title: Kommissionens henstilling (EU) 2016/1111 af 6. juli 2016 om overvågning af nikkel i fødevarer (EØS-relevant tekst)

text:
               8.7.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 183/70

         KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2016/1111
   af 6. juli 2016
   om overvågning af nikkel i fødevarer
   (EØS-relevant tekst)
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Nikkel er et metal, der i vid udstrækning forekommer i de øverste jordlag. Nikkel er til stede i fødevarer og vand på grund af naturlig og menneskeskabt aktivitet.

               (2)

               Den græske fødevaremyndighed bad Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (i det følgende benævnt »EFSA«) om at evaluere den risiko, som tilstedeværelsen af nikkel i fødevarer, navnlig grøntsager, udgør for menneskers sundhed.

               (3)

               EFSA's Ekspertpanel for Forurenende Stoffer i Fødevarekæden (i det følgende benævnt »ekspertpanelet«) besluttede at udvide risikovurderingen til også at omfatte drikkevand og vedtog den videnskabelige udtalelse om de risici for folkesundheden, der er forbundet med tilstedeværelsen af nikkel i fødevarer og drikkevand (1). I denne udtalelse blev reproduktions- og udviklingstoksicitet identificeret som kritisk effekt med henblik på risikokarakteriseringen af vedvarende oral eksponering for nikkel. Opblussen af eksematøse reaktioner og forværring af allergiske reaktioner blev identificeret som kritisk effekt af nikkeloverfølsomme menneskers akutte orale eksponering for nikkel.

               (4)

               Der er blevet indsamlet data i forbindelse med forekomst af nikkel i fødevarer og drikkevand i 15 forskellige europæiske lande. Da 80 % af de indsamlede data blev indsamlet i én medlemsstat, er der imidlertid behov for et geografisk set mere omfattende datasæt for at kontrollere forekomsten af nikkel i hele Unionen.

               (5)

               For visse fødevaregrupper, der i EFSA's videnskabelige udtalelse betragtes som hovedbidragydere til eksponering via kosten, var der kun begrænsede data om forekomst til rådighed. Med henblik på eventuelle fremtidige risikostyringsforanstaltninger bør der tilvejebringes et bedre billede af nikkelindholdet i fødevarer, der tilhører disse fødevaregrupper —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

               1.

               Medlemsstaterne bør med aktiv inddragelse af fødevarevirksomhedsledere og andre interesserede parter udføre overvågning af tilstedeværelsen af nikkel i fødevarer i 2016, 2017 og 2018. Overvågningen bør have fokus på cerealier, produkter baseret på cerealier, modermælkserstatninger, tilskudsblandinger, forarbejdede fødevarer baseret på cerealier til spædbørn og småbørn, babymad, fødevarer til særlige medicinske formål, der er særligt beregnet til spædbørn og småbørn, kosttilskud, bælgplanter, nødder og oliefrø, mælk og mejeriprodukter, alkoholholdige og ikkealkoholholdige drikkevarer, sukker og sukkervarer (herunder kakao og chokolade), frugt, grøntsager og grøntsagsprodukter (herunder svampe), tørrede teblade, tørrede dele af andre planter, der anvendes til urtete, og toskallede bløddyr.

               2.

               Prøveudtagningsprocedurerne bør gennemføres i henhold til bestemmelserne i Kommissionens forordning (EF) nr. 333/2007 (2) for at sikre, at prøverne er repræsentative for det parti, hvoraf de er udtaget.

               3.

               Prøverne bør analyseres, som de er markedsført. Analysen af det samlede nikkelindhold bør udføres i henhold til standard EN 13804:2013, »Fødevarer — Bestemmelse af stoffer og deres forbindelser — Generelle overvejelser og særlige krav«, helst ved anvendelse af en analysemetode baseret på flamme-atomabsorptionsspektrometri (FAAS) eller atomabsorptionsspektrometri med grafitovnsteknik (GFAAS), induktivt koblet plasma-atomemissionsspektrometri (ICP-OES) eller massespektrometri (ICP-MS).

               4.

               Medlemsstater, fødevarevirksomhedsleder og andre interesserede parter bør indberette overvågningsoplysningerne på helvægtsbasis til EFSA sammen med de oplysninger og i det elektroniske format, som EFSA har foreskrevet, så disse data kan samles i én database, senest den 1. oktober 2016, 2017 og 2018. Tilgængelige data om forekomst fra foregående år, der endnu ikke er blevet indberettet, bør videregives hurtigst muligt på samme betingelser.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 6. juli 2016.

            På Kommissionens vegne

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Medlem af Kommissionen

      (1)  EFSA's Ekspertpanel for Forurenende Stoffer i Fødevarekæden, 2015. Scientific Opinion on the risks to public health related to the presence of nickel in food and drinking water. EFSA Journal 2015;13(2):4002, 202 s. doi:10.2903/j.efsa.2015.4002.

      (2)  Kommissionens forordning (EF) nr. 333/2007 af 28. marts 2007 om prøveudtagnings- og analysemetoder til kontrol af indholdet af sporstoffer og procesforureninger i fødevarer (EUT L 88 af 29.3.2007, s. 29).


title: Rådets henstilling af 8. juli 2014 om Frankrigs nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Frankrigs stabilitetsprogram for 2014

text:
               29.7.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 247/42

         RÅDETS HENSTILLING
   af 8. juli 2014
   om Frankrigs nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Frankrigs stabilitetsprogram for 2014
   2014/C 247/09
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION —
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget fra Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               Den 13. juli 2010 vedtog Rådet på grundlag af Kommissionens forslag en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (3), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 29. juni 2012 vedtog medlemsstaternes stats- og regeringschefer en vækst- og beskæftigelsespagt, som udgør en sammenhængende ramme for indsatsen på nationalt plan og på EU-plan samt i euroområdet under anvendelse af alle tilgængelige løftestænger, instrumenter og politikker. De traf beslutning om tiltag, der skal iværksættes af medlemsstaterne, og forpligtede sig navnlig fuldt ud til at nå målene i Europa 2020-strategien og gennemføre de landespecifikke henstillinger.

               (4)

               Den 9. juli 2013 vedtog Rådet en henstilling (4) om Frankrigs nationale reformprogram for 2013 og afgav sin udtalelse om Frankrigs opdaterede stabilitetsprogram for 2012-2017. Den 15. november 2013 forelagde Kommissionen som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 473/2013 (5), sin udtalelse om Frankrigs udkast til budgetplan for 2014.

               (5)

               Den 13. november 2013 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester for 2014 om samordning af de økonomiske politikker. Den 13. november 2013 vedtog Kommissionen endvidere på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Frankrig blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der ville blive gennemført en dybdegående undersøgelse.

               (6)

               Den 20. december 2013 tilsluttede det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånemuligheder i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, tage fat om arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.

               (7)

               Den 5. marts 2014 offentliggjorde Kommissionen resultaterne af sin dybdegående undersøgelse for Frankrigs vedkommende som fastsat i artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Kommissionen konkluderer på grundlag af sin analyse, at Frankrig fortsat har makroøkonomiske ubalancer, som kræver specifik overvågning og beslutsomme politiske tiltag. Navnlig forværringen af handelsbalancen og konkurrenceevnen samt konsekvenserne af den høje offentlige gældsætning fortjener vedvarende politisk opmærksomhed.

               (8)

               Den 5. marts 2014 henstillede Kommissionen, at Frankrig yderligere bestræber sig på at sikre en fuldstændig efterlevelse af Rådets henstillinger inden for rammerne af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud.

