title: Henstilling med henblik på rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Frankrigs opdaterede stabilitetsprogram, 2006-2010

text:
Vigtig juridisk meddelelse

|

52007SC0066

Henstilling med henblik på Rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Frankrigs opdaterede stabilitetsprogram, 2006-2010  /* SEK/2007/0066 endelig udg. */

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 23.1.2007SEK(2007) 66 endeligHenstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Frankrigs opdaterede stabilitetsprogram, 2006-2010(forelagt af Kommissionen)BEGRUNDELSEGenerelle baggrundsoplysningerStabilitets- og vækstpagten, som trådte i kraft den 1. juli 1998, er baseret på målsætningen om sunde offentlige finanser som et middel til at forbedre betingelserne for prisstabilitet og en stærk, holdbar vækst, der bidrager til jobskabelse. I forbindelse med reformen af pagten i 2005 blev det anerkendt, at pagten er et nyttigt middel til at cementere finanspolitisk disciplin, men hovedsigtet var at gøre den mere virkningsfuld, styrke dens økonomiske fundament og sikre de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt.Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], som indgår i stabilitets- og vækstpagten, fastsætter, at medlemsstaterne skal forelægge stabilitets- eller konvergensprogrammer og årlige opdateringer heraf for Rådet og Kommissionen (medlemsstater, der allerede har indført den fælles valuta, forelægger (opdaterede) stabilitetsprogrammer, og medlemsstater, der endnu ikke har indført den fælles valuta, forelægger (opdaterede) konvergensprogrammer). Frankrigs første stabilitetsprogram blev forelagt i januar 1999. I overensstemmelse med forordningen afgav Rådet en udtalelse herom den 15. marts 1999 på grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter at have hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg. I overensstemmelse med samme procedure bliver de opdaterede stabilitets- og konvergensprogrammer vurderet af Kommissionen og undersøgt af ovennævnte udvalg, mens Rådet kan undersøge dem.Baggrunden for vurderingen af det opdaterede programKommissionen har undersøgt den seneste opdatering af Frankrigs stabilitetsprogram, der blev forelagt den 6. december 2006, og har vedtaget en henstilling med henblik på Rådets udtalelse herom.Udgangspunktet for vurderingen af budgetstrategien i det nye stabilitetsprogram er kort beskrevet i afsnittene om:1.  de økonomiske og budgetmæssige resultater i de seneste ti år2.  den seneste vurdering af landets stilling under den præventive del af stabilitets- og vækstpagten (sammenfatning af Rådets udtalelse om den forrige opdatering af stabilitetsprogrammet) og3.  Kommissionens vurdering af det nationale reformprogram fra oktober 2006.De seneste økonomiske og budgetmæssige resultaterErfaringen fra de sidste ti år viser, at den franske konjunkturudvikling bevæger sig på linje med forløbet i euroområdet og udviser tilsvarende vækstniveauer. Arbejdsløsheden har i gennemsnit været 10 % i det sidste tiår i Frankrig og har dermed ligget et procentpoint over arbejdsløshedsprocenten i euroområdet. Selv om den på det seneste har vist en nedadgående tendens fra 12,1 % i 1997 til under 9 %, er den fortsat relativt høj. Den franske økonomis ret solide vækstresultater skyldtes i vid udstrækning den indenlandske efterspørgsel og særlig det private forbrug takket være en understøttende udvikling i husholdningernes købekraft. Efterspørgselsiden stimuleredes af et gunstigt policy-mix, men det skete på bekostning af betydelige budgetuligevægte. Konsolideringsindsatsen, der startede i 2004, reducerede underskuddet til under traktatens referenceværdi på 3 % i 2005 og medførte, at proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud blev ophævet i januar 2007. Det er imidlertid nødvendigt at foretage en yderligere konsolidering, både for at forbedre de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt og for at skabe et budgetmæssigt grundlag til imødegåelse af økonomiske tilbageslag. En større stigning i den lave beskæftigelse blandt ældre arbejdstagere end den, der i øjeblikket opereres med, ville skabe BNP-vækst og reducere presset på de offentlige finanser. De udfordringer, som den franske økonomi står overfor, handler derfor om holdbarhed og effektivitet.Vurderingen i Rådets udtalelse om det forrige programDen 24. marts 2006 vedtog Rådet sin udtalelse om det forrige opdaterede stabilitetsprogram for perioden 2005-2009, hvor det "hilser den prioritering, gældsreduktionen tildeles i det franske stabilitetsprogram, velkommen, men bemærker, at der er usikkerhed forbundet med opnåelsen af budgetmålene og de offentlige finansers langsigtede holdbarhed." Det opfordrer Frankrig til at "gennemføre de nødvendige strukturelle tilpasninger med henblik på at nedbringe det offentlige underskud til under 3 % af BNP i 2006 på en troværdig og holdbar måde; gennemføre de nødvendige foranstaltninger til sikring af den planlagte finanspolitiske konsolidering med henblik på opnåelse af den mellemfristede målsætning og den langsigtede finansielle holdbarhed; styrke overvågningen og håndhævelsen af de udgiftsregler, der er fastlagt for den offentlige forvaltnings undersektorer med henblik på overholdelse af de flerårige mål vedrørende maksimale udgifter."Kommissionens vurdering af det nationale reformprogram fra oktober 2006Rapporten om gennemførelsen af Frankrigs nationale reformprogram blev forelagt den 5. oktober 2006 inden for rammerne af den fornyede Lissabon-strategi for vækst og beskæftigelse. Frankrigs nationale reformprogram identificerer følgende prioriterede områder: skabelse af de nødvendige rammebetingelser for en stærk økonomisk vækst, reduktion af arbejdsløsheden og forøgelse af beskæftigelsen og opbygning af en videnbaseret økonomi.Kommissionens vurdering af dette program (vedtaget som led i Kommissionens årlige situationsrapport fra december 2006 [2] ) viste, at Frankrig gør gode fremskridt med at gennemføre det nationale reformprogram. Frankrig har bl.a. inden for rammerne af en understøttende makroøkonomisk udvikling videreført sin finanspolitiske konsolideringsindsats, samtidig med at landet har forsøgt at øge sin potentielle vækst, særlig gennem nye tiltag inden for forskning og innovation. Udviklingen på arbejdsmarkedet er fortsat beskeden.På baggrund af de konstaterede stærke og svage sider blev det henstillet til Frankrig, at det skulle træffe foranstaltninger på følgende områder: de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt, konkurrencen på gas-, elektricitets- og jernbanegodsmarkedet samt beskæftigelsessikkerhed og livslang undervisning og uddannelse.Boks: Hovedpunkterne i vurderingen Ved vurderingen af stabilitetsprogrammerne skal følgende undersøges, jf. artikel 5, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97: om de økonomiske antagelser, som programmet er baseret på, er realistiske den mellemfristede budgetmålsætning, som medlemsstaten fremlægger, og om den tilsigtede tilpasning i retning af den er hensigtsmæssig om de foranstaltninger, der træffes og/eller foreslås for at overholde den tilsigtede tilpasning, er tilstrækkelige til at opfylde den mellemfristede budgetmålsætning under konjunkturforløbet ved vurderingen af den tilsigtede tilpasning i retning af den mellemfristede budgetmålsætning undersøges det, om der gøres en større tilpasningsindsats i økonomiske opgangstider, mens indsatsen kan være mere begrænset i økonomiske nedgangstider, og for de medlemsstater, der deltager i euroområdet og ERM II, undersøges det, om den pågældende medlemsstat sikrer en årlig forbedring i sin konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger, på 0,5 % af BNP som benchmark for at opfylde sin mellemfristede budgetmålsætning når kursen for tilpasning af den mellemfristede budgetmålsætning fastlægges (for medlemsstater, der endnu ikke har nået den), eller når der tillades en midlertidig afvigelse fra den mellemfristede budgetmålsætning (for medlemsstater, der har nået den), undersøges gennemførelsen af større strukturreformer, som har direkte langsigtede omkostningsbesparende virkninger (bl.a. ved at øge den