title: Rådets henstilling af 11. juli 2017 om Cyperns nationale reformprogram for 2017 og med Rådets udtalelse om Cyperns stabilitetsprogram for 2017

text:
               9.8.2017

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 261/53

         RÅDETS HENSTILLING
   af 11. juli 2017
   om Cyperns nationale reformprogram for 2017 og med Rådets udtalelse om Cyperns stabilitetsprogram for 2017
   (2017/C 261/12)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 16. november 2016 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2017 om samordning af de økonomiske politikker. Den 9.-10. marts 2017 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 16. november 2016 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Cypern blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dato vedtog Kommissionen desuden en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd godkendte den 9.-10. marts 2017. Den 21. marts 2017 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet (»henstillingen til euroområdet«) (3).

               (2)

               Da Cypern har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Cypern sikre en fuldstændig og rettidig implementering af henstillingen vedrørende euroområdet som afspejlet i henstilling 1 til 5 nedenfor.

               (3)

               Den 22. februar 2017 blev landerapporten for Cypern 2017 offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Cyperns fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 12. juli 2016, opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og opfyldelsen af Cyperns nationale Europa 2020-mål. Den indeholdt desuden en dybdegående undersøgelse efter artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011, hvis resultater også blev offentliggjort den 22. februar 2017. Kommissionen konkluderede på baggrund af sin analyse, at Cypern er berørt af uforholdsmæssigt store makroøkonomiske ubalancer. Det er navnlig afgørende, at landet får rettet op på de mange ubalancer i form af private, offentlige og udenlandske gældsbyrder og får bugt med den store andel af misligholdte lån.

               (4)

               Den 27. april 2017 fremlagde Cypern sit stabilitetsprogram for 2017 og den 28. april 2017 sit nationale reformprogram for 2017. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen. Cyperns nationale reformprogram indeholder både kort- og mellemsigtede tilsagn. Det indeholder især foranstaltninger til at nedbringe gælden i den private sektor, skabe bedre rammevilkår for erhvervslivet, lette adgangen til finansiering og foretage en nøje gennemgang af sundhedssektoren samt tilsagn om at reformere den offentlige sektor og retsvæsenet. Det nationale reformprogram dækker også de udfordringer, der er afdækket i landerapporten for 2017 og i henstillingen vedrørende euroområdet, herunder behovet for at relancere investeringer og sikre de offentlige finansers holdbarhed. Såfremt disse tiltag implementeres inden for de fastsatte frister, vil de bidrage til at afvikle Cyperns makroøkonomiske ubalancer og efterkomme de landespecifikke henstillinger. På basis af vurderingen af Cyperns politiske tilsagn bekræfter Kommissionen sin tidligere konklusion om, at det på nuværende tidspunkt ikke er nødvendigt at tage yderligere skridt inden for rammerne af proceduren i forbindelse med makroøkonomiske ubalancer, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 og forordning (EU) nr. 1174/2011 (4). Gennemførelsen af det politiske reformprogram vil blive fulgt nøje ved hjælp af specifik overvågning.

               (5)

               Der er taget hensyn til relevante landespecifikke henstillinger i forbindelse med programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (ESI-fondene) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (5) kan Kommissionen, hvis det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante henstillinger fra Rådet, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

               (6)

               Cypern er i øjeblikket underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten og omfattet af gældsreglen. I sit stabilitetsprogram for 2017 planlægger regeringen samlet set et overskud på budgettet for 2016-2020 (et overskud på den samlede saldo på omkring 0,4 % af BNP i løbet af programperioden). Den mellemfristede budgetmålsætning, dvs. et ligevægtigt strukturelt budget, planlægges at blive nået i 2017. Den genberegnede (6) strukturelle saldo ventes i de efterfølgende år at bevæge sig væk fra den mellemfristede budgetmålsætning i et støt tempo, hvilket ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne under den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. Den offentlige gældskvote ventes i 2016 at være nået op på 107,8 % for derefter at falde til 99,7 % i 2018 og yderligere til 88,8 % i 2020. Det makroøkonomiske scenario, der ligger til grund for disse budgetfremskrivninger, er realistisk. De makroøkonomiske antagelser i stabilitetsprogrammet er behæftede med risici for nedgang, som navnlig knytter sig til den store beholdning af misligholdte lån og den mulige forværring af situationen i resten af verden.

               (7)

               Efter at Cypern havde korrigeret sit uforholdsmæssigt store underskud henstillede Rådet den 12. juli 2016, at Cypern overholder den mellemfristede budgetmålsætning i 2016 og 2017. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2017 opfylder Cypern ud fra en overordnet vurdering dette krav i 2017. Med hensyn til 2018 henstilles det, at Cypern fortsat opfylder den mellemfristede budgetmålsætning. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2017 svarer dette til en nominel vækst i de primære offentlige nettoudgifter (7) på maksimalt 0,3 %, hvilket svarer til en strukturel tilpasning på 0,2 % af BNP. Med en uændret politik risikerer Cypern ud fra en overordnet vurdering en vis afvigelse fra dette krav i 2018. Cypern forventes at overholde gældsreglen i 2017 og i 2018. Rådet er af den generelle opfattelse, at Cypern skal være parat til at træffe yderligere foranstaltninger for at sikre overensstemmelse i 2018.

               (8)

               Den offentlige gæld er på vej nedad, men holdbarheden er fortsat præget af risici. Flere nyere finanspolitiske foranstaltninger og forsinkelser i gennemførelsen af centrale strukturreformer ventes at forringe den strukturelle saldo og risikerer at begrænse mulighederne for offentlige investeringer, som fremmer væksten.

               (9)

               Cyperns offentlige sektor har nogle af de højeste lønomkostninger i euroområdet (målt i % af BNP) og er fortsat kendetegnet ved en stor ineffektivitet. Som led i det makroøkonomiske tilpasningsprogram er der sammen med arbejdsmarkedets parter tilrettelagt og vedtaget en række reformer, som sigter mod at rette op på dette. Disse omfatter bl.a. indførelsen af en bindende mekanisme til at begrænse lønstigninger blandt offentligt ansatte samt en omfattende reform af den offentlige forvaltning. Med undtagelse af den for nylig vedtagne reformlov om offentligt ansattes mobilitet står de lovgivningsmæssige reformer imidlertid over for visse vedtagelsesmæssige forhindringer, navnlig efter nedstemningen i det cypriotiske parlament i december 2016. Indtil den bindende reform er blevet vedtaget, anvendes mekanismen til begrænsning af de offentlige lønninger ved hjælp af kollektive overenskomster og gælder frem til 2018.

               (10)

               Der er iværksat enkelte reformer til at tackle korruption. Nyere initiativer omfatter reformer for at liberalisere offentlige udbud på lokalt plan samt en lov om finansiering af politiske partier, som blev vedtaget i december 2015. I 2016 blev der vedtaget en forfatningsændring om oplysning om formueforhold for embedsmænd. Koordinationsorganet mod korruption råder imidlertid ikke over tilstrækkeligt personale, og man har stadig ikke sat ind over for manglerne i disciplinærordningen for embedsmænd.

               (11)

               Cypern har truffet foranstaltninger til at styrke sit retsvæsen, men står stadig over for alvorlige udfordringer med hensyn til effektiviteten heraf. Ineffektive retsprocedurer og begrænset kapacitet skaber betydelige forsinkelser i sagsbehandlingen. Det påvirker erhvervslivets rammevilkår og indvirker især på fuldbyrdelses- og insolvensreglernes rette funktion. Der er indført insolvensregler for at mindske omfanget af ikkebæredygtig gæld i den private sektor, som inciterer banker og skyldnere til at nå til enighed om rekonstruktionsløsninger. Redskabernes effektivitet hæmmes imidlertid af flere forhold, bl.a. den tidligere nævnte ineffektivitet i retsvæsenet, en ringe administrativ kapacitet og skyldnernes ringe kendskab til procedurerne. Der er også stadig et stort sagsefterslæb og væsentlige forsinkelser i forbindelse med udstedelse og overdragelse af skøder. Alt dette hæmmer indsatsen for at nedbringe gælden og sænker genopretningen på boligmarkedet.