               (9)

               Den 7. maj 2014 forelagde Frankrig sit nationale reformprogram for 2014 og sit stabilitetsprogram for 2014. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (10)

               Målsætningen for den budgetstrategi, der er skitseret i stabilitetsprogrammet for 2014, er at få korrigeret det uforholdsmæssigt store underskud i 2015 og nå den mellemfristede målsætning i 2017. Stabilitetsprogrammet bekræfter den forrige mellemfristede målsætning om en strukturel budgetbalance, hvilket er mere stringent, end hvad der kræves i stabilitets- og vækstpagten. Ifølge stabilitetsprogrammet skal underskuddet være bragt ned på 3 % af BNP i 2015, hvilket ligger over det mål, der er sat i Rådets henstilling fra 21. juni 2013. Derefter er det planlagte (nyberegnede) årlige fremskridt i retning af den mellemfristede målsætning lavere end mindstekravet på 0,5 % af BNP. Overordnet set er den budgetstrategi, der er skitseret i stabilitetsprogrammet, kun delvis på linje med kravene i stabilitets- og vækstpagten. Ifølge stabilitetsprogrammet vil statsgælden toppe med 95,6 % af BNP i 2014 og 2015 og derefter falde til 91,9 % i 2017. Det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag for de budgetmæssige fremskrivninger i stabilitetsprogrammet, er realistisk for 2014 og lettere optimistisk for 2015, idet BNP forventes at vokse med henholdsvis 1,0 % og 1,7 % i år og næste år, i forhold til 1,0 % og 1,5 % ifølge Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2014. I april 2014 afgav det høje råd for offentlige finanser (»Haut Conseil des Finances Publiques«) en udtalelse om det makroøkonomiske scenarie for stabilitetsprogrammet. I stabilitetsprogrammet er der skitseret en række ekstra foranstaltninger for 2014, blandt andet annulleringen af ministerielle bevillinger, som skal vedtages som led i et tillægsbudget, og de første konsekvenser af den spareplan på 50 mia. EUR, som er annonceret af regeringen.
               På grundlag heraf og også i betragtning af, at den finanspolitiske indsats i 2013 var højere end forventet på tidspunktet for Kommissionens henstilling, kan stabilitetsprogrammet anses for i store træk at imødekomme Kommissionens henstilling. De finanspolitiske konsolideringsforanstaltninger er ikke tilstrækkeligt detaljeret til på overbevisende måde at sikre korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud i 2015, hvilket understøttes af Kommissionens prognose om et underskud på 3,4 % af BNP næste år og en underliggende strukturel tilpasning, som ligger en del under det niveau, som Rådet har henstillet. Desuden er risiciene i tilknytning til regeringens mål nedadrettede. Det er især det, at en del af de ekstra foranstaltninger for 2014, som er annonceret i stabilitetsprogrammet, mangler at blive vedtaget, og de planlagte besparelser for 2015 er meget ambitiøse. Ifølge Kommissionens prognose mangler den finanspolitiske indsats for 2013-2014 0,2 procentpoint af BNP hvad angår en (korrigeret) ændring af den strukturelle saldo og mindst 0,1 procentpoint hvad angår mængden af foranstaltninger, som blev anset for nødvendige på tidspunktet for Rådets henstilling. Rådet er på baggrund af sin vurdering af stabilitetsprogrammet og Kommissionens prognose i medfør af forordning (EF) nr. 1466/97 af den opfattelse, at foranstaltningerne til understøttelse af budgetstrategien, skal præciseres yderligere, at det er nødvendigt med yderligere bestræbelser for at efterkomme Rådets henstilling og sikre en passende vej hen imod den mellemfristede målsætning. Der bør navnlig præciseres ekstra bestræbelser i den kommende ændringsbudgetlov for 2014.

               (11)

               I betragtning af den store og stadig voksende statsgæld og den omstændighed, at fristen for korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud blev forlænget til 2015, er det så meget desto vigtigere, at budgettet for 2014 gennemføres nøje, og at der fortsat gøres en målrettet og mærkbar indsats med konsolidering i 2015. De offentlige udgifter bør navnlig vokse i et meget langsommere tempo end i de forudgående år, som det er planlagt af regeringen. Der er derfor et behov for yderligere at præcisere en strategi til at få reduceret udgifterne med ved at intensivere den igangværende udgiftsrevision og ved i givet fald at omdefinere rækkevidden af regeringens tiltag. Der kan ikke opnås betydelige kortsigtede besparelser, uden at stigningen i udgifterne til social sikring mindskes signifikant, idet de udgør næsten halvdelen af udgifterne i den sociale sektor.
               Det indebærer, at sundheds- og pensionsudgifter bliver holdt i ave, for eksempel ved at der sættes mere ambitiøse årlige mål for sundhedsudgifter, og at pensioner, såvel som andre sociale ydelser, fastfryses midlertidigt, sådan som det for øjeblikket er regeringens hensigt. Desuden bør den planlagte nye lov om decentralisering strømline de forskellige administrative lag i Frankrig, for at administrative overlapninger kan fjernes, og der kan opnås flere synergier, effektivitetsgevinster og besparelser ved at sammensmelte eller nedlægge administrative lag. I den forbindelse vil de strukturreformer, der er skitseret i stabilitetsprogrammet, ikke blot først få virkning på mellemlang sigt, selv om den planlagte tidsplan har været lagt frem siden stabilitetsprogrammet, men de er også udsat for store risici i forbindelse med implementering. Kontrollen af udgifterne på lokalt plan bør også skærpes, blandt andet ved at lægge låg over den årlige stigning i de lokale skatteindtægter, under hensyntagen til eksisterende lofter for et antal lokale skatters vedkommende, og samtidig nøje gennemføre den planlagte reduktion af tilskuddene fra centralregeringen. Det er nødvendigt med besparelser på kort sigt, men den langsigtede holdbarhed af de offentlige finanser giver også anledning til problemer.
               De offentlige sundhedsudgifter har været under kontrol inden for de senere år, men der skal gøres en yderligere indsats for at gøre sundhedssystemet mere omkostningseffektivt. Der er navnlig behov for at begrænse omkostningerne yderligere, eftersom der forventes en markant stigning i udgifterne til sundhedssystemet på mellemlang og lang sigt. De områder, hvor der bør opnås en større effektivitet, er blandt andet inden for lægemidler og administration samt inden for hospitalsvæsenet. Og endelig blev der vedtaget en pensionsreform i december 2013, som skulle sikre systemets holdbarhed på lang sigt. Men pensionsreformen er ikke nok til at fjerne underskuddet i systemet, navnlig underskuddet fra ordninger for statsansatte og ansatte, der arbejder i en række statskontrollerede virksomheder, og alt i alt vil de nye pensionsforanstaltninger ifølge fremskrivninger fra de franske myndigheder kun give en halvering af systemets samlede underskud til omkring 0,5 % af BNP i 2020. Desuden er der store risici på grund af tilpasningens omfang, eftersom det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for disse fremskrivninger, kan vise sig at være alt for optimistisk. Det nyligt oprettede pensionsovervågningsudvalg (»Comité de Suivi des Retraites«) skal sikre, at underskuddet i systemet gradvis bliver fjernet.

               (12)

               Frankrig er en af de medlemsstater, der har de højeste arbejdskraftomkostninger. Det er navnlig den høje skattebyrde for arbejdskraften, der mindsker rentabiliteten for virksomhederne og tynger beskæftigelsen. For at støtte konkurrenceevnen hvad angår omkostninger har regeringen taget en række initiativer til at mindske den skattebyrde, der er lagt på arbejdskraften. Der blev i december 2012 vedtaget en skattenedsættelse af hensyn til konkurrenceevne og beskæftigelse (CICE) svarende til et fald i arbejdsomkostningerne for lønninger, der ligger 2,5 gange under mindstelønnen. Der blev annonceret en yderligere nedskæring på 10 mia. EUR for arbejdskraftomkostninger som led i en »ansvars- og solidaritetspagt« i januar 2014. De to foranstaltninger vil beløbe sig til 30 mia. EUR eller 1,5 % af BNP, hvilket er rimeligt i forhold til den samlede stigning i den i 2010-2013 registrerede selskabsbeskatning og vil kunne bygge bro over halvdelen af kløften mellem Frankrig og gennemsnittet i euroområdet hvad angår arbejdstagernes socialsikringsbidrag. Desuden vil eksportvirksomheder, som normalt betaler høje lønninger, få mindre gavn af CICE end ikkeeksportvirksomheder, hvorved foranstaltningen vil få mindre indvirkning på konkurrenceevnen. Ansvars- og solidaritetspagten omfatter også en reduktion af arbejdskraftomkostningerne for lave lønninger og for lønninger mellem 1,6 og 3,5 gange mindstelønnen. Sidstnævnte foranstaltning, der forventes at træde i kraft i 2016 vil få en mere direkte indvirkning på eksportvirksomheder. Lønfastsættelsen i Frankrig har en tendens til at give forvridninger i lønstrukturen og begrænse virksomhedernes mulighed for at tilpasse lønningerne i økonomiske nedgangstider. Det høje råd for finansiering og social beskyttelse (»Haut Conseil du financement de la protection sociale«) har vurderet indvirkningen af forskellige scenarier med socialsikringsundtagelser på beskæftigelsen, men indvirkningen på lønudvikling og konkurrenceevne er der ikke blevet lagt stor vægt på.
               Men selv om der blev givet omfattende undtagelser, er arbejdskraftomkostningerne for arbejdstagere, der får udbetalt mindsteløn, fortsat høje. Disse undtagelser har bidraget til at dæmme op for arbejdskraftomkostningerne i 2013, hvilket er en positiv udvikling, men mindstelønsniveauet i Frankrig er fortsat højt sammenlignet med andre medlemsstaters. Mindstelønnen bør derfor fortsat udvikle sig på en sådan måde, at den understøtter konkurrence og jobskabelse. Frankrig har kun få undtagelser fra den lovbestemte mindsteløn, og der kan gøres yderligere for at få reduceret arbejdskraftomkostningerne for sårbare grupper.