potentielle vækst) og derfor har en konstaterbar indvirkning på de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt (på den betingelse, at der bevares en passende sikkerhedsmargen med hensyn til referenceværdien på 3 % af BNP, og at budgetstillingen i programperioden forventes at vende tilbage til den mellemfristede budgetmålsætning), idet man bør være særlig opmærksom på pensionsreformer, som indfører et flersøjlesystem, der omfatter en obligatorisk, fuldt finansieret søjle om medlemsstaternes økonomiske politik er i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik Når det vurderes, om programmets makroøkonomiske antagelser er realistiske, sker det med henvisning til prognosen fra Kommissionens tjenestegrene fra efteråret 2006, idet der også tages hensyn til den i fællesskab aftalte metode til beregning af det potentielle output og de konjunkturkorrigerede saldi. Vurderingen af overensstemmelsen med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik sker på baggrund af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik med hensyn til de offentlige finanser, der indgår i de integrerede retningslinjer for perioden 2005-2008. Vurderingen skal desuden omfatte en undersøgelse af: udviklingen i gældskvoten og udsigterne for de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt, som der bør lægges "tilstrækkelig vægt på i forbindelse med overvågningen af budgetstillingerne" ifølge Rådets rapport af 20. marts 2005 om "en bedre gennemførelse af stabilitets- og vækstpagten". I en meddelelse fra Kommissionen af 12. oktober 2006 beskrives fremgangsmåden for vurderingen af den langsigtede holdbarhed[3] graden af integration med det nationale reformprogram, som medlemsstaterne har fremlagt i forbindelse med Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse. I sin følgeskrivelse af 7. juni 2005 til Det Europæiske Råd om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for perioden 2005-2008 anførte Økofin-Rådet, at de nationale reformprogrammer skal være i overensstemmelse med stabilitets- og konvergensprogrammerne overensstemmelsen med adfærdskodeksen[4] , hvori der bl.a. fastlægges en fælles struktur og et fælles sæt datatabeller for stabilitets- og konvergensprogrammerne. |-  Henstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Frankrigs opdaterede stabilitetsprogram, 2006-2010RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker,[5] særlig artikel 5, stk. 3,under henvisning til Kommissionens henstilling,efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg —AFGIVET FØLGENDE UDTALELSE:4.  Den [27. februar 2007] gennemgik Rådet Frankrigs opdaterede stabilitetsprogram for perioden 2006-2010.5.  Programmet indeholder to forskellige scenarier for de makroøkonomiske og budgetmæssige fremskrivninger: et "lavt" scenario og et "gunstigt" scenario. Det "lave" scenario, der ligger på linje med prognosen fra Kommissionens tjenestegrene fra efteråret 2006, betragtes som referencescenariet i forbindelse med vurderingen af budgetfremskrivningerne. Vurderet i forhold til de oplysninger, der foreligger i øjeblikket, ser det ud til at være baseret på plausible antagelser, om end lidt optimistisk vedrørende 2006. Det viser, at BNP vil vokse med 2¼ % pr. år i programperioden. Programmets inflationsfremskrivninger forekommer også realistiske.6.  I prognosen fra Kommissionens tjenestegrene fra efteråret 2006 skønnes det offentlige underskud for 2006 at blive på 2,7 % af BNP, hvilket skal sammenlignes med målet for 2006 på 2,9 % af BNP i det tidligere opdaterede stabilitetsprogram (og et endeligt underskud på 2,9 % af BNP i 2005). Selv om antagelsen om BNP-væksten er den samme i den tidligere og den aktuelle opdatering - mellem 2 % og 2,5 % - giver vækstens sammensætning flere skatteindtægter i den aktuelle opdatering, da den er baseret på et højere privat forbrug. Den forventede forbedring af underskuddet støttes af (a) en acceleration i BNP-væksten (fra 1,2 % til omkring 2 %), der øger indtægterne (omkring 5 mia. EUR, dvs. 0,3 procentpoint af BNP), og (b) en afdæmpning af udgifterne.7.  Programmet indgår i de franske myndigheders overordnede strategi for gældsnedbringelse og fremlægges som et flerårigt gældsnedbringelsesprogram, hvor målet er et underskud på nul og et gældsniveau under 60 % af BNP senest i 2010. Der regnes med en løbende nedbringelse af underskuddet - men sådan at den største indsats gøres i sidste del af programperioden - fra 2,7 % af BNP i 2006 (2,5 % i 2007) til 0 % af BNP i 2010, dvs. en samlet reduktion på 2,7 procentpoint af BNP. Det primære underskud på 0,1 % af BNP i 2006 forventes fra 2007 og fremad at blive vendt til et overskud, som vil udgøre 2,5 % af BNP i 2010. Den planlagte finanspolitiske konsolidering er udgiftsdrevet: den er baseret på flerårige mål for stigningen i de offentlige udgifter, der indebærer en formindskelse af de primære udgifters andel af BNP på næsten 3 procentpoint af BNP over den betragtede periode. I forhold til det tidligere program bekræfter denne opdatering i det store og hele den planlagte finanspolitiske justering på baggrund af et næsten uændret makroøkonomisk scenario.8.  Den strukturelle saldo (dvs. den konjunkturkorrigerede saldo renset for engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger), beregnet efter den i fællesskab aftalte metode, forventes at forbedres fra et underskud på omkring 2½ % af BNP i 2006 til et overskud på ¼ % ved udgangen af programperioden (2010). Som i den forrige opdatering af stabilitetsprogrammet er den mellemfristede målsætning for budgetstillingen, der fremgår af programmet, en balanceret budgetstilling i strukturelle termer, som programmet sigter mod at nå senest i 2010. Hvis den mellemfristede målsætning, der er mere ambitiøs end minimumskravet (som er sat til et underskud på ca. 1½ % af BNP), bliver realiseret, burde målet om at skabe en sikkerhedsmargen mod et uforholdsmæssigt stort underskud opfyldes. Den mellemfristede målsætning ligger inden for det interval, der anføres for euroområdet og ERM II-medlemsstaterne i stabilitets- og vækstpagten og adfærdskodeksen, og afspejler gældskvoten og den gennemsnitlige potentielle outputvækst på lang sigt.9.  Budgetfremskrivningerne i programmet forventes i det store og hele at holde på kort sigt (indtil 2008), men budgetudviklingen kunne blive værre end fremskrevet i programmet i de sidste år af programperioden. På kort sigt baseres tilpasningen hovedsagelig på en strammere udgiftsstyring på det statslige plan, som understøttes af den gradvise implementering af den nye Loi organique sur les lois des finances (LOLF)[6] og resultaterne af moderniseringsaudit, og tilpasningen er plausibel, selv om tendensen i de lokale myndigheders udgifter er en risikofaktor. For så vidt angår de sidste år i perioden, giver den planlagte stærke tilpasning anledning til tvivl om, hvorvidt den kan gennemføres fuldt ud. Selv om udgiftsnormen erfaringsmæssigt har været godt overholdt på det statslige plan, vil de planlagte drastiske begrænsninger virkelig nødvendiggøre nogle reformer, som ikke er beskrevet i programmet. Erfaringen med at respektere de samlede offentlige udgifslofter, der er kernen i den franske budgetkonsolideringsstrategi, og mangelen på håndhævelsesmekanismer samt fraværet af udgiftsregler for nogle undersektorer, specielt for lokale myndigheder, er generelt set de tre risikomomenter, der trækker i den forkerte retning.10.  Med hensyn til denne risikovurdering er budgetpolitikken i programmet måske ikke tilstrækkelig til at sikre, at den mellemfristede målsætning i programmet nås senest i 2010. Den synes dog at sikre en tilstrækkelig sikkerhedsmargen mod at overskride underskudstærsklen på 3 % af BNP ved normale makroøkonomiske udsving hen imod udgangen af programperioden, mest sandsynligt fra 2009. Bortset fra 2007 ligger den hastighed, hvormed tilpasningen hen imod den mellemfristede målsætning skal ske efter programmet, fuldstændig på linje med stabilitets- og vækstpagten, der specificerer, at den årlige forbedring af den strukturelle saldo for medlemsstaterne i euroområdet og ERM II som benchmark bør være på 0,5 % af BNP, og at tilpasningen bør være størst i gode økonomiske tider og kan være mindre i dårlige økonomiske tider. Frankrig har først lige korrigeret sit uforholdsmæssigt store underskud, og tilpasningen i 2007 forventes kun at blive på 0,3 procentpoint af BNP, selv om den økonomiske situation ikke kan anses for at være "dårlige økonomiske tider", og skatteelasticiteterne peger på "gode økonomiske tider".11.  