title: Rådets henstilling af 8. juli 2014 om Det Forenede Kongeriges nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Det Forenede Kongeriges konvergensprogram for 2014

text:
               29.7.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 247/136

         RÅDETS HENSTILLING
   af 8. juli 2014
   om Det Forenede Kongeriges nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Det Forenede Kongeriges konvergensprogram for 2014
   2014/C 247/26
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION —
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 9, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for beskæftigelse og vækst, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               På grundlag af Kommissionens forslag vedtog Rådet den 13. juli 2010 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (3), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 29. juni 2012 vedtog medlemsstaternes stats- og regeringschefer en vækst- og beskæftigelsespagt, som udgør en sammenhængende ramme for indsatsen på nationalt plan og på EU-plan samt i euroområdet under anvendelse af alle tilgængelige løftestænger, instrumenter og politikker. De traf beslutning om tiltag, der skal iværksættes af medlemsstaterne, og forpligtede sig navnlig fuldt ud til at nå målene i Europa 2020-strategien og gennemføre de landespecifikke henstillinger.

               (4)

               Den 9. juli 2013 vedtog Rådet en henstilling (4) om Det Forenede Kongeriges nationale reformprogram for 2013 og afgav sin udtalelse om Det Forenede Kongeriges opdaterede konvergensprogram for 2012/13 til 2017/18.

               (5)

               Den 13. november 2013 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester for 2014 om samordning af de økonomiske politikker. Den 13. november 2013 vedtog Kommissionen ligeledes på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Det Forenede Kongerige blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

               (6)

               Den 20. december 2013 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånevilkår i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.

               (7)

               Den 5. marts 2014 offentliggjorde Kommissionen resultaterne af sin dybdegående undersøgelse af Det Forenede Kongerige, jf. artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Kommissionens analyse førte til den konklusion, at Det Forenede Kongerige fortsat oplever makroøkonomiske ubalancer, som kræver overvågning og politisk handling. Navnlig bør der rettes fortsat opmærksomhed på udviklingen i husholdningernes gæld, som er relateret til den høje realkreditgæld og boligmarkedets strukturelle kendetegn, samt den ugunstige udvikling i eksportmarkedsandele. Risiciene i boligsektoren er relateret til det fortsat manglende boligudbud, som skyldes strukturelle årsager. De væsentlige forsyningsvanskeligheder, især i London, og den relativt langsomme reaktion på den stigende efterspørgsel får boligpriserne til at stige, især i London og det sydøstlige område, og får også køberne til at tage højere realkreditlån. De faldende eksportmarkedsandele vil sandsynligvis ikke medføre risici på kort sigt, men i kombination med det aktuelle underskud på de løbende poster peger det stadig i retning af strukturelle vanskeligheder. Disse kan bl.a. relateres til kompetencegab og infrastrukturelle mangler. For så vidt angår de offentlige finanser forventes Det Forenede Kongerige ikke at overholde den frist, som Rådet har fastsat for korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud, og den årlige gennemsnitlige finanspolitiske indsats er ikke tilstrækkelig til at efterkomme henstillingen.

               (8)

               Den 30. april 2014 afleverede Det Forenede Kongerige sit nationale reformprogram for 2014 og sit konvergensprogram for 2014. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (9)

               I henhold til artikel 4 i protokollen (nr. 15) om visse bestemmelser vedrørende Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland finder forpligtelsen efter artikel 126, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde til at undgå uforholdsmæssigt store offentlige underskud ikke anvendelse på Det Forenede Kongerige. I henhold til artikel 5 i protokollen bestræber Det Forenede Kongerige sig på at undgå et uforholdsmæssigt stort offentligt underskud. Den 8. juli 2008 besluttede Rådet i overensstemmelse med artikel 104, stk. 6, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, at der bestod et uforholdsmæssigt stort underskud i Det Forenede Kongerige.

               (10)

               Formålet med den budgetstrategi, der er beskrevet i konvergensprogrammet for 2014, er at nå et konjunkturkorrigeret løbende budget i balance i slutningen af en rullende periode på fem år, som i øjeblikket udløber i 2018/19. Konvergensprogrammet indeholder ikke en mellemfristet budgetmålsætning som omhandlet i stabilitets- og vækstpagten. Det offentlige underskud anslås til at udgøre 5,0 % af BNP i 2014/15 efter at være faldet fra sit toppunkt på 11,4 % af BNP i 2009/10. Dette er ikke i overensstemmelse med den frist, som Rådet har fastsat for korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud. Ifølge konvergensprogrammet vil korrektionen ske i 2016/17 med et underskud på 2,4 % af BNP, dvs. to år efter Rådets frist. Det forventes, at det (genberegnede) offentlige strukturelle underskud vil blive forbedret med 0,3 procentpoint til 4,4 % af BNP i løbet af året frem til 2014/15. Budgetplanerne bidrager ikke tilstrækkeligt til at nå den årlige gennemsnitlige finanspolitiske indsats, der anbefales for at korrigere det uforholdsmæssigt store underskud. Derefter forventes ifølge konvergensprogrammet en årlig forbedring af den (genberegnede) strukturelle saldo med 0,8 procentpoint i 2015/16 og med 1,3 procentpoint i 2016/17. Konvergensprogrammet er generelt kun delvist i overensstemmelse med kravene i stabilitets- og vækstpagten.

               (11)

               Indtil videre har der i forbindelse med konsolideringen været stort fokus på udgiftsnedskæringer, hvorfor det kunne være en fordel at se på de potentielle indtægter ved at udvide skattegrundlaget. Det Forenede Kongerige har mange tabte skatteindtægter, navnlig med hensyn til de indirekte skatter. Ifølge konvergensprogrammet forventes gældskvoten at stige til 93,1 % i 2015/16, før den atter aftager til 86,6 % i 2018/19. Det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag for konvergensprogrammets budgetmæssige fremskrivninger, er realistisk. Der er potentielle risici for budgetfremskrivningerne, f.eks. at væksten bliver lavere end ventet som følge af lavere lønninger, som sætter en dæmper på det private forbrug, eller at usikkerheden hæmmer investeringerne. Ikke desto mindre stemmer fremskrivningerne overens med Kommissionens tjenestegrenes forårsprognose fra 2014, som heller ikke indeholder forventninger til, at der vil være foretaget en korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud inden for den frist, som Rådet har fastsat. Desuden vil den (genberegnede) ændring af den strukturelle saldo i perioden 2010-2014 ifølge Kommissionens prognose være 0,6 % af BNP lavere om året i forhold til henstillingen, og den forventes også at være for svag i 2015. På baggrund af sin vurdering af konvergensprogrammet og Kommissionens prognose finder Rådet i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97, at der er behov for yderligere foranstaltninger for at sikre overholdelsen af de henstillinger, der er fremsat som led i proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud.

               (12)

               Det Forenede Kongerige har truffet foranstaltninger på boligmarkedet både på udbudssiden og efterspørgselssiden. Til trods for, at udbuddet af nye boliger er steget, er det fortsat for lavt og langt fra tilstrækkeligt til at imødekomme efterspørgslen. Dette har sammen med den lave rente og lettere adgang til realkreditlån (f.eks. en højere belåningsgrad) skubbet boligpriserne i vejret i visse dele af landet, især i London. Det manglende udbud har længe været et strukturelt kendetegn og vil sandsynligvis vare ved på mellemlang sigt. Der er behov for at øge boligudbuddet ved at skabe de incitamenter, der skal til for at øge udbuddet på lokalt plan. Myndighederne bør fortsat holde øje med boligpriserne og realkreditgælden og være klar til at træffe de nødvendige foranstaltninger, herunder tilpasse »Help2Buy«-ordningen (en lånegaranti), hvis der bliver behov herfor. Anvendelsen og virkningerne af den makroprudentielle regulering, som finansrådet har vedtaget for boligsektoren, bør gøres mere gennemsigtig med henblik på at tackle de uforholdsmæssigt store stigninger i boligpriserne og realkreditgælden. Der bør også overvejes reformer af beskatningen af jord og fast ejendom for at afhjælpe forvridningerne på boligmarkedet.

               (13)

               Det Forenede Kongerige arbejder fortsat på at håndtere udfordringerne i forbindelse med arbejdsløshed og underbeskæftigelse samt de særlige problemer med ungdomsarbejdsløshed. Der er store udfordringer med hensyn til at udstyre de unge med de kvalifikationer og den erhvervserfaring, der efterspørges på arbejdsmarkedet, og med at øge antallet af praktikpladser. Det kan bl.a. forklare, hvorfor de løntilskud, der tilbydes gennem ungdomsgarantien (»youth contract«), ikke anvendes i nær så høj grad som forventet. Der er et stort kvalifikationsmismatch på arbejdsmarkedet, og myndighederne forsøger at opkvalificere arbejdskraften for både at tackle arbejdsløsheden og manglen på højt kvalificerede faglige og tekniske kvalifikationer. Der er gjort en indsats for at forbedre kvaliteten af praktik- og lærlingeprogrammerne, men der er behov for en endnu større indsats. Kvalifikationssystemet er fortsat meget komplekst og bør i højere grad strømlines for at fremme en generel anerkendelse af kvalifikationer og et større engagement fra arbejdsgivernes side.

               (14)

               Myndighederne har truffet foranstaltninger til at tackle det ringe incitament til at arbejde, navnlig blandt modtagere af sociale ydelser, ved at indføre en »Universal Credit«, som gør det muligt for personer at beholde nogle af deres overførselsindkomster, når de begynder at arbejde. »Universal Credit« kan have positive virkninger for beskæftigelsen, men det afhænger i høj grad af en effektiv implementering, god vejledning og samspillet med de øvrige sociale ydelser. Den store indsats for at få folk tilbage i arbejde afspejler sig også ved, at den årlige tilpasning af de sociale ydelser til personer i den arbejdsdygtige alder og skattefradrag er begrænset til 1 % frem til 2016.

               (15)

               Det Forende Kongerige arbejder fortsat på at øge beskæftigelsen blandt forældre ved at sørge for bedre adgang til billig børnepasning af høj kvalitet. Der indføres ordninger for at skabe billigere børnepasningstilbud til deltids- og fuldtidsansatte forældre, idet der tages hensyn til forskellige indkomstniveauer. Udgifterne til børnepasning ligger dog stadig blandt de højeste i Unionen og er fortsat et problem for især sekundære forsørgere og enlige forældre.

               (16)

               Selv om betingelserne på kreditmarkederne med hensyn til at optage lån er blevet forbedret i 2013, er kreditvæksten stadig lav, og de eksisterende tiltag vil først med tiden vise, om de har været en succes. SMV står stadig over for særlige udfordringer med hensyn til at få adgang til kredit. Mens de store firmaer selv kan rejse finansiering på engrosmarkederne og drage nytte af Det Forenede Kongeriges store udbud af højtudviklede finansielle tjenesteydelser, er SMV overvejende afhængige af bankerne for ekstern finansiering. Der er gjort gode fremskridt med at imødekomme sidste års henstilling om konkurrence i banksektoren, idet der er oprettet nye banker, såkaldte »challenger banks« (f.eks. TSB, som dog endnu ikke er fuldt uafhængig).

