title: Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 26. september 2019 om udveksling og indsamling af oplysninger til makroprudentielle formål om filialer af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i en anden medlemsstat eller i et tredjeland (ESRB/2019/18)2019/C 412/01

text:
               9.12.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 412/1

      DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICIS HENSTILLING
      af 26. september 2019
      om udveksling og indsamling af oplysninger til makroprudentielle formål om filialer af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i en anden medlemsstat eller i et tredjeland
      (ESRB/2019/18)
      (2019/C 412/01)
      DET ALMINDELIGE RÅD FOR DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICI HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
      under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici (1), særlig artikel 3, stk. 2, litra b), d) og f) og artikel 16 til 18,
      under henvisning til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis afgørelse ESRB/2011/1 af 20. januar 2011 om vedtagelse af forretningsordenen for Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (2), særlig artikel 15, stk. 3, litra e), og artikel 18-20, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Det endelige mål for den makroprudentielle politik er at bidrage til at sikre hele det finansielle systems stabilitet, herunder ved at styrke dets modstandsdygtighed og mindske opbygningen af systemiske risici.

                  (2)

                  I forordning (EU) nr. 1092/2010 anerkendes det, at overvågningen og vurderingen af potentielle systemiske risici bør baseres på en bred række relevante makroøkonomiske og mikroøkonomiske data og indikatorer, og Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB) gives adgang til alle de oplysninger, der er nødvendige for at kunne varetage sine opgaver vedrørende makroprudentielt tilsyn, mens oplysningernes fortrolighed opretholdes som påkrævet.

                  (3)

                  Andre myndigheder, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet — herunder myndigheder, som tilvejebringer understøttende analyser til makroprudentielle politiske foranstaltninger — bør også have adgang til det relevante datasæt og indikatorer, der er nødvendige for at udføre deres opgaver. De oplysninger, der er tilgængelige for de relevante myndigheder om filialer i deres områder varierer på tværs af medlemsstaterne med hensyn til omfang og frekvens.

                  (4)

                  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2011/3 (3) henstillede blandt andet, at medlemsstaterne sikrer, at de makroprudentielle myndigheder har beføjelse til at kræve og rettidigt indhente alle de nationale data og oplysninger, der er relevante for udførelsen af sine opgaver, herunder oplysninger fra mikroprudentielle tilsyn og værdipapirmarkedstilsyn, oplysninger, som ligger uden for lovgivningens rammer, og institutionsspecifikke oplysninger, på begrundet anmodning og efter at have truffet de fornødne foranstaltninger til at sikre fortroligheden. De forskellige institutionelle ordninger vedrørende fastsættelsen og gennemførelsen af den makroprudentielle politik, som har udviklet sig i medlemsstaterne siden 2011, kunne imidlertid ikke foregribes i den pågældende forordning. Den adresserede derfor ikke specifikt visse institutionelle ordninger, der kan være nødvendige for at sikre, at de makroprudentielle myndigheder har adgang til oplysninger, der anses for at være nødvendige for udførelsen af deres opgaver, men som de ikke har adgang til.

                  (5)

                  I øjeblikket udgør levering af grænseoverskridende finansielle tjenesteydelser via filialer af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, en vigtig del af det finansielle system i en række medlemsstater. I disse medlemsstater er visse filialer af de kompetente myndigheder a) udpeget som signifikante i henhold til artikel 51 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (4), b) opfylder kriterierne for andre systemisk vigtige institutter i henhold til artikel 131 i direktiv 2013/36/EU, c) leverer kritiske tjenesteydelser på grundlag af den europæiske ramme for genopretning og afvikling, eller d) har en betydelig markedsandel i aktiviteter, der er relevante ud fra et perspektiv om finansiel stabilitet (i det følgende samlet benævnt »filialer, der er relevante for den finansielle stabilitet«). EU-lovgivningen indeholder ikke en harmoniseret definition af filialer, der er relevante for den finansielle stabilitet. Leveringen af grænseoverskridende finansielle tjenesteydelser via sådanne filialer forventes at stige i fremtiden i og med, at den finansielle integration inden for Den Europæiske Union fortsætter. Enhver myndighed, der har fået til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet, skal kunne indhente visse grundlæggende oplysninger om alle de filialer, der opererer inden for dens jurisdiktion, hvis moderkreditinstitutter har deres hovedkontor i en anden medlemsstat eller i et tredjeland. Dette er med henblik på, at myndigheden som minimum kan vurdere, om disse filialer er relevante for den finansielle stabilitet i det land, hvor de opererer. Hvis myndigheden er af den opfattelse, at det er tilfældet, skal den også kunne indhente mere detaljerede oplysninger om de pågældende filialers aktiviteter.

                  (6)

                  Filialer af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, varierer efter størrelse og betydning. Hvis de pågældende filialer anses som relevante for den finansielle stabilitet i det land, hvor de opererer, er det nødvendigt at intensivere samarbejdet mellem de relevante myndigheder i værtslandene og hjemlandene. I sådanne tilfælde er det nødvendigt at udveksle udvalgte oplysninger om moderinstitutter og de grupper, som disse filialer er en del af, for at vurdere den potentielt forstærkende effekt, som sådanne filialer kan have i perioder med overdreven kreditvækst eller i en krise. Udveksling af sådanne udvalgte oplysninger om de pågældende moderinstitutter og -koncerner vedrørende kapitalgrundlagskrav og gearing (herunder relevante bufferkrav), finansiering og likviditetsrisiko, forretningsstrategi og visse aspekter af genopretningsplaner er også nødvendig for at sikre effektiviteten af den makroprudentielle politik i sådanne filialers værtslande.

                  (7)

                  Derfor anses det for nødvendigt at tilvejebringe de oplysninger, der fremgår af henstilling C, således at de myndigheder, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet, er i stand til at opfylde deres mandat. Sådanne oplysninger bør gives til de pågældende myndigheder efter en begrundet anmodning i det omfang, det er nødvendigt, og inden for rammerne af gældende EU-lovgivning og nationale lovgivning. Hvis de pågældende myndigheder skal indhente yderligere oplysninger for at kunne udføre deres opgaver og overvåge eller vurdere systemiske risici eller med henblik på at udvikle nye politiske instrumenter, bør de gives disse yderligere oplysninger efter en begrundet anmodning.

                  (8)

                  Hverken Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU, særlig artikel 56, eller forordning (EU) nr. 575/2013 (5) udelukker eller skaber hindringer for udvekslingen af oplysninger mellem kompetente myndigheder og myndigheder eller organer, der har ansvaret for at opretholde stabiliteten i det finansielle system i medlemsstaterne ved udførelsen af deres tilsynsopgaver. Selv om EU-lovgivningen indeholder en ramme for udvekslingen af oplysninger mellem de relevante myndigheder til mikroprudentielle formål, findes der ingen ramme for udvekslingen af oplysninger til makroprudentielle formål.

                  (9)

                  Centralbankerne indsamler oplysninger om filialer af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i en anden medlemsstat eller i et tredjeland. De nationale centralbanker inden for Det Europæiske System af Centralbanker opfordres til at udveksle sådanne oplysninger med de relevante myndigheder efter en begrundet anmodning og i det omfang, det er nødvendigt, da dette anses for at være en effektiv måde at lette udførelsen af deres opgaver.

                  (10)

                  Veludformede ordninger for udveksling af oplysninger om filialer af kreditinstitutter med hovedkontor i en anden medlemsstat eller i et tredjeland kan hjælpe de myndigheder, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet, med at udføre deres opgaver. Anvendelsen af aftalememoranda ville indføre standardisering og forudsigelighed og skabe et fælles grundlag for, hvad der udgør relevante oplysninger i forbindelse med udførelsen af deres opgaver. Aftalememoranda anses også for at være et effektivt middel til at nå målet om at skabe en informationskultur mellem de relevante myndigheder til makroprudentielle formål. I den forbindelse kunne det nordisk-baltiske forum om makrotilsyn (6) og det seneste aftalememorandum om samarbejde og koordinering af grænseoverskridende finansiel stabilitet i den nordisk-baltiske region (7) tjene som referencepunkter for en ramme for tæt samarbejde mellem de relevante myndigheder.

                  (11)

                  I henhold til nærhedsprincippet bør valget af den relevante myndighed til at indsamle oplysninger med henblik på finansiel stabilitet eller makroprudentielle formål foretages af den relevante medlemsstat.

                  (12)

                  I henhold til artikel 40 i direktiv 2013/36/EU kan de kompetente myndigheder i værtslandene kræve, at alle de kreditinstitutter, der har filialer på deres område, regelmæssigt aflægger rapport til disse kompetente myndigheder om den virksomhed, som de udøver i værtslandene. Denne indberetning kan være påkrævet i) med henblik på orientering og statistik, ii) til at identificere filialer som signifikante, eller iii) med henblik på tilsyn, som den kompetente myndighed i værtslandet har fået til opgave i henhold til direktiv 2013/36/EU. Det er uklart, om oplysninger indsamlet i henhold til denne artikel også kan anvendes til makroprudentielle formål, da der i den relevante bestemmelse ikke skelnes mellem mikroprudentielt og makroprudentielt tilsyn. EU-Kommissionen bør derfor i forbindelse med den revision, der er omhandlet i artikel 513 i forordning (EU) nr. 575/2013, overveje, om EU-lovgivningen bør revideres, navnlig for at præcisere, at oplysninger fra filialer også kan indsamles til makroprudentielle formål.

                  (13)

                  Filialer af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i et tredjeland, er kun underlagt national lovgivning, og de nationale love på dette område er ikke harmoniseret ved EU-lovgivning. Som følge af de seneste ændringer heraf ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/878 (8) fastsætter artikel 47 i direktiv 2013/36/EU, at et minimum af oplysninger suppleret med alle andre oplysninger, der anses for nødvendige for at muliggøre en omfattende overvågning af filialens aktiviteter, skal indsamles af de kompetente nationale myndigheder fra filialer af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i et tredjeland. Sådanne oplysninger bør udveksles med de myndigheder, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet, hvor det er muligt og hensigtsmæssigt. Som led i den revision, der er fastsat i artikel 513 i forordning (EU) nr. 575/2013 — og som er nævnt ovenfor — om, hvorvidt EU-retten bør revideres, navnlig for at præcisere, at oplysninger fra filialer også kan indsamles til makroprudentielle formål, bør Kommissionen også overveje muligheden for dataindsamling til sådanne formål fra filialer af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i et tredjeland.