Den offentlige bruttogæld anslås at have nået 64,6 % af BNP i 2006, dvs. over traktatens referenceværdi på 60 % af BNP. I programperioden forventes gældskvoten at falde med 6½ procentpoint. Udviklingen i gældskvoten kan blive mindre gunstig end fremskrevet for de sidste år af programperioden som følge af (1) risikomomenterne vedrørende opfyldelsen af målene som nævnt ovenfor og (2) usikkerheden om salget af ikke-strategiske aktiver, der kan blive større end det historiske gennemsnit. På trods af disse risici forekommer gældskvoten at være tilstrækkeligt faldende hen imod referenceværdien over programperioden.12.  Den langsigtede budgetvirkning af befolkningens aldring i Frankrig er lidt mindre end gennemsnittet for EU, idet pensionsudgifterne viser en noget mere begrænset stigning end i mange andre lande som følge af de allerede vedtagne pensionsreformer. Selv om den budgetmæssige udgangsposition er forbedret en smule i forhold til 2005, udgør den stadig en risiko for holdbare offentlige finanser, allerede inden den langsigtede budgetvirkning af den aldrende befolkning tages i betragtning. Endvidere ligger bruttogældens nuværende niveau et godt stykke over traktatens referenceværdi. En yderligere budgetkonsolidering vil bidrage til at reducere risiciene for de offentlige finansers holdbarhed, ligesom en fastholdelse og eventuel styrkelse af fordelene ved pensionsreformen også vil trække i den retning. Frankrig ser som helhed ud til at stå over for en mellemhøj risiko, for så vidt angår de offentlige finansers holdbarhed.13.  Stabilitetsprogrammet indeholder en kvalitativ vurdering af den samlede virkning af Frankrigs nationale reformprogram fra oktober 2006 inden for rammerne af den mellemfristede finanspolitiske strategi. Det giver imidlertid ingen systematiske oplysninger om de direkte budgetudgifter eller –besparelser ved de vigtigste reformer, der er planlagt i det nationale reformprogram, men dets budgetfremskrivninger synes at tage hensyn til de virkninger, som foranstaltningerne i det nationale reformprogram har på de offentlige finanser. De foranstaltninger, der har betydning for de offentlige finanser, og som er planlagt i stabilitetsprogrammet, ser ud til at være i overensstemmelse med dem, der skitseres i det nationale reformprogram.14.  Budgetstrategien i programmet er stort set i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som er en del af de integrerede retningslinjer for perioden 2005-2008.15.  Hvad angår de datakrav, der er anført i adfærdskodeksen for stabilitets- og konvergensprogrammerne, har programmet nogle huller i de krævede og frivillige data[7].Den samlede konklusion er, at gældsreduktion – efter korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud og i en situation med en stærk vækst i indtægterne – prioriteres højest i programmet, og at der ifølge programmet regnes med fremskridt hen imod den mellemfristede målsætning via en udgiftsbaseret tilpasning, som gennemføres i sidste del af programperioden. Der er risici for opfyldelsen af budgetmålene, særlig i de sidste år af programperioden.På baggrund af ovenstående vurdering opfordres Frankrig til at:(i) udnytte de robuste vækstudsigter og den positive virkning af, at resultatet i 2006 blev bedre end tidligere forventet, til at fremskynde tilpasningen hen imod den mellemfristede målsætning, specielt i 2007, med henblik på at realisere den mellemfristede målsætning senest ved periodens udgang, sådan at gældsniveauet reduceres, og de offentlige finansers holdbarhed forbedres(ii) styrke overvågningen og håndhævelsen af udgiftsreglerne for den offentlige forvaltnings undersektorer med henblik på overholdelse af de ambitiøse flerårige udgiftslofter.Sammenligning af budgetudvikling og fremskrivninger2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |Realt BNP (%-ændring) | SP dec. 2006 | 1,2 | 2,0-2,5 | 2,0-2,5 | 2 ¼ | 2 ¼ | 2 ¼ |KOM nov. 2006 | 1,2 | 2,2 | 2,3 | 2,1 | n.a. | n.a. |SP jan. 2006 | 1,5-2,0 | 2,0-2,5 | 2 ¼ | 2 ¼ | 2 ¼ | n.a. |HICP-inflation (%) | SP dec. 2006 | 1,9 | 2,0 | 1,9 | 1 ¾ | 1 ¾ | 1 ¾ |KOM nov. 2006 | 1,9 | 2,0 | 1,8 | 1,9 | n.a. | n.a. |SP jan. 2006 | 1,9 | 1,8 | 1 ¾ | 1 ¾ | 1 ¾ | n.a. |Outputgab (% af potentielt BNP) | SP dec. 20061 | -0,8 | -0,6 | -0,6 | -0,5 | -0,4 | -0,3 |KOM nov. 20065 | -0,8 | -0,8 | -0,7 | -0,9 | n.a. | n.a. |SP jan. 20061 | -0,5 | -0,4 | -0,6 | -0,8 | -0,9 | n.a. |Offentlig saldo (% af BNP) | SP dec. 2006 | -2,9 | -2,7 | -2,5 | -1,8 | -0,9 | 0,0 |KOM nov. 2006 | -2,9 | -2,7 | -2,6 | -2,2 | n.a. | n.a. |SP jan. 2006 | -3,0 | -2,9 | -2,6 | -1,9 | -1,0 | n.a. |Primær saldo (% af BNP) | SP dec. 2006 | -0,2 | -0,1 | 0,1 | 0,7 | 1,7 | 2,5 |KOM nov. 2006 | -0,2 | -0,1 | 0,0 | 0,4 | n.a. | n.a. |SP jan. 2006 | -0,3 | -0,3 | 0,0 | 0,6 | 1,6 | n.a. |Konjunkturkorrigeret saldo (% af BNP) | SP dec. 20061 | -2,5 | -2,4 | -2,2 | -1,6 | -0,7 | 0,2 |KOM nov. 2006 | -2,5 | -2,3 | -2,3 | -1,8 | n.a. | n.a. |SP jan. 20061 | -2,8 | -2,7 | -2,3 | -1,5 | -0,6 | n.a. |Strukturel saldo2 (% af BNP) | SP dec. 20063 | -3,0 | -2,5 | -2,2 | -1,6 | -0,7 | 0,2 |KOM nov. 20064 | -3,1 | -2,6 | -2,3 | -1,8 | n.a. | n.a. |SP jan. 2006 | -3,3 | -2,9 | -2,3 | -1,5 | -0,6 | n.a. |Offentlig bruttogæld (% af BNP) | SP dec. 2006 | 66,6 | 64,6 | 63,6 | 62,6 | 60,7 | 58,0 |KOM nov. 2006 | 66,6 | 64,7 | 63,9 | 63,3 | n.a. | n.a. |SP jan. 2006 | 65,8 | 66,0 | 65,6 | 64,6 | 62,8 | n.a. |Fodnoter: |1 Beregninger foretaget af Kommissionens tjenestegrene på basis af oplysningerne i programmet. |2 Konjunkturkorrigeret saldo (som i de foregående rækker), eksklusive engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger. |3 Engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger taget fra programmet (0,5 % af BNP i 2004 og 2005 og 0,1 % i 2006 og 2007; 0 % derefter, alle underskudsformindskende). |4 Engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger taget fra Kommissionens prognose fra efteråret 2006 (0,6 % af BNP i 2005 og 0,2 % i 2006; 0 % derefter, alle underskudsformindskende). |5 Baseret på en skønnet potentiel vækst på 2,0 %, 2,2 %, 2,2 % og 2,3 % i de enkelte år i perioden 2005-2008. |Kilde: |Stabilitetsprogram (SP); økonomiske prognoser fra efteråret 2006 fra Kommissionens tjenestegrene (KOM); beregninger foretaget af Kommissionens tjenestegrene. |[1] EUT L 209 af 2.8.1997, s. 1. Forordning som ændret ved forordning (EF) nr. 1055/2005 (EUT L 174 af 7.7.2005, s. 1). De dokumenter, der henvises til i denne tekst, kan findes på følgende websted:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Meddelelse fra Kommissionen til Det Europæiske Råds forårsmøde, "Gennemførelsen af den fornyede Lissabon-strategi for vækst og beskæftigelse – Resultaternes år", 12.12.2006, KOM(2006)816.[3] Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet, "De offentlige finansers langsigtede holdbarhed i EU", 12.10.2006, KOM(2006) 574 endelig, og Europa-Kommissionen, Generaldirektoratet for Økonomiske og Finansielle Anliggender, "The long-term sustainability of public finances in the European Union", European Economy No 4/2006.[4] "Specifikationer om gennemførelsen af stabilitets- og vækstpagten og retningslinjer for stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form", godkendt af Økofin-Rådet den 11. oktober 2005.[5] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 1055/2005 (EUT L 174 af 7.7.2005, s. 1). De dokumenter, der henvises til i denne tekst, findes på følgende websted:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Den nye lov om finanslovene, som blev implementeret for første gang i 2006, skal skabe mere gennemsigtighed og større effektivitet i den offentlige udgiftsstyring.[7] Der er navnlig ikke givet oplysninger om det kollektive forbrug og de korte og lange rentesatser (for årene 2008 til 2010).