               (13)

               Frankrigs globale ranking i en række internationale undersøgelser af erhvervsmiljøet er gået tilbage. Der er gjort en indsats som led i et »forenklingsforsøg«, der blev lanceret i juli 2013 for at forbedre forholdet mellem virksomheder og forvaltningen, men det er nødvendigt med en yderligere forbedring af erhvervsmiljøet. Derudover er der stadig en række foranstaltninger i forenklingsplanen, som mangler at blive fastlagt og implementeret. Der bør navnlig tages særligt hensyn til bestemmelser i arbejdsloven eller til regnskabsregler vedrørende specifikke tærskler, som hæmmer væksten i franske virksomheder. De kan gøre, at det bliver vanskeligt for SMV'er at nå en størrelse, som er nødvendig for at kunne eksportere og innovere. Resultaterne af de politiske initiativer til at sætte skub i private selskabers udgifter til F&U og innovation, navnlig skattefradraget for forskning og konkurrencepolerne, har hidtil været blandede. Den industrielle sektors faldende betydning inden for den private sektor i Frankrig viser sig som en stagnering i private selskabers udgifter til F&U, til trods for at der gøres betydelige forsøg på virksomhedsplan. Som følge heraf bliver en stor del af F&U-udgifterne finansieret af offentlige midler enten direkte gennem offentlig forskning eller indirekte gennem tilskud. De nuværende værktøjers effektivitet bør forbedres yderligere for at udløse højere F&U-udgifter i private virksomheder og innovation i den private sektor. Det er navnlig gennem ressourcer til konkurrencepolerne, at der vil kunne opnås større virkninger og større udbredelse af innovation. Desuden vil effektiviteten af denne politik kunne styrkes ved at gøre disse poler til egentlige netværk af virksomheder med positive afsmitningseffekter. Og endelig forventes omkostningerne til skattefradrag for forskning at nå op på 5,8 mia. EUR i 2014 (tæt på 0,3 % af BNP). Til trods for omkostningerne til denne foranstaltning er der ingen tilgængelig evaluering af effekten heraf på F&U, der tager hensyn til de seneste reformer.

               (14)

               Selv om der er blevet fjernet barrierer for retlige former, kapitalkrav eller takster for visse erhverv (f.eks. dyrlæger, revisorer) og der i kraft af den seneste forbrugerlov er blevet vedtaget nye foranstaltninger med henblik på at øge konkurrencen, så er der for nogle erhvervs vedkommende stadig betydelige barrierer for adgang eller drift i dag (f.eks. taxaer, sundhedssektoren, advokater og retlige erhverv mere generelt). Princippet med numerus clausus for adgang til mange erhverv (læger, apotekere osv.) virker stadig som en hindring for adgangen til erhverv, og det vil kunne revideres, uden at det bringer kvalitet og sikkerhed i fare. Til dato er der ikke foretaget nogen grundig vurdering af behovet for, og det forholdsmæssige i, restriktioner, der påvirker lovregulerede erhverv. I detailsektoren er kravene om tilladelse til at åbne forretninger meget byrdefulde, især på grund af reglerne om byplanlægning, og der er stadig forbud mod salg med tab, hvilket er til skade for konkurrencen og for forbrugerne. Til dato er der ikke blevet vedtaget konkrete foranstaltninger i Frankrig for at få fjernet adgangsbarriererne i detailsektoren. Hvad angår el- og gasdistribution er de lovregulerede priser ved at blive udfaset for erhvervskunder. Men priserne er fortsat lovregulerede for husholdningerne, for elektricitet er de fastsat til under omkostningsniveauerne, og adgangen for alternative udbydere er begrænset. For energisammenkoblingers vedkommende bør igangværende projekter, især med Spanien, færdiggøres for at styrke el- og gassammenkoblingerne med nabolandene. I jernbanesektoren er barriererne for markedsadgang stadig til hinder for, at markedet kan fungere effektivt. Frankrig har ikke åbnet sit hjemmemarked for jernbanepassagerer for konkurrence, undtagen for internationale forbindelser, hvor der er få nye på markedet. Der er lanceret en reform af jernbanesystemet med henblik på at gøre det finansielt mere bæredygtigt. Der blev forelagt et lovforslag i oktober 2013, og det er ved at blive behandlet i parlamentet. Blandt de foreslåede foranstaltninger er der indførelse af en fuldgyldig infrastrukturforvalter som en vertikal integreret struktur med den etablerede operatør. Denne nye struktur kan gøre det vanskeligt for alternative operatører at få adgang til netværket.

               (15)

               Frankrig har en høj og stigende samlet skattebyrde. I 2013 var skattetrykket på 45,9 %, et af de højeste i Unionen, og det var steget med 3,3 procentpoint, siden den finanspolitiske konsolidering startede i 2010. Derfor har et særligt udvalg (»Assises de la fiscalité«), givet input til en reform af skattesystemet. Der har hidtil kun været beskedne fremskridt med at sænke de lovbestemte person- og selskabsskattesatser og med at øge effektiviteten i momssystemet. I stedet for er der en midlertidig ekstraskat for store virksomheder, som er blevet forlænget til 2015, og det vil betyde, at den samlede selskabsbeskatning når op på 38,1 % (den lovbestemte sats er allerede en af de højeste i Unionen med 33,3 %). Regeringen har annonceret en gradvis afskaffelse af virksomhedernes sociale solidaritetsbidrag (C3S) og en gradvis nedsættelse af den lovbestemte sats til 28 % senest i 2020. Hvad angår sidstnævnte, er der ingen detaljeret information om den nøjagtige planlægning herfor. Der er også gjort beskedne fremskridt i det seneste år med at nedbringe og strømline indkomstskatteudgifterne. Til trods for, at der er gjort nogle fremskridt på miljøbeskatningsområdet (f.eks. med den gradvise indførelse af en CO2-afgift eller »contribution climat énergie«), er miljøbeskatningens andel af BNP fortsat lav. Punktafgifterne i Frankrig indeksreguleres således ikke efter inflationen, og der er stadig nogle betydelige miljøskadelige subsidier tilbage såsom præferencesatsen for punktafgifter på dieselolie. Og endelig er der ikke blevet truffet ekstra foranstaltninger i 2013 til at afhjælpe skævheder i selskabsbeskatningen og forhindre en yderligere stigning i privat gældsætning.

               (16)

               Selv om der er blevet truffet en række politikforanstaltninger i Frankrig, blev situationen på arbejdsmarkedet stadig værre i 2013, og der er betydelige udfordringer at tage fat om. Arbejdsløsheden fortsatte med at stige og nåede op på 10,3 % i 2013 (i forhold til 7,5 % i 2008). Arbejdsmarkedet i Frankrig er fortsat segmenteret, og der er kun få tilfælde af midlertidige kontrakter, der afløses af fastansættelse (sandsynligheden for som midlertidig ansat at blive fastansat var på kun 10,6 % i 2010, i forhold til 25,9 % i gennemsnit for Unionen). Den tværprofessionelle aftale om sikring af beskæftigelsen mundede ud i en lov, der blev vedtaget i juli 2013. Selv om denne reform er et positivt skridt, er dens indvirkning på nuværende tidspunkt ujævn. Der er således meget få virksomheder, som har gjort brug af ordningerne for virksomhedsaftaler, der blev indført med loven for at gøre arbejdsbetingelserne mere fleksible i tilfælde af midlertidige økonomiske vanskeligheder. Antallet af afskedigelser, der er blevet bragt for domstolen, er dog faldet betydeligt. I 2014 var der forhandlinger mellem arbejdsmarkedets parter om at reformere arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet, men den nye aftale forventes ikke kunne nedbringe underskuddet i systemet. Det kumulerede underskud i arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet, som var tæt på 1 % af BNP i 2013, kræver ekstra strukturelle foranstaltninger for at kunne sikre dets holdbarhed. Nogle elementer som f.eks. betingelserne for støtteberettigelse og gradvis nedsættelse af ydelserne over tid eller kompensationssatser for arbejdstagere med de højeste lønninger blev kun marginalt ændret ved den sidste aftale mellem arbejdsmarkedets parter i marts 2014, og de bør tilpasses yderligere for at sikre, at incitamenterne til at arbejde er passende. Takket være flere pensionsreformer har der i de seneste tre år kunnet konstateres en konstant stigning i beskæftigelsesfrekvensen for arbejdstagere i alderen 55-64 år.
               Men beskæftigelsesfrekvensen blandt ældre arbejdstagere i Frankrig (45,6 % i 2013) ligger langt under gennemsnittet i Unionen (4,5 procentpoint under), og kun 55 % af de ældre arbejdstagere i Frankrig går direkte på pension efter beskæftigelsen (2008-2011). Resultatet er, at arbejdsløsheden for denne gruppe er steget stærkt i de seneste fem år. Det er derfor nødvendigt at styrke de foranstaltninger, der skal forbedre deres beskæftigelsesegnethed, og samtidig gøre det mere attraktivt for dem at blive i arbejde eller vende tilbage til arbejdet.