                  (14)

                  I henhold til Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 (9) (herefter »SSM-forordningen«) er ECB den kompetente myndighed hvad angår signifikante kreditinstitutter i forbindelse med den fælles tilsynsmekanisme (SSM). ECB er som sådan ansvarlig for at føre tilsyn med signifikante kreditinstitutter og samarbejder tæt med de kompetente nationale myndigheder for at udføre sine opgaver gennem de fælles tilsynsteam, som omfatter medarbejdere fra ECB og de kompetente nationale myndigheder. Dette muliggør en gnidningsløs og hurtig udveksling af oplysninger om de kreditinstitutter, der er under tilsyn. De myndigheder, der har fået til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet, kan anmode om og indhente oplysninger fra ECB i forbindelse med sin tilsynsfunktion for filialer af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i en anden medlemsstat.

                  (15)

                  I henhold til SSM-forordningens artikel 5, stk. 2, er ECB ansvarlig for at vurdere de makroprudentielle foranstaltninger, der er truffet af de nationale myndigheder og, hvor det skønnes nødvendigt, for at anvende højere krav til kapitalbuffere og strengere foranstaltninger. I denne forbindelse falder oplysninger om filialer af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, inden for de kategorier af oplysninger, der kan være nødvendige for, at ECB kan udføre disse opgaver.

                  (16)

                  De kompetente myndigheder i medlemsstater, der ikke deltager i den fælles tilsynsmekanisme, kan samarbejde og udveksle oplysninger om kreditinstitutter under tilsyn i tilsynskollegier, der er oprettet i henhold til artikel 51 og 116 i direktiv 2013/36/EU, og som fungerer som grundlag for koordineringen af tilsynsopgaver i forbindelse med grænseoverskridende aktiviteter, der udføres af et kreditinstitut.

                  (17)

                  Denne grænseoverskridende mekanisme for udveksling af oplysninger fokuserer på målene for mikroprudentielt tilsyn. Som følge heraf er det artikel 51 og 116 i direktiv 2013/36/EU og Kommissionens delegerede forordning (EU) 2016/98 (10), som fastsætter de generelle betingelser for tilsynskollegiernes funktion, ikke specifikt forudset, at de myndigheder, der har fået til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet i de relevante tilsynskollegier, deltager. Den relevante kompetente myndighed i hjemlandet er ikke desto mindre i princippet i stand til at invitere andre enheder til at deltage i tilsynskollegiernes møder, forudsat at alle medlemmer af kollegierne er enige. Visse oplysninger om det kreditinstitut, som filialen tilhører, og som udveksles i tilsynskollegierne, kan være relevante for makroprudentielle formål. I denne forbindelse opfordres de kompetente myndigheder til at invitere de relevante myndigheder, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansielle stabilitet, til at deltage i behandlingen af specifikke emner af makroprudentiel interesse, som drøftes i tilsynskollegierne. Udtrykkeligt at medtage sådanne relevante myndigheder i tilsynskollegierne som potentielle observatører i henhold til Kommissionens delegerede forordning (EU) 2016/98 kan skabe mere sikkerhed hvad angår denne rolle. Det kan også være til gavn for drøftelserne i tilsynskollegierne at invitere repræsentanterne for de makroprudentielle myndigheder til at deltage i møder i tilsynskollegierne med henblik på at oplyse andre deltagere om makroprudentielle risici eller udviklingen i lovgivningen på de makroprudentielle områder.

                  (18)

                  Med henblik på at sikre en konsekvent og effektiv tilgang til udveksling af oplysninger med henblik på denne henstilling bør Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA) i samarbejde med ESRB udarbejde retningslinjer for og overvåge udvekslingen af oplysninger. For at opnå en vis grad af konvergens mellem de oplysninger, der modtages fra de relevante interessenter, bør EBA fastsætte en fælles ramme for aftalememoranda i samarbejde med alle de relevante interessenter.

                  (19)

                  Denne henstilling berører ikke de pengepolitiske mandater for centralbankerne i EU.

                  (20)

                  Henstillinger fra ESRB offentliggøres efter, at adressaterne er blevet underrettet, og efter at Det Almindelige Råd har underrettet Rådet for Den Europæiske Union om sin hensigt herom, og efter at Rådet har haft lejlighed til at svare —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      AFSNIT 1

         HENSTILLINGER

         Henstilling A — Samarbejde og udveksling af oplysninger i det omfang, det er nødvendigt

      Det anbefales, at de relevante myndigheder:

                  1)

                  udveksler de oplysninger, der anses for nødvendige for at udføre deres opgaver i forbindelse med vedtagelsen og/eller aktiveringen af makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet, på en effektiv måde for så vidt angår filialer i et værtsland af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i en anden medlemsstat eller i et tredjeland. Udvekslingen af oplysninger bør ske efter modtagelse af en begrundet anmodning om oplysninger vedrørende sådanne filialer — under hensyn til retningslinjer udstedt af EBA i henhold til underhenstilling C, nr. 1) — indgivet af en relevant myndighed i værtslandet, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet. De oplysninger, der skal udveksles, bør stå i et rimeligt forhold til filialernes relevans for den finansielle stabilitet i værtslandet.

                  2)

                  opretter aftalememoranda eller andre former for frivillige ordninger for samarbejde og udveksling af oplysninger mellem hinanden — eller med en relevant myndighed i et tredjeland — om filialer i værtslandet af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, hvis det anses for nødvendigt og hensigtsmæssigt af alle de involverede parter for at lette udvekslingen af oplysninger.

         Henstilling B — Ændringer af Unionens retlige ramme

      Det anbefales, at EU-Kommissionen:

                  1)

                  vurderer, om der findes hindringer i EU-lovgivningen, som forhindrer de myndigheder, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet, i at have eller indhente de nødvendige oplysninger om filialer til at udøve disse funktioner eller udføre disse opgaver

                  2)

                  foreslår, at EU-lovgivningen ændres med henblik på at fjerne sådanne hindringer, hvis Europa-Kommissionen som følge af sin vurdering konkluderer, at sådanne hindringer findes.

         Henstilling C — retningslinjer for og overvågningen af udvekslingen af oplysninger

      Det anbefales, at Den Europæiske Banktilsynsmyndighed:

                  1)

                  udsteder retningslinjer i overensstemmelse med henstilling A om udveksling af oplysninger mellem de relevante myndigheder vedrørende filialer af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i en anden medlemsstat, som bør omfatte en liste over oplysninger, der som minimum skal udveksles i det omfang, det er nødvendigt, og inden for rammerne af gældende EU-lovgivning og national lovgivning. Listen bør som minimum indeholde oplysninger fra hver af følgende kategorier

                              på filialniveau:

                                          a)

                                          aktiver og eksponeringer, med opdelinger

                                          b)

                                          opdelinger af aktiver vedrørende låntagerbaserede foranstaltninger

                                          c)

                                          passiver med opdelinger

                                          d)

                                          eksponeringer inden for den finansielle sektor

                                          e)

                                          oplysninger, der er nødvendige for at identificere andre systemisk vigtige institutter (O-SII’er)

                              på moderkoncern-/moderinstitutniveau

                                          f)

                                          kapitalgrundlag og gearing

                                          g)

                                          finansiering og likviditet

                                          h)

                                          relevante oplysninger om filialer såsom forretningsstrategi og visse elementer af genopretningsplaner for kreditinstitutter og tilsynsmæssige vurderinger, der er relevante

                  2)

                  regelmæssigt, i samarbejde med ESRB, overvåger effektiviteten af udvekslingen af oplysninger mellem de relevante myndigheder vedrørende filialer af kreditinstitutter, der har deres hovedkontor i en anden medlemsstat eller i et tredjeland.

            AFSNIT 2

         GENNEMFØRELSE

      1.   Definitioner

      I denne henstilling gælder følgende definitioner:

                  a)

                  »filial«: en afdeling, som udgør en retligt afhængig del af et kreditinstitut, og som direkte foretager alle eller nogle af de transaktioner, der er forbundet med virksomheden som kreditinstitut

                  b)

                  »kreditinstitut«: et kreditinstitut som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i forordning (EU) nr. 575/2013

                  c)

                  »filial, der er relevant for finansiel stabilitet«: en filial i et værtsland for et kreditinstitut, der har sit hovedkontor i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, og som opfylder et af de følgende kriterier:

                              i)

                              den kompetente myndighed i værtslandet har fastslået, at filialen er udpeget som signifikant i henhold til artikel 51 i direktiv 2013/36/EU

                              ii)

                              den kompetente eller udpegede myndighed i værtslandet har fastslået, at filialen opfylder de kriterier, der er omhandlet i artikel 131, stk. 3, i direktiv 2013/36/EU, til identifikation af andre systemisk vigtige institutter (O-SII'er) i overensstemmelse med Den Europæiske Banktilsynsmyndigheds retningslinje EBA/GL/2014/10 (11).

                              iii)

                              den nationale afviklingsmyndighed i værtslandet har fastslået, at filialen i værtslandet udbyder kritiske tjenesteydelser som omhandlet i artikel 2, stk. 1, nr. 35), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU (12)

                              iv)

                              filialen har en markedsandel på over 2 % af en eller flere af de kategorier af eksponeringer, der er fastsat i artikel 133, stk. 5, litra a) og b), i direktiv 2013/36/EU (13).

                  d)

                  »værtsland«: værtsland som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 44), i forordning (EU) nr. 575/2013

                  e)

                  »hjemland«: hjemland som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 43), i forordning (EU) nr. 575/2013

                  f)

                  »kompetent myndighed«: en offentlig myndighed eller et offentligt organ, som er officielt anerkendt i henhold til national lovgivning, og som i henhold til national lovgivning er bemyndiget til at føre tilsyn med kreditinstitutter som led i tilsynsordningen i den pågældende medlemsstat, og ECB i henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1024/2013

                  g)

                  »aftalememorandum«: en frivillig ordning, der fastsætter, hvordan de relevante myndigheder har til hensigt at samarbejde med hinanden, og som præciserer detaljerne om de data og oplysninger, der skal udveksles, i overensstemmelse med gældende love og bestemmelser

                  h)

                  »relevant myndighed«:

                              1)

                              en myndighed, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet såsom opgaver vedrørende understøttende analyser, herunder, men ikke begrænset til, følgende:

                                          i)

                                          en udpeget myndighed i henhold til afsnit VII, kapitel 4, i direktiv 2013/36/EU eller artikel 458, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013

                                          ii)

                                          ECB i henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1024/2013.

                                          iii)

                                          en makroprudentiel myndighed med de mål, ordninger, opgaver, beføjelser, instrumenter, ansvarlighedskrav og andre karakteristika, som er fastsat i henstilling ESRB/2011/3

                              2)

                              en kompetent myndighed.

            2.   Kriterier for gennemførelse

                  1.

