title: Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 27. juni 2019 om sårbarheder på mellemlangt sigt i beboelsesejendomssektoren i Finland (ESRB/2019/8)2019/C 366/05

text:
               30.10.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 366/29

      DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICIS HENSTILLING
      af 27. juni 2019
      om sårbarheder på mellemlangt sigt i beboelsesejendomssektoren i Finland
      (ESRB/2019/8)
      (2019/C 366/05)
      DET ALMINDELIGE RÅD FOR DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICI HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
      under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici  (1), særlig artikel 3, 16, 17 og 18, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Ejendomssektoren spiller en vigtig rolle i økonomien, og sektorens udvikling kan påvirke det finansielle system i væsentlig grad. Tidligere finansielle kriser har vist, at en uholdbar udvikling på ejendomsmarkederne kan have alvorlige konsekvenser for det finansielle systems stabilitet og stabiliteten i økonomien som helhed, hvilket også kan føre til negative grænseoverskridende afsmittende virkninger. En negativ udvikling på markedet for fast ejendom i nogle medlemsstater har tidligere medført store kredittab og/eller haft en negativ indvirkning på realøkonomien. Sådanne virkninger afspejler det nære samspil mellem ejendomssektoren, finansieringsinstitutterne og andre sektorer i økonomien. Desuden forstærker de stærke indbyrdes forbindelser mellem det finansielle system og realøkonomien en negativ udvikling.

                  (2)

                  Disse indbyrdes forbindelser er vigtige, fordi de betyder, at risici, der opstår i ejendomssektoren, kan have en systemisk virkning af procyklisk karakter. Sårbarheder i det finansielle system opbygges ofte under opsvingsfasen i cyklussen for fast ejendom. Opfattelsen af lavere risici for og lettere adgang til finansiering kan, sammen med en øget efterspørgsel efter fast ejendom, bidrage til hurtig kredit- og investeringsvækst, hvilket medfører et opad rettet pres på ejendomspriserne. Eftersom de deraf følgende højere værdier af sikkerhedsstillelse bidrager yderligere til at skabe øget udbud og efterspørgsel efter kredit, kan disse selvforstærkende mekanismer potentielt have systemiske konsekvenser til følge. Omvendt kan strammere kreditforhold, øget risikoaversion og et nedadrettet pres på ejendomspriserne under nedgangsfasen i cyklussen for fast ejendom påvirke låntagere og långiveres modstandsdygtighed negativt, hvorved de økonomiske forhold forringes.

                  (3)

                  Sårbarheder i forbindelse med beboelsesejendomme kan være en kilde til systemisk risiko, og de kan påvirke den finansielle stabilitet både direkte og indirekte. Direkte virkninger består af kredittab fra realkreditporteføljer på grund af negative økonomiske eller finansielle forhold og samtidige negative udviklinger på markedet for beboelsesejendomme. Indirekte virkninger kan hænge sammen med tilpasninger i husholdningernes forbrug, hvilket fører til yderligere konsekvenser for realøkonomien og den finansielle stabilitet.

                  (4)

                  Som det fremgår af fjerde betragtning til henstilling ESRB/2013/1 (2), er det endelige mål med den makroprudentielle politik at bidrage til at sikre hele det finansielle systems stabilitet, herunder ved at styrke det finansielle systems modstandsdygtighed og mindske opbygningen af systemiske risici, for herved at sikre, at den finansielle sektor yder et holdbart bidrag til den økonomiske vækst.

                  (5)

                  Med henblik herpå kan de makroprudentielle myndigheder anvende en eller flere af de kapitalbaserede makroprudentielle foranstaltninger, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (3) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (4), og/eller låntagerbaserede makroprudentielle foranstaltninger, der udelukkende er baseret på national lovgivning, afhængigt af risikovurderingen. Selv om kapitalbaserede foranstaltninger primært har til formål at øge det finansielle systems modstandsdygtighed, kan låntagerbaserede foranstaltninger være særligt velegnede til at forhindre yderligere opbygning af systemiske risici.

                  (6)

                  Endvidere henstilles det i henstilling ESRB/2013/1, at medlemsstaterne fastlægger en retlig ramme, der gør det muligt for de makroprudentielle myndigheder at have direkte kontrol- eller henstillingsbeføjelser over de makroprudentielle instrumenter, der er identificeret i henstillingen.

                  (7)

                  I 2016 gennemførte Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB) en vurdering af sårbarhederne vedrørende beboelsesejendomme på EU-plan (5). Denne vurdering gjorde det muligt for ESRB at identificere en række sårbarheder på mellemlang sigt i flere lande som en kilde til systemiske risici for den finansielle stabilitet, hvilket førte til, at der blev udstedt advarsler til otte lande, heriblandt Finland (6).