               (12)

               Omfanget af misligholdte lån er faldende, men ligger dog stadig på et højt niveau, hvilket forhindrer banksektoren i at fungere korrekt og bremser långivningen til realøkonomien. Bankerne opfylder ikke de mål for omstrukturering af lån, der er vedtaget sammen med Cyperns centralbank, hvilket er tegn på et behov for at udvide systemet og gøre det mere velfungerende og bindende, navnlig ved at fastsætte ambitiøse mål for nedbringelsen af misligholdte lån, som stemmer overens med bankernes strategier for nedbringelse af misligholdte lån. Omfanget af ny misligholdelse ligger også på et højt niveau, hvilket er tegn på mulige svagheder i låneomstruktureringsordningerne. Bankerne har øget deres risikoreserve, men niveauet ligger stadig under gennemsnittet i euroområdet, hvilket understreger nødvendigheden af at sikre en korrekt værdiansættelse af sikkerhedsstillelse, som kan understøtte en passende risikodækning. Fraværet af et sekundært lånemarked og regler for lånesecuritisation begrænser mulighederne for at øge gældsnedbringelsen og fjerne de misligholdte lån fra bankernes balancer, og der er derfor behov for yderligere reguleringsmæssige og lovgivningsmæssige tiltag for at indføre de nødvendige redskaber til at lette bankernes balancestyring. Samtidig er tilsynet med forsikrings- og pensionsfondene stadig for svagt, og myndighederne har en for lav administrativ kapacitet, hvilket truer den finansielle stabilitet.

               (13)

               Den økonomiske genrejsning i Cypern skrider fremad. Den potentielle vækst er imidlertid stadig lav og hæmmes af den begrænsede gennemførelse af strukturreformer, investeringshindringer og dårlige rammevilkår for erhvervslivet. De vækstfremmende initiativer, der er præsenteret i vækstplanen, er ved at blive gennemført, men det går temmelig langsomt. Lovgivningsforslaget om at tiltrække og fremme strategiske investeringer er stadig kun i udkastfasen. Regeringen arbejder på at lette de små og mellemstore virksomheders adgang til finansiering. Som beskrevet i det nationale reformprogram er der iværksat nye målrettede initiativer til at løse denne udfordring. Hovedparten af disse nye initiativer vedrørende adgang til finansiering befinder sig imidlertid stadig kun på det indledende stadie. Privatiseringerne, som sigter mod at tiltrække produktivitetsfremmende udenlandske investeringer, møder politisk modstand og skrider kun langsomt frem. Reformen af energisektoren kan også bidrage til at øge konkurrenceevnen, men den er ramt af forsinkelser. Disse vedrører navnlig opsplitningen af Cyperns elektricitetsmyndighed og etableringen af et nyt elmarked, som fortsat kræver en garanti for transmissionssystemsoperatørens reelle uafhængighed.

               (14)

               Arbejdsløsheden er for nedadgående, men fortsat høj, navnlig blandt unge og langtidsledige. Planerne om at øge antallet af rådgivere i arbejdsformidlingen og specialuddanne dem er endnu ikke blevet til noget. Disse rådgivere vil desuden formodentlig blive ansat under tidsbegrænsede kontrakter, og spørgsmålet vil derfor forblive uløst ud fra et strukturelt perspektiv. Der er derfor ikke tilstrækkelig kapacitet til at imødekomme jobsøgernes behov, navnlig for dem der har vanskeligt ved at komme ind på arbejdsmarkedet, og der iværksættes ingen foranstaltninger til at sørge for deres aktivering. De aktive arbejdsmarkedsprogrammer og bistandsordningerne belastes stadig af en begrænset kvalitetsvurdering og opfølgende foranstaltninger.

               (15)

               Cyperns udgifter i uddannelsessektoren ligger fortsat over gennemsnittet i Unionen. Uddannelsesresultaterne er dog blevet ringere i forhold til tidligere. Ifølge resultaterne af PISA-undersøgelsen fra 2015 ligger Cypern blandt de sidste i Unionen, når det kommer til grundlæggende færdigheder inden for matematik, naturfag og læsning. De nyligt trufne foranstaltninger for at rette op herpå, bl.a. et bedre system til at udpege undervisere og en modernisering af skolepensum, er skridt i rette retning, men situationen ville se endnu bedre ud, hvis der blev gjort flere anstrengelser for at gennemføre reformerne, bl.a. af evalueringen af undervisere.

               (16)

               Der er stadig ikke gjort meget for at løse problemstillingen med kvalifikationsmismatch på arbejdsmarkedet, hvilket hæmmer udsigterne til holdbar vækst på lang sigt. De erhvervsrettede uddannelser er kendetegnet ved en lav deltagelse, og de videregående uddannelser har en begrænset arbejdsmarkedsrelevans, og derfor er en stor andel af de universitetsuddannede ansat i stillinger, der ikke kræver en videregående uddannelse.

               (17)

               Den cypriotiske sundhedssektor er kendetegnet ved ikke at dække universelt og lider under mangler på forskellige niveauer. Det begrænser adgangen til passende og effektive sundhedsydelser. Det er vigtigt at få indført lovgivning om oprettelse af et nationalt sundhedssystem og at give hospitalerne mere selvbestemmelse for at øge kapaciteten og omkostningseffektiviteten i sundhedssektoren, men denne lovgivning afventer stadig vedtagelse i parlamentet.

               (18)

               Som led i det europæiske semester 2017 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Cyperns økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2017. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2017 og det nationale reformprogram for 2017 samt opfølgningen på de henstillinger, der er blevet rettet til Cypern i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Cypern, men også til deres overensstemmelse med EU-regler og -retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

               (19)

               Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået stabilitetsprogrammet for 2017, og dets holdning (8) afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

               (20)

               På baggrund af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram for 2017 og stabilitetsprogrammet for 2017. Rådets henstillinger i henhold til artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling 1 til 4 nedenfor,

         HENSTILLER, at Cypern i 2017 og 2018 iværksætter tiltag med henblik på at:

               1.

               Føre en finanspolitik, der stemmer overens med bestemmelserne under den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten, hvilket indebærer at holde sig inden for den mellemfristede budgetmålsætning i 2018. Anvende ekstraordinære indtægter til at fremskynde nedbringelsen af den offentlige gældskvote. Inden udgangen af 2017 vedtage centrale lovgivningsreformer med henblik på at effektivisere den offentlige sektor, og navnlig forbedre den offentlige forvaltning samt forvaltningen af statsejede enheder og lokale myndigheder.

               2.

               Øge effektiviteten i retsvæsenet ved at modernisere retsplejen, gennemføre passende informationssystemer og øge specialiseringen af retter. Træffe yderligere foranstaltninger til at fjerne hindringerne for den fulde gennemførelse af insolvens- og fuldbyrdelsesreglerne og sikre pålidelige og hurtige systemer til udstedelse af skøder og overdragelse af fast ejendom.

               3.

               Øge tempoet for nedbringelsen af misligholdte lån ved at fastsætte relevante mængde- og tidsbestemte mål for bankerne og sikre en korrekt værdiansættelse af sikkerhedsstillelse med henblik på risikodækning. Skabe betingelser for et velfungerende sekundært marked for misligholdte lån. Integrere og styrke tilsynet med forsikringsselskaber og pensionsfonde.

               4.

               Øge tempoet for gennemførelsen af handlingsplanen for vækst ved særligt at fokusere på strategiske investeringer og bedre adgang til finansiering, og inden udgangen af 2017 genoptage gennemførelsen af privatiseringsplanen. Tage afgørende skridt hen imod den ejerskabsmæssige opsplitning af Cyperns elektricitetsmyndighed og navnlig komme videre med den funktionelle og regnskabsmæssige opsplitning inden udgangen af 2017.

               5.

               Øge tempoet for gennemførelsen af reformer, der sigter mod at forbedre kapaciteten i den offentlige arbejdsformidling, og forbedre kvaliteten og resultaterne af den aktive beskæftigelsespolitik. Gennemføre reformen af uddannelsessystemet for at øge dets arbejdsmarkedsrelevans og præstationer, herunder i forbindelse med evalueringen af undervisere. Inden udgangen af 2017 vedtage lovgivning om en hospitalsreform og universel sundhedsdækning.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 11. juli 2017.

            På Rådets vegne

         T. TÕNISTE

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 92 af 24.3.2017, s. 1.

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1174/2011 af 16. november 2011 om håndhævelsesforanstaltninger til at korrigere uforholdsmæssigt store makroøkonomiske ubalancer i euroområdet (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 8).

      (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

      (6)  Den konjunkturkorrigerede saldo minus engangs- og midlertidige foranstaltninger, som er genberegnet af Kommissionen med udgangspunkt i den i fællesskab aftalte metode.

      (7)  De offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til Unionens programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikke-diskretionære ændringer i udgifterne til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårsperiode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden modregnes.

      (8)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 12. februar 2008 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (sjette EUF) for regnskabsåret 2006

text:
               15.2.2008

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 41/21

      RÅDETS HENSTILLING

   af 12. februar 2008
   om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (sjette EUF) for regnskabsåret 2006
   (2008/115/EF)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
   som henviser til tredje AVS-EF-konvention, undertegnet den 8. december 1984 i Lomé (1),
   som henviser til den interne aftale 86/126/EØF om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand (2), særlig artikel 29, stk. 3,
   som henviser til finansforordning 86/548/EØF af 11. november 1986 vedrørende Den Sjette Europæiske Udviklingsfond (sjette EUF) (3), særlig artikel 66-73,
   som har gennemgået forvaltningsregnskabet og status pr. 31. december 2006 vedrørende transaktionerne under sjette EUF samt Revisionsrettens beretning vedrørende regnskabsåret 2006 med Kommissionens tilhørende svar (4), og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Europa-Parlamentet meddeler i henhold til artikel 29, stk. 3, i den interne aftale Kommissionen decharge for den finansielle forvaltning af sjette EUF efter henstilling fra Rådet.