                  Følgende kriterier gælder for gennemførelsen af denne henstilling:

                              a)

                              der bør tages behørigt hensyn til nødvendighedsprincippet og proportionalitetsprincippet henset til målet og indholdet af hver enkelt henstilling

                              b)

                              de specifikke overholdelseskriterier, der er fastsat i bilaget hvad angår hver enkelt henstilling, bør opfyldes.

                  2.

                  Adressaterne anmodes om at aflægge rapport til ESRB og Rådet om de foranstaltninger, som de har gennemført på baggrund af denne henstilling, eller i givet fald at begrunde undladelsen af at gennemføre foranstaltninger. Rapporterne bør som minimum indeholde:

                              a)

                              oplysninger om indhold og tidsfrister for de trufne foranstaltninger

                              b)

                              en vurdering af de trufne foranstaltningers funktion under hensyntagen til målene med denne henstilling

                              c)

                              en detaljeret begrundelse for undladelsen af at gennemføre foranstaltninger eller at fravige denne henstilling, herunder eventuelle forsinkelser.

            3.   Tidsfrister for opfølgning

      Adressaterne anmodes om at aflægge rapport til ESRB og til Rådet om de foranstaltninger, som de har gennemført på baggrund af denne henstilling, eller i givet fald at begrunde undladelsen af at gennemføre foranstaltninger under iagttagelse af følgende tidsplaner:
      1.   Henstilling A

                  a)

                  Senest den 31. december 2020 anmodes de relevante myndigheder om at forelægge ESRB og Rådet en foreløbig rapport om gennemførelsen af henstilling A.

                  b)

                  Senest den 31. december 2024 anmodes de relevante myndigheder om at forelægge ESRB og Rådet en endelig rapport om gennemførelsen af henstilling A under hensyn til eventuelle ændringer af den nationale lovgivning og EU-lovgivningen og til EBA’s retningslinje.

            2.   Henstilling B

      Kommissionen anmodes om senest den 31. december 2022 at forelægge ESRB og Rådet en rapport om gennemførelsen af henstilling B.
      3.   Henstilling C

      EBA anmodes om senest den 31. december 2023 at forelægge ESRB og Rådet en rapport om gennemførelsen af henstilling C.
      4.   Overvågning og vurdering

                  1.

                  ESRB's sekretariat:

                              a)

                              bistår adressaterne ved at fremme en koordineret rapportering, udarbejde relevante skemaer og, om nødvendigt, ved at give en detaljeret beskrivelse af procedurerne og tidsfristerne for opfølgning

                              b)

                              kontrollerer adressaternes opfølgning, bistår dem på anmodning og aflægger rapport om opfølgningen til Det Almindelige Råd via Styringskomitéen.

                  2.

                  Det Almindelige Råd vurderer de foranstaltninger og begrundelser, som adressaterne har rapporteret, og træffer, i givet fald, afgørelse med hensyn til, om denne henstilling ikke er blevet fulgt, og om en adressat ikke har givet en tilfredsstillende begrundelse for at have undladt at gennemføre foranstaltninger.

         Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 26. september 2019.

               Leder af ESRB's sekretariat, på vegne af ESRB's Almindelige Råd

            Francesco MAZZAFERRO

         (1)  EUT L 331 af 15.12.2010, s. 1.

         (2)  EUT C 58 af 24.2.2011, s. 4.

         (3)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2011/3 af 22. december 2011 om de nationale myndigheders makroprudentielle mandat (EUT C 41 af 14.2.2012, s. 1).

         (4)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 338).

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 1).

         (6)  Det nordisk-baltiske forum om makrotilsyn (Nordic-Baltic Macroprudential Forum, NBMF) er et regionalt samarbejdsorgan, der samler formændene for centralbankerne og lederne af tilsynsmyndighederne. NBMF drøfter jævnligt risici for den finansielle stabilitet i det nordiske og baltiske område og i specifikke lande samt makroprudentielle foranstaltninger og deres modsvar som midler til at imødegå disse risici og styrke den regionale koordinering.

         (7)  Aftalememorandum om samarbejde og koordinering vedrørende grænseoverskridende finansiel stabilitet mellem de relevante ministerier, centralbanker, finansielle tilsyns- og afviklingsmyndigheder i Danmark, Estland, Finland, Island, Letland, Litauen, Norge og Sverige af 31. januar 2018.

         (8)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/878 af 20. maj 2019 om ændring af direktiv 2013/36/EU, for så vidt angår fritagne enheder, finansielle holdingselskaber, blandede finansielle holdingselskaber, aflønning, tilsynsforanstaltninger og -beføjelser og kapitalbevaringsforanstaltninger (EUT L 150 af 7.6.2019, s. 253).

         (9)  Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (EUT L 287 af 29.10.2013, s. 63).

         (10)  Kommissionens delegerede forordning (EU) 2016/98 af 16. oktober 2015 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på præcisering af de generelle betingelser for tilsynskollegiernes virkemåde (EUT L 21 af 28.1.2016, s. 2).

         (11)  Den Europæiske Banktilsynsmyndigheds retningslinje af 16. december 2014 om kriterierne for fastlæggelse af betingelserne for anvendelse af artikel 131, stk. 3, i direktiv 2013/36/EU (CRD) i forbindelse med vurderingen af andre systemisk vigtige institutter (O-SII’er) (EBA/GL/2014/10).

         (12)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15. maj 2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012 (EUT L 173 af 12.6.2014, s. 190).

         (13)  Som ændret ved direktiv (EU) 2019/878.

         BILAG
         OVERHOLDELSESKRITERIER FOR HENSTILLINGERNE

            Henstilling A — Samarbejde og udveksling af oplysninger i det omfang, det er nødvendigt

         For henstilling A gælder følgende overholdelseskriterier.

            Delhenstilling A, stk. 1 — Effektivitet og proportionalitet i forbindelse med udvekslingen af oplysninger

                     1.

                     De relevante myndigheder bør, efter en begrundet anmodning fra en myndighed, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet, som minimum indsamle og udveksle følgende kategorier af oplysninger, alt efter omstændighederne: De oplysninger, der er omhandlet i litra a)-e) i delhenstilling C, stk. 1, vedrørende alle filialer, og desuden de oplysninger, der er omhandlet i litra f)-h) i delhenstilling C, stk. 1, vedrørende de filialer, der er relevante for den finansielle stabilitet.

                     2.

                     De relevante myndigheder bør rapportere eventuelle problemer i forbindelse med udvekslingen af oplysninger til ESRB og EBA.

                     3.

                     Når EBA offentliggør en retningslinje i overensstemmelse med henstilling C, stk. 1, bør de relevante myndigheder som minimum udveksle de oplysninger, der er omhandlet i den pågældende retningslinje, efter en begrundet anmodning fra en myndighed, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet.

                     4.

                     Følgende vejledende principper skal overholdes i forbindelse med udvekslingen af oplysninger:

                                 a)

                                 udvekslingen af oplysninger bør baseres på en begrundet anmodning fra en myndighed, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet i værtslandet, og de ønskede oplysninger bør være nødvendige for udførelsen af de pågældende opgaver under hensyn til nødvendighedsprincippet

                                 b)

                                 de oplysninger, der skal udveksles, bør stå i et rimeligt forhold til filialernes relevans for den finansielle stabilitet i den medlemsstat, der anmoder om oplysningerne

                                 c)

                                 de myndigheder, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet, bør tage hensyn til de tilgængelige oplysninger, inden de anmoder om oplysninger fra andre relevante myndigheder

                                 d)

                                 de relevante myndigheder bør fremsende de ønskede oplysninger uden ugrundet ophold

                                 e)

                                 de relevante myndigheder bør inden for grænserne af den gældende retlige ramme anvende deres beføjelser til at indsamle de ønskede oplysninger, hvis de ikke er umiddelbart tilgængelige for de relevante myndigheder

                                 f)

                                 de relevante myndigheder bør anvende eksisterende indberetningsskemaer, når det er muligt

                                 g)

                                 de relevante myndigheder bør overføre data i brugervenlige formater, der muliggør yderligere automatisk behandling af dataene

                                 h)

                                 de relevante myndigheder bør træffe foranstaltninger til at muliggøre fortrolig videregivelse af oplysninger, hvis det er påkrævet

                                 i)

                                 den modtagende myndighed bør sikre mindst samme grad af fortrolighed for oplysningerne, som den, der anvendes af den myndighed, der fremsender oplysningerne.

                     5.

                     Passivitet fra de myndigheder, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet i værtslande, anses som tilstrækkeligt begrundet, hvis der er bevis for, at der ikke er nogen filialer af betydning for den finansielle stabilitet i deres medlemsstat, eller hvis myndighederne erklærer, at de har alle de oplysninger, der er nødvendige for udførelsen af deres opgaver. Passivitet fra de relevante myndigheder anses som tilstrækkeligt begrundet, hvis de ikke har modtaget en begrundet anmodning om oplysninger fra et relevant værtsland, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet.

            Delhenstilling A, stk. 2 — Mekanismer for samarbejde og udveksling af oplysninger

                     1.

                     De relevante myndigheder bør sikre, at eventuelle frivillige ordninger såsom aftalememoranda blandt andet fastsætter et generelt princip om gensidig udveksling af oplysninger i overensstemmelse med principperne for samarbejde mellem de relevante myndigheder og standarderne for udveksling af oplysninger efter anmodning, som er fastsat i delhenstilling A, stk. 1.

                     2.

                     De relevante myndigheder anses for at overholde delhenstilling A, stk. 2, hvis de fremlægger dokumentation for sådanne frivillige ordninger eller erklærer, at de har beføjelse til frit at udveksle oplysninger i henhold til delhenstilling A, stk. 1, uden at indføre sådanne frivillige ordninger.

                     3.

                     Passivitet fra de relevante myndigheders side anses som tilstrækkeligt begrundet, hvis der er dokumentation for, at der ikke er nogen filialer, der er relevante for den finansielle stabilitet i deres medlemsstat, eller hvis de myndigheder, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet, erklærer, at de har alle de oplysninger, der er nødvendige for udførelsen af deres opgaver, eller at der ikke er indgivet eller modtaget en begrundet anmodning om oplysninger.