                  (8)

                  I 2016 var den primære sårbarhed, der blev identificeret på markedet for beboelsesejendomme i Finland husholdningernes høje og stigende gældsætning, idet en væsentlig andel af husholdningerne var eventuelt sårbar over for negative økonomiske eller finansielle forhold eller en negativ udvikling på dette marked.

                  (9)

                  ESRB har for nylig afsluttet en systematisk og fremadskuende vurdering i hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) af sårbarheder vedrørende beboelsesejendomme (7).

                  (10)

                  Hvad angår Finland har denne nylige vurdering vist, at husholdningernes gældsniveau er højere, end det var i 2016. For nylig er denne stigning delvist udgjort af lån optaget af boligselskaber (8) og så tilbagebetalt gennem husholdningernes indkomst og andre investorer, der har aktier i disse selskaber. Derudover støtter nyligt tilgængelige oplysninger vedrørende kreditstandarder for nye realkreditlån tidligere oplysninger om, at en væsentlig andel af husholdningerne er potentielt sårbar over for negative økonomiske eller finansielle forhold eller en negativ udvikling på markedet for beboelsesejendomme.

                  (11)

                  Siden 2016 har de finske nationale myndigheder strammet eller indført en række låntager- og kapitalbaserede foranstaltninger. i) i 2017 indførte bestyrelsen for Finanssivalvonta (det finske finanstilsyn) i henhold til artikel 458 i forordning (EU) nr. 575/2013 en minimumsgrænse for den gennemsnitlige risikovægt på 15 % for boliglån for kreditinstitutter, der anvender den interne ratingmetode, ii) i 2018 blev en systemisk risikobuffer på mellem 1 % og 3 % pålagt alle kreditinstitutter, iii) i 2018 blev den grænse, der gælder for belåningsprocenten strammet fra 90 % til 85 %, og iv) også i 2018 udstedte Finanssivalvonta henstillinger vedrørende lånestandarder for nye lån, som også fandt anvendelse på boligselskaber. Derudover blev skattefradraget for udgifter til realkreditrenter sænket fra 100 % i 2011 til 25 % i 2019.

                  (12)

                  På trods af disse nyligt indførte foranstaltninger, og undtagen den grænse, der gælder for belåningsprocenten, er andre retligt bindende låntagerbaserede foranstaltninger — navnlig de grænser, der gælder for gæld i forhold til indkomst og for gældsservicering i forhold til indkomst og løbetidsgrænser — stadig ikke tilgængelige i Finland, selv om sådanne foranstaltninger kan være nødvendige på mellemlangt sigt, hvis sårbarhederne i forbindelse med husholdningernes gældsætning fortsætter med at øges. Aktiveringen af de grænser, der gælder for enten gæld i forhold til indkomst eller for gældsservicering i forhold til indkomst, i kombination med løbetidsgrænser, ville øge effektiviteten af de eksisterende makroprudentielle foranstaltninger, der allerede er gældende. Derudover defineres belåningsprocenten på nuværende tidspunkt på en måde, der gør det muligt at anse andre aktiver end fast ejendom som sikkerhed.

                  (13)

                  ESRB har derfor konkluderet, at de makroprudentielle foranstaltninger, der er gældende eller tilgængelige i Finland, kun er delvist passende og delvist tilstrækkelige til at imødegå sårbarhederne i forbindelse med husholdningernes gældsætning på mellemlang sigt. Som følge heraf er yderligere politiske tiltag påkrævede for at imødegå disse sårbarheder, som kan være en kilde til systemiske risici. De foranstaltninger, der foreslås i denne henstilling, har til formål at supplere de eksisterende makroprudentielle foranstaltninger i Finland.

                  (14)

                  Formålet med denne henstilling er at henstille, at der i finsk lovgivning indføres retligt bindende låntagerbaserede foranstaltninger, samt at sådanne foranstaltninger vedtages for at forhindre, at sårbarhederne i forbindelse med husholdningernes gældsætning øges.

                  (15)

                  Denne henstilling berører ikke de pengepolitiske mandater for centralbankerne i EU.

                  (16)

                  ESRB's henstillinger offentliggøres, efter at Det Almindelige Råd har underrettet Rådet for Den Europæiske Union om sin hensigt herom og har givet Rådet lejlighed til at svare, og efter at adressaterne er blevet underrettet om hensigten om at offentliggøre —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      AFSNIT 1

         HENSTILLINGER

         Henstilling A — Retlig ramme for låntagerbaserede foranstaltninger

                  1.

                  Det henstilles, at Finland sikrer, at den eksisterende retlige ramme for låntagerbaserede foranstaltninger som minimum omfatter følgende retligt bindende låntagerbaserede foranstaltninger:

                              a)

                              enten de grænser, der gælder for gæld i forhold til indkomst eller de grænser, der gælder for gældsservicering i forhold til indkomst

                              b)

                              de grænser, der gælder for belåningsprocent og

                              c)

                              grænser for løbetid.