title: Rådets henstilling af 10. juli 2012 om Belgiens nationale reformprogram for 2012 og med Rådets udtalelse om Belgiens stabilitetsprogram for 2012-2015

text:
               24.7.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 219/5

         RÅDETS HENSTILLING
   af 10. juli 2012
   om Belgiens nationale reformprogram for 2012 og med Rådets udtalelse om Belgiens stabilitetsprogram for 2012-2015
   2012/C 219/02
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som har hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               Rådet vedtog den 13. juli 2010 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (3), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 12. juli 2011 vedtog Rådet en henstilling (4) om Belgiens nationale reformprogram for 2011 og afgav en udtalelse om Belgiens opdaterede stabilitetsprogram for 2011-2014.

               (4)

               Den 23. november 2011 vedtog Kommissionen den anden årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det andet europæiske semester med forudgående og integreret politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien. Den 14. februar 2012 vedtog Kommissionen på basis af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Belgien blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der ville blive gennemført en dybdegående undersøgelse.

               (5)

               Rådet vedtog den 1. december 2011 konklusioner, der opfordrede Udvalget for Social Beskyttelse til i samarbejde med Beskæftigelsesudvalget og andre udvalg at forelægge sine synspunkter vedrørende foranstaltninger, der er anbefalet inden for Europa 2020-politikcyklussen. Disse synspunkter udgør en del af Beskæftigelsesudvalgets udtalelse.

               (6)

               Europa-Parlamentet har været behørigt inddraget i Det Europæiske Semester i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1466/97 og vedtog den 15. februar 2012 en beslutning om beskæftigelse og sociale aspekter i den årlige vækstundersøgelse for 2012 og en beslutning om bidraget til den årlige vækstundersøgelse 2012.

               (7)

               Den 2. marts 2012 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånemuligheder i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.

               (8)

               Den 2. marts 2012 opfordrede Det Europæiske Råd tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og deres nationale reformprogrammer.

               (9)

               Den 30. april 2012 forelagde Belgien sit stabilitetsprogram for perioden 2012-2015 og sit nationale reformprogram for 2012. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet samtidig. Kommissionen har også i en dybdegående undersøgelse i henhold til artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011 vurderet, om Belgien er påvirket af makroøkonomiske ubalancer. Kommissionen konkluderede i sin dybdegående undersøgelse, at Belgien befinder sig i en situation med en ekstern ubalance, som dog ikke er uforholdsmæssigt stor.

               (10)

               Baseret på vurderingen af stabilitetsprogrammet i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag for de budgetmæssige fremskrivninger i programmet, er realistisk for 2012 og 2013 og optimistisk for 2014 og 2015, eftersom det forudser en væsentligt større BNP-vækst end de seneste estimater over vækstpotentialet i Kommissionens tjenestegrenes prognoser fra foråret 2012. Den budgetstrategi, der er skitseret i stabilitetsprogrammet, sigter mod at få underskuddet ned under 3 % af BNP i 2012 (fra 3,7 % af BNP i 2011 til 2,8 % af BNP) og til nul i 2015. Stabilitetsprogrammet bekræfter den forrige mellemfristede budgetmålsætning, som var et strukturelt overskud på 0,5 % af BNP, hvilket i tilstrækkelig grad afspejler kravene i stabilitets- og vækstpagten. Det planlagte samlede underskud i 2012 er i overensstemmelse med den frist, Rådet har sat for korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud, og den planlagte finanspolitiske indsats er i overensstemmelse med Rådets henstilling i henhold til proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud om en indsats, der giver en gennemsnitlig, årlig strukturel forbedring på mindst ¾ % af BNP. Efter indregning af diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden er den planlagte vækst i de offentlige udgifter i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagtens benchmark for udgifter i perioden 2013-2015, men ikke i 2012. Baseret på den (genberegnede) strukturelle budgetsaldo (5), skulle den strukturelle saldo ifølge stabilitetsprogrammet udvise en forbedring på 1,1 procentpoint af BNP i 2012, og omkring 0,8 % af BNP i perioden 2013-2015.
               Der ligger imidlertid en risiko deri, at de yderligere foranstaltninger, der skal træffes fra 2013 og fremefter, endnu ikke er specificeret, og at det makroøkonomiske scenarie fra 2014 og fremefter er for optimistisk. Den offentlige gæld, som med 98,0 % af BNP i 2011 ligger væsentligt over 60 %-tærsklen, forventes efter programmet at stabilisere sig og derefter falde til 92,3 % i 2015, hvad der ville være et tilstrækkeligt fremskridt hen imod at opfylde stabilitets- og vækstpagtens benchmark for gældsreduktion.
               Dertil kommer, at de implicitte forpligtelser, som skyldes de garantier, der er givet til finanssektoren, er særligt store. Den regelbaserede, flerårige ramme for de offentlige budgetter kunne navnlig på udgiftssiden have brug for håndhævelsesmekanismer og/eller tilsagn fra Belgiens regioner og fællesskaber og fra de lokale instanser for at sikre, at de opfylder de underskudsmål, de har fået tildelt.

               (11)

               Der bør tages fat om omkostningerne som følge af aldring, og der bør opnås en strukturel nedgang i underskuddet for at reducere den store offentlige gæld. Den nye føderale regering blev i december 2011 enig om en reform af det belgiske aldersrelaterede sociale sikringssystem. Det er nu nødvendigt med en effektiv gennemførelse og overvågning af de indledte lovgivningsreformer for at hæve den faktiske pensionsalder. Det er af afgørende betydning at underbygge reformen af aldersrelateret social sikring med foranstaltninger, som kan fremme aktiv aldring og længere tid på arbejdsmarkedet, samtidig med at andre reformer, f.eks. sammenknytning af den lovbestemte pensionsalder med den forventede levetid, også vil kunne bidrage til, at dette mål nås.