               (17)

               I december 2013 offentliggjorde Det Forenede Kongerige en opdateret national plan for infrastrukturen — en langsigtet og strategisk tilgang til planlægning, offentlig og privat finansiering og opførelse af infrastruktur. Planen omfatter en række programmer med fremadrettede kapitalinvesteringer frem til 2020 og derefter på i alt 375 mia. GBP (ca. 460 mia. EUR). En stor del af budgettet (340 mia. GBP, dvs. ca. 420 mia. EUR) består af investeringer i energi- og transportsektoren. Godt tre fjerdedele af midlerne forventes at komme fra private kilder, mens resten vil være offentligt finansieret. Selv om planen er et godt initiativ, er der stadig visse bekymringer med hensyn til den private finansiering, den reguleringsmæssige usikkerhed og rettidige projekttilladelse. Der skal oprettes stramme mekanismer til at forhindre risici i forbindelse med finansiering og gennemførelse, samtidig med at de forventede og faktiske udgifter til infrastruktur skal være gennemskuelige.

               (18)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Det Forenede Kongeriges økonomiske politik. Den har vurderet det nationale reformprogram og konvergensprogrammet. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Det Forenede Kongerige, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU-regler og ‐retningslinjer, da der er behov for at styrke Unionens samlede styring ved fra EU-plan at give input til kommende nationale beslutninger. Dens henstillinger som led i det europæiske semester er afspejlet i henstilling 1 til 6 nedenfor.

               (19)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået Det Forenede Kongeriges konvergensprogram, og Rådets udtalelse (5) afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

               (20)

               På baggrund af resultaterne af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram og konvergensprogrammet. Dets henstillinger i henhold til artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles især i henstilling 2, 3, 5 og 6 nedenfor —

         HENSTILLER, at Det Forenede Kongerige i perioden 2014-2015 træffer foranstaltninger med henblik på følgende:

               1.

               Styrke budgetstrategien og tilstræbe en holdbar korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud i overensstemmelse med Rådets henstilling som led i proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Føre en differentieret, vækstfremmende tilgang til budgetstramning ved at koncentrere sig om kapitaludgifter. For at støtte den finanspolitiske konsolidering bør det overvejes at øge indtægterne ved at udvide beskatningsgrundlaget. Løsne op for de strukturelle flaskehalse i forbindelse med infrastruktur, kvalifikationsmismatch og adgang til finansiering, som SMV konfronteres med, for at sætte gang i eksportvæksten for både varer og tjenester.

               2.

               Gøre finansrådets (under Bank of England) anvendelse af makroprudentiel regulering på boligmarkedet og virkningerne heraf mere gennemsigtig. Iværksætte de rette foranstaltninger til at håndtere de kraftige stigninger i ejendomspriserne i de områder i landet, der bidrager væsentligt til den økonomiske vækst, især London, og begrænse risiciene i forbindelse med den høje realkreditgæld. Overvåge »Help2Buy«-ordningen og om nødvendigt tilpasse den. Der bør også overvejes reformer af beskatningen af jord og fast ejendom, herunder foranstaltninger til omvurderinger af fast ejendom, for at afhjælpe forvridningerne på boligmarkedet. Fortsætte indsatsen med at øge boligudbuddet.

               3.

               Videreføre indsatsen med »youth contract«, især ved at koncentrere sig om de færdigheder, der efterspørges på arbejdsmarkedet. Sørge for at involvere arbejdsgiverne ved at lægge mest vægt på at rette op på kvalifikationsmismatchene og udstyre folk med bedre kompetencer og udvide udbuddet af praktikpladser. Nedbringe antallet af unge med ringe grundlæggende færdigheder.

               4.

               Fortsætte indsatsen med at reducere børnefattigdom i husholdninger med lave indkomster ved at sikre, at »universal credit« og andre velfærdsreformer giver de rette resultater med klare beskæftigelsesincitamenter og støttetjenester. Udbrede mulighederne for billig børnepasning af høj kvalitet.

               5.

               Fortsætte indsatsen med at øge adgangen til bankfinansiering og anden finansiering for SMV. Sikre, at Business Bank fungerer effektivt og støtte udbredelsen og oprettelsen af »challenger banks«.

               6.

               Følge op på den nationale plan for infrastruktur ved at øge forudsigeligheden af planprocesserne samt skabe større klarhed om finansieringstilsagn. Sikre dens gennemsigtighed og ansvarlighed ved løbende og rettidigt at offentliggøre oplysninger om planens gennemførelse.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 8. juli 2014.

            På Rådets vegne

         P. C. PADOAN

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Opretholdt for 2014 ved Rådets afgørelse 2014/322/EU af 6. maj 2014 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker for 2014 (EUT L 165 af 4.6.2014, s. 49).

      (4)  EUT C 217 af 30.7.2013, s. 93.

      (5)  I henhold til artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: 2014/478/EU: Kommissionens henstilling af 14. juli 2014 om principper for at beskytte forbrugere og spillere i forbindelse med onlinespiltjenester og for at forhindre mindreåriges spil online  EØS-relevant tekst

text:
               19.7.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 214/38

         KOMMISSIONENS HENSTILLING
   af 14. juli 2014
   om principper for at beskytte forbrugere og spillere i forbindelse med onlinespiltjenester og for at forhindre mindreåriges spil online
   (EØS-relevant tekst)

      (2014/478/EU)

   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I 2011 afholdt Kommissionen en offentlig høring om sin Grønbog om onlinespil i det indre marked
                   (1). Her blev medlemsstaternes fælles målsætninger i forhold til tilsynet med onlinespiltjenester bestemt, og den hjalp med at identificere hovedområderne, hvor Unionen skal gøre en indsats.

               (2)

               I sin meddelelse Mod et samlet europæisk regelsæt for onlinespil, vedtaget den 23. oktober 2012 (2), foreslog Kommissionen en række tiltag, som forsøger at svare på de reguleringsmæssige, samfundsmæssige og tekniske udfordringer, der findes for onlinespil. Kommissionen meddelte særligt, at den ville fremlægge henstillinger om beskyttelse af forbrugere på området for onlinespiltjenester, herunder beskyttelse af mindreårige, og om ansvarlig kommerciel kommunikation for onlinespiltjenester. Denne henstilling er udformet for at kombinere begge disse emner og for at forbedre beskyttelsen af forbrugere og spillere og forhindre mindreårige i at spille online. Målet med henstillingen er at sikre, at spil forbliver en kilde til underholdning, at forbrugere tilbydes et sikkert spillemiljø, og at der er foranstaltninger på plads for at imødegå risikoen for økonomisk eller social skade såvel som at præsentere de tiltag, der er nødvendige for at forhindre mindreårige i at spille online.

               (3)

               I sin beslutning af 10. september 2013 om onlinespil i det indre marked opfordrede Europa-Parlamentet (3) Kommissionen til at undersøge muligheden for interoperabilitet mellem nationale selvudelukkelsesregistre, at øge bevidstheden om risikoen for afhængighed af spil og at overveje tvungne tredjepartsidentifikationstjek. Det opfordrede også til at forpligte udbyderne til på deres spillesite at give oplysninger om tilsynsmyndigheder og advarsler til mindreårige og at gøre frivillig begrænsning mulig. Derudover opfordrede Europa-Parlamentet til fælles principper for ansvarlig kommerciel kommunikation. Det anbefalede, at kommerciel kommunikation skal indeholde tydelige advarsler om konsekvenserne ved ludomani og de risici, der er forbundet med spilafhængighed. Kommerciel kommunikation bør hverken være overdreven eller vises på indhold, der specifikt er rettet mod mindreårige, eller hvor der er en større risiko for at ramme mindreårige.

               (4)

               Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg har også opfordret Kommissionen til at gribe ind for at forbedre forbrugerbeskyttelsen i forbindelse med onlinespil og til at beskytte mindreårige (4).

               (5)

               I fraværet af harmonisering på EU-plan har medlemsstaterne i princippet frie hænder til selv at sætte målsætninger for deres politikker for hasardspil og til at definere det ønskede beskyttelsesniveau for at kunne beskytte forbrugernes sundhed. Den Europæiske Unions Domstol har under hensyntagen til spilleaktiviteternes særlige karakter gennem en række afgørelser opstillet generelle retningslinjer for fortolkningen af det indre markeds grundlæggende frihedsrettigheder på (online)spilområdet. Medlemsstaterne kan ganske vist begrænse udbuddet af onlinespiltjenester på tværs af grænser på baggrund af et ønske om at beskytte målsætninger af almen interesse, men de skal i så fald bevise, at den valgte foranstaltning er egnet og nødvendig. Medlemsstaterne har pligt til at dokumentere, at målsætningerne af almen interesse søges nået på en konsekvent og systematisk måde (5).

               (6)

               Den Europæiske Unions Domstol har også fastsat grundlæggende regler for kommerciel kommunikation om spiltjenester, særligt for de tjenester, der udbydes under monopol. Markedsføring fra indehavere af statsmonopol skal afpasses og begrænses til det strengt nødvendige for at føre forbrugerne mod kontrollerede spillenetværk. En sådan markedsføring må ikke virke fremmende for forbrugernes naturlige tendens til at spille ved at anspore til aktiv deltagelse i spil, f.eks. ved at fremstille spil som en almindelig del af hverdagen eller ved at øge tiltrækningen ved spil ved at bruge tillokkende reklamebudskaber, som fremhæver muligheden for store gevinster. Der bør bl.a. skelnes mellem de af monopolindehaverens strategier, der har til hensigt udelukkende at informere potentielle kunder om eksistensen af produkterne, og som sikrer regulær adgang til hasardspil ved at føre spillerne til kontrollerede netværk, og dem, som opfordrer og tilskynder til aktiv deltagelse i den slags spil (6).

               (7)

               Beskyttelse af forbrugere og af folkesundheden er medlemsstaternes primære målsætninger af almen interesse i forbindelse med deres nationale rammer for spil, og de omhandler forebyggelse af ludomani og beskyttelse af mindreårige.

               (8)

               De regler og politikker, som medlemsstaterne har indført for at nå målsætninger af offentlig interesse, varierer betydeligt. Handling på EU-niveau vil tilskynde medlemsstaterne til at sikre et højt niveau for beskyttelse i hele Unionen, særligt set i lyset af de risici, som spil fører med sig, herunder udvikling af ludomani eller andre negative personlige eller samfundsmæssige konsekvenser.