                  2.

                  Det henstilles, at Finland ændrer definitionen af belåningsprocenten i den eksisterende retlige ramme for låntagerbaserede foranstaltninger.

         Henstilling B — Aktivering af indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger

                  1.

                  Det henstilles, at de finske nationale myndigheder, der har til opgave at aktivere de indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger, indtil den eksisterende retlige ramme, der er henvist til i henstilling A, er blevet ændret, anvender låntagerbaserede foranstaltninger, der ikke er retligt bindende, med henblik på at undgå, at en betydelig eller stigende andel af låntagere, der optager nye realkreditlån, måske ikke vil være i stand til at afdrage deres gæld eller opretholde deres forbrug under negative økonomiske eller finansielle forhold eller efter en negativ udvikling på markedet for beboelsesejendomme.

                  2.

                  Det henstilles, at de finske nationale myndigheder, der har til opgave at aktivere eller kalibrere de indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger, når den eksisterende retlige ramme, der er henvist til i henstilling A, er blevet ændret, henholdsvis aktiverer eller kalibrerer retligt bindende indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger med henblik på yderligere at imødegå de mål, der er fastsat i delhenstilling B, stk. 1.

            AFSNIT 2

         GENNEMFØRELSE

      1.   Definitioner

      I denne henstilling gælder følgende definitioner:

                  a)

                  »låntagerbaserede foranstaltninger«: makroprudentielle foranstaltninger rettet mod låntagere

                  b)

                  »direkte kontrol«: faktisk og effektiv kapacitet til, hvor dette er nødvendigt for at opnå et endeligt mål eller delmål, at pålægge de finansielle institutioner, som hører under den tilsvarende makroprudentielle myndigheds arbejdsområde, makroprudentielle foranstaltninger, samt ændre disse

                  c)

                  »henstillingsbeføjelser«: kapaciteten til ved brug af henstillinger at vejlede om anvendelsen af makroprudentielle instrumenter, hvor dette er nødvendigt for at nå et endeligt mål eller delmål

                  d)

                  »belåningsprocent«: summen af alle lån eller lånetrancher, som låntager har stillet den faste ejendom som sikkerhed for på tidspunktet for kreditoptagelse, i forhold til værdien af ejendommen på tidspunktet for kreditoptagelse

                  e)

                  »retligt bindende låntagerbaserede foranstaltninger«: låntagerbaserede foranstaltninger, der indføres gennem bindende retsakter

                  f)

                  »gæld i forhold til indkomst«: låntagers samlede gæld på tidspunktet for kreditoptagelse i forhold til låntagers samlede årlige disponible indkomst på tidspunktet for kreditoptagelse

                  g)

                  »gældsservicering«: de samlede renter og afdrag på en låntagers samlede gæld i løbet af en given periode (som regel et år)

                  h)

                  »gældsservicering i forhold til indkomst«: den samlede årlige gældsservicering i forhold til låntagers samlede årlige disponible indkomst på tidspunktet for kreditoptagelse

                  i)

                  »løbetid«: varigheden af aftalen om lån mod pant i fast ejendom til beboelse udtrykt i år på tidspunktet for kreditoptagelse

                  j)

                  »mellemlang sigt«: inden for en treårig horisont

                  k)

                  »Indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger«: de grænser, der gælder for gæld i forhold til indkomst og de grænser, der gælder for gældsservicering i forhold til indkomst

                  l)

                  »makroprudentiel myndighed«: en national makroprudentiel myndighed med de mål, ordninger, beføjelser, ansvarlighedskrav og andre karakteristika, som er fastsat i henstilling ESRB/2011/3 (9)

            2.   Kriterier for gennemførelse

                  1.

                  Følgende kriterier gælder for gennemførelsen af denne henstilling:

                              a)

                              der bør tages behørigt hensyn til proportionalitetsprincippet under hensyntagen til formålet med og indholdet af henstilling A og henstilling B.

                              b)

                              Henstilling A skal gennemføres før delhenstilling B, stk. 2, med henblik på at sikre overensstemmelse med delhenstilling B, stk. 2.

                              c)

                              i forbindelse med aktiveringen af indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger i henhold til henstilling B bør der ved kalibreringen og indfasningen af disse tages hensyn til Finlands position i de økonomiske og finansielle cyklusser samt eventuelle konsekvenser for de dermed forbundne omkostninger og fordele

                              d)

                              særlige kriterier for overholdelse af henstilling A og henstilling B er fastlagt i bilag I.

                  2.