               (2)

               Kommissionens gennemførelse af alle transaktioner under sjette EUF i regnskabsåret 2006 har været tilfredsstillende,

         HENSTILLER til Europa-Parlamentet, at det meddeler Kommissionen decharge for gennemførelsen af transaktionerne under sjette EUF for regnskabsåret 2006.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. februar 2008.

            På Rådets vegne

         A. BAJUK

            Formand

      (1)  EFT L 86 af 31.3.1986, s. 3.

      (2)  EFT L 86 af 31.3.1986, s. 210. Ændret ved afgørelse 86/281/EØF (EFT L 178 af 2.7.1986, s. 13).

      (3)  EFT L 325 af 20.11.1986, s. 42.

      (4)  EUT C 259 af 31.10.2007, s. 1.


title: Rådets henstilling af 11. juli 2017 om Letlands nationale reformprogram for 2017 og med Rådets udtalelse om Letlands stabilitetsprogram for 2017

text:
               9.8.2017

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 261/58

         RÅDETS HENSTILLING
   af 11. juli 2017
   om Letlands nationale reformprogram for 2017 og med Rådets udtalelse om Letlands stabilitetsprogram for 2017
   (2017/C 261/13)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 16. november 2016 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2017 om samordning af de økonomiske politikker. Den 9.-10. marts 2017 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 16. november 2016 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (2) rapporten om varslingsmekanismen, hvori Letland ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dato vedtog Kommissionen desuden en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd godkendte den 9.-10. marts 2017. Den 21. marts 2017 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet (»henstillingen til euroområdet«) (3).

               (2)

               Da Letland har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Letland sikre en fuldstændig og rettidig implementering af henstillingen vedrørende euroområdet som afspejlet i henstilling 1 og 2 nedenfor.

               (3)

               Den 22. februar 2017 blev landerapporten for Letland 2017 offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Letlands fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 12. juli 2016, opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og opfyldelsen af Letlands nationale Europa 2020-mål.

               (4)

               Den 20. april 2017 fremlagde Letland sit nationale reformprogram for 2017 og sit stabilitetsprogram for 2017. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (5)

               Der er taget hensyn til relevante landespecifikke henstillinger i forbindelse med programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (ESI-fondene) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (4) kan Kommissionen, hvis det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante henstillinger fra Rådet, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

               (6)

               Letland er i øjeblikket underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. Ifølge stabilitetsprogrammet for 2017 planlægger regeringen en forværring af den samlede saldo, som vil bevæge sig fra en ligevægtig stilling i 2016 til et underskud på henholdsvis 0,8 % og 1,6 % af BNP i 2017 og 2018 som følge af en omfattende skattereform, for derefter at blive forbedret til et underskud på 0,5 % af BNP i 2020. Ifølge stabilitetsprogrammet for 2017 vil den strukturelle saldo falde fra et overskud på 0,2 % af BNP i 2016 til -1,7 % af BNP i 2017 for at nå -0,8 % af BNP i 2020. Denne kurs er i overensstemmelse med den mellemfristede budgetmålsætning om et strukturelt underskud på 1 % af BNP og de afvigelser, der tillades i henhold til klausulerne om pensionsreformer og strukturreformer i sundhedssektoren. Den genberegnede (5) strukturelle saldo anslås at ville falde fra -1,9 % af BNP i 2017 til -2,3 % af BNP i 2018, før den atter stiger til -0,2 % af BNP i 2020. Ifølge stabilitetsprogrammet for 2017 ventes den offentlige gældskvote fortsat at ligge på omkring 40 % af BNP i 2017. Programmets fremskrivninger af BNP stemmer stort set overens med Kommissionens prognose for 2017, men de forekommer særdeles gunstige for 2018.

               (7)

               Den 12. juli 2016 henstillede Rådet til Letland at sikre, at afvigelsen fra den mellemfristede budgetmålsætning i 2017 begrænses til, hvad der er tilladt i relation til den systemiske pensionsreform og den omfattende reform i sundhedssektoren. Når der tages hensyn til den tilladte afvigelse, kan der i 2017 tillades en forringelse af den strukturelle saldo med maksimalt 1,0 % af BNP. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2017 vil Letland opfylde dette krav i 2017. I 2018 bør Letland nå sin mellemfristede budgetmålsætning, når der tages hensyn til de afvigelser, der er tilladt for 2016 i forbindelse med gennemførelsen af den systemiske pensionsreform og for 2017 i forbindelse med strukturreformen, idet midlertidige afvigelser fremføres i en periode på tre år. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2017 svarer dette til en nominel vækst i de primære offentlige nettoudgifter (6) på 6,0 % i 2018, hvilket svarer til en forringelse af den strukturelle saldo med 0,3 % af BNP. Med en uændret politik risikerer Letland en væsentlig afvigelse fra dette krav. Rådet er af den generelle opfattelse, at der er behov for yderligere foranstaltninger i 2018 for at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten.

               (8)

               Indkomstuligheden er meget stor i Letland. Forholdet mellem indkomsten for de rigeste 20 % af husholdningerne og for de fattigste 20 % var 6,5 i 2015, hvilket er blandt de højeste i Unionen, selv om tallet er faldet en smule i 2016. Forskellen mellem indkomstuligheden før og efter skat og sociale overførsler er blandt de laveste i Unionen. Det lettiske skattesystem er mindre progressivt end skattesystemet i andre medlemsstater, hvilket bidrager til den store ulighed og antallet af arbejdende fattige. Skattekilen for lavtlønnede er fortsat blandt de højeste i Unionen, mens indtægtspotentialet ved de mindre væksthæmmende skatter ikke udnyttes tilstrækkeligt. Skatteindtægterne udgør en meget lille andel af BNP, hvilket begrænser de disponible midler til bæredygtige offentlige ydelser. Trods en vis fremgang i bekæmpelsen af skatteunddragelse ligger der stadig en stor udfordring i at styrke overholdelsen af skattereglerne. I stabilitetsprogrammet for 2017 meldes der om iværksættelsen af en skattereform. De vigtigste foranstaltninger omfatter en nedsættelse af den personlige indkomstskat fra 23 % til 20 % for årsindkomster på op til 45 000 EUR, en forøgelse af det indkomstbaserede bundfradrag, indførelsen af en selskabsskat på 0 % for geninvesteret overskud samt en tilnærmelse af kapitalskattesatserne til 20 %. Reformen efterkommer de landespecifikke henstillinger, for så vidt som den reducerer skattekilen for lavtlønnede. Den er imidlertid begrænset, når det kommer til at flytte skatten over på andre kilder, som er mindre skadelige for vækst, og til at opfylde det erklærede politiske mål om at øge skatteindtægternes andel af BNP.

               (9)

               Svaghederne i de grundlæggende sikkerhedsnet er med til at øge fattigdommen og uligheden, herunder blandt personer med handicap og de ældre. Fattigdomssatsen for personer med handicap er blandt de højeste i Europa. Siden 2009 er der ikke sket forbedringer af bistandsydelsernes dækkeevne, og pensionerne er ikke tilstrækkelige til at sikre en effektiv beskyttelse mod fattigdom og social eksklusion. Mindstelønsreformen, som blev annonceret i 2014, er aldrig blevet gennemført, hvilket påvirker de fattigste husholdninger negativt, men på mellemlang sigt er der planer om at indføre mindsteindkomststøtte.

               (10)

               Arbejdsstyrken er faldende, og beskæftigelsesvæksten har været svag, mens arbejdsløsheden kun er faldet langsomt. Beskæftigelsesudsigterne er bedre i de økonomiske centre og blandt højtkvalificerede arbejdstagere, mens der er større tendens til arbejdsløshed blandt ufaglærte og personer i landområderne. En opkvalificering af arbejdsstyrken kunne bidrage til at løse denne udfordring. Selv om erhvervsuddannelserne er blevet mere attraktive, har reformen af studieordningerne med henblik på at tilpasse uddannelserne til de aktuelle kvalifikationsbehov skabt begrænsede fremskridt. Der er indført lovgivningsmæssige rammer for arbejdsbaseret læring, og gennemførelsen heraf kræver nu fuld deltagelse fra arbejdsmarkedsparternes og virksomhedernes side. De arbejdsløse deltager desuden i mindre grad i aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger end i andre medlemsstater, men der er taget skridt til at forbedre situationen, som bør videreføres. Der er fortsat en lav deltagelse i livslang læring.