               (9)

               Målet med denne henstilling er at sikre forbrugeres og spilleres sundhed og derved også minimere eventuel økonomisk skade, der kan opstå som et resultat af overdrevent spil eller ludomani. Med henblik herpå anbefales der i henstillingen principper for et højt niveau af beskyttelse af forbrugere, spillere og mindreårige, hvad angår onlinespiltjenester. I udarbejdelsen af henstillingen har Kommissionen trukket på god praksis i medlemsstaterne.

               (10)

               Onlinespiltjenester er bredt udbudt og benyttet. Onlinespil er en servicevirksomhed med årlige indtægter i Unionen på 10,54 mia. EUR i 2012. Teknologisk udvikling, den øgede internetadgang og de bekvemme mobilapps driver tilgængeligheden af og væksten i onlinespil. Der kan dog træffes beslutninger på et forkert grundlag, hvor informationen ikke er tilstrækkeligt klar eller gennemsigtig. Derudover ser onlinespillere sig om efter konkurrerende spillemuligheder, når de føler, at der er mangel på gode tilbud.

               (11)

               Der findes en lang række medier, der bidrager til udsættelse for kommerciel kommunikation relateret til spil, f.eks. trykte medier, adresserede reklameforsendelser, audiovisuelle medier og udendørsreklamer, såvel som sponsorater. Dette kan resultere i, at sårbare grupper, som f.eks. mindreårige, tiltrækkes af spil. Samtidig kan kommerciel kommunikation for spiltjenester spille en væsentlig rolle i at føre forbrugerne til et tilbud, som er tilladt og overvåges, f.eks. ved at vise udbyderens identitet og ved at indeholde korrekt information om spil, herunder risici ved ludomani, såvel som passende advarsler.

               (12)

               Nogle af dem, der deltager i spilleaktiviteter, oplever problemer som et resultat af deres adfærd i en udstrækning, hvor det har konsekvenser for personen eller familien, og andre bliver alvorligt skadet på grund af ludomani. Det anslås, at mellem 0,1 % og 0,8 % af den almindelige voksne befolkning lider af ludomani, og yderligere 0,1-2,2 % udviser potentielt problematiske tendenser i deres spil (7). Derfor er det nødvendigt med en forebyggende tilgang for at kunne tilbyde og markedsføre onlinespiltjenester på en måde, der er socialt ansvarlig, særligt for at sikre at spil forbliver en adspredelse i fritiden.

               (13)

               Mindreårige bliver tit udsat for spil, da de bruger internettet og mobilapps og medier, der viser reklamer for spil, såvel som udendørsreklamer for spil. De ser eller deltager også i sportsbegivenheder, der er sponsoreret af spilinteresser, eller som bringer reklamer fokuseret på spilleaktiviteter. Derfor er intentionen med denne henstilling også at forebygge skade på eller udnyttelse af mindreårige i forbindelse med spil.

               (14)

               Derudover er der en stigning i antallet af onlinespiludbydere, der har tilladelse til at udbyde spil i mere end en af de medlemsstater, som har valgt et tilladelsesbaseret system i forhold til regulering af spil. De kunne få gavn af en fælles tilgang. Derudover kan mangedoblingen af krav, der skal overholdes, skabe unødvendig overlapning af infrastruktur og omkostninger, hvilket resulterer i en unødvendig administrativ byrde for myndighederne.

               (15)

               Det vil være hensigtsmæssigt at opfordre medlemsstaterne til at fastsætte regler, som sikrer, at forbrugerne oplyses om onlinespil. Sådanne regler bør forebygge udviklingen af spillerelaterede sygdomme og forhindre mindreårige i at få adgang til spillefaciliteter og råde forbrugerne fra at benytte sig af tilbud, der ikke er tilladt, og som derfor er potentielt skadelige.

               (16)

               Hvor det er hensigtsmæssigt, bør principperne i denne henstilling ikke kun henvendes til udbydere, men også til tredjeparter, herunder såkaldte associerede selskaber, som har tilladelse til at gøre reklame for onlinespiltjenesten på udbyderens vegne.

               (17)

               Forbrugere og spillere bør informeres bedre om onlinespiltjenester, der, i overensstemmelse med EU-lovgivning, ikke er tilladt i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor onlinespiltjenesten modtages, og også at tage skridt imod sådanne tjenester. Inden for disse rammer bør medlemsstater, som ikke har givet tilladelse til en specifik onlinespiltjeneste, ikke tillade kommerciel kommunikation for en sådan tjeneste.

               (18)

               Registreringsprocessen for at åbne en spilkonto har til formål at verificere identiteten på personen og gøre det muligt at følge spillerens adfærd. Det er af afgørende betydning, at registreringen udformes på en sådan måde, så den også forhindrer, at forbrugerne afbryder registreringsprocessen og vender sig mod uregulerede spillesites.

               (19)

               Selv om registreringsprocessen er blevet indført på forskellige måder i de forskellige medlemsstater, til tider med offline eller manuelle trin i verifikationsprocessen, bør medlemsstaterne sikre sig, at identitetsoplysningerne kan kontrolleres effektivt for at lette gennemførelsen af registreringsprocessen.

               (20)

               Det er vigtigt, at spilkonti først gøres permanente, når de af spillerne opgivne identitetsoplysninger er blevet valideret. Før kontoen bliver til en permanent konto, er det ønskværdigt, at spillerne får lov til at bruge midlertidige konti. I lyset af deres natur, bør midlertidige konti have en fast nominel værdi, og spillere bør ikke kunne få udbetalt indbetaling eller gevinster.

               (21)

               For at kunne beskytte spillerne og deres midler, såvel som at sikre gennemsigtighed, bør der være procedurer på plads for at kunne verificere spilkonti, der ikke har været aktive i en given periode, og for at lukke eller suspendere en spilkonto. Hvis det derudover opdages, at en person er mindreårig, bør spilkontoen annulleres.

               (22)

               Med hensyn til informationsvarsler bør der, hvor det er hensigtsmæssigt, være mulighed for at have en tidstæller synlig for spilleren, mens der spilles.

               (23)

               Med hensyn til spillerstøtte kan spillerne, ud over fastsættelsen af indbetalingsgrænser, tilbydes yderligere beskyttelsesforanstaltninger, som f.eks. muligheden for at sætte grænser for indsats eller tab.

               (24)

               For at kunne forhindre udviklingen af ludomani bør en udbyder også, i tilfælde af bekymrende ændringer i spilleadfærden, kunne give spilleren en spilpause eller udelukke spilleren. Udbyderen bør i sådanne tilfælde fortælle spilleren om baggrunden for beslutningen og lede spilleren på vej til hjælp eller behandling.

               (25)

               Udbydere er væsentlige sponsorer af sportshold og -begivenheder i Europa. For at forbedre ansvarligheden for sponsorater fra onlinespiludbydere, bør der være klare krav om, at sponsoratet skal være gennemsigtigt og udført på en forsvarlig måde. Der bør særligt stilles mere tydelige krav for at forhindre sponsorater fra udbydere af onlinespiltjenester i at ramme eller påvirke mindreårige negativt.

               (26)

               Det er også nødvendigt at skabe opmærksomhed om de risici, der er forbundet med de fremherskende spillesider, som f.eks. bedrageri, som er uden for enhver form for kontrol på EU-plan.

               (27)

               Effektiv overvågning er nødvendig for en hensigtsmæssig beskyttelse af målsætningerne af almen interesse. Medlemsstaterne bør udpege kompetente myndigheder, fastsætte klare retningslinjer for udbydere og tilbyde lettilgængelig information for forbrugere, spillere og sårbare grupper, herunder mindreårige.

               (28)

               En adfærdskodeks kan spille en væsentlig rolle i den effektive anvendelse af principperne for kommerciel kommunikation i denne henstilling.

               (29)

               Denne henstilling berører ikke Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF (8) eller Rådets direktiv 93/13/EØF (9).

               (30)

               Anvendelsen af principperne i denne henstilling indebærer behandling af personoplysninger. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF (10) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF (11) finder derfor anvendelse —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
   I.   FORMÅL

               1.

               Medlemsstaterne anbefales at opnå et højt beskyttelsesniveau for forbrugere, spillere og mindreårige gennem vedtagelsen af principper for onlinespiltjenester og for ansvarlig kommerciel kommunikation for disse tjenester for at sikre folkesundheden og også for at minimere enhver økonomisk skade, der kan komme af overdrevent spil eller ludomani.

               2.

               Denne henstilling griber ikke ind i medlemsstaternes ret til at regulere spiltjenester.

         II.   DEFINITIONER

               3.

               I denne henstilling forstås ved:
               a)   »onlinespiltjeneste«: en tjeneste, som indebærer, at der gøres en indsats med penge i hasardspil, herunder spil med et element af færdigheder, f.eks. lotteri, kasinospil, pokerspil og væddemål, som udbydes, uanset afstand, ved hjælp af elektroniske midler eller anden kommunikationsfremmende teknologi og efter individuel anmodning fra en tjenestemodtager
               b)   »forbruger«: enhver fysisk person, som ikke handler som led i sit erhverv
               c)   »spiller«: enhver fysisk person, som har en spilkonto hos udbyderen og deltager i den udbudte onlinespiltjeneste
               d)   »spilkonto«: en konto åbnet af spilleren, hvor alle transaktioner med udbyderen registreres
               e)   »mindreårig«: enhver person under den mindstealder, der, i overensstemmelse med gældende national lovgivning, er fastsat for deltagelse i en onlinespiltjeneste på grund af alder
               f)   »udbyder«: enhver fysisk eller juridisk person, som har tilladelse til at tilbyde onlinespiltjenester, og enhver som handler på vegne af denne person eller i vedkommendes navn
               g)   »kommerciel kommunikation«: enhver form for kommunikation udformet til direkte eller indirekte at markedsføre en udbyders varer, tjenester eller image
               h)   »sponsorat«: et kontraktforhold mellem en udbyder og en sponsoreret part, under hvilket udbyderen finansierer eller på anden måde støtter sportslige eller kunstneriske begivenheder, organisationer, hold eller individer for at skabe en forbindelse mellem udbyderens image, brands eller produkter og en sponsoreret genstand til gengæld for kommerciel kommunikation eller andre fordele.

         III.   OPLYSNINGSKRAV

               4.

               Følgende oplysninger bør fremstå tydeligt på startsiden af udbyderens spillesite og skal kunne tilgås fra alle sider på sitet:

                           a)

                           detaljer om virksomheden eller andet, der sikrer, at udbyderen er identificerbar og kan kontaktes, herunder:

                                       i)

                                       virksomhedens navn

                                       ii)

                                       registreringssted

                                       iii)

                                       e-mailadresse

                           b)

                           en angivelse af mindstealderen under hvilken spil ikke er tilladt

                           c)

                           en besked om »ansvarligt spil«, som med højst et klik giver:

                                       i)

                                       information om, at spil kan være skadeligt, hvis det ikke styres

                                       ii)

                                       information om de spillerstøtteforanstaltninger, der findes på sitet

                                       iii)

                                       selvtests til spillerne, så de kan tjekke deres spilleadfærd

                           d)

                           et link til mindst en organisation, som informerer om og hjælper i tilfælde af ludomani.