                  Denne henstillings adressater anmodes om at aflægge rapport til ESRB og Rådet om de foranstaltninger, som de har truffet på baggrund af denne henstilling, eller i givet fald at begrunde undladelsen af at gennemføre foranstaltninger. Rapporterne bør som minimum indeholde:

                              a)

                              oplysninger om indhold og tidsfrister for de trufne foranstaltninger

                              b)

                              en vurdering af sårbarhederne i forbindelse med husholdningernes gældsætning og udlånsstandarderne for nye realkreditlån, herunder fordelingen af nye realkreditlån efter deres gældsservicering i forhold til indkomst og løbetider, hvor de relevante forhold beregnes i overensstemmelse med bilag IV til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2016/14 (10), sammen med de trufne foranstaltningers funktion under hensyn til målene i denne henstilling

                              c)

                              en detaljeret begrundelse for undladelsen af at træffe foranstaltninger eller fravigelse fra denne henstilling, herunder forsinkelser.

            3.   Tidsfrister for opfølgning

      Denne henstillings adressater anmodes om at aflægge rapport til ESRB og Rådet om de foranstaltninger, som de har truffet på baggrund af denne henstilling, eller i givet fald at begrunde undladelsen af at gennemføre foranstaltninger under iagttagelse af følgende tidsplaner:

                  a)

                     Henstilling A

                              i)

                              Adressaten for henstilling A anmodes om senest den 31. oktober 2020 at forelægge ESRB og Rådet en rapport om gennemførelsen af henstilling A, der som minimum indeholder en erklæring, hvori det præciseres, hvorvidt det er planlagt, at henstilling A gennemføres, og hvilket organ eller organer, der har ansvaret for afgørelsen om at aktivere og gennemføre de låntagerbaserede foranstaltninger, der er fastsat i henstillingen. ESRB kan informere adressaten for henstilling A om dets holdning til den foreløbige rapport.

                              ii)

                              Adressaten for henstilling A anmodes om senest den 31. marts 2021 at aflægge en endelig rapport til ESRB og Rådet om gennemførelsen af henstilling A.

                  b)

                     Henstilling B

                  Adressaterne for henstilling B anmodes om senest den 31. oktober 2020 og derefter årligt indtil den 31. oktober 2022 at forelægge ESRB og Rådet en rapport om eventuelle foranstaltninger, der er truffet med hensyn til gennemførelsen af indkomstrelaterede kapitalbaserede foranstaltninger eller eventuelle andre foranstaltninger, der er til rådighed, med henblik på at imødegå sårbarhederne i forbindelse med husholdningernes gældsætning og udlånsstandarderne for nye realkreditlån i Finland. Hvis der er mere end ét organ, der har ansvar for at træffe foranstaltninger for at imødegå de identificerede sårbarheder, bør der forelægges én fælles rapport.

            4.   Overvågning og vurdering

                  1.

                  ESRB's sekretariat:

                              a)

                              bistår adressaterne ved at fremme en koordineret rapportering, udarbejde relevante skemaer og om nødvendigt give en detaljeret beskrivelse af procedurerne og tidsfristerne for opfølgning

                              b)

                              kontrollerer adressaternes opfølgning, bistår dem på anmodning og aflægger rapport om opfølgningen til Det Almindelige Råd Tre vurderinger indledes således:

                                          i)

                                          senest den 31. december 2020 vedrørende gennemførelsen af henstilling B

                                          ii)

                                          senest den 31. december 2021 vedrørende gennemførelsen af henstilling A og B og

                                          iii)

                                          senest den 31. december 2022 vedrørende gennemførelsen af henstilling B

                  2.

                  Det Almindelige Råd vurderer de foranstaltninger og begrundelser, som adressaterne har rapporteret, og træffer, i givet fald, afgørelse med hensyn til, om denne henstilling ikke er blevet fulgt, og om en adressat ikke har givet en tilfredsstillende begrundelse for at have undladt at træffe foranstaltninger.

         Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 27. juni 2019.

            Francesco MAZZAFERRO

               Leder af ESRB's sekretariat,

               på vegne af ESRB's Almindelige Råd

         (1)  EUT L 331 af 15.12.2010, s. 1.

         (2)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2013/1 af 4. april 2013 om delmål og instrumenter for den makroprudentielle politik (EUT C 170 af 15.6.2013, s. 1).

         (3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 338).

         (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 1).

         (5)  Jf. »Vulnerabilities in the EU Residential Real Estate Sector«, ESRB, november 2016, tilgængelig på ESRB’s websted www.esrb.europa.eu.

         (6)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis advarsel ESRB/2016/08 af 22. september 2016 om sårbarheder på mellemlangt sigt i beboelsesejendomssektoren i Finland (EUT C 31 af 31.1.2017, s. 49).

         (7)  Jf. »Vulnerabilities in the residential real estate sectors of EEA countries«, ESRB, 2019, som findes på ESRB’s websted www.esrb.europa.eu.