               (17)

               Undersøgelsen fra 2013 under programmet for international elevevaluering viste, at uligheden på uddannelsesområdet i Frankrig er blandt de højeste i OECD-landene. En sjettedel af de unge i Frankrig forlader uddannelsessystemet uden at have afsluttet uddannelsen. Dette er særligt urovækkende, fordi ledighedsprocenten blandt unge var 25,5 % ved udgangen af 2013, og risikoen for arbejdsløshed var næsten dobbelt så stor for unge med det laveste kvalifikationsniveau. Praktikpladsordningerne bør især nå de mindst kvalificerede unge. Der er gjort visse fremskridt for at få løst dette problem, idet der er igangsat en reform at den obligatoriske uddannelse i juli 2013 og vedtaget en lov om erhvervsuddannelse og livslang læring i marts 2014. Men det er for tidligt at kunne vurdere, om disse foranstaltninger i praksis vil mindske ulighederne i uddannelsessystemet, og den nye plan fra januar 2014, som er rettet mod skoler til og med lavere sekundærtrin i ugunstigt stillede områder, mangler stadig at blive implementeret. Og endelig er overgangen fra skole til arbejde blevet lettet, men antallet af praktikpladser faldt i 2012, og ordningerne er i stigende grad kommet unge under højere uddannelse til gode.

               (18)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Frankrigs økonomiske politik. Den har vurderet det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Frankrig, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke Unionens samlede økonomiske styring, ved at der fra EU-niveau gives input til kommende nationale beslutninger. Dens henstillinger under det europæiske semester er afspejlet i henstilling 1-7 nedenfor.

               (19)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået stabilitetsprogrammet, og Rådets udtalelse (6) er især afspejlet i henstilling 1 nedenfor.

               (20)

               På baggrund af resultaterne af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet. Rådets henstillinger i henhold til artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles især i henstilling 1 til 6 nedenfor.

               (21)

               I forbindelse med det europæiske semester har Kommissionen også foretaget en analyse af den økonomiske politik i euroområdet som helhed. På dette grundlag har Rådet udstedt specifikke henstillinger til de medlemsstater, der har euroen som valuta (7). Som et land, der har euroen som valuta, bør Frankrig også sikre fuld og rettidig gennemførelse af disse henstillinger —

         HENSTILLER, at Frankrig i perioden 2014-2015 træffer foranstaltninger med henblik på at:

               1.

               Styrke budgetstrategien, blandt andet ved yderligere at specificere de underliggende foranstaltninger, for 2014 og derefter for at sikre korrektionen af det uforholdsmæssige store underskud på holdbar vis i 2015 og gennemføre den strukturelle tilpasningsindsats, der er præciseret i Rådets henstilling inden for rammerne af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. En holdbar korrektion af de finanspolitiske ubalancer kræver en troværdig gennemførelse af ambitiøse strukturelle reformer for at øge tilpasningsevnen og sætte skub i væksten og beskæftigelsen. Efter korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud fortsætte med en strukturel tilpasning hen imod den mellemfristede målsætning på mindst 0,5 % hvert år og mere i gode tider eller, hvis det er nødvendigt, at sikre, at gældsreglen efterleves, således at den høje statsgældskvote kan bringes ind på en vedvarende nedadgående kurs. Optrappe bestræbelserne på at opnå effektivitetsgevinster i alle underafdelinger af statsstyret, blandt andet ved i givet fald at omdefinere rækkevidden af regeringens tiltag. Navnlig tage skridt til signifikant at mindske stigningen i udgifterne til social sikring fra 2015 som planlagt, ved at der sættes mere ambitiøse årlige mål for sundhedsudgifter, at der dæmmes op for pensionsomkostningerne, og at familieydelser og boligydelser bliver strømlinet. Sætte en klar tidsplan for den igangværende decentralisering og inden december 2014 tage de første skridt til at få fjernet administrative overlapninger, at gøre det lettere at foretage sammenlægning inden for det lokale styre og at klarlægge, hvor ansvaret ligger i hvert lag af det lokale styre. Styrke incitamenterne til at strømline udgifterne på lokalt plan ved at indføre et loft over den årlige stigning i det lokale styres skatteindtægter og samtidig reducere tilskuddene fra det centrale styre som planlagt. Ud over behovet for kortfristede besparelser tage skridt til at tackle stigningen i de offentlige sundhedsudgifter på mellemlang og lang sigt, blandt andet udgifterne til lægemidler, og træffe de ekstra foranstaltninger, når og hvor det måtte være nødvendigt for at få bragt pensionssystemet i balance inden 2020 på en holdbar måde, der omfatter alle ordninger, med særlig fokus på eksisterende særordninger og supplerende ordninger.

               2.

               Sikre, at reduktionen i arbejdskraftomkostningerne, som er et resultat af »crédit d’impôt compétitivité emploi«, bliver opretholdt. At gøre en indsats for yderligere at få sænket arbejdsgivernes socialsikringsbidrag i overensstemmelse med tilsagnene under ansvars- og solidaritetspagten, idet det sikres, at der ikke er andre foranstaltninger, som neutraliserer virkningen heraf, og at det nuværende planlagte mål, bliver fastholdt. Yderligere evaluere den økonomiske indvirkning af undtagelser vedrørende socialsikringsbidrag, idet der lægges vægt på beskæftigelse, lønudvikling og konkurrenceevne og om nødvendigt træffes passende foranstaltninger. Yderligere reducere arbejdskraftomkostningerne på en budgetmæssig neutral måde, i den lavere ende af lønskalaen, især gennem målrettede reduktioner i arbejdsgivernes socialsikringsbidrag, under hensyntagen til de forskellige ordninger med løntilskud.

               3.

               Forenkle de administrative, skattemæssige og regnskabsmæssige regler for virksomhederne og træffe konkrete foranstaltninger til at få implementeret regeringens igangværende »forenklingsplan« senest i december 2014. Fjerne regler, som kan være en hæmsko for virksomhedernes vækst, navnlig ved at revidere størrelsesrelaterede kriterier i regler for at undgå tærskeleffekter. Tage skridt til at forenkle og forbedre innovationspolitikken, navnlig gennem evalueringer, der tager hensyn til de seneste reformer, og om nødvendigt en tilpasning af »crédit d’impôt recherche«. Sikre, at ressourcerne hovedsageligt går til de mest effektive konkurrencepoler, og yderligere fremme den økonomiske indvirkning af innovation, der udvikles i polerne.

               4.

               Fjerne uberettigede restriktioner for adgang til og udøvelse af lovregulerede erhverv og mindske adgangsomkostningerne samt fremme konkurrencen inden for tjenesteydelser. Gøre en yderligere indsats for at mindske den som følge af regulering opståede byrde, som påvirker detailsektoren, navnlig ved at gøre det mere enkelt at få tilladelse til at åbne forretninger og fjerne forbuddet mod salg med tab. Sikre, at der indføres lovregulerede gas-og eltakster for husholdninger på et passende niveau, som ikke udgør en konkurrencehindring, men samtidig opretholde overkommelige prisforhold for sårbare grupper. Styrke el- og gassammenkoblingskapaciteten med Spanien, og navnlig øge gassammenkoblingskapaciteten for fuldt ud at integrere det iberiske gasmarked med det europæiske marked. Inden for jernbanesektoren sikre, at den nye fælles infrastrukturforvalter er uafhængig af den etablerede operatør, og tage skridt til at åbne indenlandsk passagerbefordring for konkurrence i overensstemmelse med bestemmelserne i og den tidsplan, der fastlægges i de kommende direktiver.