               5.

               Vilkår og betingelser for det kontraktlige forhold mellem udbyderen og forbrugeren bør oplyses på en præcis og læsbar måde. De bør:

                           a)

                           som minimum indeholde information om tidsrammer og grænser for udbetalinger fra spilkontoen, alle gebyrer for transaktioner for spilkontoen og et link til de relevante udbetalingsprocenter for hvert spil

                           b)

                           accepteres og bekræftes af forbrugeren i løbet af den registreringsproces, der henvises til i afsnit V

                           c)

                           stilles til rådighed elektronisk på en måde, der lader forbrugeren gemme og hente dem og enhver ændring, der meddeles forbrugeren.

               6.

               Medlemsstaterne bør sikre, at der er information tilgængelig for forbrugeren vedrørende regler om spil og væddemål udbudt på udbyderens spillesite.

               7.

               Medlemsstaterne bør sikre, at udbyderens spillesite viser detaljer om spillemyndigheden for at vise, at udbyderen er autoriseret.

         IV.   MINDREÅRIGE

               8.

               Ingen mindreårig må kunne spille på et spillesite eller have en spilkonto.

               9.

               Medlemsstaterne bør sikre, at udbyderen har procedurer på plads beregnet til at holde mindreårige fra spil, herunder alderstjek i løbet af registreringsprocessen, som er omtalt i afsnit V.

               10.

               For at forhindre mindreårige i at få adgang til spillesites bør medlemsstaterne opfordre til, at der vises links til forældrekontrolprogrammer på spillesitene.

               11.

               Medlemsstaterne bør sikre, at kommerciel kommunikation for onlinespiltjenester ikke skader mindreårige eller får dem til at se spil som en naturlig del af deres fritidsaktiviteter.

               12.

               Kommerciel kommunikation bør indeholde en klar besked om, at det er forbudt for mindreårige at spille, samt angive aldersgrænsen under hvilken spil ikke er tilladt.

               13.

               Medlemsstaterne bør tilskynde til, at kommerciel kommunikation ikke sendes, vises eller fremmes:

                           a)

                           i medier eller omkring programmer, hvor det kan forventes, at mindreårige udgør målgruppen

                           b)

                           på netsteder med en profil for mindreårige

                           c)

                           i umiddelbar nærhed af steder, hvor mindreårige normalt bruger tid eller forventes at være målgruppe, herunder som minimum skoler.

               14.

               Kommerciel kommunikation bør ikke:

                           a)

                           udnytte mindreåriges manglende erfaring eller viden

                           b)

                           bruge billeder af mindreårige eller unge i kampagner, der særligt tiltaler unge

                           c)

                           appellere til mindreårige eller til unge ved at afspejle eller associere spil med aktiviteter i ungdomskulturen

                           d)

                           antyde, at det at spille markerer overgangen fra ung til voksen.

         V.   SPILLERREGISTRERING OG SPILKONTO

               15.

               Medlemsstaterne bør sikre, at en person først kan deltage i en onlinespiltjeneste, når vedkommende er registreret som spiller og har en konto hos udbyderen.

               16.

               Følgende oplysninger bør være påkrævede i registreringsprocessen for at kunne åbne en spilkonto:

                           a)

                           navn

                           b)

                           adresse

                           c)

                           fødselsdato

                           d)

                           e-mailadresse eller mobilnummer.

               17.

               Den e-mailadresse eller det mobilnummer, der oplyses, bør bekræftes af spilleren eller udbyderen. Disse oplysninger burde tillade direkte og effektiv kontakt og kommunikation mellem udbyder og spiller.

               18.

               Spillerens identitetsoplysninger bør verificeres. Hvor direkte elektronisk verifikation ikke er mulig eller ikke er på plads, opfordres medlemsstaterne til at fremme adgangen til nationale registre, databaser eller andre officielle dokumenter, som udbydere kan bruge til at verificere identitetsoplysningerne.

               19.

               Medlemsstaterne bør sikre, at når en persons alder eller identitet ikke kan verificeres, annulleres registreringsprocessen for at åbne en spilkonto, herunder den midlertidige konto.

               20.

               Medlemsstaterne opfordres til at indføre elektroniske identifikationssystemer i registreringsprocessen.

               21.

               Medlemsstaterne bør sikre, at:

                           a)

                           registreringsprocessen gør det muligt at verificere identiteten inden for et rimeligt tidsrum, og at det ikke er unødvendigt besværligt for hverken forbrugere eller udbydere

                           b)

                           registreringssystemet giver mulighed for alternative måder at verificere identiteten på, særligt når forbrugeren ikke har et nationalt identitetsnummer fra den medlemsstat, hvor dette er påkrævet, eller i tilfælde af midlertidigt utilgængelige databaser.

               22.

               Medlemsstaterne bør sikre, at spillerne har:

                           a)

                           adgang til en midlertidig konto hos den udbyder, som kontoen findes hos, indtil identitetsverifikationen er gennemført

                           b)

                           et unikt brugernavn og password og andre adgangskontroltiltag hos den udbyder, som kontoen findes hos.

               23.

               Medlemsstaterne bør have fastsat regler:

                           a)

                           for at sikre, at spillernes midler er beskyttede og kun kan udbetales til spilleren, og at de holdes adskilt fra udbyderens egne midler

                           b)

                           for at undgå aftalt spil og pengeoverførsler mellem spillere, herunder regler for annullering af overførsler eller inddrivelse af midler fra spilkonti, hvor der opdages aftalt spil eller bedrageri.

         VI.   SPILLERAKTIVITET OG STØTTE

               24.

               Medlemsstaterne bør sikre, at en spiller i registreringsprocessen på udbyderens spillesite som standard kan sætte grænser for indbetaling af beløb, såvel som tidsmæssige grænser for indbetalingerne.

               25.

               Medlemsstaterne bør sikre, at en spiller på udbyderens spillesite altid let kan få adgang til følgende:

                           a)

                           saldoen på spillerens konto

                           b)

                           spillerstøttefunktionen vedrørende ansvarligt spil via formularer online eller personlig kontakt, herunder som minimum live chat og telefon

                           c)

                           supportforbindelser til informations- og hjælpeorganisationer, jf. punkt 4, litra d).

               26.

               Medlemsstaterne bør sikre, at en spiller som standard på en udbyders hjemmeside kan få informationsvarsler med jævne mellemrum om gevinster og tab i løbet af et spil eller væddemål, og om hvor længe spilleren har spillet. Spilleren bør skulle bekræfte informationsvarslet og vælge imellem at afbryde eller at fortsætte med sit spil.

               27.

               Medlemsstaterne bør sikre, at en spiller på udbyderens spillesite ikke kan:

                           a)

                           indbetale mere end grænserne for indbetaling i det givne tidsrum

                           b)

                           deltage i spil, medmindre spillerens konto har tilstrækkelige midler til at dække spillet eller væddemålet.

               28.

               Medlemsstaterne bør ikke lade udbyderne tilbyde spillerne kredit.

               29.

               Medlemsstaterne bør sikre, at en spiller på udbyderens spillesite kan:

                           a)

                           sænke grænsen for indbetaling, med umiddelbar virkning

                           b)

                           øge grænsen for indbetaling. Forespørgslen bør først træde i kraft mindst 24 timer efter spillerens forespørgsel

                           c)

                           tage en spilpause eller lade sig selvudelukke.

               30.

               Medlemsstaterne bør sikre, at udbyderen har politikker og procedurer på plads, som muliggør kontakt til spillerne, når deres spilleadfærd tyder på en risiko for udvikling af ludomani.

               31.

               Medlemsstaterne bør sikre, at udbyderen som minimum fører en fortegnelse over indbetalinger og gevinster for spilleren for et fastsat tidsrum. Disse bør gøres tilgængelige for spilleren ved forespørgsel.

         VII.   SPILPAUSE OG SELVUDELUKKELSE

               32.

               Medlemsstaterne bør sikre, at spilleren når som helst på udbyderens spillesite kan aktivere en spilpause eller selvudelukkelse fra en specifik onlinespiltjeneste eller fra alle onlinespiltjenester.

               33.

               Medlemsstaterne bør fastsætte, at

                           a)

                           en spilpause bruges til at suspendere adgangen til spil i mindst 24 timer

                           b)

                           selvudelukkelse hos en udbyder ikke er mulig for mindre end seks måneder.

               34.

               Medlemsstaterne bør sikre, at spillerens konto lukkes i tilfælde af selvudelukkelse.

               35.

               Medlemsstaterne bør sikre, at genregistrering af en spiller først bliver mulig, når spilleren selv har bedt om det, enten på skrift eller elektronisk, og i hvert fald først efter at selvudelukkelsesperioden er overstået.

               36.

               Medlemsstaterne bør have regler for anmodninger fra interesserede tredjeparter til en udbyder om spillerudelukkelse fra et spillesite.

               37.

               Medlemsstaterne opfordres til at oprette et nationalt register for selvudelukkede spillere.

               38.

               Hvor de oprettes, bør medlemsstaterne gøre det muligt for udbyderne at få adgang til de nationale registre over selvudelukkede spillere og sikre, at udbyderne jævnligt benytter disse registre, så selvudelukkede spillere kan forhindres i at blive ved med at spille.

         VIII.   KOMMERCIEL KOMMUNIKATION

               39.

               Medlemsstaterne bør sikre, at udbyderen, som står bag den kommercielle kommunikation, fremgår tydeligt.

               40.

               Hvor det er hensigtsmæssigt, bør medlemsstaterne sikre, at kommerciel kommunikation for onlinespiltjenester bringer budskaber, der som minimum omfatter sundhedsrisiciene ved ludomani, på en praktisk og gennemsigtig måde.

               41.

               Kommerciel kommunikation bør ikke:

                           a)

                           omfatte grundløse udsagn om chancerne for at vinde eller om de gevinster, som spillerne kan forvente fra at spille

                           b)

                           antyde, at evner kan påvirke resultatet af et spil, når dette ikke er tilfældet

                           c)

                           udøve pres for at spille eller nedgøre afholdelse gennem den kommercielle kommunikations timing, placering eller natur

                           d)

                           fremstille spil som socialt attraktivt eller indeholde anbefalinger fra kendte personer, der antyder, at spil bidrager til social succes

                           e)

                           antyde, at spil kan være en løsning på sociale, professionelle eller personlige problemer

                           f)

                           antyde, at spil kan være et alternativ til arbejde, en løsning på økonomiske bekymringer eller en form for økonomisk investering.

               42.

               Medlemsstaterne bør sikre, at spil for sjov, der bruges i kommerciel kommunikation, er underlagt de samme regler og tekniske betingelser som de tilsvarende spil om penge.