            Henstilling B — Ændringer af Unionens retlige ramme

         For Henstilling B gælder følgende overholdelseskriterier.
         EU-Kommissionen bør vurdere, om det er nødvendigt at ændre EU-lovgivningen for at sikre, at de myndigheder, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet, har de nødvendige oplysninger til at kunne udføre deres opgaver, således at som minimum:

                     1.

                     oplysninger om de kategorier, der er anført i delhenstilling C, stk. 1, og som skal udvikles af EBA, kan indsamles regelmæssigt efter begrundet anmodning fra en myndighed, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet

                     2.

                     yderligere oplysninger kan indsamles på grundlag af en ad hoc begrundet anmodning fra de myndigheder, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet

                     3.

                     indsamlingen og/eller udvekslingen af oplysninger i overensstemmelse med henstilling A samt oplysninger, der ikke er tilgængelige for de relevante myndigheder, er mulig, navnlig med hensyn til artikel 40, 47 og 56 i direktiv 2013/36/EU samt artikel 84 i direktiv 2014/59/EU, særligt hvad angår udvekslingen af oplysninger om visse elementer af genopretningsplaner (1)

                     4.

                     definitionen af en signifikant filial med henblik på artikel 51 i direktiv 2013/36/EU tager passende hensyn til overvejelser om finansiel stabilitet i værtslandet

                     5.

                     det er klart, at de myndigheder, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller opgaver med hensyn til finansiel stabilitet, kan deltage i tilsynskollegierne som observatører under hensyn til artikel 51 og 116 i direktiv 2013/36/EU.

               EU-Kommissionen bør også overveje at inkorporere de oplysninger, der fremgår af den liste, som EBA skal udarbejde i henhold til delhenstilling C, stk. 1, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2016/98, Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/99 (2) og Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 680/2014 (3) for at sikre, at de kompetente myndigheder har adgang til de samme oplysninger som de myndigheder, der har til opgave at vedtage og/eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger eller andre opgaver med hensyn til finansiel stabilitet.

            Henstilling C — retningslinjer for og overvågningen af udvekslingen af oplysninger

         For Henstilling C gælder følgende overholdelseskriterier.

            Delhenstilling C, stk. 1 — Retningslinjer for udveksling af oplysninger

         Den retningslinje for udveksling af oplysninger, som EBA skal udstede, bør omfatte, men ikke være begrænset til:

                     a)

                     en skabelon til aftalememorandum, der kan anvendes af de parter, der er involveret i udveksling af oplysninger, og som kan rumme yderligere tilpasninger, som disse parter finder nødvendige

                     b)

                     yderligere principper for effektiv udveksling af oplysninger

                     c)

                     indberetningsformater og modeller for udveksling af oplysninger

                     d)

                     præcisering af det minimum af oplysninger, der er fastsat i delhenstilling C, stk. 1, herunder en liste over de elementer, der skal udveksles, efter en begrundet anmodning for alle filialer, og en liste over de elementer, der skal udveksles efter en begrundet anmodning for filialer, der er relevante for den finansielle stabilitet.

            Delhenstilling C, stk. 2 — Overvågning af effektiviteten af udvekslingen af oplysninger

                     1.

                     EBA bør i samarbejde med ESRB overvåge effektiviteten af udvekslingen af oplysninger mellem de relevante myndigheder på grundlag af oplysninger fra disse myndigheder.

                     2.

                     På grundlag af de oplysninger, der er modtaget fra de relevante myndigheder i henhold til det overholdelseskriterium, der er relevant for delhenstilling A, stk. 2, og de oplysninger, der modtages fra ESRB, bør EBA regelmæssigt, og mindst en gang om året, aflægge rapport til ESRB om effektiviteten af udvekslingen af oplysninger mellem de relevante myndigheder, herunder antallet af anmodninger om oplysninger og svartider, og om aftalememoranda, der er indgået.

            (1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15. maj 2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012(EUT L 173 af 12.6.2014, s. 190).

            (2)  Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/99 af 16. oktober 2015 om gennemførelsesmæssige tekniske standarder for så vidt angår fastlæggelse af tilsynskollegiernes virkemåde i praksis, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (EUT L 21 af 28.1.2016, s. 21).

            (3)  Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 680/2014 af 16. april 2014 om gennemførelsesmæssige tekniske standarder for institutters indberetning med henblik på tilsyn i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (EUT L 191 af 28.6.2014, s. 1).


title: Kommissionens henstilling (EU) 2020/403 af 13. marts 2020 om procedurer for overensstemmelsesvurdering og markedsovervågning på baggrund af covid-19-truslen

text:
               16.3.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               LI 79/1

      KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2020/403
      af 13. marts 2020
      om procedurer for overensstemmelsesvurdering og markedsovervågning på baggrund af covid-19-truslen
      EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  I forbindelse med det nuværende globale udbrud af covid-19 og den hurtige spredning af virusset på tværs af flere regioner i EU er efterspørgslen efter personlige værnemidler (i det følgende benævnt »PV'er«), såsom ansigtsmasker, handsker, beskyttelsesovertræksdragter og beskyttelsesbriller, samt medicinsk udstyr, såsom operationsmasker, undersøgelseshandsker og visse kitler, steget eksponentielt. Især for visse typer PV'er, såsom engangsansigtsmasker, er forsyningskæden alvorligt belastet på grund af den eksponentielle vækst i efterspørgslen via både allerede eksisterende og nye kanaler. Dertil kommer, at den globale forsyningskæde for disse produkter også har været ramt af betydelige forstyrrelser, hvilket også har haft konsekvenser for EU-markedet.

                  (2)

                  I betragtning af at EU-borgernes sundhed og sikkerhed har allerhøjeste prioritet, er det af afgørende betydning at sikre, at der hurtigt stilles passende PV'er og medicinsk udstyr, som sikrer en passende beskyttelse, til rådighed for dem, der har mest brug for det.

                  (3)

                  Aktive erhvervsdrivende i hele EU arbejder ihærdigt på at øge deres respektive produktions- og distributionskapacitet. For at afbøde virkningerne af diverse forstyrrende faktorer omlægger de erhvervsdrivende deres forsyningskæder ved at lancere nye produktionslinjer og/eller ved at diversificere deres leverandørgrundlag. Disse bestræbelser fra de industrielle interessenters side vil ikke kunne få den fulde virkning, hvis markedet ikke kan tilføres de øgede forsyninger uden unødige forsinkelser.

                  (4)

                  Kravene til konstruktion, fremstilling og omsætning af personlige værnemidler er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/425 af 9. marts 2016 om personlige værnemidler og om ophævelse af Rådets direktiv 89/686/EØF (1).

                  (5)

                  Kravene til konstruktion, fremstilling og markedsføring af medicinsk udstyr er fastsat i Rådets direktiv 93/42/EØF af 14. juni 1993 om medicinsk udstyr (2). Nævnte direktiv ophæves ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/745 af 5. april 2017 om medicinsk udstyr, om ændring af direktiv 2001/83/EF, forordning (EF) nr. 178/2002 og forordning (EF) nr. 1223/2009 og om ophævelse af Rådets direktiv 90/385/EØF og 93/42/EØF (3) med virkning fra den 26. maj 2020.

                  (6)

                  Engangsansigtsmasker og genanvendelige ansigtsmasker, som beskytter mod partikelfare, samt engangsovertræksdragter og genanvendelige overtræksdragter, handsker og beskyttelsesbriller, som anvendes til forebyggelse og beskyttelse mod skadelige biologiske agenser, såsom virus, er produkter, der er omfattet af forordning (EU) 2016/425.

                  (7)

                  Operationsmasker, undersøgelseshandsker og visse typer kitler er produkter, der er omfattet af direktiv 93/42/EØF og forordning (EU) 2017/745.

                  (8)

                  På baggrund af covid-19-truslen er sådanne PV'er og sådant medicinsk udstyr af afgørende betydning for sundhedspersonale, førstehjælpere og andet personale, der er involveret i indsatsen for at inddæmme virusset og undgå yderligere spredning heraf.

                  (9)

                  Ved forordning (EU) 2016/425 harmoniseres reglerne om konstruktion, fremstilling og omsætning af PV'er på EU-markedet fuldt ud, ligesom der fastsættes en række væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav til PV'er baseret på en klassificering af PV'er afhængigt af den risiko, som et PV skal beskytte brugerne mod. PV-eksemplarer, der fremstilles i overensstemmelse med forordning (EU) 2016/425, kan således cirkulere frit i det indre marked, og medlemsstaterne må ikke indføre yderligere, afvigende krav til fremstilling og omsætning af sådanne produkter.

                  (10)

                  Ved direktiv 93/42/EØF og forordning (EU) 2017/745 harmoniseres reglerne for konstruktion, fremstilling og omsætning af medicinsk udstyr i Unionen fuldt ud, ligesom der fastsættes en række væsentlige krav samt generelle krav til sikkerhed og ydeevne på grundlag af en klassificering af medicinsk udstyr, afhængigt af specifikke regler vedrørende udstyrets erklærede formål. Udstyr, der fremstilles i overensstemmelse med direktiv 93/42/EØF og forordning (EU) 2017/745, kan således cirkulere frit i det indre marked, og medlemsstaterne må ikke indføre yderligere, afvigende krav til fremstilling og omsætning af sådanne produkter.

                  (11)

                  PV'er til beskyttelse mod skadelige biologiske agenser, såsom virus, er opført i bilag I til forordning (EU) 2016/425 i kategori III, der udelukkende omfatter risici, som kan have »meget alvorlige konsekvenser såsom død eller uoprettelige sundhedsskader«.

                  (12)

                  Relevant medicinsk udstyr henhører som ikke-invasivt udstyr under klasse I, medmindre der gælder særlige regler.

                  (13)

                  I henhold til artikel 8 i forordning (EU) 2016/425 skal fabrikanter, for at kunne bringe PV-produkter i omsætning, gennemføre de relevante overensstemmelsesvurderingsprocedurer og, når overholdelse af de gældende væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav er blevet dokumenteret gennem den relevante procedure, anbringe CE-mærkningen.

                  (14)

                  I henhold til artikel 11 i direktiv 93/42/EØF, og i henhold til artikel 52 i forordning (EU) 2017/745 fra det tidspunkt, hvorfra denne finder anvendelse, skal fabrikanter, for at kunne bringe medicinsk udstyr i omsætning, gennemføre de relevante overensstemmelsesvurderingsprocedurer og, når overholdelse af de gældende væsentlige krav eller de generelle krav til sikkerhed og ydeevne er blevet dokumenteret gennem den relevante procedure, anbringe CE-mærkningen. En medlemsstat kan på behørigt begrundet begæring dispensere fra overensstemmelsesvurderingsprocedurer og tillade, at individuelt udstyr bringes i omsætning og ibrugtages på den pågældende medlemsstats område, hvis sundhedsbeskyttelseshensyn taler herfor.

                  (15)

                  Forordning (EU) 2016/425 er teknologineutral og indeholder ingen specifikke obligatoriske tekniske løsninger til PV-produkters konstruktion. I stedet er det i bilag II til forordning (EU) 2016/425 fastsat, hvilke væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav PV'er skal opfylde for at kunne bringes i omsætning og cirkulere frit på hele EU-markedet.