               (12)

               Det belgiske finanssystem står stadig over for betydelige udfordringer. Omstruktureringen af de belgiske banker er ikke forbi, og statsstøtten i 2008-2009, der var en reaktion på finanskrisen, er stadig ikke betalt helt tilbage. På grund af det høje niveau for garantierne er risiciene for banksektoren og den offentlige sektor desuden indbyrdes forbundne.

               (13)

               Betalingsbalancen bliver gradvis dårligere og dårligere. Forbedringen af balancen i handelen med tjenesteydelser kan ikke opveje forringelsen af varehandelsbalancen. Den belgiske vareeksport har tabt terræn, ikke blot på grund af ekspansionen i verdenshandelen, men også i forhold til andre medlemsstater i euroområdet og euroområdet i gennemsnit, og det tyder på en ugunstig indenlandsk udvikling i enhedslønomkostningerne sammenlignet med Belgiens vigtigste handelspartnere (Nederlandene, Frankrig, Tyskland) og med euroområdet som helhed. På grund af det automatiske lønindekseringssystem vil regeringen, til trods for bestræbelserne på at begrænse reallønnen til højst 0,3 % i perioden 2011-2012, muligvis ikke have kunnet forhindre, at væksten i nominallønnen er højere end i nabolandene. Selv om produktiviteten ligger på et højt niveau, er Belgiens vækst lav, og desuden er omkostningerne til mellemliggende input, især til energi, høje. Detailpriserne for gas og elektricitet er blevet fastfrosset for at begrænse inflationen, men der er ikke truffet konkrete foranstaltninger hvad angår en reform af selve lønforhandlings- og lønindekseringssystemet. Forsknings- og udviklingsintensiteten hos den private sektor er stagneret i de senere år, og manglen på kvalificerede fagfolk, især videnskabsfolk og ingeniører, kan blive en alvorlig hindring for yderligere at kunne forbedre innovationsresultaterne for den belgiske økonomi.

               (14)

               Der er truffet visse strukturelle foranstaltninger for at øge beskæftigelsen blandt yngre og ældre arbejdstagere og få flere ledige ind i arbejdsstyrken. Belgien har sat en omfattende reform af arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet i gang. Men strukturproblemerne på arbejdsmarkedet varer ved, og der kan gøres mere for at løse dem. Det har afgørende betydning at få flere til at deltage i livslang læring og at fortsætte reformerne inden for erhvervsuddannelserne, hvis den aktive arbejdsmarkedspolitik skal blive mere effektiv, især for ældre arbejdstagere og ugunstigt stillede grupper, f.eks. personer med indvandrerbaggrund. Der er ikke gjort væsentlige fremskridt hvad angår en reduktion af skattebyrden på arbejdskraft. Der blev i juni 2011 indført en ny skattelempelse for de laveste lønninger, men det har ikke været tilstrækkeligt til at afhjælpe den betydelige arbejdsløshedsfælde, der findes nederst på lønskalaen. Man har ikke flyttet en del af den finanspolitiske byrde over fra arbejdskraft til forbrug og/eller miljøafgifter.

               (15)

               Priserne på mange varer og tjenesteydelser er generelt højere end i andre medlemsstater, hvilket afspejler et svagt konkurrencepres — specielt i detailsektoren og i netværksindustrierne — og svage tilsynsrammer. I detailsektoren er hindringerne og de operationelle restriktioner fortsat store. Især er der konkurrencebegrænsende forskrifter, som stadig begrænser åbningstiderne, beskytter etablerede virksomheder mod ny indtræden på markedet og hæmmer spredningen af nye forretningsmodeller og teknologier. Et almindeligt konkurrenceproblem i netværkssektorerne i Belgien er de etablerede virksomheders stærke stilling og de store adgangshindringer sammenlignet med andre medlemsstater, hvilket betyder, at tidligere monopoler i disse sektorer stadig kan opkræve højere priser, end hvad der ville have været muligt på et konkurrencebaseret marked. Den belgiske konkurrencemyndighed er ved at blive omdannet, men det er stadig uklart, om den omdannede myndighed vil blive tilstrækkeligt uafhængig og få passende ressourcer.

               (16)

               Selv om Belgien er godt på vej til at nå målet om at øge andelen af vedvarende energi i økonomien, ventes der kun utilstrækkelige fremskridt i retning af at nå målet om en reduktion af emissionen af drivhusgasser på 15 % inden for ikkekvotebelagte (6) sektorer. Belgien traf ikke tilstrækkelige foranstaltninger eller tog tilstrækkelige politiske initiativer i 2011 til at afhjælpe denne situation.

               (17)

               Belgien har givet en række tilsagn inden for rammerne af europluspagten. Disse tilsagn og gennemførelsen af de tilsagn, der blev givet i 2011, vedrører forbedring af konkurrenceevnen, forøgelse af beskæftigelsesraten, fremme af de offentlige finansers holdbarhed og styrkelse af den finansielle stabilitet. Kommissionen har vurderet gennemførelsen af tilsagnene givet inden for rammerne af europluspagten. Der er taget hensyn til resultaterne af denne vurdering i henstillingerne nedenfor.

               (18)

               Som led i Det Europæiske Semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Belgiens økonomiske politik. Den har vurderet både stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram og fremlagt en dybdegående undersøgelse. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Belgien, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke Unionens samlede økonomiske styring, ved at der fra EU-niveau gives input til kommende nationale beslutninger. Kommissionens henstillinger inden for rammerne af Det Europæiske Semester er afspejlet i henstilling 1-7 nedenfor.

               (19)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået stabilitetsprogrammet, og Rådets udtalelse (7) afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

               (20)

               På baggrund af resultaterne af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet undersøgt det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet. Rådets henstillinger i henhold til artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles især i henstilling 1, 4, 5 og 6 nedenfor,

         HENSTILLER, at Belgien i perioden 2012-2013 træffer foranstaltninger med henblik på:

               1)

               at gennemføre budgettet for 2012 for at sikre, at det uforholdsmæssigt store underskud korrigeres inden udgangen af 2012. Desuden specificere de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre budgetstrategien for 2013 og senere, og derved sikre, at det uforholdsmæssigt store underskud korrigeres varigt, at der gøres tilfredsstillende fremskridt hen imod den mellemfristede budgetmålsætning, herunder overholdelse at benchmarket for udgifter, og at der gøres fremskridt hen imod efterlevelse af benchmarket for gældsreduktion. Tilpasse de finanspolitiske rammer for at sikre, at budgetmålene bliver bindende på føderalt og subføderalt niveau, og for at gøre det mere gennemskueligt, hvordan byrderne fordeles og de forskellige forvaltningsniveauer står til regnskab

               2)

               fortsat at forbedre de offentlige finansers langsigtede holdbarhed ved at dæmme op for de aldersrelaterede udgifter, herunder sundhedsudgifterne. Især gennemføre reformen af ordninger for tidlig tilbagetrækning og pensionsordninger og træffe yderligere foranstaltninger til at sikre en forhøjelse af den faktiske pensionsalder, herunder ved at knytte den lovbestemte pensionsalder til den forventede levetid

               3)

               at stimulere, at de svageste banker tilføres yderligere kapital for at styrke banksektoren, så den kan spille sin normale rolle for så vidt angår långivning i økonomien

               4)

               at reformere lønforhandlings- og indekseringssystemet med det formål at øge jobskabelsen og konkurrenceevnen i samråd med arbejdsmarkedets parter og i overensstemmelse med national praksis. Som et første skridt sikre, at lønstigningerne i højere grad afspejler udviklingen i arbejdskraftens produktivitet og i konkurrenceevnen ved i) at sikre, at mekanismer til efterfølgende korrektion, der er fastsat i »lønnormen«, gennemføres, og fremme indgåelse af altomfattende overenskomster for at forbedre omkostningskonkurrenceevnen, og ii) at lette anvendelsen af klausuler om ikkedeltagelse i kollektive sektoroverenskomster for at bringe lønstigningerne i bedre overensstemmelse med udviklingen i arbejdskraftens produktivitet på lokalt plan