               43.

               Kommerciel kommunikation bør ikke være målrettet sårbare spillere, særligt ved brug af uopfordret kommerciel kommunikation adresseret til spillere, der har udelukket sig selv fra spil, eller som er blevet udelukket fra at benytte sig af onlinespiltjenester på grund af ludomani.

               44.

               Medlemsstater, der tillader uopfordret kommerciel kommunikation via e-mail, bør sikre:

                           a)

                           at en sådan kommerciel kommunikation er klart og utvetydigt identificerbar

                           b)

                           at udbyderen respekterer fravalgsregistre, hvor fysiske personer, som ikke ønsker at modtage en sådan kommerciel kommunikation, kan registrere sig.

               45.

               Medlemsstaterne bør sikre, at kommerciel kommunikation tager højde for den potentielle risiko ved den markedsførte onlinespiltjeneste.

         IX.   SPONSORATER

               46.

               Medlemsstaterne bør sikre, at sponsorater fra udbydere er gennemsigtige, og at udbyderen er tydeligt identificerbar som sponsor.

               47.

               Sponsorater bør ikke kunne påvirke mindreårige negativt. Medlemsstaterne opfordres til at sikre, at:

                           a)

                           sponsorater ikke tillades for begivenheder, der er forbeholdt eller primært målrettet mindreårige

                           b)

                           reklamemateriale fra sponsoren ikke bliver brugt til markedsføring lavet til eller primært rettet mod mindreårige.

               48.

               Medlemsstaterne bør opfordre modtagere af sponsorater til at kontrollere, om sponsoratet er tilladt i overensstemmelse med den nationale lovgivning i den medlemsstat, hvor sponsoratet ville træde i kraft.

         X.   UDDANNELSE OG OPLYSNING

               49.

               Medlemsstaterne, hvor det er hensigtsmæssigt også i samarbejde med forbrugerorganisationer og udbydere, opfordres til at organisere eller fremme jævnlige uddannelseskampagner og almene oplysningskampagner for at oplyse forbrugere og sårbare grupper, herunder mindreårige, om onlinespil.

               50.

               Medlemsstaterne bør sikre, at udbydere og spillemyndigheden er forpligtigede til at informere deres respektive medarbejdere, som arbejder med spillerelaterede aktiviteter, om risiciene forbundet med onlinespil. Medarbejdere, som har direkte kontakt med spillerne, bør modtage efteruddannelse for at sikre, at de forstår problemer med ludomani, og hvordan disse skal håndteres.

         XI.   TILSYN

               51.

               Medlemsstaterne opfordres til at udpege kompetente spillemyndigheder, når de indfører principperne i denne henstilling, for uafhængigt at sikre og overvåge den faktiske overholdelse af de nationale foranstaltninger, der træffes for at støtte henstillingens principper.

         XII.   RAPPORTERING

               52.

               Medlemsstaterne opfordres til at underrette Kommissionen om alle foranstaltninger, der er truffet i henhold til denne henstilling, inden den 19. januar 2016, så Kommissionen kan evaluere gennemførelsen af henstillingen.

               53.

               Medlemsstaterne opfordres til at indsamle pålidelige årlige data til statistiske formål om:

                           a)

                           de relevante beskyttelsesforanstaltninger, særligt antallet af spilkonti (åbne og lukkede), antallet af selvudelukkede spillere, dem, der lider af ludomani, og klager fra spillere

                           b)

                           kommerciel kommunikation efter kategori og type af overtrædelse af principperne.

                     Medlemsstaterne opfordres til at meddele Kommissionen disse oplysninger første gang den 19. juli 2016.

               54.

               Kommissionen bør evaluere gennemførelsen af henstillingen inden den 19. januar 2017.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 14. juli 2014.

            På Kommissionens vegne

         Michel BARNIER

            Næstformand

      (1)  KOM(2011) 128 endelig.

      (2)  COM(2012) 596 final.

      (3)  P7_TA(2013)0348.

      (4)  2012/2322(INI).

      (5)  Forenede sager C-186/11 og C-209/11, Stanleybet International, og C-316/07, Stoss & Others, og den deri anførte retspraksis.

      (6)  Sag C-347/09, Dickinger og Ömer, og den deri anførte retspraksis.

      (7)  ALICE-RAP policy paper series: »Gambling: two sides of the same coin — recreational activity and public health problem«. ALICE RAP er et forskningsprojekt, som er støttet under det syvende rammeprogram for forskning og udvikling (www.alicerap.eu).

      (8)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiver 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT L 149 af 11.6.2005, s. 22).

      (9)  Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95 af 21.4.1993, s. 29).

      (10)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31).

      (11)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (EFT L 201 af 31.7.2002, s. 37).


title: Rådets henstilling af 18. februar 2014 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (tiende EUF) for regnskabsåret 2012

text:
               29.8.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 289/4

         RÅDETS HENSTILLING
   af 18. februar 2014
   om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (tiende EUF) for regnskabsåret 2012
   2014/C 289/03
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
   som henviser til partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000 (1) og ændret ved aftalen undertegnet i Luxembourg den 25. juni 2005 (2),
   som henviser til den interne aftale mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, om finansiering af Fællesskabets bistand under den flerårige finansielle ramme for perioden 2008-2013 i overensstemmelse med AVS-EF-partnerskabsaftalen og om tildelingen af finansiel bistand til de oversøiske lande og territorier, på hvilke EF-traktatens fjerde del finder anvendelse (3) (»den interne aftale«), der bl.a. opretter Den Tiende Europæiske Udviklingsfond (tiende EUF), særlig artikel 11, stk. 8,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 215/2008 af 18. februar 2008 om finansforordningen for den 10. Europæiske Udviklingsfond (4), særlig artikel 142-144,
   som har gennemgået forvaltningsregnskabet og status pr. 31. december 2012 vedrørende transaktionerne under tiende EUF samt Revisionsrettens årsberetning om 8., 9. og 10. Europæiske Udviklingsfonds (EUF's) aktiviteter (5), vedrørende regnskabsåret 2012, med Kommissionens svar, der er indeholdt i denne beretning, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Europa-Parlamentet meddeler i henhold til artikel 11, stk. 8, i den interne aftale Kommissionen decharge for den finansielle forvaltning af tiende EUF efter henstilling fra Rådet.

               (2)

               Kommissionens gennemførelse af alle transaktioner under tiende EUF i regnskabsåret 2012 har været tilfredsstillende,

         HENSTILLER til Europa-Parlamentet, at det meddeler Kommissionen decharge for gennemførelsen af transaktionerne under tiende EUF for regnskabsåret 2012.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 18. februar 2014.

            På Rådets vegne

         G. STOURNARAS

            Formand

      (1)  EFT L 317 af 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 287 af 28.10.2005, s. 4.

      (3)  EUT L 247 af 9.9.2006, s. 32.

      (4)  EUT L 78 af 19.3.2008, s. 1.

      (5)  EUT C 331 af 14.11.2013, s. 261.


Avis juridique important

|

31985H0249

85/249/EØF: Rådets henstilling af 22. april 1985 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den europæiske Udviklingsfond (1979) (femte EUF) for regnskabsåret 1983

EF-Tidende nr. L 112 af 25/04/1985 s. 0055 - 0055

*****  RAADETS  HENSTILLING  af 22. april 1985  om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemfoerelsen af transaktionerne under Den europaeiske Udviklingsfond (1979) (femte EUF) for regnskabsaaret 1983  (85/249/EOEF)  RAADET FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER,  som henviser til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 206 b,  som henviser til anden AVS/EOEF-konvention, undertegnet i Lomé den 31. oktober 1979,  som henviser til Raadets afgoerelse 80/1186/EOEF af 16. december 1980 om de oversoeiske landes og territoriers associering med Det europaeiske oekonomiske Faellesskab (1),  som henviser til den interne aftale af 1979 om finansiering og forvaltning af Faellesskabets bistand (2), undertegnet den 20. november 1979, saerlig artikel 29, stk. 3,  som henviser til finansforordningen af 17. marts 1981 vedroerende Den femte europaeiske Udviklingsfond (3), saerlig artikel 66 til 70,  som har gennemgaaet forvaltningsregnskabet og status pr. 31. december 1983 vedroerende transaktionerne under Den europaeiske Udviklingsfond (1979) (femte EUF) samt Revisionsrettens beretning vedroerende regnskabsaaret 1983 med Kommissionens tilhoerende svar (4),  som tager i betragtning, at der i henhold til artikel 29, stk. 3, i den interne aftale meddeleles Kommissionen decharge for den finansielle forvaltning af Den europaeiske Udviklingsfond (1979) (femte EUF) af Europa-Parlamentet efter henstilling fra Raadet, og  som tager i betragtning, at Kommissionens gennemfoerelse af alle transaktioner under Den europaeiske Udviklingsfond (1979) (femte EUF) i regnskabsaaret 1983 har vaeret tilfredsstillende,  HENSTILLER  til Europa-Parlamentet, at det meddeler Kommissionen decharge for gennemfoerelsen af transaktionerne under Den europaeiske Udviklingsfond (1979) (femte EUF) for regnskabsaaret 1983.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 22. april 1985.  Paa Raadets vegne  F. M. PANDOLFI  Formand  (1) EFT nr. L 361 af 31. 12. 1980, s. 1.  (2) EFT nr. L 347 af 22. 12. 1980, s. 210.  (3) EFT nr. L 101 af 11. 4. 1981, s. 12.  (4) EFT nr. C 348 af 31. 12. 1984, s. 121, 240.


title: Henstilling med henblik på rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Litauens opdaterede konvergensprogram 2006-2009

text:
Vigtig juridisk meddelelse

|

52007SC0190

Henstilling med henblik på Rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Litauens opdaterede konvergensprogram 2006-2009  /* SEK/2007/0190 endelig udg. */