               (11)

               De lettiske myndigheder har iværksat vigtige reformer af sundhedssystemet, men alligevel begrænses adgangen til sundhedsydelser af en høj grad af egenbetaling, lange ventelister, et lavt niveau for offentlige udgifter og en ineffektiv ressourceanvendelse. Kvotetildelingen af offentlige udgifter skaber forsinkelser i behandlingen, og patienterne må enten vente i længere tid eller selv betale for behandlingen ud af egen lomme, hvilket efterlader en del af befolkningen med udækkede sundhedsbehov. De første skridt til en reform af kvalitetsstyringssystemet er taget, og der bør arbejdes videre på at forbedre resultaterne for patienterne og befolkningen generelt. Der er gjort visse fremskridt med hensyn til at effektivisere sundhedssystemet, men der er stadig behov for en yderligere rationalisering af hospitalssektoren, bedre adgang til ambulant og primær pleje samt en bedre sammenhæng mellem budgetrammen og kvaliteten af ydelserne og omkostningerne.

               (12)

               De lettiske myndigheder gør ofte brug af offentlige udbud ved indkøb i sundhedssektoren, men der kan opnås flere effektivitetsgevinster gennem en regelmæssig anvendelse af e-indkøb og centraliserede indkøb, hvilket vil øge gennemsigtigheden og effektiviteten af de offentlige udgifter.

               (13)

               Svagheder i forbindelse med reguleringen og ringe effektivitet og produktivitet i den offentlige forvaltning påvirker erhvervslivet negativt. I 2016 fremlagde regeringen en ambitiøs reformplan om en mere strømlinet og professionel offentlig sektor, som sigter mod at øge effektiviteten ved at nedbringe antallet af ansatte og centralisere støttefunktionerne, anvende en mere resultatbaseret aflønning og øge gennemsigtigheden. Planen gælder kun centraladministrationen, selv om der også kunne opnås betydelige effektivitetsgevinster på kommunalt plan.

               (14)

               Korruption påvirker fortsat erhvervsklimaet, og systemet til at håndtere interessekonflikter er stadig rigidt og formalistisk og præges af for lidt kontrol. Selv om reformen af insolvenssystemet stort set er afsluttet, skal den faktiske gennemførelse overvåges nøje i lyset af det begrænsede antal rekonstruktionssager og den lave inddrivelsesprocent.

               (15)

               Der er i løbet af de sidste tre år iværksat storstilede reformer af de videregående uddannelser og den offentlige forskning for at konsolidere forskningsinstitutionerne og øge kvaliteten og relevansen af deres arbejde. Letlands offentlige forskningsmidler forvaltes og organiseres imidlertid stadig ineffektivt, idet finansieringsfunktionerne er spredt ud på mange forskellige institutioner. Den manglende finansiering af offentlig forskning bidrager til de meget dårlige videnskabelige præstationer, mangel på kvalificerede menneskelige ressourcer i både den offentlige og den private sektor samt et lavt niveau for offentligt-privat samarbejde. Letlands FoU-intensitet er fortsat blandt de laveste i Unionen.

               (16)

               Som led i det europæiske semester 2017 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Letlands økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2017. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2017 og det nationale reformprogram for 2017 samt opfølgningen på de henstillinger, der er blevet rettet til Letland i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Letland, men også til deres overensstemmelse med EU-regler og -retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

               (17)

               Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået stabilitetsprogrammet for 2017, og dets holdning (7) afspejles især i henstilling 1 nedenfor,

         HENSTILLER, at Letland i 2017 og 2018 iværksætter tiltag med henblik på at:

               1.

               Føre en finanspolitik, der stemmer overens med bestemmelserne under den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten, hvilket indebærer opfyldelsen af den mellemfristende budgetmålsætning i 2018 under hensyntagen til de midlertidige afvigelser, der er tilladt i forbindelse med gennemførelsen af den systemiske pensionsreform og strukturreformerne. Sænke beskatningen af lavtlønnede ved at flytte skatten over på andre kilder, som er mindre skadelige for vækst, og ved at forbedre overholdelsen af skattereglerne.

               2.

               Sikre det sociale sikkerhedsnets dækkeevne og opkvalificere arbejdsstyrken ved at fremskynde reformen af studieordningerne på erhvervsuddannelserne. Øge omkostningseffektiviteten af og adgangen til sundhedsydelser, bl.a. ved at nedbringe omfanget af egenbetaling og afkorte ventetiden.

               3.

               Effektivisere og ansvarliggøre den offentlige sektor, navnlig ved at forenkle de administrative procedurer og styrke ordningen for håndtering af interessekonflikter, bl.a. for insolvensbehandlere.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 11. juli 2017.

            På Rådets vegne

         T. TÕNISTE

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

      (3)  EUT C 92 af 24.3.2017, s. 1.

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Den konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, der er genberegnet af Kommissionen efter den metode, der er aftalt i fællesskab.

      (6)  De offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til Unionens programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifterne til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårsperiode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden er modregnet.

      (7)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 10. juli 2012 om Finlands nationale reformprogram for 2012 og med Rådets udtalelse om Finlands stabilitetsprogram for 2012-2015

text:
               24.7.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 219/28

         RÅDETS HENSTILLING
   af 10. juli 2012
   om Finlands nationale reformprogram for 2012 og med Rådets udtalelse om Finlands stabilitetsprogram for 2012-2015
   2012/C 219/08
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som har hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               Rådet vedtog den 13. juli 2010 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (3), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 12. juli 2011 vedtog Rådet en henstilling (4) om Finlands nationale reformprogram for 2011 sammen med en udtalelse om Finlands opdaterede stabilitetsprogram for 2011-2014.

               (4)

               Den 23. november 2011 vedtog Kommissionen den anden årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det andet europæiske semester med forudgående og integreret politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien. Den 14. februar 2012 vedtog Kommissionen på basis af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Finland blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der ville blive gennemført en dybdegående undersøgelse.

               (5)

               Rådet vedtog den 1. december 2011 konklusioner, der opfordrede Udvalget for Social Beskyttelse til i samarbejde med Beskæftigelsesudvalget og andre udvalg at forelægge sine synspunkter vedrørende foranstaltninger, der er anbefalet inden for Europa 2020-politikcyklussen. Disse synspunkter udgør en del af Beskæftigelsesudvalgets udtalelse.

               (6)

               Europa-Parlamentet har været behørigt inddraget i Det Europæiske Semester i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1466/97 og vedtog den 15. februar 2012 en beslutning om beskæftigelse og sociale aspekter i den årlige vækstundersøgelse for 2012 og en beslutning om bidraget til den årlige vækstundersøgelse 2012.

               (7)

               Den 2. marts 2012 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånemuligheder i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.

               (8)

               Den 2. marts 2012 opfordrede Det Europæiske Råd tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og i deres nationale reformprogrammer.

               (9)

               Den 19. april 2012 forelagde Finland sit stabilitetsprogram for perioden 2012-2015 og sit nationale reformprogram for 2012. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen. Kommissionen har også vurderet i en dybdegående undersøgelse i henhold til artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011, hvorvidt Finland påvirkes af makroøkonomiske ubalancer. Kommissionen konkluderede i sin dybdegående undersøgelse, at Finland befinder sig i en situation med en ubalance, der dog ikke er uforholdsmæssigt stor.

               (10)

               Baseret på vurderingen af stabilitetsprogrammet i henhold til artikel 5, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag for de budgetmæssige fremskrivninger i programmet, er realistisk for perioden 2012-2013, og den forventede BNP-vækst ifølge programmet er på linje med Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2012. Fremskrivningerne for 2014 og 2015 er også realistiske, da BNP-væksten forventes at blive betydeligt lavere end før krisen og lavere end efterkriseperioden i 2010-2011.
               Det vigtigste budgetmål i stabilitetsprogrammet går ud på at reducere underskuddet i statsforvaltningen ved at begrænse udgifterne og øge indtægterne. Da budgettet for statsforvaltningen er hovedkilden til det offentlige underskud, vil en forbedring af budgetstillingen bidrage til at skabe balance på det offentlige budget. Den mellemfristede budgetmålsætning om et strukturelt overskud på 0,5 % af BNP afspejler i tilstrækkelig grad stabilitets- og vækstpagtens krav. Tages der udgangspunkt i den (genberegnede) strukturelle budgetsaldo (5), har Finland opfyldt den mellemfristede budgetmålsætning i 2011, men vil afvige marginalt fra den i perioden 2012-2015. Under hensyntagen til diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden er vækstraten i de offentlige udgifter i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagtens benchmark for udgifter i alle årene undtagen 2015. Stabilitetsprogrammet tager sigte på at skabe på det offentlige budget senest i 2015 og at opnå overskud fra 2016. Gældskvoten ligger pænt under 60 % af BNP, og gældsniveauet vil ifølge stabilitetsprogrammet toppe i 2014 på omkring 52 % af BNP og derefter begynde at falde. Der er stadig tale om et betydeligt holdbarhedsgab i Finlands offentlige finanser, hvilket fortrinsvis hidrører fra en hastigt forværret forsørgerkvote som følge af befolkningens aldring. Det er nødvendigt, at holdbarhedsgabet i de offentlige finanser overvåges løbende, og at foranstaltninger justeres i overensstemmelse hermed. Finlands finanspolitiske ramme bygger på flerårige udgiftslofter, men for øjeblikket finder de ikke anvendelse på den kommunale sektor.