               5)

               at flytte en væsentlig del af skatten fra skat på arbejdskraften til mindre vækstforvridende skatter, herunder f.eks. miljøskatter. Videreføre den iværksatte reform af arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet for at mindske incitamenterne til ikke at tage arbejde og styrke fokuseringen på beskæftigelsesstøtte og aktiveringspolitik over for ældre arbejdstagere og sårbare grupper, navnlig personer med indvandrerbaggrund. Udnytte den planlagte yderligere regionalisering af den arbejdsmarkedspolitiske kompetence til at fremme arbejdskraftens mobilitet mellem regionerne og til at skabe større sammenhæng mellem den politik, der føres på politikområderne uddannelse, livslang læring, erhvervsuddannelse og beskæftigelse. Udvide de eksisterende aktiveringsbestræbelser til alle aldersgrupper

               6)

               fortsat at styrke konkurrencen i detailsektoren ved at mindske barriererne og restriktionerne for erhvervsudøvelse. Indføre foranstaltninger, som kan styrke konkurrencen inden for netværksindustrierne ved at revidere lovgivningsmæssige hindringer og styrke de institutionelle ordninger for effektiv håndhævelse af statsstøttereglerne

               7)

               at træffe yderligere foranstaltninger til at forbedre fremskridtene hen imod målene for reduktion af drivhusgasemissionerne fra ikkekvotebelagte aktiviteter, især ved at sikre, at transporten yder et væsentligt bidrag til, at disse mål nås.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 10. juli 2012.

            På Rådets vegne

         V. SHIARLY

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Opretholdt for 2012 ved Rådets afgørelse 2012/238/EU af 26. april 2012 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (EUT L 119 af 4.5.2012, s. 47).

      (4)  EUT C 209 af 15.7.2011, s. 1.

      (5)  Den konjunkturkorrigerede saldo eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger som genberegnet af Kommissionens tjenestegrene på basis af oplysningerne i programmet og ved anvendelse af den i fællesskab aftalte metode.

      (6)  I Belgien er det kun 37,9 % af emissionerne, der kommer fra sektorer, der er omfattet af EU's emissionshandelssystem (ETS). Blandt de mere betydningsfulde ikkekvotebelagte sektorer er vejtransport (21,5 %) og energiforbrug (38,9 %)de vigtigste kilder til emission af drivhusgas i landet.

      (7)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


Vigtig juridisk meddelelse

|

52004SC0918

Kommissionens Henstilling om gennemførelsen i national ret af direktiver af betydning for det indre marked  /* SEK/2004/0918 endelig udg. */