                  (16)

                  Direktiv 93/42/EØF og forordning (EU) 2017/745 er teknologineutrale og indeholder ingen specifikke obligatoriske tekniske løsninger til medicinsk udstyrs design. I stedet er det i henholdsvis bilag I til direktiv 93/42/EØF og bilag I til forordning (EU) 2017/745 fastsat, hvilke væsentlige krav og hvilke generelle krav til sikkerhed og ydeevne medicinsk udstyr skal opfylde for at kunne bringes i omsætning og cirkulere frit på hele EU-markedet.

                  (17)

                  Artikel 14 i forordning (EU) 2016/425 giver fabrikanter mulighed for at forlade sig på specifikke tekniske løsninger, som er nærmere beskrevet i harmoniserede standarder eller dele deraf, hvis referencer er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende. Det følger af nævnte artikel, at hvis en fabrikant vælger at anvende en sådan teknisk løsning, formodes det pågældende PV at være i overensstemmelse med de væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav, der er omfattet af den pågældende harmoniserede standard eller dele deraf. Det er dog ikke obligatorisk at overholde de harmoniserede standarder. Fabrikanterne kan frit vælge andre tekniske løsninger, forudsat at den løsning, de vælger, sikrer, at PV'et opfylder de gældende væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav.

                  (18)

                  Artikel 5 i direktiv 93/42/EØF og artikel 8 i forordning (EU) 2017/745 giver fabrikanter mulighed for at forlade sig på specifikke tekniske løsninger, som er nærmere beskrevet i harmoniserede standarder eller dele deraf, hvis referencer er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende. Det følger af nævnte artikel, at hvis en fabrikant vælger at anvende en sådan teknisk løsning, formodes det pågældende medicinske udstyr at være i overensstemmelse med de krav, der er omfattet af den pågældende harmoniserede standard eller dele deraf. Det er dog ikke obligatorisk at overholde de harmoniserede standarder. Fabrikanterne kan frit vælge andre tekniske løsninger, forudsat at den løsning, de vælger, sikrer, at det medicinske udstyr opfylder de gældende væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav.

                  (19)

                  Ved artikel 19 i forordning (EU) 2016/425 fastsættes de overensstemmelsesvurderingsprocedurer, der skal følges for de forskellige PV-kategorier. I henhold til nævnte artikel skal PV'er i kategori III, såsom PV'er til beskyttelse mod skadelige biologiske agenser, underkastes en særlig kombination af overensstemmelsesvurderingsprocedurer, som er beskrevet i henholdsvis bilag V, bilag VII og bilag VIII til samme forordning. Det er for hver af de forskellige overensstemmelsesvurderingsprocedurer, der kan anvendes, obligatorisk at inddrage et tredjepartsoverensstemmelsesvurderingsorgan.

                  (20)

                  Ved artikel 11 i direktiv 93/42/EØF, og ved artikel 52 i forordning (EU) 2017/745 fra det tidspunkt, hvorfra denne finder anvendelse, fastsættes de særlige overensstemmelsesvurderingsprocedurer, der skal følges for de forskellige klasser af medicinsk udstyr. I henhold til nævnte artikler skal medicinsk udstyr i klasse I, bortset fra udstyr efter mål og udstyr bestemt til afprøvning, underkastes overensstemmelsesvurderingsproceduren for EF-overensstemmelseserklæring uden et tredjepartsoverensstemmelsesvurderingsorgans medvirken.

                  (21)

                  Bemyndigede organer er de overensstemmelsesvurderingsorganer, der er udpeget af medlemsstaterne og er bemyndiget til som tredjepart at udføre tredjepartsoverensstemmelsesvurderingsopgaver i henhold til forordning (EU) 2016/425. I henhold til artikel 26, stk. 4, i og punkt 7, litra f), i bilag V til forordning (EU) 2016/425 skal de bemyndigede organer vurdere, om et PV-produkt opfylder de gældende væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav. Bemyndigede organer skal ikke kun foretage denne vurdering, hvis den pågældende fabrikant har anvendt de harmoniserede standarder, men også, hvis fabrikanten har valgt andre tekniske løsninger. De bemyndigede organer skal, når de udsteder overensstemmelsesvurderingscertifikater, underrette deres bemyndigende myndigheder og kan også skulle underrette andre bemyndigede organer om de certifikater, de har udstedt, jf. artikel 34 i forordning (EU) 2016/425.

                  (22)

                  Det påhviler derfor også de bemyndigede organer at vurdere, om produkter fremstillet i overensstemmelse med andre tekniske løsninger, såsom dem, der er indeholdt i WHO's anbefalinger om passende valg af PV'er, også opfylder de gældende væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav. I lyset af betydningen af at sikre en effektiv udveksling af oplysninger mellem alle interessenter i PV-forsyningskæden i tilfælde, hvor bemyndigede organer konkluderer, at et PV, for hvilket der anvendes en anden standard eller teknisk løsning, er i overensstemmelse med de væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav, der gælder for det, vil deling af disse oplysninger være med til at lette hurtig vurdering af andre produkter, der fremstilles i overensstemmelse med den samme standard eller tekniske løsning. Bemyndigede organer kan i dette øjemed gøre brug af de eksisterende kanaler til udveksling af oplysninger inden for rammerne af de koordinationsgrupper, der er oprettet i henhold til artikel 36 i forordning (EU) 2016/425.

                  (23)

                  I henhold til de relevante markedsovervågningsprocedurer i forordning (EU) 2016/425, særlig artikel 38, stk. 1 og 2, skal en markedsovervågningsmyndighed, der støder på et PV-produkt, som ikke er CE-mærket, foretage en evaluering af produktet. Hvis markedsovervågningsmyndighederne i forbindelse med denne evaluering vurderer, at PV'et ikke opfylder forordningens krav, skal de pålægge den erhvervsdrivende at træffe afhjælpende foranstaltninger for at bringe PV'et i overensstemmelse med kravene, trække PV'et tilbage fra markedet eller tilbagekalde det, alt efter risikoens art. De skal også underrette Kommissionen og den anden medlemsstat om resultaterne af evalueringen og om de foranstaltninger, de har pålagt den erhvervsdrivende at træffe.

                  (24)

                  For at afhjælpe manglen på PV'er, der er nødvendige i forbindelse med covid-19-udbruddet, bør de relevante markedsovervågningsmyndigheder derfor, i tilfælde hvor ikke-CE-mærkede PV'er påtænkes indført til EU-markedet, evaluere produkterne og, hvis disse vurderes at være i overensstemmelse med de væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav i den relevante forordning, træffe foranstaltninger, der giver mulighed for at bringe de pågældende PV'er i omsætning på EU-markedet i en begrænset periode, eller så længe overensstemmelsesvurderingsproceduren gennemføres af det bemyndigede organ. For at sikre, at sådanne produkter kan gøres tilgængelige i andre medlemsstater, og i lyset af betydningen af at sikre en effektiv udveksling af oplysninger samt en koordineret indsats over for alle trusler mod borgernes sundhed og sikkerhed bør den markedsovervågningsmyndighed, der foretager en sådan evaluering, meddele andre medlemsstaters myndigheder og Kommissionen sin beslutning via de almindelige kanaler til udveksling af oplysninger om markedsovervågning.

                  (25)

                  I betragtning af at visse typer PV'er eller medicinsk udstyr, der anvendes i forbindelse med covid-19-udbruddet, også kan anvendes til andre formål, er det nødvendigt, at medlemsstaterne træffer alle egnede foranstaltninger til at sikre, at PV'er eller medicinsk udstyr, der ikke er forsynet med CE-mærkning, og som kan bringes i omsætning på EU-markedet i henhold til nærværende henstillings punkt 8, kun gøres tilgængeligt for sundhedspersonale —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      1.   Med det formål at sikre, at der er PV'er og medicinsk udstyr til rådighed til at sikre en tilstrækkelig beskyttelse under covid-19-udbruddet, opfordrer Kommissionen alle erhvervsdrivende i hele forsyningskæden samt bemyndigede organer og markedsovervågningsmyndigheder til at træffe alle de foranstaltninger, de kan, til at støtte indsatsen for at sikre, at forsyningen af PV'er og medicinsk udstyr på hele EU-markedet vil kunne imødekomme den stadigt stigende efterspørgsel. Sådanne foranstaltninger bør imidlertid ikke indvirke negativt på det generelle sundheds- og sikkerhedsniveau, og alle relevante interessenter bør sikre, at ethvert PV eller medicinsk udstyr, der bringes i omsætning på EU-markedet, fortsat sikrer en tilstrækkelig beskyttelse af brugernes sundhed og sikkerhed.

         OVERENSSTEMMELSESVURDERINGSPROCEDURER

                  2.

                  De i henhold til forordning (EU) 2016/425 bemyndigede organer bør prioritere og hurtigt gennemføre de overensstemmelsesvurderingsaktiviteter i relation til alle nyligt indgivne ansøgninger fra erhvervsdrivende vedrørende PV'er, der er nødvendige i beskyttelsesøjemed under covid-19-udbruddet.

                  3.

                  For så vidt angår PV-produkter fremstillet under anvendelse af andre tekniske løsninger end harmoniserede standarder kan WHO's anbefalinger om passende valg af PV'er anvendes som en potentiel referencekilde for sådanne tekniske løsninger, forudsat at de pågældende tekniske løsninger sikrer et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, svarende til de gældende væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav i forordning (EU) 2016/425.

                  4.

                  Bemyndigede organer, der udsteder certifikater for PV-produkter fremstillet under anvendelse af andre tekniske løsninger end harmoniserede standarder, bør straks underrette den relevante bemyndigende myndighed samt de øvrige bemyndigede organer i henhold til forordning (EU) 2016/425 om de udstedte certifikater og om, hvilken teknisk løsning der er anvendt. Bemyndigede organer bør udveksle disse oplysninger via en koordineringsindsats i gruppen af bemyndigede organer, som er oprettet i henhold til artikel 36 i forordning (EU) 2016/425.

                  5.

                  For så vidt angår medicinsk udstyr bør medlemsstaternes mulighed for at tillade undtagelser fra overensstemmelsesvurderingsprocedurer også overvejes, jf. artikel 11, stk. 13, i direktiv 93/42/EØF, og jf. artikel 59 i forordning (EU) 2017/745 fra det tidspunkt, hvorfra sidstnævnte finder anvendelse, også i tilfælde, hvor et bemyndiget organs mellemkomst ikke er påkrævet.

         MARKEDSOVERVÅGNINGSPROCEDURER

                  6.

                  De relevante markedsovervågningsmyndigheder i medlemsstaterne bør fortrinsvis fokusere på PV'er eller medicinsk udstyr, der ikke opfylder kravene, og som frembyder alvorlige risici for sundheden og sikkerheden hos de brugere, de er tiltænkt.

                  7.