               (11)

               Produktiviteten i de offentlige serviceydelser har været faldende i løbet af det seneste årti. De finske myndigheder har allerede gennemført flere reformer for at tage højde for dette, men navnlig på lokalt plan har gennemførelsen været langsom. Desuden er en landsdækkende kommunalreform og et program til fremme af statsforvaltningens produktivitet undervejs. Yderligere produktivitetsgevinster og besparelser kunne opnås ved at fremme mere konkurrence i afskærmede private og offentlige servicesektorer via yderligere deregulering af produkt- og arbejdsmarkeder.

               (12)

               I de seneste år har regeringen indført nye foranstaltninger for at nedbringe ungdoms- og langtidsledigheden. Disse foranstaltninger har omfattet et pilotprogram for at nedbringe langtidsledigheden, og der er indført en social garanti for unge. De indførte foranstaltninger er ambitiøse og relevante, men det er nu nødvendigt, at de gennemføres med et klart fokus på at forbedre kvalifikationsniveauet og målgruppernes stilling på arbejdsmarkedet. På baggrund af de demografiske forandringer er en forøgelse af ældre arbejdstageres beskæftigelsesfrekvens væsentlig for at sikre de offentlige finansers holdbarhed og opfylde fremtidens efterspørgsel efter arbejdskraft. Den forventede levetid er steget hurtigere, end det blev forudset i pensionsreformen af 2005, og derfor kan den nugældende lovbestemte pensionsalder med tiden vise sig at være for lav. Regeringen forpligtede sig i sit stabilitetsprogram til at øge den faktiske pensionsalder til 62,4 år senest i 2025. I marts 2012 aftalte arbejdsmarkedets parter forskellige foranstaltninger med henblik på at forlænge arbejdslivet. Regeringen har forpligtet sig til at gennemføre en pensionsreform senest den 1. januar 2017. Der må nu målrettet arbejdes på at gennemføre de aftalte foranstaltninger på kort sigt.

               (13)

               De lovgivningsmæssige hindringer i Finlands servicesektor er fortsat restriktive, og markedskoncentrationen er høj — ikke blot inden for detailhandel, men også i dele af produktionen. På detailmarkedet for dagligvarer har Finland den højeste grad af markedskoncentration, og fødevarepriserne er blandt Europas højeste. Bøderne for overtrædelse af konkurrencelovgivningen i Finland har traditionelt været lave, hvilket skaber tvivl om deres afskrækkende virkning. Der er sket en vis udvikling i konkurrencepolitikken såsom en ny konkurrencelov og en ny lov om fysisk planlægning og byggeri. Regeringen er også indstillet på at iværksætte et nyt konkurrencefremmende program. Dette bør rykkes frem så hurtigt som muligt med henblik på yderligere at styrke konkurrencevilkårene på produkt- og tjenestemarkeder.

               (14)

               Produktivitetsvæksten i Finland stagnerer, og finske eksportfirmaers markedsandele på udenlandske markeder er blevet mindre i de seneste år. Enhedslønomkostningerne er steget undtagen i fremstillingssektoren. Væksten i nogle af de pt. dominerende industrier, især elektronik- og papirindustrien, ser ud til at have toppet, og i almindelighed er fremstillingsindustriens andel af BNP faldende. Finland eksporterer halvfabrikata og investeringsgoder fortrinsvis til modne og langsomt voksende økonomier, og landets produkter er svagt repræsenteret i udviklingsøkonomierne. Der er behov for yderligere at diversificere den finske økonomi både i form af virksomheder og eksportmarkeder med henblik på at udvikle flere stærke eksportører i fremtiden. Uanset den hidtidige solide finske præstation inden for forskning og udvikling samt innovation risikerer Finland at miste sin førende position inden for innovation i EU, hvis der ikke skabes en væsentlig stigning i antallet af innovative virksomheder med høj vækst. Dertil kræves mere innovation for at lette omstillingen fra forskning og udvikling til produkter, som kan markedsføres, og der bør tilskyndes til at trænge ind på hurtigt voksende eksportmarkeder. På kort sigt vil det også være afgørende også at udnytte og udbrede den omfattende knowhow på området vedrørende informations- og kommunikationsteknologi (ikt) i andre industrier i Finland, herunder den offentlige sektor. Trepartsaftalen af 2011 om lønoverenskomster baner vejen for moderate lønstigninger i 2012 og 2013, hvilket forventes at forbedre Finlands relative stilling i forhold til landets vigtigste handelspartnere.

               (15)

               Finland har givet en række tilsagn inden for rammerne af europluspagten. Disse tilsagn og gennemførelsen af de tilsagn, der blev givet i 2011, vedrører forbedring af konkurrenceevnen, beskæftigelsesfrekvensen og de offentlige finansers holdbarhed, styrkelse af den finansielle stabilitet og sikring af, at beskatningen koordineres. Kommissionen har vurderet gennemførelsen af tilsagnene givet inden for rammerne af europluspagten. Der er taget hensyn til resultaterne af denne vurdering i henstillingerne nedenfor.

               (16)

               Som led i Det Europæiske Semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Finlands økonomiske politik. Den har vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram og fremlagt en dybdegående undersøgelse. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Finland, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke Unionens samlede økonomiske styring, ved at der fra EU-niveau gives input til kommende nationale beslutninger. Kommissionens henstillinger inden for rammerne af Det Europæiske Semester er afspejlet i henstilling 1-5 nedenfor.

               (17)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået stabilitetsprogrammet, og Rådets udtalelse (6) afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

               (18)

               På baggrund af resultaterne af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram for 2012 og stabilitetsprogrammet. Rådets henstillinger i henhold til artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles især i henstilling 5 nedenfor,

         HENSTILLER, at Finland i perioden 2012-2013 træffer foranstaltninger med henblik på:

               1)

               at fastholde en sund finanspolitisk stilling i 2012 og derefter ved at korrigere enhver afvigelse fra den mellemfristede budgetmålsætning, som sikrer de offentlige finansers langsigtede holdbarhed. Med henblik herpå styrke og nøje gennemføre den budgetmæssige strategi støttet af tilstrækkeligt specificerede foranstaltninger for 2013 og derefter, herunder overholde benchmarket for udgifter. Fortsat foretage årlige vurderinger af omfanget af det aldringsrelaterede holdbarhedsgab og tilpasse offentlige indtægter og udgifter i overensstemmelse med de langsigtede mål og behov. Integrere den lokale offentlige sektor bedre i systemet med flerårige finanspolitiske rammer, herunder gennem foranstaltninger til kontrol med udgifter

               2)

               at træffe yderligere foranstaltninger for at opnå produktivitetsgevinster og omkostningsbesparelser i forbindelse med levering af offentlige serviceydelser, herunder strukturomlægninger og effektivitetsforbedrende territoriale administrative reformer — også for at tage højde for de udfordringer, der følger af en aldrende befolkning

               3)

               at gennemføre de igangværende foranstaltninger for at forbedre unges og langtidslediges stilling på arbejdsmarkedet med særlig fokus på kompetenceudvikling. Tage yderligere skridt til at forbedre beskæftigelsesfrekvensen blandt ældre arbejdstagere bl.a. ved at mindske mulighederne for tidlig tilbagetrækning. Træffe foranstaltninger til at øge den faktiske pensionsalder under hensyntagen til forhøjelsen af den forventede levetid

               4)

               fortsat at styrke konkurrencen på produkt- og tjenestemarkederne, især i detailsektoren, ved at sikre en effektiv gennemførelse af den nye konkurrencelov og det nye program til fremme af sund konkurrence. Fortsat træffe foranstaltninger til at øge effektiviteten af kommunale tjenesteydelser, herunder ved at øge andelen af tjenester i udbud, hvor det er relevant, og til at sikre konkurrencemæssig neutralitet mellem private og offentlige virksomheder. Tage yderligere skridt til at sikre, at bøderne for overtrædelse af konkurrencelovgivningen i tilstrækkelig grad har afskrækkende virkning

               5)

               at videreføre bestræbelser på at diversificere erhvervsstrukturen for at øge produktivitetsvæksten og styrke den eksterne konkurrenceevne — navnlig ved at fremskynde indførelsen af planlagte foranstaltninger for at udvide innovationsgrundlaget, samtidig med at lønudviklingen fortsat tilpasses produktivitetsudviklingen med fuld respekt for den rolle, som arbejdsmarkedets parter spiller, og i overensstemmelse med national praksis.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 10. juli 2012.