         (8)  På finsk: asunto-osakeyhtiö.

         (9)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2011/3 af 22. december 2011 om de nationale myndigheders makroprudentielle mandat (EUT C 41 af 14.2.2012, s. 1).

         (10)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2016/14 af 31. oktober 2016 om lukning af datahuller vedrørende fast ejendom (EUT C 31 af 31.1.2017, s. 1).

         BILAG I

            PRÆCISERING AF DE OVERHOLDELSESKRITERIER, DER FINDER ANVENDELSE PÅ HENSTILLINGERNE

            Henstilling A — Retlig ramme for låntagerbaserede foranstaltninger

         Følgende overholdelseskriterier gælder for henstilling A:

                     1.

                     Det bør med de finske retlige rammer for låntagerbaserede foranstaltninger sikres, at:

                                 a)

                                 de grænser, der gælder for gæld i forhold til indkomst og for gældsservicering i forhold til indkomst samt løbetidsgrænserne, gælder for lån ydet til alle typer af låntagere og af alle typer af långivere for at undgå omgåelse af grænserne ved anvendelsen af lån til boligselskaber eller andre metoder

                                 b)

                                 kun fast ejendom kan anses for sikkerhed ved beregningen af belåningsgraden

                                 c)

                                 de finske nationale myndigheder, der har til opgave at anvende de låntagerbaserede foranstaltninger, er i stand til at aktivere retligt bindende låntagerbaserede foranstaltninger på en effektiv og forebyggende måde, og har den nødvendige fleksibilitet med henblik på at udforme disse foranstaltninger på grundlag af de identificerede sårbarheder.

                     2.

                     Ændringerne i de finske retlige rammer for låntagerbaserede foranstaltninger bør senest gælde fra 1. juli 2021.

            Henstilling B — Aktivering af indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger

         Følgende overholdelseskriterium gælder for henstilling B:

                     1.

                     Med henblik på at undgå, at en betydelig eller stigende andel af låntagere, der optager nye realkreditlån, måske ikke vil være i stand til at afdrage deres gæld eller opretholde deres forbrug under negative økonomiske eller finansielle forhold eller efter en negativ udvikling på markedet for beboelsesejendomme, bør de finske nationale myndigheder anvende en eller flere indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger i kombination (f.eks. grænser for belåningsprocenten kombineret med grænser for gæld i forhold til indkomst eller for gældsservicering i forhold til indkomst og løbetidsgrænser) med henblik på at sikre foranstaltningernes effektivitet og minimere risikoen for omgåelse og utilsigtede konsekvenser, som ville kunne reducere deres effektivitet og eventuelt skabe risici på andre områder.

                     2.

                     Forud for aktiveringen af de indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger bør der foretages en vurdering af Finlands stilling i de økonomiske og finansielle cyklusser med henblik på at fastsætte en passende kalibrering og indfasning af sådanne foranstaltninger.

                     3.

                     Efter aktiveringen af de indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger kan en yderligere stramning heraf eller aktiveringen af yderligere makroprudentielle foranstaltninger være nødvendig for at imødegå de sårbarheder, der er identificeret i Finland. Dette afhænger af valget af de aktiverede indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger, den første kalibrering af de aktiverede foranstaltninger og resultaterne af vurderingen af sårbarheder.

                     4.

                     I forbindelse med aktiveringen eller kalibreringen af de indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger bør de finske nationale myndigheder, der har til opgave at aktivere eller kalibrere de indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger, tage hensyn til alle de lån, som serviceres af husholdninger fra deres indkomst, uanset lånenes form (dvs. at behandle lån til boligselskaber som husholdningers gæld).


title: Rådets henstilling af 8. november 2019 om adgang til social beskyttelse for arbejdstagere og selvstændige2019/C 387/01

text:
               15.11.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 387/1

      RÅDETS HENSTILLING
      af 8. november 2019
      om adgang til social beskyttelse for arbejdstagere og selvstændige
      (2019/C 387/01)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292 sammenholdt med artikel 153 og 352,
      under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  I henhold til artikel 3 i traktaten om Den Europæiske Union er Unionens mål bl.a. at fremme befolkningernes velfærd og arbejde for en bæredygtig udvikling i Europa baseret på en social markedsøkonomi med høj konkurrenceevne, hvor der tilstræbes fuld beskæftigelse og sociale fremskridt. Unionen skal bekæmpe social udstødelse og forskelsbehandling og fremme social retfærdighed og beskyttelse, ligestilling mellem kvinder og mænd, solidaritet mellem generationerne og beskyttelse af børns rettigheder.