                  Hvis markedsovervågningsmyndighederne vurderer, at PV'er eller medicinsk udstyr sikrer et passende sundheds- og sikkerhedsniveau i overensstemmelse med de væsentlige krav i forordning (EU) 2016/425 eller kravene i direktiv 93/42/EØF eller forordning (EU) 2017/745, kan de, selv hvis overensstemmelsesvurderingsprocedurerne, herunder anbringelsen af CE-mærkning, ikke endeligt er afsluttet i overensstemmelse med de harmoniserede regler, tillade, at de pågældende produkter gøres tilgængelige på EU-markedet i en begrænset periode, og så længe de nødvendige procedurer pågår.

                  8.

                  PV'er eller medicinsk udstyr, der ikke er forsynet med CE-mærkning, kan også gøres til genstand for en evaluering og indgå i indkøb, der organiseres af de relevante myndigheder i en medlemsstat, forudsat at det sikres, at de pågældende produkter kun er tilgængelige for sundhedspersonale, og kun så længe den nuværende sundhedskrise varer ved, og at de ikke kommer til at indgå i de almindelige distributionskanaler og gøres tilgængelige for andre brugere.

                  9.

                  Markedsovervågningsmyndighederne bør straks underrette Kommissionen og de øvrige medlemsstater om eventuelle midlertidige ordninger, som de måtte have tilladt for bestemt(e) PV'er eller medicinsk udstyr. For PV'er bør dette ske via informations- og kommunikationssystemet for markedsovervågning (ICSMS).

         Udfærdiget i Bruxelles, den 13. marts 2020.

               På Kommissionens vegne

            Thierry BRETON

               Medlem af Kommissionen

         (1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/425 af 9. marts 2016 om personlige værnemidler og om ophævelse af Rådets direktiv 89/686/EØF (EUT L 81 af 31.3.2016, s. 51).

         (2)  EFT L 169 af 12.7.1993, s. 1.

         (3)  EUT L 117 af 5.5.2017, s. 1.


title: Rådets henstilling af 9. juli 2019 om Belgiens nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Belgiens stabilitetsprogram for 2019

text:
               5.9.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 301/1

      RÅDETS HENSTILLING
      af 9. juli 2019
      om Belgiens nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Belgiens stabilitetsprogram for 2019
      (2019/C 301/01)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
      som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
      som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2019 om samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder som proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 21. marts 2019 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (2) ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Belgien ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dag vedtog Kommissionen en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd tilsluttede sig den 21. marts 2019. Den 9. april 2019 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet (3) (»henstillingen vedrørende euroområdet for 2019«), hvori der fremsættes fem henstillinger vedrørende euroområdet (»henstillingerne vedrørende euroområdet«).

                  (2)

                  Da Belgien har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union bør Belgien sikre en fuldstændig og rettidig implementering af henstillingen vedrørende euroområdet for 2019 som afspejlet i henstilling 1 til 4 nedenfor. Foranstaltningerne til at forbedre tjenesteydelserne vil navnlig bidrage til at imødekomme den første henstilling vedrørende euroområdet for så vidt angår robuste tjenestemarkeder, foranstaltningerne til at forbedre de offentlige finansers bæredygtighed, effektivitet og sammensætning og anvendelsen af ekstraordinære indtægter til at nedbringe den offentlige gæld vil bidrage til at imødekomme den anden henstilling vedrørende euroområdet for så vidt angår investeringsfremme, forbedring af de offentlige finanser og genopbygning af finanspolitiske stødpuder, og foranstaltningerne til at styrke arbejdsmarkedspolitikkernes effektivitet vil bidrage til at imødekomme den tredje henstilling vedrørende euroområdet for så vidt angår støtte til vellykket omstilling af arbejdsmarkedet.

                  (3)

                  Den 27. februar 2019 blev landerapporten for 2019 for Belgien offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Belgiens fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 13. juli 2018 (4), opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og Belgiens fremskridt med opfyldelsen af dets nationale Europa 2020-mål.

                  (4)

                  Belgien fremlagde den 26. april 2019 sit nationale reformprogram for 2019 og sit stabilitetsprogram for 2019. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

                  (5)

                  De relevante landespecifikke henstillinger er taget i betragtning ved programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (5) kan Kommissionen, hvor det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

                  (6)

                  Belgien er på nuværende tidspunkt underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten og omfattet af gældsreglen. I sit stabilitetsprogram for 2019 har regeringen planlagt en gradvis forbedring af den samlede saldo fra et underskud på 0,7 % af bruttonationalproduktet (BNP) i 2018 til 0,0 % af BNP i 2022. På grundlag af den genberegnede strukturelle saldo (6) forventes den mellemfristede budgetmålsætning om strukturel budgetbalance ikke at blive opfyldt i den periode, som stabilitetsprogrammet for 2019 omfatter. Efter at have nået et højdepunkt på næsten 107 % af BNP i 2014 faldt den offentlige gældskvote til 102 % af BNP i 2018, og ifølge stabilitetsprogrammet for 2019 forventes den at falde yderligere til 94 % af BNP i 2022. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for disse budgetfremskrivninger, er realistisk. De foranstaltninger, der er nødvendige for at understøtte de planlagte underskudsmål fra og med 2020, er imidlertid ikke specificeret, hvilket er en del af grunden til, at Kommissionen i sin forårsprognose 2019 under antagelse af en uændret politik regner med en forringelse af den strukturelle saldo i 2020.

                  (7)

                  Den 5. juni 2019 udarbejdede Kommissionen en rapport i henhold til traktatens artikel 126, stk. 3, grundet Belgiens manglende overholdelse af gældsreglen i 2018. Efter en vurdering af alle relevante faktorer blev det i rapporten konkluderet, at det ikke fremgår helt klart af den nuværende analyse, om gældskriteriet som fastlagt i traktaten og forordning (EF) nr. 1467/1997 er opfyldt.

                  (8)

                  Belgien bekræfter i sit stabilitetsprogram for 2019, at det i sit udkast til budgetplan for 2019 anmodede om at gøre brug af fleksibiliteten under den forebyggende del i henhold til »den fælles holdning til fleksibilitet i stabilitets- og vækstpagten«, der blev godkendt af Rådet den 12. februar 2016. Belgien anmodede om en midlertidig afvigelse på 0,5 % af BNP fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning med henblik på gennemførelsen af større strukturreformer med positive virkninger for den langsigtede finanspolitiske holdbarhed. Strukturreformerne omfatter en pensionsreform, en »skatteomlægning« samt reformer af selskabsbeskatningen, arbejdsmarkedet og den offentlige forvaltning. Kommissionens forårsprognose 2019 bekræfter, at Belgien overholder minimumskravet i 2019, således at der er en sikkerhedsmargen i forhold til grænseværdien for det offentlige underskud på 3 % af BNP. Der er på nuværende tidspunkt lovgivet fuldt ud om samtlige foranstaltninger på nær reformen af den offentlige forvaltning. I betragtning af disse foranstaltningers karakter og navnlig i lyset af skatteomlægningen og den tilknyttede selskabsskattereform er der stadig tvivl om deres kortsigtede virkning, ikke mindst på grund af deres neutrale karakter uden for budgettet, hvilket har forværret budgetstillingen. Eftersom foranstaltningerne har øget det økonomiske vækstpotentiale, sænket arbejdsløsheden og mindsket risikoen for makroøkonomiske ubalancer, har de imidlertid en positiv indvirkning på gældsbæredygtigheden på mellemlang og lang sigt. På dette grundlag kan Belgien på nuværende tidspunkt anses for at være berettiget til at anvende den midlertidige afvigelse på 0,5 % af BNP i 2019, som landet har anmodet om, forudsat at landet på hensigtsmæssig vis gennemfører de aftalte reformer, som vil blive overvåget inden for rammerne af det europæiske semester.

                  (9)

                  Den 13. juli 2018 henstillede Rådet, at Belgien sikrer, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter (7) ikke overstiger 1,8 % i 2019, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 0,6 % af BNP. Eftersom Belgien i henhold til klausulen om strukturreformer er berettiget til den midlertidige afvigelse på 0,5 % af BNP, som landet har anmodet om, kan den påkrævede strukturelle tilpasning for 2019 sænkes til 0,1 % af BNP, hvilket svarer til en nominel vækst i de primære offentlige nettoudgifter på højst 2,8 % i 2019. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2019 er der risiko for en væsentlig afvigelse fra den anbefalede finanspolitiske tilpasningssti i retning af den mellemfristede budgetmålsætning for 2018 og 2019 samlet set.

                  (10)

                  I lyset af Belgiens offentlige gældskvote på over 60 % af BNP og det forventede produktionsgab på 0,1 % bør den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter i 2020 ikke overstige 1,6 % i overensstemmelse med den strukturelle tilpasning på 0,6 % af BNP, som kræves ifølge den tilpasningsmatrix, der er fastlagt efter fælles aftale som led i stabilitets- og vækstpagten. På basis af Kommissionens forårsprognose 2019 er der under antagelse af en uændret politik risiko for en væsentlig afvigelse fra dette krav i 2020. Belgien forventes ikke umiddelbart at overholde gældsreglen i 2019 og 2020. Generelt er Rådet af den opfattelse, at der er behov for at træffe foranstaltninger fra og med 2019 for at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten. Det vil være vigtigt at anvende eventuelle ekstraordinære indtægter til at reducere den offentlige gældskvote yderligere. Belgiens offentlige finanser risikerer på mellemlang og lang sigt fortsat at være uholdbare grundet kombinationen af en høj gældskvote og en forventet stigning i de aldersrelaterede udgifter, navnlig i forbindelse med pensioner og langtidspleje. Som følge af en række pensionsreformer, der blev vedtaget i 2015, hæves den lovbestemte pensionsalder fra 65 til 66 år fra og med 2025 og til 67 år fra og med 2030. Derudover er der indført strengere alders- og anciennitetskrav for at kunne gå på pension tidligt. Alligevel vil de offentlige udgifter til pensioner især de kommende to årtier stadig stige med 2,9 procentpoint af BNP mellem 2016 og 2070. Derudover nyder flere store grupper af tjenestemænd fortsat godt af betingelser for tidlig pensionering, som er mere favorable end standardbetingelserne. De offentlige udgifter til langtidspleje forventes at stige med 1,7 procentpoint af BNP mellem 2016 og 2070, hvilket er en stigning over gennemsnittet fra et niveau, der allerede er et af de højeste i Unionen. Den organisatoriske fragmentering inden for langtidspleje, hvor kompetencerne på nuværende tidspunkt er spredt ud på forskellige forvaltningsniveauer, er problematisk for visse aspekter af omkostningseffektiviteten, hvorfor der stadig ikke ses nogen klar nettovirkning af den nylige ansvarsoverførsel. En styrket forvaltning ville bidrage til at opnå de tilsigtede effektivitetsgevinster. Det er eventuelt muligt at optimere plejens sammensætning for at gøre langtidsplejesystemet mere omkostningseffektivt.

