12 ja seal sätestatud tagatisi kohaldades.Sellistel juhtudel konsulteerib teine liikmesriik otsust tehes esimese liikmesriigiga.Kui teine liikmesriik teeb otsuse asjaomane kolmanda riigi kodanik välja saata, võtab ta asjakohased meetmed otsuse tõhusaks rakendamiseks. Sellistel juhtudel esitab teine liikmesriik esimesele liikmesriigile asjakohase teabe väljasaatmisotsuse rakendamise kohta.4. Lõike 1 punktides b ja c osutatud juhtudel ei kaasne väljasaatmisotsusega alaline elamiskeeld.5. Lõikes 2 osutatud tagasivõtmiskohustus ei piira võimalust, et pikaajaline elanik ja tema pereliikmed lähevad kolmandasse liikmesriiki.Artikkel 23Pikaajalise elaniku staatuse saamine teises liikmesriigis1. Taotluse korral annab teine liikmesriik pikaajalisele elanikule artiklis 7 sätestatud staatuse, kui artiklitest 3, 4, 5 ja 6 ei tulene teisiti. Teine liikmesriik teatab oma otsusest esimesele liikmesriigile.2. Pikaajalise elaniku staatuse saamise taotluste esitamise ja nende läbivaatamise suhtes kohaldatakse teises liikmesriigis artiklis 7 sätestatud menetlust. Elamisloa väljaandmise suhtes kohaldatakse artiklit 8. Kui taotlus tagasi lükatakse, kohaldatakse artiklis 10 sätestatud protseduurilisi tagatisi.IV PEATÜKKLÕPPSÄTTEDArtikkel 24Aruandlus ja läbivaatamineKomisjon annab korrapäraselt ja esimest korda hiljemalt 23. jaanuaril 2011 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aru käesoleva direktiivi kohaldamisest liikmesriikides ning teeb vajaduse korral muudatusettepanekuid. Artiklite 4, 5, 9, 11 ja III peatüki puhul tehakse muudatusettepanekuid tähtsuse järjekorras.Artikkel 25KontaktpunktidLiikmesriigid määravad kontaktpunktid, kes vastutavad artikli 19 lõikes 2, artikli 22 lõikes 2 ja artikli 23 lõikes 1 osutatud teabe vastuvõtmise ja edasitoimetamise eest.Liikmesriigid teevad asjakohast koostööd esimeses lõigus osutatud teabe ja dokumentide vahetamisel.Artikkel 26ÜlevõtmineLiikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 23. jaanuariks 2006. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.Artikkel 27JõustumineKäesolev direktiiv jõustub Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.Artikkel 28AdressaadidKäesolev direktiiv on vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingule adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, 25. november 2003Nõukogu nimeleesistujaG. Tremonti[1] EÜT C 240 E, 28.8.2001, lk 79.[2] EÜT C 284 E, 21.11.2002, lk 102.[3] EÜT C 36, 8.2.2002, lk 59.[4] EÜT C 19, 22.1.2002, lk 18.[5] EÜT L 251, 3.10.2003, lk 12.[6] EÜT L 157, 15.6.2002, lk 1.--------------------------------------------------