                  (2)

                  Ifølge artikel 9 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) skal Unionen ved fastlæggelsen og gennemførelsen af sine politikker og aktiviteter tage hensyn til de krav, der er knyttet til fremme af et højt beskæftigelsesniveau, sikring af passende social beskyttelse, bekæmpelse af social udstødelse samt et højt niveau for uddannelse og beskyttelse af menneskers sundhed.

                  (3)

                  Artikel 153, stk. 1, litra c), i TEUF giver Unionen mulighed for at støtte og supplere medlemsstaternes indsats på området arbejdstagernes sociale sikring og sociale beskyttelse. Der kan ligeledes foretages en EU-indsats for at tackle udfordringerne vedrørende adgang til social beskyttelse for selvstændige på grundlag af artikel 352 i TEUF, der indeholder en bestemmelse, der gør det muligt for Rådet at vedtage passende bestemmelser for at nå målene i traktaterne, når traktaterne ikke indeholder den fornødne hjemmel.

                  (4)

                  Den 17. november 2017 proklamerede Europa-Parlamentet, Rådet og Europa-Kommissionen højtideligt den europæiske søjle for sociale rettigheder. I den europæiske søjle for sociale rettigheders 12. princip hedder det, at uanset arten og varigheden af ansættelsesforholdet har arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende på sammenlignelige vilkår ret til passende social beskyttelse.

                  (5)

                  Arbejdsmarkedets parter har forpligtet sig til fortsat at bidrage til et Europa, der leverer resultater for sine arbejdstagere og virksomheder.

                  (6)

                  I sin beslutning af 19. januar 2017 om en europæisk søjle for sociale rettigheder understregede Europa-Parlamentet behovet for passende social beskyttelse og social investering hele vejen igennem menneskers levetid, hvilket gør det muligt for enhver at deltage fuldt ud i samfundet og økonomien og opretholde en anstændig levestandard.

                  (7)

                  I sin udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: Igangsættelse af en offentlig høring om den europæiske søjle for sociale rettigheder fremhævede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg behovet for at sikre, at alle arbejdstagere er omfattet af grundlæggende arbejdsstandarder og passende social beskyttelse.

                  (8)

                  De sociale beskyttelsessystemer i deres forskellige former er hjørnestenen i den europæiske sociale model og i en velfungerende social markedsøkonomi. Den centrale funktion af social beskyttelse er at beskytte mennesker mod de økonomiske konsekvenser ved sociale risici såsom sygdom, alderdom, arbejdsulykker og jobtab, at forebygge og afbøde fattigdom samt at sikre opretholdelse af en anstændig levestandard. Veludformede sociale beskyttelsessystemer kan også fremme deltagelsen på arbejdsmarkedet ved at bidrage til aktivering og støtte tilbagevenden til arbejdsmarkedet samt en omstilling af arbejdsmarkedet for mennesker, der skifter job, begynder eller slutter et arbejde, starter en virksomhed eller lukker en. De bidrager til konkurrenceevne og bæredygtig vækst, idet de støtter investeringer i menneskelig kapital, og de kan hjælpe med at omfordele de menneskelige ressourcer i retning af nye og dynamiske sektorer af økonomien. De har også en rolle at spille som automatiske stabilisatorer ved at udjævne forbruget hen over konjunkturerne.

                  (9)

                  Social beskyttelse kan udmøntes i bidrag i naturalier eller kontanter. Den leveres normalt gennem universelle ordninger, der beskytter alle individer og er finansieret via den generelle beskatning og/eller gennem ordninger, der beskytter folk på arbejdsmarkedet, som ofte er baseret på bidrag, der ydes i forbindelse med deres lønindkomst. Social beskyttelse omfatter mange sikringsgrene og dækker en række forskellige sociale risici lige fra alderdom til sygdom eller arbejdsløshed. Denne henstilling finder anvendelse på de sikringsgrene af social beskyttelse, der ofte er tættere forbundet med deltagelse på arbejdsmarkedet og fortrinsvis sikrer beskyttelse mod tab af arbejdsrelateret indkomst ved forekomsten af en bestemt risiko. Denne henstilling finder ikke anvendelse på levering af adgang til social bistand og minimumsindkomstordninger. Den supplerer eksisterende vejledning på EU-plan om sociale tjenester og bistand samt om aktiv inklusion af mennesker, der er udstødt fra arbejdsmarkedet, såsom Kommissionens henstilling af 3. oktober 2008 om aktiv integration af mennesker, der er udstødt fra arbejdsmarkedet.

                  (10)

                  Globaliseringen, den teknologiske udvikling, ændringer i individuelle præferencer samt befolkningens aldring har været drivkraften bag ændringer af EU-arbejdsmarkederne gennem de seneste to årtier og vil fortsat være det i fremtiden. Beskæftigelse vil i stigende grad blive mere forskelligartet, og karrierer vil blive mindre og mindre lineære.