               5.

               Mindske skattebyrden på arbejdskraft og optrappe bestræbelserne på at forenkle skattesystemet og gøre det mere effektivt. I den forbindelse og startende med budgettet for 2015 træffe foranstaltninger til at få fjernet uhensigtsmæssige indkomstskatteudgifter for personer og virksomheder på grundlag af de seneste vurderinger og »Assises de la fiscalité«-initiativet, og samtidig reducere lovbestemte satser. Træffe foranstaltninger til at fjerne gældsskævheden i forbindelse med selskabsbeskatning; udvide afgiftsgrundlaget, især på forbrug; udfase miljøskadelige subsidier.

               6.

               Gøre en yderligere indsats for at bekæmpe stivhed på arbejdsmarkedet, navnlig træffe foranstaltninger til ændre betingelserne for »accords de maintien de l’emploi« for at få virksomheder, der står over for vanskeligheder, til at indføre dem. Træffe ekstra foranstaltninger til at reformere arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet sammen med arbejdsmarkedets parter, således at der er garanti for dets holdbarhed, samtidig med at det sikres, at det bliver attraktivt at vende tilbage til arbejdet. Sikre, at ældre arbejdstagere får passende rådgivning og videreuddannelse, og tage de relevante specifikke ordninger for arbejdsløshedsunderstøttelse op til revision under hensyntagen til deres situation på arbejdsmarkedet.

               7.

               Fortsætte med moderniseringen af erhvervsuddannelse og videreuddannelse, gennemføre reformen af den obligatoriske uddannelse og træffe yderligere tiltag for at mindske uligheder på uddannelsesområdet, navnlig ved at styrke foranstaltninger, der vedrører skolefrafald. Sikre, at de aktive arbejdsmarkedspolitikker på effektiv måde støtter de mest sårbare grupper. Forbedre overgangen fra skole til arbejde, især ved at optrappe foranstaltninger, der vedrører praktikpladser, med særlig vægt på de lavt uddannede.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 8. juli 2014.

            På Rådets vegne

         P.C. PADOAN

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Opretholdt for 2014 ved Rådets afgørelse 2014/322/EU af 6. maj 2014 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker for 2014 (EUT L 165 af 4.6.2014, s. 49).

      (4)  EUT C 217 af 30.7.2013, s. 27.

      (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 473/2013 af 21. maj 2013 om fælles bestemmelser om overvågning og evaluering af udkast til budgetplaner og til sikring af korrektion af uforholdsmæssigt store underskud i medlemsstaterne i euroområdet (EUT L 140 af 27.5.2013, s. 11).

      (6)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.

      (7)  Se side 141 i denne EUT.


Avis juridique important

|

31990H0443

90/443/EKSF: Kommissionens henstilling af 18. juli 1990 om ophævelse af henstillinger vedrørende handelspolitiske foranstaltninger over for indførslen af kul fra tredjelande i Forbundsrepublikken Tyskland

EF-Tidende nr. L 228 af 22/08/1990 s. 0024 - 0025

*****  KOMMISSIONENS  HENSTILLING  af 18. juli 1990  om ophaevelse af henstillinger vedroerende handelspolitiske foranstaltninger over for indfoerslen af kul fra tredjelande i Forbundsrepublikken Tyskland  (90/443/EKSF)  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab, saerlig artikel 74, og  ud fra foelgende betragtninger:  I  Ved Den Hoeje Myndigheds henstilling af 28. januar 1959 til regeringerne for Faellesskabets medlemsstater angaaende handelspolitiske foranstaltninger over for indfoerslen af kul fra tredjelande (1) paalagde Den Hoeje Myndighed regeringen for Forbundsrepublikken Tyskland midlertidigt paa indfoerslen af kul fra tredjelande at anvende en told paa hoejst 20 DM pr. ton, i det omfang denne indfoersel oversteg et kontingent til nulsats paa 5 mio tons.  Den bemyndigede tillige regeringen for Forbundsrepublikken Tyskland til at foere oprindelseskontrol i det omfang, det var noedvendigt med henblik paa anvendelsen af den foranstaltning, der var genstand for henstillingen.  Den henstillede endelig til regeringerne for de oevrige medlemsstater om i fornoedent omfang at traeffe de noedvendige forholdsregler til, at regeringen for Forbundsrepublikken Tyskland kunne anvende de foranstaltninger, som var genstand for henstillingen.  Henstillingen blev rettet paa grundlag af foelgende betragtninger:  - kulvirksomhederne i Faellesskabet var udsat for alvorlige afsaetningsvanskeligheder;  - denne situaion var saerlig udtalt paa Forbundsrepublikken Tysklands omraade, hvor der indfoertes kul fra tredjelande i forholdsvis oegede maengder og paa saadanne betingelser, at disse indfoersler i alvorlig grad truede med at skade kulproduktionen inden for det faelles marked og navnlig udgjorde en fare for fortsat beskaeftigelse;  - de handelspolitiske foranstaltninger, som regeringen for Forbundsrepublikken Tyskland traf, var ikke i sig selv tilstraekkelige til at afhjaelpe dette forhold.  Ved henstilling af 3. november 1959 (2), 3. november 1960 (3), 13. december 1961 (4) og 30. oktober 1962 (5) traf Den Hoeje Myndighed foranstaltninger vedroerende henholdsvis aarene 1960, 1961, 1962 og 1963.  Hvad angaar de foelgende aar har EF-Domstolen fastslaaet, at naevnte henstillinger fortsat kunne tjene som retsgrundlag for nationale forskrifter, hvorefter der kunne opkraeves en differencetold for indfoert stenkul med oprindelse i et tredjeland, som var overgaaet til fri omsaetning i en anden medlemsstat (6).  II  Siden vedtagelsen af ovennaevnte henstillinger har grundlaget for en toldbeskyttelse af Forbundsrepublikken Tysklands omraade aendret sig vaesentligt, baade i henseende til samhandelen og hvad angaar faellesskabsforanstaltninger til fordel for Faellesskabets kulindustri.  Hvad angaar udviklingen i kulindfoerslerne i Forbundsrepublikken Tyskland maa det konstateres, at medens den del af indfoerslerne, der var bestemt til Forbundsrepublikken Tyskland, i 1958 udgjorde 40 % af de samlede indfoersler i Faellesskabet, var denne andel - beregnet i forhold til indfoerslerne i det gamle faellesskab bestaaende af seks medlemsstater - faldet til ca. 9 % i 1989. Set paa denne baggrund indfoeres der ikke laengere kul i forholdsvis oeget maengde, jf. artikel 74, nr. 3.  Med de faellesskabsforanstaltninger, der er truffet siden 1965 til imoedegaaelse af problemerne i kulindustrien, er der indfoert paa hinanden foelgende faellesskabsordninger for statsstoette til kulindustrien - beslutning nr. 3/65 (1), beslutning nr. 27/67 (2), beslutning nr. 3/71/EKSF (3), beslutning nr. 528/76/EKSF (4), beslutning nr. 2064/86/EKSF (5).  Med de stoetteordninger, der er indfoert ved disse beslutninger, har der bl. a. kunnet skabes et gunstigt grundlag for tilpasning af Faellesskabets staalindustri til de faktiske forhold paa energimarkedet. Stoette, der planlaegges af medlemsstaterne, kan betragtes som forenelig med Faellesmarkedets hensigtsmaessige funktion, hvis den saerlig hjaelper til at forbedre konkurrenceevnen i kulindustrien, som bidrager til en bedre forsyningssikkerhed eller loesning af sociale og regionale problemer i tilslutning til udviklingen i kulindustrien.  III  Under henvisning til det ovenfor anfoerte maa det konstateres, at de i artikel 74, nr. 3, omhandlede betingelser ikke laengere er til stede.  I betragtning af denne bestemmelses karakter af undtagelsesbestemmelse og under henvisning til maalsaetningen i EKSF-Traktatens artikel 3, litra a), er det ikke laengere berettiget at opretholde de ovenfor naevnte henstillinger.  Disse henstillinger boer derfor ophaeves fra 1. januar 1991, idet denne frist er noedvendig til at saette regeringen for Forbundsrepublikken Tyskland i stand til at traeffe de noedvendige foranstaltninger -  RETTET FOELGENDE HENSTILLING:  Artikel 1  Henstillingen fra Den Hoeje Myndighed af 28. januar 1959, 3. november 1959, 3. november 1960, 13. december 1961 og 30. oktober 1962 ophaeves med virkning fra 1. januar 1991.  Artikel 2  Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 18. juli 1990.  Paa Kommissionens vegne  Frans ANDRIESSEN  Naestformand  (1) EFT nr. 8 af 11. 2. 1959, s. 197/59.  (2) EFT nr. 58 af 14. 11. 1959, s. 1150/59.  (3) EFT nr. 73 af 19. 11. 1960, s. 1425/60.  (4) EFT nr. 82 af 19. 12. 1961, s. 1600/61.  (5) EFT nr. 116 af 12. 11. 1962, s. 2683/62.  (6) Dom af 28. 6. 1984 - Sag 36/83, MABANAFT / Hauptzollamt Emmerich, Samling af Domstolens Afgoerelser 1984, s. 2527.  (1) EFT nr. 31 af 25. 2. 1965, s. 480/65.  (2) EFT nr. 261 af 28. 10. 1967, s. 1.  (3) EFT nr. L 3 af 5. 1. 1971, s. 7.  (4) EFT nr. L 63 af 11. 3. 1976, s. 1.  (5) EFT nr. L 177 af 1. 7. 1986, s. 1.