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 12.7.2004SEK(2004) 918 endeligKOMMISSIONENS HENSTILLINGom gennemførelsen i national ret af direktiver af betydning for det indre markedKOMMISSIONENS HENSTILLINGom gennemførelsen i national ret af direktiver af betydning for det indre marked(EØS-relevant tekst)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER –som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 211, ogsom tager følgende i betragtning:1.  Medlemsstaterne kan, når de gennemfører direktiver i national ret, selv vælge, hvilken form og hvilke metoder de vil anvende ved gennemførelsen, men er bundet af bestemmelserne i det pågældende direktiv, for så vidt angår det resultat, der skal opnås, og gennemførelsesfristen.2.  Det Europæiske Råd har på flere topmøder, herunder topmødet i Stockholm i marts 2001, i Barcelona i marts 2002 og i Bruxelles i marts 2003 og 2004, anerkendt vigtigheden af et velfungerende indre marked[1] for den europæiske økonomis konkurrenceevne og har gentagne gange opfordret medlemsstaterne til at prioritere gennemførelsen i national ret af direktiver af betydning for det indre marked.3.  Europa-Parlamentet[2], Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[3] og Regionsudvalget[4] har gentagne gange ytret bekymring over medlemsstaternes ringe resultater med hensyn til at gennemføre direktiver om det indre marked korrekt og rettidigt. I den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning af 16. december 2003[5] blev det desuden understreget, at medlemsstaterne skal overholde traktatens artikel 10 og sørge for, at fællesskabsretten gennemføres korrekt og hurtigt i national ret inden for de fastsatte frister.4.  Trods disse opfordringer og det forhold, at medlemsstaterne er retligt forpligtet til at sikre en korrekt og rettidig gennemførelse, forekommer det jævnligt, at medlemsstater ikke gennemfører direktiver om det indre marked korrekt inden for de frister, de selv har accepteret, de fleste medlemsstater opfylder ikke engang de foreløbige gennemførelsesmål, som Det Europæiske Råd har fastsat, og mange sådanne direktiver er længe efter udløbet af gennemførelsesfristen stadig ikke gennemført i national ret i alle medlemsstater.5.  En forsinket eller ukorrekt gennemførelse af direktiver om det indre marked skader virksomhederne og borgerne, fordi det ofte hindrer dem i at udnytte deres rettigheder.6.  En forsinket eller ukorrekt gennemførelse hindrer desuden virksomhederne og forbrugerne i at få del i alle de økonomiske fordele ved et velfungerende indre marked og skader den europæiske økonomis konkurrenceevne som helhed, da det undergraver Fællesskabets evne til at skabe økonomisk vækst og fastholde en høj grad af social samhørighed.7.  I en Europæisk Union med 25 eller flere medlemsstater er der større fare for, at en forsinket eller ukorrekt gennemførelse af direktiver vil føre til en opsplitning af det indre marked og dermed reducere dets økonomiske fordele.8.  Kommissionen vil også fremover lægge vægt på at tage resolutte retslige skridt mod medlemsstater i tilfælde af en forsinket eller ukorrekt gennemførelse og lægge et samlet pres på dem ved jævnligt at offentliggøre deres gennemførelsesresultater i resultattavlen for det indre marked. Selv om disse tiltag tidligere har givet positive resultater, er der dog stadig et efterslæb, og det er derfor nødvendigt med en mere proaktiv tilgang fra Kommissionens og medlemsstaternes side.9.  Kommissionen viste i sin meddelelse fra 2002 om bedre kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten[6], hvordan den kan bistå og bistår medlemsstaterne ved gennemførelsen af direktiver i national ret.10.  Det er dog medlemsstaternes opgave at sikre, at direktiver gennemføres korrekt og rettidigt.11.  I henhold til traktatens artikel 10 skal medlemsstaterne træffe alle almindelige eller særlige foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som følger af traktaten, eller af retsakter foretaget af Fællesskabets institutioner.12.  Det følger af De Europæiske Fællesskabers Domstols faste retspraksis at medlemsstaterne ikke kan påberåbe sig bestemmelser, praksis eller forhold i deres nationale retsorden som begrundelse for at undlade at overholde forpligtelser og tidsfrister, der er fastsat i direktiverne.13.  Da det gang på gang sker, at direktiver ikke gennemføres korrekt og rettidigt, er medlemsstaterne nødt til at tage deres procedurer og praksisser op til fornyet overvejelse for at sikre, at de konsekvent opfylder den retlige forpligtelse, der påhviler dem.14.  Nogle medlemsstater har til stadighed langt bedre gennemførelsesresultater end andre, hvilket vidner om, at de allerede rådede over eller har indført mere effektive strukturer, procedurer og praksisser. Det forhold, at ingen medlemsstater opnår perfekte resultater, tyder dog på, at alle må gøre en indsats for at forbedre sig. I henhold til den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning bør medlemsstaterne både i egen og Fællesskabets interesse udarbejde og offentliggøre sammenligningstabeller, der så vidt muligt viser overensstemmelsen mellem direktiverne og gennemførelsesforanstaltningerne.15.  Kommissionen bekendtgjorde i sin meddelelse "Strategien for det indre marked - Prioriteringer 2003-2006"[7], at den ville udstede en henstilling med eksempler på bedste praksis, som medlemsstaterne bør følge for at sikre en bedre og hurtigere gennemførelse af direktiver om det indre marked.16.  Medlemsstaterne har vist interesse for at lære af hinandens praksis og er af Det Rådgivende Udvalg for det Indre Marked blevet hørt om deres bedste gennemførelsespraksisser og deres forskellige nationale forfatningsmæssige, retlige og administrative regler og praksisser, der kan have betydning for gennemførelsen.17.  Der er kortlagt en række bedste praksisser, som hjælper medlemsstaterne med at gennemføre direktiverne om det indre marked i national ret korrekt og rettidigt.18.  De enkelte medlemsstater kan selv vælge, hvilke procedurer og praksisser, der er bedst egnet til at sikre en korrekt og rettidig gennemførelse af direktiver om det indre marked under hensyn til, hvad der vil være mest effektivt ud fra de særlige forhold, der gør sig gældende for den enkelte medlemsstat, eftersom procedurer og praksisser, der er effektive i én medlemsstat, ikke nødvendigvis er lige så effektive i en anden.19.  I betragtning af den retsusikkerhed og forvirring, der er opstået som følge af den forsinkede gennemførelse af direktiver om det indre marked, bør virksomhederne og borgerne underrettes, når direktiver ikke gennemføres rettidigt, og oplyses om, hvilke rettigheder de i så fald har.20.  Forslag til gennemførelsesbestemmelser, der fremsættes for nationale parlamenter, bør ledsages af en erklæring om deres overensstemmelse med fællesskabsretten, og det bør meddeles parlamentet, om de gennemfører det pågældende direktiv fuldt ud eller delvist.21.  Med forbehold af Kommissionens opgaver og forpligtelser som traktatens vogter bør Kommissionen, når den får meddelelse om nationale gennemførelsesbestemmelser, underrettes om, hvorvidt det pågældende direktiv dermed er gennemført fuldt ud eller delvist i national ret, og hvorvidt bestemmelserne formodes at være i overensstemmelse med fællesskabsretten.22.  Når medlemsstater beslutter at gennemføre et direktiv inden for rammerne af et mere omfattende lovgivningstiltag, kan det føre til, at de overskrider gennemførelsesfristen. Indsættes der betingelser og krav, som rækker ud over, hvad der er nødvendigt for at gennemføre et direktiv, kan dette desuden være til hinder for at nå de mål, der forfølges med det pågældende direktiv –HENSTILLER:(1) Medlemsstaterne bør tage de organisatoriske og øvrige skridt, der er nødvendige for hurtigt og effektivt at afhjælpe årsagerne til, at de vedvarende overtræder deres retlige forpligtelser til at gennemføre direktiver om det indre marked korrekt og rettidigt.(2) Medlemsstaterne bør gennemgå de bedste praksisser, der er angivet i bilaget, og bør under hensyn til deres nationale institutionelle traditioner anvende de praksisser, der vil eller kan forventes at føre til en forbedring af den hastighed eller kvalitet, hvormed direktiver om det indre marked gennemføres.(3) Medlemsstaterne bør snarest offentliggøre en liste over de direktiver om det indre marked, som ikke er blevet gennemført fuldt ud i national ret inden for de fastsatte frister, og oplyse virksomhederne og borgerne om, at de trods den manglende gennemførelse under visse omstændigheder kan have rettigheder i henhold til direktiver, der ikke er gennemført i national ret; denne oplysning bør under alle omstændigheder offentliggøres på et officielt websted.(4) Medlemsstaterne bør sikre, at forslag til nationale gennemførelsesbestemmelser, der fremsættes for nationale parlamenter, ledsages af en erklæring om, at de formodes at være i overensstemmelse med fællesskabsretten, og at de gennemfører det pågældende direktiv fuldt ud eller delvist.(5) Medlemsstaterne bør, når de meddeler nationale gennemførelsesbestemmelser, underrette Kommissionen om, at de pågældende bestemmelser efter deres bedste overbevisning er i overensstemmelse med fællesskabsretten, og hvorvidt de gennemfører det pågældende direktiv fuldt ud eller delvist.(6) Medlemsstaterne bør afstå fra i de nationale gennemførelsesbestemmelser at indsætte betingelser eller krav, som ikke er nødvendige for at gennemføre det pågældende direktiv, hvis disse betingelser og krav kan være til hinder for at nå de mål, der forfølges med direktivet.(7) Medlemsstaterne bør, når et direktiv gennemføres i national ret inden for rammerne af et mere omfattende lovgivningstiltag, påse, at det ikke fører til, at gennemførelsesfristen overskrides.Udfærdiget i Bruxelles, denPå Kommissionens vegne[…]Medlem af KommissionenBILAGMEDLEMSSTATERNES KORTLAGTE PRAKSISSER, SOM LETTER EN KORREKT OG RETTIDIG GENNEMFØRELSE I NATIONAL RET AF DIREKTIVER AF BETYDNING FOR DET INDRE MARKED23.  En korrekt og rettidig gennemførelse bør være en fast politisk og operativ prioritering24.  