                  (11)

                  Der findes mange forskellige ansættelsesforhold og former for selvstændig virksomhed på Unionens arbejdsmarked ud over tidsubegrænsede ansættelseskontrakter på fuld tid. Nogle af dem har eksisteret på arbejdsmarkedet i lang tid (f.eks. tidsbegrænsede, midlertidige, deltidskontrakter, arbejde i hjemmet eller praktikophold), mens andre, såsom arbejde på tilkaldebasis, voucherbaseret arbejde og platformsarbejde, er opstået i nyere tid og er blevet vigtigere siden 00'erne.

                  (12)

                  Især selvstændige udgør en blandet gruppe. De fleste personer vælger frivilligt at blive selvstændige, med eller uden ansatte, og at tage den risiko, der er forbundet med at blive iværksættere, mens omkring en ud af fem er selvstændig, fordi vedkommende ikke kan finde job som lønmodtager.

                  (13)

                  Eftersom arbejdsmarkederne udvikler sig, er de sociale beskyttelsessystemer i deres forskellige former også nødt til at udvikle sig for at sikre, at den europæiske sociale model er fremtidssikret, og at den giver EU's samfund og økonomier mulighed for at få mest muligt ud af fremtidens arbejdsmarkeder. I de fleste medlemsstater er reglerne for bidrag og rettigheder i forbindelse med sociale beskyttelsesordninger dog fortsat i vid udstrækning baseret på tidsubegrænsede kontrakter om fuldtidsarbejde mellem en arbejdstager og én arbejdsgiver, mens andre grupper af arbejdstagere og selvstændige er dækket i mindre omfang. Det viser sig, at nogle atypisk beskæftigede og nogle selvstændige ikke har tilstrækkelig adgang til de sikringsgrene af social beskyttelse, der er tættere knyttet til deltagelse på arbejdsmarkedet. Kun få medlemsstater har gennemført reformer for at tilpasse de sociale beskyttelsessystemer til de ændrede forhold på arbejdsmarkedet for bedre at beskytte de berørte arbejdstagere og selvstændige. Forbedringerne har været ujævnt fordelt mellem medlemsstaterne og på tværs af de sociale sikringsgrene.

                  (14)

                  I det lange løb risikerer hullerne i adgangen til social beskyttelse at undergrave borgernes velfærd og helbred og bidrage til at øge den økonomiske usikkerhed, risikoen for fattigdom og ulighed. De kan desuden føre til suboptimale investeringer i menneskelig kapital, mindske tilliden til institutioner og begrænse inklusiv økonomisk vækst. Sådanne huller kan også mindske indtægterne til social beskyttelse, hvis et stigende antal personer ikke bidrager til ordningerne.

                  (15)

                  Arbejdstagere og selvstændige kan siges at være formelt dækket af en bestemt social sikringsgren, hvis det i den eksisterende lovgivning eller kollektive overenskomst er fastsat, at de er berettiget til at deltage i en socialsikringsordning i den specifikke sikringsgren. Formel dækning kan leveres gennem obligatoriske eller frivillige ordninger. Sidstnævnte giver borgerne mulighed for at tilslutte sig ordningen (tilvalgsklausuler) eller dækker som udgangspunkt alle personer i målgruppen med mulighed for at forlade ordningen, hvis de ønsker det (fravalgsklausuler). Det viser sig, at frivillige ordninger med fravalgsklausuler giver større medlemstal og dermed resulterer i en bedre dækning end frivillige ordninger med tilvalgsklausuler.

                  (16)

                  Arbejdstagere og selvstændige kan siges at være effektivt dækket inden for en bestemt social sikringsgren, hvis de har mulighed for at optjene passende ydelser og mulighed for, hvis den modsvarende risiko bliver til virkelighed, at få adgang til et bestemt ydelsesniveau. En person kan gives formel adgang uden reelt at være i stand til at optjene og benytte sig af rettighederne til ydelser.

                  (17)

                  Social beskyttelse anses for at være passende, når den sætter enkeltpersoner i stand til at opretholde en anstændig levestandard, erstatte deres indkomsttab på en rimelig måde og leve et værdigt liv og forhindrer dem i at ende i fattigdom, samtidig med at social beskyttelse, hvor det er relevant, bidrager til aktivering og fremmer tilbagevenden til arbejdsmarkedet. Når det vurderes, om den sociale beskyttelse er passende, bør medlemsstatens sociale beskyttelsessystem som helhed i tages betragtning, hvilket betyder, at der bør tages hensyn til alle medlemsstatens sociale sikringsydelser.