				|

		52011SC0815

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Slovakiaand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Slovakia, 2011-2014

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Slovakiets nationale reformprogram for
2011
med Rådets udtalelse
om Slovakiets opdaterede stabilitetsprogram for 2011-2014
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions
funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt
overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], særlig artikel 5, stk. 3,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[2],
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)
Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd
Europa-Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse,
Europa 2020, baseret på en øget koordinering af de økonomiske politikker, som
vil fokusere på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge
EU's potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)
Den 13. juli 2010 vedtog Rådet en henstilling om de
overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske
politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om
retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[3], som tilsammen udgør de "integrerede
retningslinjer". Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede
retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og
beskæftigelsespolitik.
(3)
Den 12. januar 2011 vedtog Kommissionen den første
årlige vækstundersøgelse, som markerer starten på en ny cyklus med økonomisk
styring i EU og det første europæiske halvår med forudgående og integreret
politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien.
(4)
Den 25. marts 2011 tilsluttede Det Europæiske Råd
sig prioriteterne for finanspolitisk konsolidering og strukturreformer (i
overensstemmelse med Rådets konklusioner af 15. februar og 7. marts
2011 og i forlængelse af Kommissionens årlige vækstundersøgelse). Det
understregede behovet for at prioritere genopretning af sunde budgetter og
finanspolitisk holdbarhed, nedbringelse af ledigheden ved hjælp af
arbejdsmarkedsreformer og nye bestræbelser på at øge væksten. Det opfordrede
medlemsstaterne til at omsætte disse prioriteter til konkrete foranstaltninger,
der skal medtages i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale
reformprogrammer.
(5)
Den 25. marts 2011 opfordrede Det Europæiske Råd
tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres
tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller
konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.
(6)
Den 28. april 2011 afleverede Slovakiet sit
opdaterede stabilitetsprogram for perioden 2011-2014 og den 2. maj 2011 sit
nationale reformprogram for 2011. For at tage hensyn til de indbyrdes
sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.
(7)
Da den slovakiske økonomi er karakteriseret ved
stor åbenhed mod samhandel og specialisering i fremstilling af varige goder,
blev den hårdt ramt af det sammenbrud i verdenshandelen og den samlede
efterspørgsel, som fulgte efter finanskrisen. Resultatet var, at BNP i 2009
faldt med 4,7 % og ledigheden steg til 12 %. I 2010 bedredes den
økonomiske situation betydeligt udtrykt ved væksten i output (BNP steg med
4,1 %), hovedsagelig som følge af et opsving i den udenlandske
efterspørgsel, men beskæftigelsessituationen blev forværret, idet ledigheden
steg til 14,5 %, som repræsenterer et af de højeste niveauer og en af de
største stigninger i EU. Beskæftigelsen vil i 2011-2012 stadig ligge under
niveauet før krisen. Krisen affødte en kraftig forværring af de offentlige
finanser, og det offentlige underskud voksede fra 2 % af BNP i 2008 til
8 % af BNP i 2009-2010. Gældskvoten steg med 15 procentpoint til 41 %
af BNP i 2010, hvilket stadig er forholdsvis lavt.
(8)
Baseret på vurderingen af det opdaterede
stabilitetsprogram i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af
den opfattelse, at det makroøkonomiske scenario, der danner grundlag for
programmet, er plausibelt for de første to år, men for optimistisk hen mod
programperiodens afslutning. Programmets plan går ud på at bringe underskuddet
ned under 3 % af BNP i 2013, som er den frist, Rådet har fastsat, og
derefter ned til 2,8 % af BNP i 2014. I tiden efter 2011 er tilpasningen
overvejende udgiftsbaseret. Der er negative risici forbundet med budgetmålene,
som hovedsagelig hænger sammen med implementeringen af de foreslåede
foranstaltninger. Ifølge programmet vil den mellemfristede målsætning ikke
blive nået. Der kræves en gennemsnitlig årlig finanspolitisk indsats i perioden
2011-2013 på ca. 1,4 % af BNP, hvis budgetmålene skal nås.
(9)
Underskuddet ventes at falde kraftigt i 2011 takket
være konsolideringsforanstaltningerne i Slovakiets stabilitetsprogram, som
anslås til godt 2,5 % af BNP. Tilpasningen ventes at fortsætte yderligere
i 2011 og 2013 i form af et fald i underskuddet på omkring 1 procentpoint af
BNP hvert år. Konsolideringsindsatsen fokuserer primært på udgiftssiden ved
nedskæringer i udgifterne til varer og tjenesteydelser og lønninger, men det
kan blive vanskeligt at fortsætte ad denne vej på holdbart grundlag. Det
overordnede problem for Slovakiet er, om det under konsolideringen er muligt at
fastholde eller endda øge udgifterne på de vækstfremmende poster, fx uddannelse
og transportinfrastruktur. Navnlig de lave statslige faste bruttoinvesteringer,
som ventes at falde yderligere, giver anledning til bekymring. Der
skulle være mulighed for at øge indtægterne fra de skatter, der er mindst
skadelige for væksten, fx ejendoms- og miljøskatter, og effektivisere
skatteopkrævningen, især på baggrund af den store momsdifference.
(10)
Med reformen i 2005, hvor der blev indført
flerårige planer, programbudgettering og en række finanspolitiske regler, har
Slovakiet opnået en betydelig forbedring af sin finanspolitiske ramme.
Imidlertid har det nuværende system ikke forhindret regeringen i at operere med
underskud, selv i de år, hvor der var høj økonomisk vækst. En af de største
svagheder er, at de finanspolitiske mål for periodens sidste år let kan ændres
og derfor ikke tjener til at forankre budgetprocessen i de nærmeste år. Det vil
kunne afhjælpes med udgiftslofter, således som det foreslås i det opdaterede
stabilitetsprogram og i det nationale reformprogram, men det forudsætter, at de
gælder for så stor en andel af de offentlige udgifter som overhovedet muligt.
Den aktuelle mangel på rettidig adgang til oplysninger, navnlig for de lokale
offentlige administrationer og socialsikringsfondene, er en yderligere hindring
for, at den finanspolitiske udvikling kan følges fra år til år, og at de
finanspolitiske regler bliver håndhævet. Endelig mangler Slovakiet en uafhængig
instans, som kan inddrages direkte i budgetforberedelserne, ‑overvågningen
og -evalueringen.
(11)
Slovakiet er en af de medlemsstater, der står over
for store problemer med de offentlige finansers langsigtede holdbarhed.
Aldringsrelaterede udgifter vil ifølge prognoserne vokse hurtigere end
EU-gennemsnittet i de kommende årtier. Pensionerne bliver hovedårsagen til
denne stigning på trods af en større reform, der blev gennemført i 2004-2006.
Reformen tog ikke direkte sigte på den stigning i den forventede levetid, der
må forudses. Pay-as-you-go-ordningen vil måske komme under yderligere pres i
fremtiden, dels fordi meritelementet vejer tungt ved beregningen af
pensionerne, dels fra indeksreguleringen. Den fuldt finansierede ordning blev
ændret i 2008-2009, dels med et nyt krav om, at pensionsfonde skulle dække tab,
dels ved afskaffelse af, at deltagelse af nye aktører på arbejdsmarkedet var
obligatorisk, men derved blev dens rentabilitet undermineret. I det nationale
reformprogram og stabilitetsprogrammet er der flere tilpasninger af
pensionssystemet, som skulle afhjælpe disse mangler.
(12)
At gøre noget ved den kraftige stigning i
ledigheden, inden den bliver strukturel, er endnu en vanskelig opgave.
Arbejdsløsheden ligger i dag på over 14 %. Langtidsledigheden er på
9,2 %, hvilket er den højeste i EU, og den er præget af store forskelle
mellem regionerne og dårlig tilpasning mellem efterspurgte og udbudte
færdigheder. Arbejdsmarkedet i Slovakiet er forholdsvis fleksibelt, men