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 13.2.2007SEK(2007) 190 endeligHenstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Litauens opdaterede konvergensprogram 2006-2009(forelagt af Kommissionen)BEGRUNDELSEGenerelle baggrundsoplysningerStabilitets- og vækstpagten, som trådte i kraft den 1. juli 1998, er baseret på målsætningen om sunde offentlige finanser som et middel til at forbedre betingelserne for prisstabilitet og en stærk holdbar vækst, der bidrager til jobskabelse. I forbindelse med reformen af pagten i 2005 blev det anerkendt, at den er et nyttigt middel til at cementere finanspolitisk disciplin, men reformens hovedsigte var at gøre pagten mere virkningsfuld, styrke dens økonomiske fundament og sikre de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt.Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], som indgår i stabilitets- og vækstpagten, fastsætter, at medlemsstaterne skal forelægge stabilitets- eller konvergensprogrammer og årlige opdateringer heraf for Rådet og Kommissionen (medlemsstater, der allerede har indført den fælles valuta, forelægger (opdaterede) stabilitetsprogrammer, og medlemsstater, der endnu ikke har indført den fælles valuta, forelægger (opdaterede) konvergensprogrammer). Litauens første konvergensprogram blev forelagt i maj 2004. I overensstemmelse med forordningen afgav Rådet en udtalelse herom den 5. juli 2004 på grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter at have hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg. I overensstemmelse med samme procedure bliver de opdaterede stabilitets- og konvergensprogrammer vurderet af Kommissionen og undersøgt af ovennævnte udvalg, mens Rådet kan undersøge dem.Baggrunden for vurderingen af det opdaterede programKommissionen har undersøgt den seneste opdatering af Litauens konvergensprogram, der blev forelagt den 13. december 2006, og har vedtaget en henstilling med henblik på Rådets udtalelse herom (se boksen vedrørende hovedpunkterne i vurderingen).Udgangspunktet for vurderingen af budgetstrategien i det opdaterede konvergensprogram er kort beskrevet i afsnittene om:1.  de økonomiske og budgetmæssige resultater i de seneste ti år2.  den seneste vurdering af landets stilling under den præventive del af stabilitets- og vækstpagten (sammenfatning af Rådets udtalelse om den forrige opdatering af konvergensprogrammet) og3.  Kommissionens vurdering af det nationale reformprogram fra oktober 2006.De seneste økonomiske og budgetmæssige resultaterLitauen har med held gennemført overgangen til en fungerende markedsøkonomi og har nu en af de højeste vækstrater i EU. BNP pr. indbygger lå lige over 50 % af gennemsnittet for EU i 2005. Den indenlandske efterspørgsel er accelereret hurtigt i de sidste år, hvilket delvis afspejler en stærk vækst i långivningen, og er ved at blive hoveddrivkraften i den økonomiske vækst og medfører større underskud over for udlandet. Efter en periode med ikke-inflationær vækst er inflationen taget til siden midten af 2004, hvilket afspejler en kombination af faktorer, bl.a. prisstigninger for uforarbejdede fødevarer og energi og betydelige lønstigninger i en situation med et stramt arbejdsmarked. Regeringen har opnået gode resultater i bestræbelserne på at nå de finanspolitiske mål i de sidste år, mens de gode tider, som Litauen har haft, kunne have været udnyttet bedre.Vurderingen i Rådets udtalelse om det forrige programDen 14. marts 2006 afgav Rådet udtalelse om den forrige opdatering af konvergensprogrammet, der dækkede perioden 2005-2008. "På baggrund af de gode vækstudsigter og for at sikre en holdbar konvergens med EU" opfordrede Rådet Litauen til "i) at øge indsatsen for at gennemføre en strukturel tilpasning af de offentlige finanser, sådan at det mellemfristede mål nås hurtigere, og ii) specielt at sætte et mere ambitiøst mål for det offentlige underskud i 2006 og sikre, at 2005-situationen med et bedre underskudsresultat end forventet gentages i 2006 og de efterfølgende år".Kommissionens vurdering af det nationale reformprogram fra oktober 2006Rapporten om gennemførelsen af Litauens nationale reformprogram blev forelagt den 13. oktober 2006 inden for rammerne af den fornyede Lissabon-strategi for vækst og beskæftigelse. Litauens nationale reformprogram identificerer følgende udfordringer/prioriterede områder: at fastholde en hurtig økonomisk vækst og et stabilt makroøkonomisk miljø, at fremme de litauiske virksomheders konkurrenceevne og at fremme beskæftigelsen og investeringerne i menneskelig kapital.Kommissionens vurdering af dette program (vedtaget som led i Kommissionens årlige situationsrapport fra december 2006[2]) viste, at Litauen gør gode fremskridt med at gennemføre det nationale reformprogram på hovedparten af de vigtigste politikområder, både på makro- og mikroniveau og med hensyn til beskæftigelsen. Med mange vigtige foranstaltninger i den indledende udformningsfase forestår der imidlertid en udfordrende implementeringsfase.På baggrund af de identificerede stærke og svage sider blev det henstillet til Litauen at gøre en indsats, for så vidt angår F&U og udbuddet af faglært arbejdskraft.Boks: Hovedpunkterne i vurderingen Ved vurderingen af stabilitetsprogrammerne og konvergensprogrammerne skal følgende undersøges, jf. henholdsvis artikel 5, stk. 1, og artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97: om de økonomiske antagelser, som programmet er baseret på, er realistiske den mellemfristede budgetmålsætning, som medlemsstaten fremlægger, og om den tilsigtede tilpasning i retning af den er hensigtsmæssig om de foranstaltninger, der træffes og/eller foreslås for at overholde den tilsigtede tilpasning, er tilstrækkelige til at opfylde den mellemfristede budgetmålsætning under konjunkturforløbet ved vurderingen af den tilsigtede tilpasning i retning af den mellemfristede budgetmålsætning undersøges det, om der gøres en større tilpasningsindsats i økonomiske opgangstider, mens indsatsen kan være mere begrænset i økonomiske nedgangstider, og for de medlemsstater, der deltager i euroområdet og ERM II, undersøges det, om den pågældende medlemsstat sikrer en årlig forbedring i sin konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger, på 0,5 % af BNP som benchmark for at opfylde sin mellemfristede budgetmålsætning når kursen for tilpasning af den mellemfristede budgetmålsætning fastlægges (for medlemsstater, der endnu ikke har nået den), eller når der tillades en midlertidig afvigelse fra den mellemfristede budgetmålsætning (for medlemsstater, der har nået den), undersøges gennemførelsen af større strukturreformer, som har direkte langsigtede omkostningsbesparende virkninger (bl.a. ved at øge den potentielle vækst) og derfor har en konstaterbar indvirkning på de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt (på den betingelse, at der bevares en passende sikkerhedsmargen med hensyn til referenceværdien på 3 % af BNP, og at budgetstillingen i programperioden forventes at vende tilbage til den mellemfristede budgetmålsætning), idet man bør være særlig opmærksom på pensionsreformer, som indfører et flersøjlesystem, der omfatter en obligatorisk, fuldt finansieret søjle om medlemsstaternes økonomiske politik er i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Når det vurderes, om programmets makroøkonomiske antagelser er realistiske, sker det med henvisning til prognosen fra Kommissionens tjenestegrene fra efteråret 2006, idet der også tages hensyn til den i fællesskab aftalte metode til beregning af det potentielle output og de konjunkturkorrigerede saldi. Vurderingen af overensstemmelsen med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik sker på baggrund af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik med hensyn til de offentlige finanser, der indgår i de integrerede retningslinjer for perioden 2005-2008. Vurderingen skal desuden omfatte en undersøgelse af: udviklingen i gældskvoten og udsigterne for de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt, som der bør lægges "tilstrækkelig vægt på i forbindelse med overvågningen af budgetstillingerne" ifølge Rådets rapport af 20. marts 2005 om "en bedre gennemførelse af stabilitets- og vækstpagten". I en meddelelse fra Kommissionen af 12. oktober 2006 beskrives fremgangsmåden for vurderingen af den langsigtede holdbarhed[3] graden af integration med det nationale reformprogram, som medlemsstaterne har fremlagt i forbindelse med Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse. I sin følgeskrivelse af 7. juni 2005 til Det Europæiske Råd om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for perioden 2005-2008 anførte Økofin-Rådet, at de nationale reformprogrammer skal være i overensstemmelse med stabilitets- og konvergensprogrammerne overensstemmelsen med adfærdskodeksen[4], hvori der bl.a. fastlægges en fælles struktur og et fælles sæt datatabeller for stabilitets- og konvergensprogrammerne. |-  Henstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Litauens opdaterede konvergensprogram 2006-2009RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[5], særlig artikel 9, stk. 3,under henvisning til henstilling fra Kommissionen,efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg -AFGIVET FØLGENDE UDTALELSE:4.  Den [27. februar 2007] gennemgik Rådet Litauens opdaterede konvergensprogram, der dækker perioden 2006-2009. Opdateringen blev forelagt næsten to uger efter fristen den 1. december, der følger af adfærdskodeksen, på grund af en ændring i godkendelsesproceduren for programmet, der nu involverer parlamentet.5.  Det makroøkonomiske scenario, programmet er baseret på, viser, at væksten i det reale BNP gradvis vil aftage fra 7,8 % i 2006 til 4,5 % i 2009. Vurderet på baggrund af de aktuelle oplysninger forekommer dette scenario at være baseret på forsigtige vækstantagelser fra 2007. Programmets inflationsfremskrivninger forekommer at være lave i lyset af den seneste udvikling.6.  For 2006 er det offentlige underskud beregnet til 1 % af BNP i Kommissionens prognoser fra efteråret 2006, hvilket skal sammenholdes med det mål på 1,4 % af BNP, der blev sat i den forrige opdatering af konvergensprogrammet. Det opdaterede program viser et underskud, der anslås til 1,2 %. De foreløbige data for hele 2006 peger imidlertid på et endnu bedre underskudsresultat, der ligger tæt på balance. Dette skyldes, at den økonomiske aktivitet og beskæftigelsen har været højere end forventet, og at der har været store lønstigninger og forbedringer i skatteopkrævningen, og resultatet blev opnået på trods af en ændring af budgettet i juli, som øgede udgifterne med omkring 0,5 % af BNP.7.  