Et højtstående medlem af regeringen, dvs. en minister eller statssekretær, udpeges som ansvarlig for tilsynet med gennemførelsen i national ret af alle direktiver om det indre marked og for forbedringen af hans medlemsstats gennemførelsesresultater. Det udpegede regeringsmedlem modtager synlig støtte fra regeringschefen ved udøvelsen af denne opgave, og ministrene og administrationen er bekendt med, at det er en prioriteret opgave for regeringen at sikre en korrekt og rettidig gennemførelse.25.  Alle ministre modtager med jævne mellemrum (f.eks. en gang om måneden) en rapport over alle ministeriers/statsorganers gennemførelsesresultater. Gennemførelsesresultaterne drøftes regelmæssigt på ministermøder.26.  Der afsættes tilstrækkelige ressourcer til at sikre en korrekt og rettidig gennemførelse.27.  Gennemførelsen af direktiver om det indre marked bør løbende overvåges og koordineres på administrativt og politisk niveau28.  Et ministerium eller statsorgan er ansvarligt for tilsynet med gennemførelsen som helhed. Det koordinerer gennemførelsen med de ministerier og subnationale, regionale og decentrale statsorganer, der er ansvarlige for gennemførelsen, og får tilsendt tidsplanen for gennemførelsen. Det påser, at fremskridtene i gennemførelsen med jævne mellemrum (f.eks. en gang om måneden) drøftes med ministerierne på et højt administrativt niveau. Det aflægger med jævne mellemrum (f.eks. en gang om måneden) rapport til den minister eller statssekretær, der er ansvarlig for tilsynet med gennemførelsen. Det fungerer desuden som national koordinator for forbindelserne med Kommissionen i spørgsmål vedrørende den pågældende medlemsstats gennemførelsesresultater.29.  Hvert enkelt ministerium og hvert enkelt subnationalt, regionalt og decentralt statsorgan, som står for gennemførelsen, udpeger embedsmænd, der i det pågældende ministerium eller organ er ansvarlige for tilsynet med gennemførelsen, og som fungerer som kontaktperson. Der oprettes et nationalt net for disse embedsmænd.30.  Der udsendes retningslinjer for, hvordan gennemførelsen bør ske, og som sikrer, at hele administrationen har samme tilgang ved gennemførelsen.31.  Der føres en central national database over gennemførelsen. Alle ministerier og subnationale, regionale og decentrale statsorganer, der deltager i gennemførelsen, har adgang til denne database. Den indeholder for hvert direktiv: kildehenvisninger og angivelse af direktivets formål, navnet på det ministerium eller andet statsorgan, der er ansvarligt for gennemførelsen, og på de personer, der er ansvarlige i dette ministerium eller statsorgan, en liste over andre ministerier og statsorganer, der deltager i gennemførelsen, og de ansvarlige personer, angivelse af, hvor mange ressourcer der er nødvendige til gennemførelsen, gennemførelsesfristen, angivelse af de foranstaltninger, der vil blive truffet til gennemførelse af direktivet, en foreløbig tidsplan for gennemførelsen (inkl. eventuelle behandlinger i parlamentet), en redegørelse for udviklingen i gennemførelsen, eventuelle vanskeligheder ved gennemførelsen og angivelse af, om der er indledt traktatbrudssager på grund af en forsinket eller ukorrekt gennemførelse. Det er muligt til enhver tid at få oplyst gennemførelsesresultater for medlemsstaten som helhed og opdelt efter ministerium.32.  Det ansvarlige ministerium eller andet statsorgan får inden gennemførelsesfristens udløb (f.eks. tre måneder før fristens udløb og igen én måned før fristens udløb) tilsendt en påmindelse.33.  Når fristen overskrides, sendes der omgående en påmindelse både på administrativt og ministerielt niveau, og det nationale parlament underrettes.34.  Medlemsstaterne anmoder rettidigt Kommissionen om råd og bistand i spørgsmål vedrørende gennemførelsen. De ansvarlige tjenestemænd kan findes i Kommissionens database, som indeholder navnene på alle kontaktpersoner.35.  Det bør sikres, at forberedelserne til gennemførelsen træffes hurtigt, og at de sigter mod en korrekt og rettidig gennemførelse36.  Det ministerium eller andet statsorgan, som har ansvaret for forhandlingerne, udarbejder i løbet af forhandlingerne om direktivet en tidsplan for gennemførelsen. Tidsplanen færdiggøres under alle omstændigheder, inden direktivet vedtages. Tidsplanen indeholder for hvert direktiv: kildehenvisninger og angivelse af direktivets genstand, navnet på det ministerium eller andet statsorgan, der er ansvarligt for gennemførelsen, og på de personer, der er ansvarlige i dette ministerium eller statsorgan, en liste over andre ministerier og statsorganer, der deltager i gennemførelsen, og de ansvarlige personer, angivelse af, hvor mange ressourcer der er nødvendige til gennemførelsen, gennemførelsesfristen, en sammenligning af gældende national ret og bestemmelserne i det foreslåede direktiv, angivelse af de foranstaltninger, der vil blive truffet til gennemførelse af direktivet og en foreløbig tidsplan for gennemførelsen (inkl. eventuelle behandlinger i parlamentet). Denne tidsplan sendes til det ministerium eller statsorgan, der er ansvarligt for tilsynet med gennemførelsen som helhed kort (f.eks. fire uger) efter direktivets offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende , for at sikre, at gennemførelsesdatabasen holdes ajour.37.  Arbejdet med at affatte lovgivningen påbegyndes, inden eller så snart direktivet offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende .38.  Det ministerium eller andet statsorgan, der er ansvarligt for gennemførelsen, udarbejder en sammenligningstabel, som viser, hvordan de enkelte bestemmelser i direktivet gennemføres i national ret. Denne tabel vedlægges alle udkast til nationale gennemførelsesbestemmelser, når disse sendes til parlamentet eller regeringen, for at lette forhandlingerne i disse organer. Tabellen vedlægges også meddelelsen af de nationale gennemførelsesbestemmelser til Kommissionen.39.  Der indsættes ikke yderligere bestemmelser, som ikke er nødvendige for at gennemføre det pågældende direktiv. Sker det alligevel, skal det ansvarlige ministerium eller andet statsorgan begrunde, hvorfor dette anses for nødvendigt, og forsikre, at det ikke vil føre til forsinkelser i gennemførelsen.40.  Medlemsstaternes embedsmænd, der er ansvarlige for forhandlingerne om et givent direktiv, inddrages så vidt muligt i dets gennemførelse i national ret. Er dette ikke muligt, arbejder de tæt sammen med de embedsmænd, der er ansvarlige for gennemførelsen. Under alle omstændigheder holder de embedsmænd, der deltager i forhandlingerne om et givent direktiv, løbende de embedsmænd, der står for gennemførelsen, underrettet om forhandlingerne om direktivet. Det skal sikre, at eventuelle problemer ved gennemførelsen påtales og afhjælpes, inden direktivet vedtages.41.  Repræsentanterne for de subnationale, regionale eller decentrale statsorganer, der skal gennemføre det pågældende direktiv, holdes løbende underrettet om forhandlingerne om direktivet.42.  De nationale gennemførelsesbestemmelser meddeles til Kommissionen elektronisk.43.  Der bør arbejdes tæt sammen med de nationale, regionale og decentrale parlamenter, der deltager i gennemførelsen af direktiver om det indre marked, for at sikre en korrekt og rettidig gennemførelse44.  Parlamenterne får tilsendt direktivforslag, så snart Kommissionen fremsætter dem, og holdes løbende underrettet om forhandlingernes gang.45.  Parlamenterne får med jævne mellemrum (f.eks. hver tredje måned) aflagt rapport om fremskridtene i gennemførelsen, om de direktiver, hvis gennemførelse er forsinket, og om eventuelle traktatbrudssager, Kommissionen har indledt på grund af en forsinket eller ukorrekt gennemførelse.46.  Parlamenterne får sammen med de nationale lovforslag tilsendt en tidsplan for gennemførelsen, den nøjagtige gennemførelsesfrist, eventuelle sammenligningstabeller, der er udarbejdet, og en erklæring fra regeringen, hvoraf det fremgår, at den nationale gennemførelsesforanstaltning formodes at være i overensstemmelse med fællesskabsretten.47.  Parlamenterne orienteres i god tid (f.eks. tre måneder inden gennemførelsesfristens udløb) af regeringen om, at gennemførelsesfristen snart udløber. De underrettes, når fristen er overskredet.48.  Regeringen opfordrer parlamenterne til at afsætte tilstrækkelig tid til at direktiverne kan blive gennemført inden for fristen.49.  Der bør hurtigt tages synlige og effektive skridt til at gennemføre direktiver, hvis gennemførelsesfrist er overskredet50.  Der træffes alle nødvendige foranstaltninger til at sikre, at direktiver, der ikke er blevet gennemført inden for fristen, gennemføres i national ret snarest muligt efter gennemførelsesfristen.51.  Er gennemførelsen af et eller flere direktiver forsinket, opfordres parlamenterne til at afsætte yderligere tid til at gennemføre disse direktiver snarest muligt og afhjælpe eventuelle proceduremæssige årsager til forsinkelsen.52.  Medlemsstaterne offentliggør en liste over direktiver, de ikke har gennemført inden for fristen, og underretter virksomhederne og borgerne om, at de trods den manglende gennemførelse under visse omstændigheder kan have rettigheder i henhold til direktiver, der ikke er gennemført i national ret.53.  Overskrides gennemførelsesfristerne til stadighed, undersøger medlemsstaterne, hvorvidt parlamentets lovgivningsprocedure for gennemførelsen af direktiver kan afkortes. Det undersøges, om direktiver kan vedtages efter én behandling eller efter en hasteprocedure.54.  Overskrides gennemførelsesfristerne til stadighed, overvejes det, når den pågældende medlemsstats forfatning eller retsorden hjemler mulighed herfor, at udstede administrative bestemmelser til gennemførelse af direktiver, hvis det kan fremskynde gennemførelsen.[1] Det indre marked omfatter også de tre EFTA-lande Island, Liechtenstein og Norge, da de er parter i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.[2] Harbour-betænkningen, EUT C 234 af 30.9.2003, s. 55; Miller-betænkningen af 25.2.2004.[3] EFT C 221 af 7.8.2001, s. 25; EFT C 241 af 7.10.2002, s. 180; EUT C 234 af 30.9.2003, s. 55.[4] EUT C 128 af 29.5.2003, s. 48.[5] EUT C 321 af 31.12.2003, s. 1.[6] KOM(2002) 725 endelig af 11.12.2002.[7] KOM(2003) 238 endelig af 7.5.2003.