                  (11)

                  Sammensætningen og effektiviteten af de offentlige udgifter kan forbedres for at skabe plads til flere offentlige investeringer. Trods et nyligt fald er Belgiens samlede udgifter som en andel af BNP stadig blandt de højeste i euroområdet. Det høje offentlige udgiftsniveau tyder på, at der er mulighed for en mere udgiftsbaseret finanspolitisk tilpasning. I betragtning af de høje offentlige udgifter sammenholdt med resultaterne af visse politikker og kvaliteten af visse offentlige tjenester kan der sættes spørgsmålstegn ved omkostningseffektiviteten. Ved hjælp af udgiftsanalyser og politiske evalueringer kan Belgien blive bedre til at prioritere og få større udbytte af de offentlige udgifter. Udgiftsanalyser kan derudover anvendes til at vurdere virkningsgraden af den indirekte offentlige støtte til erhvervsmæssig forskning og udvikling, som i procent af BNP er en af de højeste i Union, og som fortsat steg sidste år. Føderale og regionale myndigheder har for nylig udtrykt interesse for at indarbejde udgiftsanalyser i deres budgetmekanisme.

                  (12)

                  Den nuværende budgetkoordinering mellem de forskellige enheder er ikke tilstrækkelig fleksibel til, at der er plads til offentlige investeringer i store projekter. En effektiv budgetkoordinering er afgørende i en føderal medlemsstat som Belgien, hvor en stor del af udgiftsbeføjelserne er blevet uddelegeret til subnationale myndigheder. Budgetkoordineringen besværliggøres af, at der på trods af samarbejdsaftalen fra 2013 stadig mangler en formel aftale om de årlige mål på alle forvaltningsniveauer. I modsætning til praksis i tidligere stabilitetsprogrammer, hvor samordningsudvalget noterede sig den finanspolitiske kurs, godkendte alle forvaltningsniveauer den overordnede finanspolitiske kurs, der blev fremlagt i stabilitetsprogrammet for 2018, og bakkede op om, at de finanspolitiske mål for alle forvaltningsniveauer skal nås senest i 2020. Selv om denne godkendelse øgede troværdigheden af den overordnede kurs, er der ikke indgået nogen formel aftale om de årlige finanspolitiske mål for hvert forvaltningsniveau. En manglende aftale om målene for hvert forvaltningsniveau kan underminere holdbarheden af den overordnede kurs hen imod den mellemfristede budgetmålsætning. Det hindrer desuden det højtstående finanspolitiske råds afdeling for den offentlige sektors lånebehov i effektivt at overvåge overholdelsen af disse mål. Stabilitetsprogrammet for 2019 indeholder kun vejledende overordnede målsætninger og delmål, idet der den 26. maj 2019 blev afholdt føderale og regionale valg samt valg til regeringerne for de tre sprogfællesskaber.

                  (13)

                  Den seneste tids økonomiske vækst har været jobskabende, og beskæftigelsen er højere, end den har været de sidste ti år. Det er dog stadig kun en lille andel af de passive eller ledige, der kommer i arbejde, og Belgien går ikke i den rigtige retning, hvis Europa 2020-målet på 73,2 % skal nås. Der ses stadig store regionale forskelle på arbejdsmarkedet. Trods en støt tilbagegang de seneste fem år ligger ungdomsarbejdsløsheden i Bruxelles et godt stykke over EU-gennemsnittet. Arbejdsmarkedsdeltagelsen er lav blandt de lavtuddannede, personer med indvandrerbaggrund, ældre arbejdstagere og personer med handicap, hvilket tyder på, at både strukturelle og gruppespecifikke forhold hindrer dem i at blive integreret på arbejdsmarkedet, samtidig med at de eksisterende aktiveringsforanstaltninger ikke er lige effektive for alle befolkningsgrupper. Beskæftigelsesfrekvensen blandt ældre arbejdstagere (55-64 år) ligger fortsat under EU-gennemsnittet, og for personer over 60 år er kløften i forhold til EU-gennemsnittet stadig dyb. Blandt personer med indvandrerbaggrund, navnlig kvinder, ses der fortsat højere arbejdsløshed, en lavere erhvervsfrekvens, overkvalificering samt højere fattigdom blandt personer i arbejde. Der er truffet foranstaltninger for at bekæmpe forskelsbehandling og hjælpe nyankomne med at blive integreret, men der er stadig ingen koordineret tilgang til at tage hånd om de udfordringer, som personer med indvandrerbaggrund står over for. Som led i den såkaldte »job deal«-reform er der truffet foranstaltninger, der skal afhjælpe den lave arbejdsmarkedsdeltagelse, men virkningerne heraf er endnu ikke vurderet.

                  (14)

                  Der er stadig stærke økonomiske incitamenter til ikke at arbejde. Skønt skatteomlægningen har sænket skattekilen på arbejde, er den gennemsnitlige skattekile undtagen for de meget lavt lønnede stadig høj for alle lønmodtagere (50 % af gennemsnitslønnen). Belgien er fortsat den eneste medlemsstat, hvor arbejdsløshedsunderstøttelsen ikke er tidsbegrænset, om end den falder gradvist. Der er økonomiske ulemper ved at tage fuldtidsarbejde for sekundære forsørgere og modtagere af sygedagpenge eller invalidepension. Især enlige forældre (og i mindre grad par med børn) har kun ringe økonomiske incitamenter til at arbejde (fuldtids) på grund af en blanding af omkostninger og bortfald af ydelser. Der kan derudover opstå koordineringsproblemer, idet ansvaret for at yde social beskyttelse er delt mellem de føderale, regionale og lokale niveauer. Socialsikringssystemet dækker ikke formelt selvstændige for så vidt angår arbejdsløshedsunderstøttelse, ulykker på arbejdspladsen og erhvervssygdomme.

                  (15)

                  De forringede uddannelsesmæssige resultater i den undervisningspligtige periode og den store ulighed i uddannelsessystemet giver fortsat anledning til bekymring. Der bør sættes ind for at reducere antallet af unge, der ikke behersker de grundlæggende færdigheder, navnlig i det franske fællesskab, hvor denne procentdel af sådanne unge ligger over OECD-gennemsnittet. Der er store forskelle på de unges uddannelsesresultater afhængigt af deres socioøkonomiske baggrund og eventuelle indvandrerbaggrund. Lærerne behøver mere støtte til at tage højde for elevernes forskelligartethed, og der er behov for at tilpasse lærernes løbende faglige udvikling. Det er nødvendigt at fremskynde reformer for at forbedre uddannelsesresultaterne med henblik på at fremme en videnintensiv, bæredygtig og inklusiv vækst og social inklusion. Det går fremad med at gennemføre den såkaldte »kvalitetspagt« (»pacte d'excellence«), det franske fællesskabs højtprofilerede skolereform, der skal styrke de grundlæggende færdigheder, sikre højere effektivitet og bedre forvaltning samt bekæmpe ulighed. Nyligt vedtagne dekreter, som træder i kraft i september 2020, omhandler tilrettelæggelsen af lærernes arbejde, det fælles grundlæggende uddannelsesprogram, skolelederes status og en styrkelse af nye elevers franskkundskaber. Det flamske fællesskab gennemfører visse reformer af ungdomsuddannelserne fra og med 2019/2020, men den tidlige niveaudeling af eleverne er fortsat et problem. Virkningen af disse reformer og foranstaltninger vil også afhænge af deres praktiske gennemførelse og overvågningen af dem. Belgiens føderale parlament har derudover sænket den skolepligtige alder fra seks til fem år. I lyset af det allerede høje udgiftsniveau på uddannelsesområdet er det nødvendigt at gennemføre reformer, der mere målrettet sigter mod at gøre systemet mere produktivt og effektivt og bedre i stand til at udstyre eleverne med fremtidsorienterede og arbejdsmarkedsrelevante kompetencer.

                  (16)

                  Produktivitetsvæksten hæmmes af lav jobmobilitet og et misforhold mellem udbudte og efterspurgte kvalifikationer. Til trods for adskillige regionale og føderale foranstaltninger, der skal afbøde manglen på kvalificeret arbejdskraft og øge aktiveringen, herunder som led i den såkaldte »job deal«-reform, ses der i mange sektorer mangel på arbejdskraft, navnlig inden for informations- og kommunikationsteknologi samt i bygge- og sundhedssektoren. Væksten i byggesektoren bremses af mangel på kvalifikationer og arbejdskraft. I visse sektorer er der et væsentligt behov for omskoling og opkvalificering af arbejdsstyrken. Jobmobiliteten og deltagelsen i voksenundervisning og voksenuddannelse er lav. Ringe sprogfærdigheder er et stort problem, navnlig i Bruxelles, hvor ca. 50 % af jobtilbuddene i overensstemmelse med det nationale reformprogram for 2019 forudsætter kendskab til både fransk og nederlandsk. Uddannelsesniveauet på videregående uddannelser er højt, men der er for få universitetsuddannede inden for naturvidenskab, teknologi, ingeniørvæsen og matematik (STEM). I 2016 var Belgien nr. 26 i Unionen hvad angår nyuddannede fra videregående STEM-uddannelser, samtidig med at der kun startede få, især få kvinder, på beslægtede videregående uddannelser. Det går fremad med den overordnede gennemførelse af »STEM-handlingsplanen for 2012-2020« i Flandern, men antallet af dimittender fra STEM-ungdomsuddannelserne blandt de tekniske uddannelser og erhvervsuddannelserne er stagneret siden 2010. Det franske fællesskab har ingen STEM-handlingsplan og mangler stadig at gennemføre sin nyligt vedtagne »strategi for digitale uddannelser« på skolerne. Udviklingen af nye virksomheder hæmmes af mangel på fagfolk med viden om entreprenørskab og naturvidenskab, teknologi, ingeniørvirksomhed og matematik. De digitale færdigheder ligger generelt på et godt niveau, men stiger ikke. I det nationale reformprogram for 2019 fremhæves enigheden mellem Flandern og Vallonien og den planlagte aftale mellem Flandern og hovedstadsregionen Bruxelles for at forbedre arbejdskraftmobiliteten i regionen.