Hovedmålet i programmet er at reducere det offentlige underskud gradvis over programperioden med henblik på at nå den mellemfristede målsætning (se nedenfor) senest i 2008 og et balanceret budget i 2009. Det primære underskud forventes at forsvinde i 2007 og blive omdannet til et overskud på 0,8 % af BNP ved udgangen af programperioden. Sammenlignet med den forrige opdatering er den planlagte tilpasning mere ambitiøs, men den vil finde sted i slutningen af programperioden i en mindre gunstig makroøkonomisk situation. Den planlagte finanspolitiske konsolidering er baseret på en stigning i indtægternes andel af BNP, der er større end stigningen i udgifternes andel af BNP (2,6 procentpoint sammenlignet med 1,4 procentpoint). På indtægtssiden forklares kun 0,5 procentpoint ved en stigning i skattekvoten, som hovedsagelig skyldes en forventet forbedring i skatteopkrævningen. Resten af stigningen er ikke specificeret i programmet, men ser ud til at være forbundet med indstrømningen af EU-midler. På udgiftssiden skyldes ændringerne en stigning i offentlige investeringer, sociale overførsler og "andre" primære udgifter, som ikke helt udlignes af en væsentlig nedskæring af det statslige forbrug som procent af BNP (med mere end 2 procentpoint).8.  Den strukturelle saldo (dvs. den konjunkturkorrigerede saldo renset for engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger), beregnet efter den i fællesskab aftalte metode, forventes at forbedres gradvis fra et underskud på omkring 1,75 % af BNP i 2006 til et overskud på 0,5 % af BNP i 2009. Som i den forrige opdatering af konvergensprogrammet er den mellemfristede målsætning for budgetstillingen, der præsenteres i programmet, et strukturelt underskud på 1 % af BNP, som efter programmet søges realiseret senest i 2008. Hvis den mellemfristede målsætning, der er mere ambitiøs end minimumskravet (som er sat til et underskud på ca. 2 % af BNP), bliver realiseret, burde målet om at skabe en sikkerhedsmargen mod et uforholdsmæssigt stort underskud opfyldes. Den mellemfristede målsætning ligger inden for det interval, der anføres for euroområdet og ERM II-medlemsstaterne i stabilitets- og vækstpagten og adfærdskodeksen, og afspejler gældskvoten og den gennemsnitlige potentielle outputvækst på lang sigt.9.  Usikkerhedsmomenterne i forbindelse med budgetfremskrivningerne i programmet synes i det store og hele at være afbalanceret for 2007, men budgetresultatet kunne blive værre end fremskrevet i programmet fra 2008 og derefter. Budgetstrategien er baseret på en betydelig stigning i indtægternes andel af BNP og den store reduktion af det offentlige forbrugs andel af BNP, hvilket kunne have været bedre dokumenteret i betragtning af den mellemfristede ramme for planlægning og kontrol af de offentlige finanser, som ikke er tilstrækkelig bindende. Mens den sandsynlige carry-over-effekt fra et lavere end forventet underskud i 2006 indebærer, at målet for 2007 kunne opfyldes, medfører manglen på detaljerede oplysninger om de planlagte foranstaltninger en betydelig usikkerhed med hensyn til opfyldelsen af budgetmålene fra 2008 og derefter.10.  Med hensyn til denne risikovurdering er budgetpolitikken i programmet muligvis ikke tilstrækkelig til at sikre, at den mellemfristede budgetmålsætning opfyldes i 2008 som planlagt i programmet. Den ser dog ud til at give en tilstrækkelig sikkerhedsmargen mod en overskridelse af underskudstærsklen på 3 % af BNP under normale makroøkonomiske udsving igennem hele programperioden. Ifølge programmet er tempoet i tilpasningen hen imod den mellemfristede budgetmålsætning i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten, hvor det præciseres, at tilpasningen bør være størst i økonomiske opgangstider og kan være mindre i økonomiske nedgangstider. På baggrund af de risikofaktorer, der er nævnt ovenfor, bør den planlagte strukturelle tilpasning styrkes ved indførelse af nye foranstaltninger, sådan at den årlige forbedring af den strukturelle saldo som benchmark bliver på 0,5 % af BNP som krævet for euroområdet og ERM II-medlemsstaterne.11.  Den offentlige bruttogæld skønnes at have nået 18,5 % af BNP i 2006, hvilket er et godt stykke under traktatens referenceværdi på 60 % af BNP. I programmet fremskrives gældskvoten til at forblive på omkring 19 % af BNP i 2007-2008 og at falde til 17,75 % i 2009.12.  Den langsigtede budgetvirkning af befolkningens aldring i Litauen er mindre end gennemsnittet for EU, idet der vil være en begrænset stigning i pensionsudgifterne i de kommende årtier, bl.a. som følge af de vedtagne pensionsreformer. Det nuværende niveau for bruttogælden er meget lavt i Litauen, og en forbedring af budgetstillingen som planlagt i opdateringen af konvergensprogrammet vil bidrage til at begrænse risikofaktorerne for de offentlige finansers langsigtede holdbarhed. Litauen ser som helhed ud til at stå over for en lav risiko, for så vidt angår de offentlige finansers holdbarhed.13.  Konvergensprogrammet indeholder ikke en kvalitativ vurdering af den samlede virkning, som rapporten fra oktober 2006 om gennemførelsen af det nationale reformprogram har inden for rammerne af den mellemfristede finanspolitiske strategi. Det giver imidlertid systematiske oplysninger om de direkte budgetudgifter ved de vigtigste reformer, der er planlagt i det nationale reformprogram, og dets budgetfremskrivninger synes at tage hensyn til de virkninger, som foranstaltningerne i det nationale reformprogram har på de offentlige finanser. De foranstaltninger vedrørende de offentlige finanser, der lægges op til i konvergensprogrammet, synes at være i overensstemmelse med foranstaltningerne i det nationale reformprogram. De igangværende pensions-, sundheds- og skattereformer fremhæves specielt i begge programmer. Målene for det offentlige underskud, der er opstillet i konvergensprogrammet, er imidlertid betydeligt lavere end målene i det nationale reformprogram.14.  Budgetstrategien i programmet er stort set i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som udgør en del af de integrerede retningslinjer for perioden 2005-2008.15.  Hvad angår de datakrav, der er anført i adfærdskodeksen for stabilitets- og konvergensprogrammerne, indeholder programmet alle obligatoriske data og de fleste fakultative data[6].Den samlede konklusion er, at der i programmet i en situation med stærke vækstudsigter regnes med fremskridt hen imod den mellemfristede budgetmålsætning, som man satser på at nå senest i 2008. Der er imidlertid risikofaktorer for at nå budgetmålene fra 2008 og derefter.På baggrund af ovenstående vurdering opfordres Litauen til at:(i) udnytte de gode tider ved at satse på et mere krævende mål for underskuddet i 2007 i betragtning af, at underskudsresultatet i 2006 sandsynligvis er bedre end forventet, og understøtte tempoet i tilpasningen hen imod den mellemfristede målsætning med foranstaltninger, der kan sikre, at den årlige forbedring af den strukturelle saldo som benchmark bliver på 0,5 % af BNP som krævet for euroområdet og ERM II-medlemsstaterne(ii) forbedre den mellemfristede ramme for planlægning og kontrol af de offentlige finanser.Sammenligning af centrale makroøkonomiske og budgetmæssige fremskrivninger2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Realt BNP (%-ændring) | KP dec. 2006 | 7,6 | 7,8 | 6,3 | 5,3 | 4.5 |KOM nov. 2006 | 7,6 | 7,8 | 7,0 | 6,5 | n.a. |KP dec. 2005 | 7,0 | 6,0 | 5,3 | 6,8 | n.a. |HICP-inflation (%) | KP dec. 2006 | 2,7 | 3,9 | 4,7 | 3,4 | 3,1 |KOM nov. 2006 | 2,7 | 3,8 | 4,6 | 3,3 | n.a. |KP dec. 2005 | 2,7 | 2,7 | 2,7 | 2,5 | n.a. |Outputgab (% af potentielt BNP) | KP dec. 20061 | 1,9 | 2,4 | 1,6 | 0,1 | -1,9 |KOM nov. 20065 | 1,2 | 1,4 | 0,7 | -0,6 | n.a. |KP dec. 20051 | 2,9 | 2,1 | 0,5 | 0,6 | n.a. |Offentlig saldo (% af BNP) (% af BNP) | KP dec. 2006 | -0,5 | -1,2 | -0,9 | -0,5 | 0,0 |KOM nov. 2006 | -0,5 | -1,0 | -1,2 | -1,3 | n.a. |KP dec. 2005 | -1,5 | -1,4 | -1,3 | -1,0 | n.a. |Primær saldo (% af BNP) (% af BNP) | KP dec. 2006 | 0,3 | -0,4 | 0,0 | 0,4 | 0,8 |KOM nov. 2006 | 0,3 | -0,2 | -0,4 | -0,5 | n.a. |KP dec. 2005 | -0,9 | -0,8 | -0,7 | -0,4 | n.a. |Konjunkturkorrigeret saldo (% af BNP) | KP dec. 20061 | -1,0 | -1,8 | -1,3 | -0,5 | 0,5 |KOM nov. 2006 | -0,8 | -1,4 | -1,4 | -1,2 | n.a. |KP dec. 20051 | -2,3 | -2,0 | -1,4 | -1,2 | n.a. |Strukturel saldo2 (% af BNP) | KP dec. 20063 | -1,0 | -1,8 | -1,3 | -0,5 | 0,5 |KOM nov. 20064 | -0,8 | -1,4 | -1,4 | -1,2 | n.a. |KP dec. 2005 | -2,3 | -2,0 | -1,4 | -1,2 | n.a. |Offentlig bruttogæld (% af BNP) | KP dec. 2006 | 18,7 | 18,4 | 19,2 | 19,0 | 17,7 |KOM nov. 2006 | 18,7 | 18,9 | 19,6 | 19,8 | n.a. |KP dec. 2005 | 19,2 | 19,9 | 19,8 | 18,9 | n.a. |Fodnoter: 1Beregninger foretaget af Kommissionens tjenestegrene på grundlag af oplysningerne i programmet. 2Konjunkturkorrigeret saldo (som i de foregående rækker) uden engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger. 3Der er ingen engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger i programmet. 4Der er ingen engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger i Kommissionens prognose fra efteråret 2006. 5Baseret på en skønnet potentiel vækst på henholdsvis 7,9 %, 7,7 %, 7,8 % og 7,9 % i perioden 2005-2008. Kilde: Konvergensprogram; økonomiske prognoser fra efteråret 2006 fra Kommissionens tjenestegrene (KOM); beregninger foretaget af Kommissionens tjenestegrene. |[1] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 1055/2005 (EUT L 174 af 7.7.2005, s. 1). Alle de dokumenter, der henvises til i denne tekst, findes på følgende websted:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Meddelelse fra Kommissionen til Det Europæiske Råds forårsmøde, "Gennemførelse af den fornyede Lissabon-strategi for vækst og beskæftigelse – Resultaternes år", 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet, "De offentlige finansers langsigtede holdbarhed i EU", 12.10.2006, KOM(2006) 574 endelig, og Europa-Kommissionen, Generaldirektoratet for Økonomiske og Finansielle Anliggender, "The long-term sustainability of public finances in the European Union", European Economy No 4/2006.[4] "Specifikationer om gennemførelsen af stabilitets- og vækstpagten og retningslinjer for stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form", godkendt af Økofin-Rådet den 11. oktober 2005.[5] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 1055/2005 (EUT L 174 af 7.7.2005, s. 1). De dokumenter, der henvises til i denne tekst, findes på følgende websted:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Der mangler særlig data om underkomponenterne i stock-flow-tilpasningen og om arbejdskraftens, kapitalens og den totale faktorproduktivitets bidrag til den potentielle BNP-vækst.