            På Rådets vegne

         V. SHIARLY

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Opretholdt for 2012 ved Rådets afgørelse 2012/238/EU af 26. april 2012 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (EUT L 119 af 4.5.2012, s. 47).

      (4)  EUT C 216 af 22.7.2011, s. 3.

      (5)  Den konjunkturkorrigerede saldo eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger som genberegnet af Kommissionens tjenestegrene på basis af oplysningerne i programmet og ved anvendelse af den i fællesskab aftalte metode.

      (6)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 10. juli 2012 om Luxembourgs nationale reformprogram for 2012 og med Rådets udtalelse om Luxembourgs stabilitetsprogram for 2012-2015

text:
               24.7.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 219/58

         RÅDETS HENSTILLING
   af 10. juli 2012
   om Luxembourgs nationale reformprogram for 2012 og med Rådets udtalelse om Luxembourgs stabilitetsprogram for 2012-2015
   2012/C 219/17
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som har hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               Rådet vedtog den 13. juli 2010 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (2), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 12. juli 2011 vedtog Rådet en henstilling (3) om Luxembourgs nationale reformprogram for 2011 og afgav sin udtalelse om Luxembourgs opdaterede stabilitetsprogram for 2011-2014.

               (4)

               Den 23. november 2011 vedtog Kommissionen den anden årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det andet europæiske semester med forudgående og integreret politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien. Den 14. februar 2012 vedtog Kommissionen på basis af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (4) rapporten om varslingsmekanismen, hvori Luxembourg ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der ville blive gennemført en dybtgående undersøgelse.

               (5)

               Rådet vedtog den 1. december 2011 konklusioner, der opfordrede Udvalget for Social Beskyttelse til i samarbejde med Beskæftigelsesudvalget og andre udvalg at forelægge sine synspunkter vedrørende foranstaltninger, der er anbefalet inden for Europa 2020-politikcyklussen. Disse synspunkter udgør en del af Beskæftigelsesudvalgets udtalelse.

               (6)

               Europa-Parlamentet har været behørigt inddraget i Det Europæiske Semester i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1466/97 og vedtog den 15. februar 2012 en beslutning om beskæftigelse og sociale aspekter i den årlige vækstundersøgelse for 2012 og en beslutning om bidraget til den årlige vækstundersøgelse 2012.

               (7)

               Den 2. marts 2012 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånemuligheder i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløshed og de sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.

               (8)

               Den 2. marts 2012 opfordrede Det Europæiske Råd tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og i deres nationale reformprogrammer.

               (9)

               Den 27. april 2012 forelagde Luxembourg sit stabilitetsprogram for perioden 2012-2015 og sit nationale reformprogram for 2012. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (10)

               Baseret på vurderingen af stabilitetsprogrammet i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag for de budgetmæssige fremskrivninger i stabilitetsprogrammet, er realistisk. Især ligger stabilitetsprogrammets scenarier for 2012 og 2013 meget tæt på Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2012. De mellemfristede underskudsfremskrivninger bygger på et vækstscenarie, der er en anelse optimistisk: over vækstpotentialet, men stadig klart under de historiske rater. Den budgetstrategi, der er skitseret i stabilitetsprogrammet, har til formål at nedbringe underskuddet fra 1,5 % i 2012 til 0,9 % i 2014 med en pakke konsolideringsforanstaltninger på omkring 1,2 % af BNP og at tilvejebringe et større spillerum, når økonomien udsættes for hårde stød. Stabilitetsprogrammet bekræfter den forrige mellemfristede budgetmålsætning, som sigtede mod et strukturelt overskud på 0,5 %. Denne mellemfristede budgetmålsætning kan imidlertid ikke anses som hensigtsmæssigt på baggrund af bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten, for set i forhold til de nuværende strategier og fremskrivninger synes det ikke at tage tilstrækkeligt hensyn til de implicitte forpligtelser, der opstår på grund af befolkningens stigende gennemsnitsalder, heller ikke selvom gælden ligger under traktatens referenceværdi. Dertil kommer, at både Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2012 og den (genberegnede) strukturelle budgetsaldo i stabilitetsprogrammet tyder på, at Luxembourg fra og med 2012 kommer til at afvige betydeligt fra sin egen mellemfristede budgetmålsætning. Væksten i de offentlige udgifter eksklusive diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden forventes at blive væsentligt større end det benchmark for udgifter, der er fastsat i stabilitets- og vækstpakken. Den offentlige bruttogæld ligger med 20 % af BNP under traktatens referenceværdi.

               (11)

               Den 20. januar 2012 vedtog regeringen et lovforslag om reform af pensionssystemet for både den private og den offentlige sektor. Reformen vil tilføre ordningen nogle korrigerende mekanismer, som skal træde i funktion, hvis ordningens finansielle situation udvikler sig ugunstigt, og den indeholder justeringer af den meget generøse beregningsmetode for ydelser. Den nye beregningsmetode vil imidlertid blive indfaset med en meget lang tidshorisont på 40 år. Desuden forbliver mulighederne for tidlig tilbagetrækning stort set uændrede, og der er ikke foreslået foranstaltninger, som knytter den lovbestemte pensionsalder til forventet levetid. Overordnet set tager Luxembourg skridt i den rigtige retning, men den foreslåede reform forekommer ikke at give tilstrækkelig sikkerhed for de offentlige finansers langsigtede holdbarhed.

               (12)

               I januar 2012 vedtog parlamentet en lov, som skulle begrænse anvendelsen af den automatiske dyrtidsregulering af lønningerne mellem 2012 og 2014 for at øge den luxembourgske økonomis konkurrenceevne. Men ud over en mulig ændring af referenceindekset har regeringen ikke tilkendegivet yderligere planer om en permanent revision af lønfastsættelsessystemet. Produktiviteten i Luxembourg er for øjeblikket meget høj, men spillerummet for at opnå produktivitetsgevinster svinder ind. Hvis den luxembourgske økonomis konkurrenceevne skal bevares på længere sigt, må der gennemføres en varig revision af lønfastsættelsessystemet i samråd med arbejdsmarkedets parter og i overensstemmelse med national praksis.

               (13)

               Luxembourg har taget nogle relevante og troværdige skridt med henblik på at håndtere den forholdsvis høje ungdomsarbejdsløshed. Men for at kunne lette integrationen af unge på arbejdsmarkedet er der blandt andet brug for at styrke samarbejdet imellem kommunerne og gøre arbejdsformidlingerne mere effektive. Unge jobsøgende, især dem med et lavere uddannelsesniveau, vil også få udbytte af større investeringer i erhvervsuddannelse og almen uddannelse.

               (14)

               Det forventes, at Luxembourg vil få svært ved at nå sine 2020-mål for reduktion af drivhusgasemissionerne. Ifølge de seneste prognoser for 2020, der er baseret på eksisterende foranstaltninger, forventes det, at Luxembourg fra 2005 til 2020 vil have øget emissionerne fra sektorerne uden for emissionshandelssystemet med 6 % i stedet for at beskære dem med 20 %, som det er målet. Vejtrafikken er den største emissionskilde, og præsenterer et stort potentiale for at nedbringe emissionerne. Priserne på transportbrændstof er stadig blandt de laveste i EU, hvad der fremmer »brændstofturismen« og medfører eksterne omkostninger i form af forurening og trængsel. Enten må der udformes flere politikker for at reducere drivhusgasemissionerne, eller også bliver det nødvendigt at tage de dyre fleksibilitetsmekanismer i brug.

               (15)

               Luxembourg har givet en række tilsagn inden for rammerne af europluspagten. Disse tilsagn og gennemførelsen af de tilsagn, der blev givet i 2011, vedrører forbedring af konkurrenceevnen, fremme af beskæftigelsen og forbedring af den finansielle stabilitet. Kommissionen har vurderet gennemførelsen af tilsagnene givet inden for rammerne af europluspagten. Der er taget hensyn til resultaterne af denne vurdering i henstillingerne.

               (16)

               Som led i Det Europæiske Semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Luxembourgs økonomiske politik. Den har vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Luxembourg, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke Unionens samlede økonomiske styring, ved at der fra EU-niveau gives input til kommende nationale beslutninger. Kommissionens henstillinger inden for rammerne af Det Europæiske Semester er afspejlet i henstilling 1-5 nedenfor.