regeringen planlægger at ændre på arbejdsmarkedslovgivningen for at gøre det
endnu mere fleksibelt. Ledigheden er særlig høj blandt de lavest kvalificerede
arbejdstagere, som også har en af de laveste beskæftigelsesfrekvenser i EU. Det
kan skyldes, at skattekilen er forholdsvis stor for de lavtlønnede (67 %
af gennemsnitslønnen), nemlig 34 %, hvilket reducerer incitamentet til at
ansætte lavtkvalificerede arbejdstagere. Desuden kan målrettede og omhyggeligt
udformede arbejdsmarkedspolitikker være stærkt medvirkende til, at de ledige
kommer tilbage på arbejdsmarkedet. I dag er udgifterne til og deltagelsen i
sådanne politikker blandt de laveste i EU, og der gøres ikke meget ud af
overvågning og evaluering af deres effektivitet. Regeringen har planlagt en
reform af arbejdsformidlingerne og aktive arbejdsmarkedspolitikker til at finde
sted mod slutningen af året.
(13)
Da en veluddannet arbejdsstyrke har stor betydning
for forbedring af den ikke-prisrelaterede konkurrenceevne, har Slovakiet sat
sig det ambitiøse mål at øge uddannelsesniveauet fra de nuværende 17,6 %
med en højere uddannelse til 40 % i 2020. Slovakiet er som skitseret i det
nationale reformprogram i gang med en reform af skole- og erhvervsuddannelserne
for at skabe bedre overensstemmelse mellem efterspurgte og udbudte færdigheder.
Andelen af afsluttede videregående uddannelser er dog stadig langt under
EU-gennemsnittet, og kvaliteten er, som forskellige foreliggende indikatorer
viser, et problem. Det lave uddannelsesniveau i de marginaliserede romasamfund
et stærkt medvirkende til den høje langtidsledighed i Slovakiet. Den andel af
den erhvervsaktive befolkning, der deltager i livslang læring, er fortsat meget
lav (2,8 %) sammenlignet med EU-gennemsnittet, og det synes at indvirke
negativt på beskæftigelsesegnetheden og underminerer dermed yderligere indsatsen
for at nedbringe den nuværende høje arbejdsløshed.
(14)
Det erkendes i Slovakiets nationale reformprogram,
at der er behov for at skabe et mere vækstfremmende erhvervsklima, at få
retsvæsenet til at fungere bedre, at gøre offentlige indkøb mere gennemsigtige
og at bekæmpe korruption, men implementeringen er behæftet med risiko. Der
bliver dog ikke taget tilstrækkelig fat om problemet med svage offentlige
institutioner, og der kunne gøres mere for at udbrede evidensbaseret
politikudformning. I den offentlige administration har utilstrækkelig kapacitet
og høj personaleudskiftning tendens til at reducere effektiviteten og
gennemsigtigheden, svække den analytiske evne og hæmme en reel anvendelse af
EU-midler og effektiv udnyttelse af offentlige ressourcer generelt. Disse
faktorer begrænser økonomiens vækstpotentiale og konkurrenceevne.
(15)
Slovakiet har givet en række tilsagn under
europluspagten[4].
Tilsagnene vedrører de tre områder i pagten, som er relevante for Slovakiet,
nemlig holdbare offentlige finanser, beskæftigelse og konkurrenceevne.
Finanspolitisk har Slovakiet givet tilsagn om at forbedre de offentlige
finansers holdbarhed på lang sigt og styrke den nationale finanspolitiske ramme
ved at vedtage ny lovgivning om finanspolitisk ansvarlighed. Foranstaltningerne
på beskæftigelsesområdet består i den planlagte revision af
arbejdsmarkedslovgivningen, som skal gøre arbejdsmarkedet endnu mere
fleksibelt. Konkurrenceforanstaltningerne er koncentreret om at mindske den
administrative byrde, bremse korruption, gøre offentlige indkøb og retsvæsenet
mere gennemsigtigt og effektivisere skattesystemet. Ovennævnte tilsagn
afspejler i vid udstrækning den bredere reformdagsorden i stabilitetsprogrammet
og det nationale reformprogram. De accelererer igangværende reformtiltag, der
vedrører erhvervsklimaet og håndhævelsen af rettigheder, og tager hul på de
vigtige problemer med pensioner og de offentlige finansers holdbarhed på lang
sigt. Disse tilsagn er blevet vurderet og taget i betragtning i
henstillingerne.
(16)
Kommissionen har vurderet stabilitetsprogrammet og
det nationale reformprogram, herunder tilsagnene under europluspagten[5]. Den har ikke blot taget hensyn til deres
relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Slovakiet,
men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og
retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i
Den Europæiske Union, ved at der fra EU-niveau ydes bidrag til kommende
nationale beslutninger. På den baggrund finder Kommissionen, at der er risiko
for, at budgetmålene i årene efter 2011 ikke bliver nået. I
konsolideringsbestræbelserne bør udgifter på vækstfremmende budgetposter fredes
og understøttes af foranstaltninger, der kan styrke den finanspolitiske styring
og de offentlige finansers langsigtede holdbarhed. De følgende skridt i
2011-2012 bør fokusere på at styrke de indenlandske kilder til vækst, at takle
den seneste voldsomme stigning i arbejdsløsheden ved bl.a. at mindske
skattekilen for lavtlønnede og reformere aktive arbejdsmarkedspolitikker, at
skabe bedre overensstemmelse mellem efterspurgte og udbudte færdigheder, at
højne uddannelsernes kvalitet og forbedre erhvervsklimaet og at styrke de
offentlige institutioner og deres ledelse.
(17)
På baggrund af denne vurdering og under hensyntagen
til Rådets henstilling af 2. december 2009 i medfør af artikel 126, stk. 7, i
traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde har Rådet undersøgt
2011-opdateringen af Slovakiets stabilitetsprogram, og Rådets udtalelse[6] afspejles især i henstillingens nr. 1), 2)
og 3). Under hensyntagen til Det Europæiske Råds konklusioner af 25. marts 2011
har Rådet gennemgået Slovakiets nationale reformprogram,
HENSTILLER, at Slovakiet træffer
foranstaltninger i perioden 2011-2012 med henblik på følgende:
1)           Budgettet for 2011 bør gennemføres
som påregnet, og de særlige foranstaltninger af permanent karakter, som skal
bringe underskuddet ned under 3 % af BNP i 2013, bør træffes som planlagt
i 2012 og 2013. De vækstfremmende udgifter bør friholdes for nedskæringer, og de
foreliggende muligheder for at forøge indtægterne ved at effektivisere
momsopkrævningen bør udnyttes.
2)           Den finanspolitiske styring bør
styrkes ved, at der i 2001 vedtages og fra 2012 anvendes bindende flerårige
udgiftslofter, som omfatter centraladministrationen og socialsikringssystemet.
Der bør desuden oprettes et uafhængigt finanspolitisk råd, og der bør sikres
rettidig offentliggørelse af budgetoplysninger på alle niveauer af den
offentlige administration.
3)           De offentlige finansers holdbarhed
på lang sigt bør forbedres ved yderligere tilpasninger af pensionssystemets
pay-as-you-go-ordning, bl.a. ved at knytte pensionsalderen til den forventede
levetid, og nye incitamenter til at sikre rentabiliteten af den fuldt
finansierede pensionsordning, hvorved man nærmer sig finanspolitisk holdbarhed og
samtidig sikrer tilstrækkelige pensioner.
4)           Der bør tages skridt til at mindske
skattekilen for de lavtlønnede for dermed at stimulere efterspørgslen efter de
arbejdsledige, der har få kvalifikationer. Der bør desuden træffes
foranstaltninger til at øge de offentlige arbejdsformidlingers administrative
kapacitet, således at aktive arbejdsmarkedspolitikker, der især er rettet mod
de unge og de langtidsledige, kan blive bedre målrettet, udformet og evalueret.
5)           De planlagte reformer af
undervisningen og erhvervsuddannelserne bør fremskyndes, og der bør tages
skridt til at forbedre de videregående uddannelsers kvalitet og relevans for
markedets behov. Der bør udformes et sæt af incitamenter for både enkeltpersoner
og arbejdsgivere til at inddrage de dårligst uddannede i livslang læring.
6)           Det bør sikres, at de planlagte
foranstaltninger, der skal føre til, at reglerne for offentlige indkøb reelt
bliver anvendt, og gøre retsvæsenet mere effektivt og gennemsigtigt, bliver
gennemført.
Udfærdiget i Bruxelles, den
                                                                       På Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C … af …, s…
[3]               Opretholdt for 2011 ved Rådets afgørelse 2011/308/EU af
19. maj 2011.
[4]               Nærmere oplysninger om tilsagnene i europluspagten findes
i SEK(2011) 733.
[5]               Se SEK(2011) 733.
[6]               Jf. artikel 5, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr.
1466/97.