                  (17)

                  Forskning og udvikling er koncentreret på nogle få industrier, og innovation udbredes ikke i tilstrækkelig grad til resten af økonomien, hvilket i sidste ende tynger produktivitetsvæksten. Den offentligt finansierede forskning synes at ligge under EU-gennemsnittet. Der er også regionale og subregionale forskelle med hensyn til forskning, udvikling og innovation. I den nationale pagt vedrørende strategiske investeringer udpeges en styrkelse af digitaliseringen som en lovende mulighed for at øge Belgiens produktivitet og innovationskapacitet. Dette kræver investeringer i digital infrastruktur, herunder effektive skridt til en vellykket udrulning af 5G, samt menneskelig kapital, iværksætterånd og en hurtigere udbredelse af digital teknologi, navnlig i de virksomheder, som indtil nu har haltet bagefter.

                  (18)

                  Kvaliteten af vejinfrastrukturen er faldende efter flere år med lave offentlige investeringer. Samtidig synes vedligeholdelsen af det store og tætte vejnet ikke at være omkostningseffektiv for regionerne og de lokale myndigheder. De belgiske veje er nogle af de mest overbelastede i EU. Jernbanenettet er tæt og af god kvalitet, men det er fortsat en udfordring at færdiggøre og opgradere det, og der er trængsel omkring Bruxelles og ved adgangen til havnene i Antwerpen og Zeebrugge. Der er planlagt betydelige investeringer i jernbaneinfrastruktur og -signalsystemer for nærtrafiktog, men de bremses især af forskellige regler for budgetallokering på tværs af regionerne. Forvridende incitamenter samt hindringer for konkurrence og for investeringer i de indenlandske passagerjernbanetjenester og intercitybustjenester begrænser desuden udbuddet af og efterspørgslen efter alternative kollektive og kulstoffattige transporttjenester. Den stigende overbelastning skyldes delvis det stadig voksende antal personbiler fremmet af afgiftsfrie veje, firmabilfradraget og lave miljøskatter. Høje skatter på overdragelse af fast ejendom har sammen med firmabilordningen en negativ indvirkning på mobiliteten. Jernbanetjenesternes kvalitet er dalet, og udbuddet af den kollektive trafik i byerne og mellem by og land kan forbedres, især i Vallonien, hvor jobsøgende i betydelig grad begrænses af manglende adgang til beskæftigelse. Ifølge det nationale reformprogram for 2019 er der større investeringer og reformer på vej i alle regioner, mens der på føderalt niveau og i samarbejde med regionerne sker fremskridt med færdiggørelsen af nettet af nærtrafiktog omkring Bruxelles. Selv om Belgien har vedtaget en lov om at åbne de indenlandske jernbanemarkeder, har landet fortsat en meget høj andel af passagertransport underlagt offentlige serviceforpligtelser med kontrakter, der er tildelt uden forudgående udbud. Private busselskaber må ikke drive intercitybustjenester. De lokale myndigheder har forskellige regler for taxakørsel. Regionerne har udarbejdet deres egne trafikplaner, men en indviklet koordinering forhindrer en sammenhængende vision for mobilitet inden for Belgien og om muligt med de tilstødende byer og regioner. Det er muligt for jernbanemyndigheden at udvide omfanget af sine reguleringsaktiviteter.

                  (19)

                  Energiomstillingen skal understøttes af betydelige investeringer. Renovering af den gamle bygningsmasse, som blev bygget før indførelsen af energinormer, vil bidrage til at nå emissionsreduktionsmålene for 2020 og 2030. Udrulningen af en alternativ brændstofinfrastruktur sker forholdsvis langsomt. Det er nødvendigt at investere betragteligt i elproduktion, sammenkoblingskapacitet, intelligente elnet, energilagring og energieffektivitet.

                  (20)

                  På trods af regeringens bestræbelser bærer virksomhederne fortsat en tung administrativ og lovgivningsmæssig byrde, hvilket hæmmer iværksætteri. Nystartede og små virksomheder har fået skattelettelser, men skattesystemet er stadig komplekst, når det drejer sig om finansielle investeringer. Belgien har med sin reform af selskabsloven reduceret antallet af juridiske selskabsformer, lettet den juridiske elektroniske kommunikation, sænket minimumskapitalkravene og ændret insolvenslovgivningen ifølge det nationale reformprogram for 2019, således at især liberale erhverv nu er omfattet. Til trods for denne indsats ses der imidlertid store forsinkelser på byggetilladelser, dyre ejendomsregistreringer og langvarige retssager. Forvaltningsdomstolene er udfordret af manglende ressourcer og langvarige retssager, hvilket forårsager betydelige forsinkelser, især på byggetilladelser, men også med hensyn til udbudsprocedurer. Samordningen af klima-, energi- og transportpolitikken samt den digitale politik er derudover kompleks og kan forbedres. Samarbejdet mellem toldmyndighederne og markedsovervågningsmyndighederne er ikke optimalt, hvilket øger risikoen for, at varer, der ikke er i overensstemmelse med de gældende regler, kommer ind i Unionen via de belgiske grænser. Konsekvensanalyser kan indarbejdes bedre i den politiske beslutningsproces. De digitale offentlige tjenester for erhvervslivet er af lav kvalitet. Den manglende digitalisering af retssystemet udgør stadig et alvorligt problem, især i forbindelse med dataindsamling. En fuldstændig digitalisering af retsvæsenet er en vigtig forudsætning for yderligere kvalitetsforbedringer af retssystemet, såsom en ajourføring af forretningsprocedurerne og bedre forvaltning af de menneskelige og finansielle ressourcer ved domstolene.

                  (21)

                  I flere erhvervstjenester er der konkurrence- og investeringshindringer, hvilket hæmmer vækst og produktivitet. Mens antallet af nye tjenesteudbydere ligger betydeligt under EU-gennemsnittet, ligger fortjenesten over gennemsnittet i Unionen. Kommissionens restriktionsindikator viser, at den belgiske lovgivningsramme for revisorer, skatterådgivere, arkitekter og ejendomsmæglere er betydeligt mere restriktiv end EU-gennemsnittet. Der er med en nyligt vedtaget lov indført strengere krav for patentagenter. Det føderale planlægningsorgan skønner, at en ambitiøs reduktion af regelbyrden inden for arkitektvirksomhed og juridiske og regnskabsmæssige tjenester vil øge arbejdsproduktiviteten. De høje lovregulerede notargebyrer ved handel med fast ejendom øger de allerede betydelige registreringsafgifter. Regionerne har i forskellig grad reformeret håndværks- og handelserhvervene. Detailsektoren kæmper stadig med driftsmæssige begrænsninger, som lægger en dæmper på produktiviteten og investeringerne. Konkurrenceevnen i supermarkedssektoren er ikke optimal på grund af en høj koncentration og en lav udskiftning i branchen. Ifølge restriktionsindikatoren for detailsektoren har de belgiske detailhandlere de sjette mest restriktive operationelle rammer i EU. I det nationale reformprogram for 2019 fremhæves de seneste reformer i hovedstadsregionen Bruxelles, der skal gøre det lettere at etablere detailhandel. Telekommunikationsmarkedet er præget af en høj koncentrationsgrad (forstærket af nylige overtagelser) og ringe konkurrence. Dette illustreres også af de relativt høje priser på faste tjenester i forhold til andre tilsvarende lande. Hvad angår faste net kendetegnes detailmarkedet ved geografisk afgrænsede duopoler af etablerede operatører og kabelnetoperatører. Dette kan være en hindring for visse operatørers levering af bundtede tjenester med konvergens mellem fastnet- og mobiltelefoni. I det nationale reformprogram for 2019 fremhæves den nyligt vedtagne reform af den økonomiske lovgivning, som skal sikre, at konkurrencereglerne i højere grad overholdes, og at den belgiske konkurrencemyndighed fungerer bedre, ved at skabe mere effektive procedurer og mindske risikoen for yderligere tvister indbragt for Cour des Marchés/Marktenhof. Den belgiske konkurrencemyndighed har begrænsede ressourcer i forhold til de andre medlemsstaters konkurrencemyndigheder.

                  (22)

                  Programmeringen af EU-midler for perioden 2021-2027 kan bidrage til at afhjælpe nogle af de mangler, der blev konstateret i henstillingerne, navnlig på de områder, der er omfattet af bilag D til landerapporten for 2019. Dette vil gøre det muligt for Belgien at optimere anvendelsen af disse midler i relation til de identificerede sektorer, idet der tages hensyn til regionale forskelle.

                  (23)

                  Som led i det europæiske semester 2019 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Belgiens økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2019. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2019, det nationale reformprogram for 2019 og de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Belgien i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Belgien, men også til deres overensstemmelse med Unionens regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

                  (24)

                  Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået stabilitetsprogrammet for 2019, og dets holdning (8) afspejles især i henstilling 1 nedenfor,

            HENSTILLER, at Belgien i 2019 og 2020 træffer foranstaltninger med henblik på at:

         1.

            sikre, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 1,6 % i 2020, hvilket svarer til en årlig strukturtilpasning på 0,6 % af BNP, anvende ekstraordinære indtægter til at fremskynde nedbringelsen af den generelle offentlige gældskvote, fortsætte reformer, der skal sikre finanspolitisk holdbarhed på langtidspleje- og pensionsområdet, herunder ved at begrænse muligheden for tidlig tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet, forbedre effektiviteten og sammensætningen af de offentlige udgifter, især ved hjælp af udgiftsanalyser, og samordningen af finanspolitikken på alle offentlige forvaltningsniveauer for at skabe plads til offentlige investeringer

         2.

            fjerne de negative incitamenter, der afholder folk fra at arbejde, og styrke effektiviteten af aktive arbejdsmarkedspolitikker, især for de lavtuddannede, ældre arbejdstagere og personer med indvandrerbaggrund, højne kvaliteten af uddannelsessystemet og gøre det mere rummeligt samt udbedre misforholdet mellem udbudte og efterspurgte kvalifikationer

         3.

            målrette investeringstiltag inden for den økonomiske politik mod bæredygtig transport, herunder en opgradering af jernbaneinfrastrukturen, og mod overgangen til en lavemissionsøkonomi, energiomstillingen samt forskning og innovation, navnlig inden for digitalisering, idet der tages hensyn til regionale forskelle, imødegå de stadig større udfordringer i forbindelse med mobilitet ved at styrke incitamenterne til og fjerne hindringerne for at øge udbuddet af og efterspørgslen efter lavemissionstransport og kollektiv transport

         4.

            mindske den lovgivningsmæssige og administrative byrde for at fremme iværksættervirksomhed og fjerne hindringer for konkurrencen inden for servicesektoren, navnlig inden for telekommunikation, detailhandel og liberale erhverv.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2019.

               På Rådets vegne

            M. LINTILÄ

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 136 af 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320 af 10.9.2018, s. 1.

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Den konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, som genberegnet af Kommissionen efter den metode, der er aftalt i fællesskab.

         (7)  De primære offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til EU-programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifter til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårsperiode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden modregnes.

         (8)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.