               (17)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået stabilitetsprogrammet, og Rådets udtalelse (5) afspejles især i henstilling 1 nedenfor,

         HENSTILLER, at Luxembourg i perioden 2012-2013 træffer foranstaltninger med henblik på at:

               1)

               fastholde en sund finanspolitisk stilling for at rette op på en eventuel fravigelse fra en mellemfristet budgetmålsætning, der sikrer de offentlige finansers langsigtede holdbarhed, og herunder særlig tage hensyn til de aldringsrelaterede implicitte forpligtelser. Med henblik herpå styrke budgetstrategien og gennemføre den stringent understøttet af tilstrækkeligt konkretiserede foranstaltninger for 2013 og senere år, herunder hvad angår overholdelse af benchmarket for udgifter

               2)

               styrke den foreslåede pensionsreform ved at træffe yderligere foranstaltninger med henblik på at øge erhvervsfrekvensen for ældre arbejdstagere, især ved at forebygge tidlig tilbagetrækning, og ved at tage yderligere skridt til at øge den effektive pensionsalder, bl.a. ved at knytte den lovbestemte pensionsalder til forventet levetid for dermed at sikre pensionssystemets holdbarhed på lang sigt

               3)

               tage yderligere skridt til — i samråd med arbejdsmarkedets parter og i overensstemmelse med national praksis — at reformere lønforhandlings- og dyrtidsreguleringssystemet for at bevare den luxembourgske økonomis langsigtede konkurrenceevne, og som et første skridt på denne vej at fastholde det nuværende etårige dyrtidsreguleringsinterval efter 2014 og at nedsætte vægten af energi og andre volatile poster i referenceindekset

               4)

               fortsætte bestræbelserne på at mindske ungdomsarbejdsløsheden ved i højere grad at inddrage interessenter og ved at styrke foranstaltninger inden for erhvervsuddannelse og almen uddannelse, især for de lavtuddannede, for i højere grad at tilpasse unges færdigheder og kvalifikationer til efterspørgslen på arbejdsmarkedet

               5)

               sikre, at målene for reduktion af drivhusgasemissionerne fra aktiviteter uden for emissionshandelssystemet nås, især ved at øge beskatningen af energiprodukter.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 10. juli 2012.

            På Rådets vegne

         V. SHIARLY

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Bibeholdt for 2012 ved Rådets afgørelse 2012/238/EU af 26. april 2012 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (EUT L 119 af 4.5.2012, s. 47).

      (3)  EUT C 210 af 16.7.2011, s. 5.

      (4)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (5)  I medfør af artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


Avis juridique important

|

32001H0115

Kommissionens henstilling af 17. januar 2001 om den maksimalt tilladte alkoholkoncentration i blodet (AKB) for førere af motorkøretøjer (EØS-relevant tekst) (meddelt under nummer K(2000) 4397)

EF-Tidende nr. L 043 af 14/02/2001 s. 0031 - 0036

Kommissionens henstillingaf 17. januar 2001om den maksimalt tilladte alkoholkoncentration i blodet (AKB) for førere af motorkøretøjer(meddelt under nummer K(2000) 4397)(EØS-relevant tekst)(2001/115/EF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 71, ogud fra følgende betragtninger:(1) En af målsætningerne for den fælles transportpolitik er at fastsætte fælles regler, der gælder for den internationale transport i Fællesskabet, især med henblik på at øge trafiksikkerheden i medlemsstaterne.(2) Kommissionen vedtog i april 1997(1) et program for bedre færdselssikkerhed med specifikke foranstaltninger til forbedring af færdselssikkerheden, og hovedopgaverne blev fastsat i marts 2000(2).(3) Stigningen i vejtransporten af passagerer og gods siden 1988 har øget risikoen for trafikulykker i det sidste tiår.(4) Det er blevet skønnet, at mellem 1 % og 5 % af førere i trafikken har en alkoholkoncentration i blodet, som overstiger den maksimalt tilladte nationale alkoholkoncentration i blodet, og at sådanne førere har forholdsvis større sandsynlighed for at blive involveret i trafikulykker, idet de udgør op til 20 % af trafikdrab og alvorlige personskader og op til 25 % af trafikdræbte førere. Der er behov for at få bilister til at undlade at føre motorkøretøjer, når de har indtaget spiritus.(5) Det skønnes, at der på vejene i Fællesskabet hvert år slås mindst 10000 førere, passagerer, fodgængere og cyklister ihjel i trafikulykker, hvor førerens køreevne var nedsat som følge af alkohol.(6) Forskningen bekræfter, at den relative risiko for at blive involveret i uheld stiger væsentligt ved alkoholkoncentrationer i blodet på mere end 0,5 mg/ml, og at den relative risiko for, at gennemsnitsføreren bliver involveret i et uheld, i intervallet 0,5 til 0,8 mg/ml er dobbelt så stort som for en fører med 0 promille i blodet. Ved dødsulykker er den relative risiko væsentligt større.(7) Hovedformålet med at indføre en mere ensartet maksimal alkoholkoncentration i blodet i Fællesskabet er at give klare og tydelige signaler til førere af passager- og godskøretøjer om, at over en vis grænse er blandingen af alkohol og kørsel farlig, og forskellige grænser i forskellige medlemsstater vil kunne skabe forvirring og svække informationen om, at det er farligt at køre, når man er påvirket af alkohol.(8) En mere ensartet promillegrænse vil udgøre et tydeligere referencegrundlag for håndhævelsen af den nationale lovgivning. Uanset hvor en bilist kører i Fællesskabet, skal han være opmærksom på, at der findes en mere ensartet grænse, og at han ved overtrædelse af denne grænse, vil kunne straffes efter de regler, der er gældende i lovgivningen i det land, hvor overtrædelsen begås.(9) Der er klare beviser for, at en nedsættelse af alkoholkoncentrationen i blodet sammen med en effektiv kontrol og oplysningskampagner kan nedsætte omfanget af spirituskørsel ved alle alkoholkoncentrationer i blodet.(10) Det skønnes, at det ikke er overdrevet at forvente et fald på mindst 10 % i alle dødsulykker, som involverer spirituskørsel, hvis der gennemføres en pakke af foranstaltninger, som omfatter national kontrol og oplysningskampagner baseret på en nedsættelse af promillegrænserne, og at det vil være muligt at opnå et endnu større fald ved udvidet kontrol.(11) Det er højst sandsynligt, at den samfundsmæssige værdi af andre samordnede aktioner til nedsættelse af spirituskørsel, som er baseret omkring en mere ensartet ordning for alkoholkoncentrationen i blodet, vil opveje udgifterne til øget kontrol og økonomisk tilpasning.(12) De fleste medlemsstater har allerede fastsat 0,5 mg/ml som deres maksimalt tilladte alkoholkoncentration i blodet.(13) Det er relevant at fastsætte en endnu lavere promillegrænse på 0,2 mg/ml for førere, som har en meget større ulykkesrisiko enten på grund af manglende erfaring og/eller den type motorkøretøj, de fører, men også for førere af tunge gods- og passagerkøretøjer og førere af køretøjer, der medfører farligt gods.(14) Medlemsstaterne bør især være opmærksomme på den øgede ulykkesrisiko, der opstår ved samtidig indtagelse af visse ulovlige og lovlige narkotika, og det bør afspejles i den nationale lovgivning.(15) Medlemsstaterne bør påskønne den gensidige fordel, der er ved at dele oplysninger om alko-testresultater (og udåndingsækvivalenter), så stikprøvestørrelsen øges i forbindelse med vurdering af effektiviteten af foranstaltninger til nedsættelse af spirituskørsel, og også ved at dele forskningsresultater om manglende køreevne.(16) Spirituskørsel er også et stort problem inden for den offentlige sundhed, og artikel 152 i traktaten tilsigter derfor at sikre, at der skabes et højt sundhedsbeskyttelsesniveau ved fastlæggelsen og gennemførelsen af alle Fællesskabets politikker og aktiviteter. Desuden skal Fællesskabets indsats på folkesundhedsområdet være rettet mod at forbedre folkesundheden og forebygge sygdomme hos mennesker samt imødegå forhold, der kan indebære risiko for menneskers sundhed.(17) Artikel 152 tillægger Fællesskabet kompetence på folkesundhedsområdet, idet Fællesskabet bidrager hertil ved at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og ved om nødvendigt at støtte deres indsats, og ved i nær kontakt med medlemsstaterne at tage ethvert passende initiativ for at fremme denne samordning af medlemsstaternes politikker og programmer.(18) I Kommissionens meddelelse om Det Europæiske Fællesskabs sundhedsstrategi og forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af et handlingsprogram inden for folkesundhed (2001-2006)(3) er alkohol et af de områder, hvor der foreslås, at der træffes særlige foranstaltninger og aktioner, såsom udvikling af foranstaltninger til mindskelse eller fjernelse af risikoen for skader eller dødsfald.(19) I denne sammenhæng er problemet omkring spirituskørsel helt givet ud fra et alkoholpolitisk perspektiv et af de vigtigste spørgsmål, der bør behandles. Selvom det set ud fra et risikoreducerende synspunkt er et af de mindst kontroversielle emner, er det samme ikke nødvendigvis tilfældet set ud fra et politisk synspunkt -HENSTILLER:DEFINITIONER1. I denne henstilling gælder følgende definitioner:a) "fører af et køretøj": enhver fører af et motorkøretøj med tre eller flere hjulb) "fører af et tohjulet køretøj": udelukkende føreren af ethvert tohjulet motorkøretøj og ikke medfølgende bagsædepassagererc) "uerfaren fører":i) enhver fører, som er ved at lære at køre, og som ikke er indehaver af et kørekørt i overensstemmelse med Rådets direktiv 91/439/EØF(4). Det omfatter indehavere af foreløbige kørekort, ledsagede køreelever under uddannelse, som endnu ikke har kørekort, (conduite accompagnée), eller en køreskoles køreeleverii) enhver ny fører, som har haft kørekørt i under to år i overensstemmelse med direktiv 91/439/EØF, hvad enten den pågældende er omfattet af en kørselsordning med prøvetid eller ejd) "tungt køretøj": et tungt godskøretøj, der vejer mere end 3,5 t bruttokøretøjsvægt, og ethvert passagerbefordrende køretøj med mere end otte passagersædere) "køretøj, der medfører farligt gods": et køretøj, som er forsynet med den identifikationsplade, der er anført i bilag B5 i Rådets direktiv 94/55/EF(5), og hvis førere er indehavere af det træningscertifikat, der er anført i bilag B6 i samme direktiv.INDSATS MOD SPIRITUSKØRSEL HOS FØRERE AF MOTORKØRETØJER2. Alle medlemsstater vedtager en lovfastsat maksimal alkoholkoncentration i blodet på 0,5 mg/ml eller lavere for førere af alle former for motorkøretøjer.3. Alle medlemsstater vedtager en lavere lovfastsat maksimal alkoholkoncentration i blodet på 0,2 mg/ml eller lavere for følgende grupper af trafikanter:a) uerfarne førereb) førere af tohjulede motorkøretøjerc) førere af tunge køretøjerd) førere af køretøjer, der medfører farligt gods.4. Alle medlemsstater indfører prøver af udåndingsluften for at afskrække førere fra at drikke, så hver fører har en realistisk statistisk mulighed for at blive prøvet efter den til enhver tid gældende standard for bedste praksis mindst en gang hvert tredje år.5. Alle medlemsstater arbejder hen imod godkendelse af forslaget til direktiv om måleinstrumenter for at harmonisere nøjagtigheden ved udstyr til måling af udåndingsluften.OPFØLGNING PÅ FÆLLESSKABSPLAN6. Alle medlemsstater bør opfordre Kommissionen til at arbejde nært sammen med dem for at:a) udveksle oplysninger om bedste praksis vedrørende f.eks. kontrolstrategier, rehabiliteringsprogrammer, indsamling af oplysninger om ulykkerb) støtte forskning og udvikling, især inden for de teknologiske muligheder for at hindre førere, der har drukket, og førere, der behandles for alkoholproblemer, i at kørec) støtte oplysningskampagner, der omfatter hele Europa, og som opfordrer førere til ikke at køre, når de har drukketd) levere og koordinere anvendelsen af data om alle alkoholrelaterede trafikulykker inden for rammerne af Care-programmet til kontrol af politikkens effektivitet, og levere en krydsreference til aktiviteterne inden for det fremtidige program for Fællesskabets indsats inden for folkesundhed(6).Udfærdiget i Bruxelles, den 17. januar 2001.På Kommissionens vegneLoyola De PalacioNæstformand(1) Bedre færdelssikkerhed i EU: program for 1997-2001 (KOM(97) 131 endelig udg.).(2) Trafiksikkerhed: Hovedopgaver i EU: Statusrapport og prioritering af foranstaltninger (KOM(2000) 125 endelig udg.).(3) EFT C 337 af 28.11.2000, s. 122.(4) EFT L 237 af 24.8.1991, s. 1.(5) Den europæiske aftale om transport af farligt gods ad vej (ADR) og undertegnelsesprotokol (bind II): ECE/TRANS/130, vol. II.(6) Se fodnote 3.BILAGFølgende skema angiver nogle af de lande, hvor antallet af kvæstede, ulykker eller afsagte domme er faldet, efter at promillegrænsen er blevet indført, samtidig med at der normalt er indført foranstaltninger til at nedsætte forekomsten af spirituskørsel. Det indeholder også oplysninger om forventet fald som følge af en nedsættelse af AKB-grænserne.Resultaterne er resumeret i rapporten fra arbejdsgruppen om alkohol, narkotika og medicin for gruppen på højt niveau, oktober 1999.>TABELPOSITION>>TABELPOSITION>