title: Kommissionens henstilling af 26. april 2010 om initiativet til fælles programmering af forskningsindsatsen Kulturarv og global forandring: en ny udfordring for Europa

text:
               28.4.2010

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 106/18

         KOMMISSIONENS HENSTILLING
   af 26. april 2010
   om initiativet til fælles programmering af forskningsindsatsen »Kulturarv og global forandring: en ny udfordring for Europa«
   (2010/238/EU)
   EUROPA KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 181, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Kulturarven, jf. UNESCO's konventioner om beskyttelse af verdens kultur- og naturarv og til beskyttelse af den immaterielle kulturarv (1), er en meget skrøbelig arv, der udsættes for flere forskellige risici som følge af aldring, skadelige miljøforhold og pres fra menneskets side.

               (2)

               For de fleste europæiske borgere er kulturarven af enestående og uerstattelig betydning såvel materielt i form af historiske bygninger, samlinger, steder og flytbare genstande som immaterielt i form af bl.a. historie, fælles hukommelse og identitet.

               (3)

               Den samlede indvirkning af klimaændringerne, andre miljøændringer, menneskets aktiviteter og sikkerhedsrisici udgør en trussel mod den europæiske kulturarv. Navnlig klimaændringerne kan medføre uoprettelige skader på eller tab af kulturarv som følge af disse aktivers skrøbelighed og alder. Desuden udgør katastrofer og sikkerhedsrisici en trussel mod kulturarvens fysiske funktion som symboler og ikoner på europæiske byer og steder.

               (4)

               Med henblik på at forhindre, at disse kombinerede trusler mod Europas kulturarv forårsager uoprettelig skade, er det nødvendigt at iværksætte fælles foranstaltninger.

               (5)

               På sit møde den 3. december 2009 anerkendte Rådet (Konkurrenceevne) »Kulturarv, klimaændringer og sikkerhed« (titlen blev senere ændret til »Kulturarv og global forandring: en ny udfordring for Europa«) som et område, hvor fælles programmering ville skabe stor merværdi for medlemsstaternes nuværende opsplittede forskningsindsats. Rådets konklusioner omfatter derfor en anerkendelse af nødvendigheden af at lancere et initiativ til fælles programmering af dette område og en opfordring til Kommissionen om at bidrage til udarbejdelsen heraf. Rådet bekræftede ligeledes, at fælles programmering er en proces, som medlemsstaterne styrer, og at Kommissionen fungerer som formidler.

               (6)

               Fælles programmering af forskning i kulturarv og globale forandringer vil gøre det muligt at koordinere forskningen på dette område og bidrage væsentligt til udviklingen af et fuldt operationelt europæisk forskningsområde for bevaring af kulturarv samt styrke Europas førende position og konkurrenceevne på dette område.

               (7)

               For at nå de mål, der opstilles i denne henstilling, bør medlemsstaterne samarbejde med Kommissionen om at undersøge mulige initiativer fra Kommissionens side med henblik på at bistå medlemsstaterne med at opstille og gennemføre den strategiske forskningsdagsorden.

               (8)

               For at gøre det muligt for Kommissionen at aflægge rapport til Europa-Parlamentet og Rådet bør medlemsstaterne jævnligt aflægge rapport til Kommissionen om, hvordan gennemførelsen af dette initiativ til fælles programmering skrider frem —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

               1)

               Medlemsstaterne tilskyndes til at udvikle en fælles vision om, hvordan samarbejde og koordinering inden for forskning på europæisk plan kan bidrage til bevaringen af kulturarv i enhver form og garantere dens sikkerhed og bæredygtige udnyttelse.

               2)

               Medlemsstaterne tilskyndes til at opstille en fælles strategisk forskningsdagsorden med forskningsbehov og -mål på mellemlang til lang sigt for bevaringen og anvendelsen af kulturarv i lyset af de globale forandringer. Den strategiske forskningsdagsorden bør indeholde en gennemførelsesplan med højt prioriterede mål og tidsfrister samt en nærmere angivelse af, hvilke foranstaltninger, instrumenter og ressourcer der er nødvendige.

               3)

               Medlemsstaterne tilskyndes til at inddrage nedenstående foranstaltninger i den strategiske forskningsdagsorden og gennemførelsesplanen:

                           a)

                           kortlægning og udveksling af oplysninger om relevante nationale programmer og forskningsaktiviteter

                           b)

                           styrkelse af den fælles kapacitet for fremtidsstudier og teknologivurderinger, især for så vidt angår de globale forandringers indvirkning på kulturarven, samt forebyggende og bevarende foranstaltninger

                           c)

                           udveksling af oplysninger, ressourcer, god praksis, metoder og retningslinjer

                           d)

                           kortlægning af områder eller forskningsaktiviteter, der med fordel ville kunne koordineres, være omfattet af fælles forslagsindkaldelser eller samling af ressourcer

                           e)

                           fastlæggelse af vilkårene for den fælles forskningsindsats inden for de i litra d) nævnte områder

                           f)

                           hensyntagen til de besøgendes og forbrugernes ændrede behov ved fastlæggelsen af målsætningerne for forskningsprogrammer vedrørende kulturarv

                           g)

                           deling, hvor dette er relevant, af eksisterende forskningsinfrastrukturer eller udvikling af nye faciliteter, såsom fælles databaser eller modeller til analyse af nedbrydningsprocesser

                           h)

                           tilskyndelse til øget samarbejde mellem den offentlige og den private sektor samt til åben innovation mellem forskellige forskningsaktiviteter og erhvervssektorer, der er forbundet med kulturarv, herunder turisme, bæredygtig vedligeholdelse og opførelse eller genopførelse af steder, bygninger eller landskaber samt tilhørende forretningsvirksomhed

                           i)

                           eksport og formidling af viden, innovation og tværfaglige metodologiske tilgange

                           j)

                           oprettelse af netværk af centre, der beskæftiger sig med forskning i kulturarv.

               4)

               Medlemsstaterne tilskyndes til at oprette et fælles forvaltningsorgan for kulturarv og global forandring med mandat til at opstille fælles betingelser, regler og procedurer for samarbejde og koordinering og til at overvåge gennemførelsen af den strategiske forskningsdagsorden.

               5)

               Medlemsstaterne tilskyndes til at gennemføre den strategiske forskningsdagsorden i fællesskab, herunder via deres nationale forskningsprogrammer eller øvrige nationale forskningsaktiviteter.

               6)

               Medlemsstaterne tilskyndes til at samarbejde med Kommissionen om at undersøge mulige initiativer fra Kommissionens side med henblik på at bistå medlemsstaterne med at opstille og gennemføre den strategiske forskningsdagsorden og om at koordinere de fælles programmer med andre EU-initiativer på dette område.

               7)

               Medlemsstaterne tilskyndes til jævnligt at aflægge rapport til Kommissionen om, hvordan gennemførelsen af dette initiativ til fælles programmering skrider frem.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 26. april 2010.

            På Kommissionens vegne

         Máire GEOGHEGAN-QUINN

            Medlem af Kommissionen

      (1)  Definitionen af »den materielle og immaterielle kulturarv« findes i UNESCO's konvention af 16. november 1972 om beskyttelse af verdens kultur- og naturarv, Paris, og i UNESCO's konvention af 17. oktober 2003 til beskyttelse af den immaterielle kulturarv, Paris.