Avis juridique important

|

51999HB0001

Henstilling fra Den Europæiske Centralbank om Rådets forordning (EF) om Den Europæiske Centralbanks yderligere indkaldelse af valutareserveaktiver (ECB/1999/1)

EF-Tidende nr. C 269 af 23/09/1999 s. 0009 - 0011

Henstilling fra Den Europæiske Centralbank om Rådets forordning (EF) om Den Europæiske Centralbanks yderligere indkaldelse af valutareserveaktiver(ECB/1999/1)(1999/C 269/08)BEGRUNDELSEI. INDLEDNINGI henhold til artikel 123, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (i det følgende benævnt "traktaten") skal Rådet for Den Europæiske Union (EU-Rådet) straks efter den 1. juli 1998 vedtage de supplerende forskrifter, der henvises til i traktatens artikel 107, stk. 6, og i artikel 42(1) i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank (i det følgende benævnt "statutten"). Ifølge den i traktaten foreskrevne særlige procdure for vedtagelsen af de bestemmelser, der henvises til i artikel 107, stk. 6, træffer EU-Rådet afgørelse enten på forslag af Kommissionen eller på grundlag af en henstilling fra Den Europæiske Centralbank (ECB). For at undgå dobbeltarbejde har ECB og Kommissionen aftalt, at ECB udarbejder en henstilling om den rådsforordning, der henvises til i statuttens artikel 30.4.II. GENERELLE BETRAGTNINGERIfølge statuttens artikel 30.4(2) kan ECB indkalde valutareserveaktiver ud over den i artikel 30.1 fastlagte grænse. I samme artikel er det anført, at Rådet fastsætter grænser og vilkår for yderligere indkaldelse af valutareserveaktiver efter fremgangsmåden i artikel 42. Det er vigtigt, at der i den afledte fællesskabsret fastsættes en øvre grænse for yderligere indkaldelse af valutareserveaktiver. Formålet med alene at fastsætte en sådan øvre grænse i den afledte ret og undlade at fastsætte specifikke betingelser er at sikre, at ECB får den fornødne finansielle uafhængighed til på et fleksibelt grundlag at tage højde for forskellige mulige scenarier, som ikke bør afspejles i en rådsforordning. Afgørelser om nødvendigheden af at foretage yderligere indkaldelse af valutareserveaktiver inden for den grænse, der fastsættes i den afledte ret, træffes af Styrelsesrådet efter de afstemningsprocedurer, der er foreskrevet i statuttens artikel 10.3.For at sikre, at de supplerende forskrifter vedrørende ECB's yderligere indkaldelse af valutareserveaktiver kan håndhæves direkte i de deltagende medlemsstater på identiske vilkår, skal de have form af en forordning vedtaget af EU-Rådet.III. BEMÆRKNINGER TIL DE ENKELTE ARTIKLERArtikel 1 - DefinitionerDenne artikel indeholder definitioner på betegnelserne "deltagende medlemsstat", "national centralbank" og "valutareserveaktiver", som de anvendes i denne henstilling.Definitionen af "valutareserveaktiver" svarer til definitionen af de valutareserveaktiver, som ECB forsynes med af de nationale centralbanker i henhold til artikel 30.1 i statutten, og som udelukker medlemsstaternes valutaer, IMF-reservestillinger og SDR. Endvidere omfatter definitionen af "valutareserveaktiver" medlemsstaternes officielle valutareserver som anført i artikel 105, stk. 2, tredje led, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.Artikel 2 - Yderligere indkaldelse af valutareserveaktiverI denne artikel fastsættes det, at ECB kan indkalde valutareserveaktiver fra de nationale centralbanker ud over den grænse, der er fastlagt i artikel 30.1 i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank (i det følgende benævnt "statutten"), svarende til et beløb på op til 50000 mio. EUR. Det vurderes, at et beløb svarende til den i artikel 30.1 fastlagte grænse - 50000 mio. EUR - er passende på indeværende tidspunkt, men at loftet eventuelt senere skal hæves, efter den samme fremgangsmåde, når ECB's mulige behov er blevet fastslået med større sikkerhed.Artikel 2 indeholder desuden en bestemmelse om, at en centralbank i en medlemsstat, hvis dispensation er blevet ophævet, eller som behandles på samme grundlag som en centralbank i en medlemsstat, hvis dispensation er blevet ophævet, skal overføre valutareserveaktiver til ECB, således at det beløb, der skal overføres, fastsættes ved at gange euroværdien, beregnet efter de gældende vekselkurser, af de valutareserveaktiver, som allerede er blevet overført til ECB på grundlag af yderligere indkaldelser, med forholdet mellem antallet af kapitalandele indskudt af den pågældende nationale centralbank og antallet af kapitalandele, der allerede er indbetalt af de øvrige nationale centralbanker. Denne bestemmelse skal sikre, at der i forbindelse med yderligere indkaldelser anvendes samme metode til beregning af værdien af de valutareserver, der skal overføres af medlemsstater, om måtte indføre euroen i fremtiden, som anvendes ved den første indbetaling af valutareserveaktiver i henhold til artikel 49.1 i statutten.Artikel 3 - Afsluttende bestemmelserDenne forordning træder i kraft umiddelbart efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.(1) Artikel 42 i statutten har følgende ordlyd: "I overensstemmelse med traktatens artikel 106, stk. 6, skal Rådet straks efter beslutningen om datoen for overgangen til tredje fase med kvalificeret flertal enten på forslag af Kommissionen og efter høring af Europa-Parlamentet og ECB eller efter en henstilling fra ECB og efter høring af Europa-Parlamentet og Kommissionen vedtage de bestemmelser, der er nævnt i artikel 4, 5.4, 19.2, 20, 28.1, 29.2, 30.4 og 34.3 i denne statut".(2) Artikel 30.4 har følgende ordlyd: "ECB kan indkalde valutareserveaktiver ud over den i artikel 30.1 fastlagte grænse i overensstemmelse med artikel 30.2 inden for de grænser og på de vilkår, der fastsættes af Rådet efter fremgangsmåden i artikel 42."Rådets forordning (EF) om Den Europæiske Centralbanks yderligere indkaldelse af valutareserveaktiverRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank (i det følgende benævnt "statutten"), særlig artikel 30.4,under henvisning til henstilling fra den Europæiske Centralbank (ECB),under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet,under henvisning til udtalelse fra Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber,i overensstemmelse med den procedure, der er fastsat i artikel 107, stk. 6, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (i det følgende benævnt "traktaten") og i statuttens artikel 42 og på de betingelser, der er fastsat i artikel 122, stk. 5, og i punkt 7 i protokollen (nr. 11) om visse bestemmelser vedrørende Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland ogud fra følgende betragtninger:(1) ifølge statuttens artikel 30.1 forsynes ECB af de nationale centralbanker i de deltagende medlemsstater med valutareserveaktiver, bortset fra medlemsstaternes valutaer, euro, IMF-reservestillinger og SDR, svarende til et beløp på op til 50000 mio. EUR;(2) ifølge statuttens artikel 30.4 skal Rådet fastsætte grænser og vilkår for ECB's indkaldelse af valutareserveaktiver ud over den i artikel 30.1 fastlagte grænse;(3) ifølge statuttens artikel 30.4 skal yderligere indkaldelse af valutareserveaktiver foretages i overensstemmelse med statuttens artikel 30.2; ifølge artikel 30.2 sammenholdt med artikel 43.6 i statutten og punkt 10, litra b), i protokollen (nr. 11) om visse bestemmelser vedrørende Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland skal den enkelte nationale centralbanks bidrag fastsættes i forhold til dens andel i ECB's kapital, der er indskudt af centralbankerne i de deltagende medlemsstater;(4) i artikel 10.3 sammenholdt med artikel 43.4 i statutten er det fastsat, at ved beslutninger, der træffes i henhold til statuttens artikel 30, vægtes Styrelsesrådets medlemmers stemmer i overensstemmelse med de nationale centralbankers andel af ECB's indskudte kapital;(5) artikel 30.4 sammenholdt med artikel 43.4 og 43.6 i statutten, punkt 8 i protokollen (nr. 11) om visse bestemmelser vedrørende Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland og punkt 2 i protokollen (nr. 12) om visse bestemmelser vedrørende Danmark tildeler ingen rettigheder og pålægger ingen forpligtelser over for ikke-deltagende medlemsstater;(6) ifølge statuttens artikel 49.1 sammenholdt med punkt 10, litra b), i protokollen (nr. 11) om visse bestemmelser vedrørende Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland skal en centralbank i en medlemsstat, hvis dispensation er blevet ophævet, eller som behandles på samme grundlag som de nationale centralbanker i medlemsstater uden dispensation, overføre valutareserveaktiver til ECB i overensstemmelse med statuttens artikel 30.1; ifølge statuttens artikel 49.1 fastsættes det beløb, der skal overføres, ved at gange euroværdien, beregnet efter de gældende vekselkurser, af de valutareserveaktiver, som allerede er blevet overført til ECB i overensstemmelse med artikel 30.1, med forholdet mellem antallet af kapitalandele indskudt af den pågældende nationale centralbank og antallet af kapitalandele, der allerede er indbetalt af de øvrige nationale centralbanker;(7) enhver angivelse af beløb i euro i de føromtalte traktatbestemmelser i denne forordning og i enhver indkaldelse af eller anmodning om valutareserveaktiver, som ECB måtte foretage, henviser til nominelle beløb i euro på det tidspunkt, hvor ECB indkalder valutareserveaktiver;(8) det anses for hensigtsmæssigt, at ECB, såfremt det er nødvendigt, kan indkalde valutareserveaktiver fra de nationale centralbanker ud over den i statuttens artikel 30.1 fastlagte grænse, svarende til et beløb på op til 50000 mio. EUR; Rådet kan i overensstemmelse med den i statuttens artikel 42 foreskrevne fremgangsmåde forhøje beløbet for de valutareserveaktiver som ECB yderligere kan indkalde fra de nationale centralbanker -UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:Artikel 1DefinitionerI denne forordning forstås ved:- "valutareserveaktiver": deltagende medlemsstaters officielle valutareserveaktiver, som besiddes af nationale centralbanker, og som er denomineret i, eller omfatter, valutaer, regningsenheder og guld, bortset fra medlemsstaternes valutaer, euro, IMF-reservestillinger og SDR- "national centralbank": en deltagende medlemsstats centralbank- "deltagende medlemsstat": en medlemsstat, der har indført den fælles valuta i overensstemmelse med traktaten.Artikel 2Yderligere indkaldelse af valutareserveaktiver1. ECB kan, såfremt der er behov herfor, indkalde valutareserveaktiver fra de nationale centralbanker ud over den i statuttens artikel 30.1 fastlagte grænse, svarende til et beløb på yderligere 50000 mio. EUR.2. En centralbank i en medlemsstat, hvis dispensation er blevet ophævet, eller som behandles på samme grundlag som en centralbank i en medlemsstat, hvis dispensation er blevet ophævet, skal overføre valutareserveaktiver til ECB, således at det beløb, der skal overføres, fastsættes ved at gange euroværdien, beregnet efter de gældende vekselkurser, af de valutareserveaktiver, som allerede er blevet overført til ECB i overensstemmelse med stk. 1 i denne artikel, med forholdet mellem antallet af kapitalandele indskudt af den pågældende nationale centralbank og antallet af kapitalandele, der allerede er indbetalt af de øvrige nationale centralbanker.Artikel 3Afsluttende bestemmelserDenne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.