Avis juridique important

|

31984K1946

Kommissionens henstilling nr. 1946/84/EKSF af 6. juli 1984 til medlemsstaterne om forlængelse af anvendelsesperioden for henstilling nr. 1835/81/EKSF om forpligtelse til offentliggørelse af prislister og salgsbetingelser samt om forbudt praksis inden for stålhandelen

EF-Tidende nr. L 180 af 07/07/1984 s. 0028 - 0028 den spanske specialudgave: Kapitel 08 bind 2 s. 0134  den portugisiske specialudgave: Kapitel 08 bind 2 s. 0134

*****  KOMMISSIONENS  HENSTILLING Nr. 1946/84/EKSF  af 6. juli 1984  til medlemsstaterne om forlaengelse af anvendelsesperioden for henstilling nr. 1835/81/EKSF om forpligtelse til offentliggoerelse af prislister og salgsbetingelser samt om forbudt praksis inden for staalhandelen  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske Kul- og Staalfaellesskab saerlig artikel 63, stk. 3, artikel 95, stk. 1 og 2, og  ud fra foelgende betragtninger:  Henstilling nr. 1835/81/EKSF (1), aendret ved henstilling nr. 1518/82/EKSF (2), bortfalder den 30. juni 1984;  Faellesskabets staalmarked, hvor distributions- og handelsvirksomheder spiller en vigtig rolle, er fortsat praeget af den aabenbare krisetilstand, som goer sig gaeldende inden for Faellesskabets jern- og staalindustri;  for at modvirke det betydelige prisfald, der paa ny har fundet sted i andet halvaar af 1983, har Kommissionen maattet viderefoere ordningerne vedroerende produktion og produktionskapacitet og indfoere yderligere regulerende foranstaltninger inden for sektoren;  overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter, indfoert i henhold til artikel 58, er ved beslutning nr. 234/84/EKSF (3) blevet opretholdt uden vaesentlige aendringer indtil den 31. december 1985;  endvidere har Kommissionen ved beslutning nr. 3715/83/EKSF, nr. 3716/83/EKSF og nr. 3717/83/EKSF (4), hvis opretholdelse kun er berettiget, saafremt systemet for produktionskvoter forbliver i kraft:  - fastsat mindstepriser for visse jern- og staalprodukter for saa vidt angaar leverancer fra jern- og staalvirksomheder fra den 1. januar 1984;  - for de naevnte virksomheder indfoert et system med sikkerhedsstillelse samt efterproevelse af mindstepriser;  - for jern- og staalvirksomheder og staalhandlende indfoert en produktionsattest og et ledsagedokument for leverancer af visse produkter;  samtlige medlemsstater har erkendt, at det i henhold til artikel 58 indfoerte system for produktionskvoter samt ovennaevnte supplerende foranstaltninger noedvendigvis maa viderefoeres indtil udgangen af 1985 for at stoette den strukturomlaegning og den fastsatte produktionsnedskaering paa staalomraadet, som medlemsstaterne skal gennemfoere inden dette tidspunkt;  det ser ud til, at situationen paa staalmarkedet ikke vil blive yderligere forvaerret i 1984, men der vil fortsat vaere en betydelig uligevaegt mellem udbud og efterspoergsel, hvilket goer det berettiget at opretholde visse forpligtelser vedroerende handelspraksis inden for staalhandelen;  bestemmelserne i henstilling nr. 1835/81/EKSF boer ligesom de andre kriseforanstaltninger finde anvendelse indtil den 31. december 1985;  efter hoering af Det raadgivende Udvalg og efter samstemmende og enstemmig udtalelse fra Raadet vedroerende forbudet mod Tilpasning -  VEDTAGET FOELGENDE HENSTILLING:  Artikel 1  Datoen den »30. juni 1984« i artikel 1, stk. 1, i henstilling nr. 1835/81/EKSF aendres til den »31. december 1985«.  Medlemsstaterne underretter inden den 1. oktober 1984 Kommissionen om de trufne foranstaltninger.  Artikel 2  Denne henstilling meddeles medlemsstaterne og offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabes Tidende.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 6. juli 1984.  Paa Kommissionens vegne  Étienne DAVIGNON  Naestformand  (1) EFT nr. L 184 af 4. 7. 1981, s. 9.  (2) EFT nr. L 169 af 16. 6. 1982, s. 5.  (3) EFT nr. L 29 af 1. 2. 1984, s. 1.  (4) EFT nr. L 373 af 31. 12. 1983, s. 1, 5 og 9.