                  (18)

                  I nogle medlemsstater kan visse kategorier af arbejdstagere, som f.eks. deltidsansatte, der arbejder få timer, sæsonarbejdere, arbejdstagere på tilkaldebasis, platformsarbejdere og arbejdstagere med kontrakter via vikarbureauer eller i praktik være udelukket fra sociale beskyttelsesordninger. Desuden kan arbejdstagere, der ikke har tidsubegrænsede kontrakter på fuldtid, have vanskeligt ved at opnå effektiv social beskyttelsesdækning, fordi de ikke opfylder kriterierne for at være berettigede til at modtage ydelser fra bidragsbaserede sociale beskyttelsesordninger. I nogle medlemsstater er selvstændige fuldstændig udelukket fra formel adgang til centrale sociale beskyttelsesordninger, i andre medlemsstater kan de tilslutte sig dem på frivillig basis. Frivillig dækning kan være en hensigtsmæssig løsning for så vidt angår arbejdsløshedsforsikring, der er tættere knyttet til den forretningsmæssige risiko, men den er mindre berettiget i forbindelse med andre risici, såsom sygdom, der hovedsagelig er uafhængige af en persons status på arbejdsmarkedet.

                  (19)

                  Reglerne for rettigheder kan være en hindring for atypisk beskæftigede og selvstændige. Det er især indkomst- og tidsmæssige krav (optjeningsperiode, venteperioder, minimumsperiode for arbejde, varighed af ydelserne), der kan udgøre en uforholdsmæssig stor hindring for adgang til social beskyttelse for visse grupper af atypisk beskæftigede og for selvstændige. Generelt er der blevet peget på to problemstillinger: For det første kan de eksisterende forskelle i reglerne mellem ansatte i typisk beskæftigelse og atypisk beskæftigede eller selvstændige betyde, at én gruppe blive unødvendigt hårdt straffet; for det andet kan anvendelse af de samme regler på alle grupper føre til dårligere resultater for folk uden for typisk beskæftigelse og er måske ikke tilpasset selvstændiges situation. I begge tilfælde kan der være mulighed for bedre at målrette reglerne til de specifikke gruppers situation, samtidig med at der bevares et generelt universalprincip, således at ingen på arbejdsmarkedet efterlades udækkede, hvis en social risiko bliver til virkelighed. Det kan være nødvendigt med særlige foranstaltninger for at undgå, at folk betaler til ordninger, der overlapper hinanden, f.eks. når de udfører ekstra aktiviteter, samtidig med at de allerede er fuldt ud dækket gennem deres hovedbeskæftigelse.

                  (20)

                  Rettighederne til social beskyttelse bevares, optjenes og/eller overføres ikke altid, når den enkelte skifter fra én status til en anden på arbejdsmarkedet og for eksempel går fra at være lønmodtager til selvstændig eller arbejdsløs, kombinerer lønnet beskæftigelse med selvstændig virksomhed og starter eller lukker en virksomhed. Bevarelsen, optjeningen og/eller overførslen af rettigheder på tværs af ordninger er imidlertid af afgørende betydning for at give folk, der kombinerer eller skifter job eller overgår fra en status som arbejdstager til en status som selvstændig eller omvendt, mulighed for at opnå effektiv adgang til ydelser i bidragsbaserede sociale beskyttelsesordninger og for at have en passende dækning, samt for at fremme deres deltagelse i tilfælde af frivillige sociale beskyttelsesordninger.

                  (21)

                  Ydelserne kan i nogle tilfælde ikke være passende, dvs. utilstrækkelige eller ikke leveret til tiden. De giver måske ikke mulighed for, at den enkelte kan opretholde en anstændig levestandard eller leve et værdigt liv, og de forhindrer måske ikke, at den enkelte ender i fattigdom. Der kan i sådanne tilfælde være plads til at forbedre niveauet for, hvad der er passende, samtidig med at der tages hensyn til behovet for at muliggøre foranstaltninger, som gør det lettere at vende tilbage til arbejdsmarkedet. Reglerne for bidrag kan skabe ulige vilkår og være til ulempe for visse kategorier af arbejdstagere og selvstændige. Selvstændiges bidrag til social beskyttelse kan f.eks. være uafhængige af deres indkomst eller være fastsat på grundlag af tidligere indkomst eller antagelser om fremtidig indkomst. Dette kan skabe likviditetsproblemer for den enkelte, hvis indkomsten falder til under dette skøn. Hvis en medlemsstat beslutter at fastsætte en indtægtsgrænse, hvorunder den pågældende arbejdstager eller selvstændige ikke er omfattet af pligten til at betale forsikringsbidrag, bør nedsættelser og andre progressive foranstaltninger i givet fald gælde ens for både arbejdstagere og selvstændige, men bør ikke medføre, at indkomsterne ikke indberettes korrekt. Nedsættelser og andre progressive foranstaltninger kan generelt også anvendes til at fremme overgangen til mindre usikre ansættelsesformer og til at tackle segmentering.

                  (22)

                  Den nuværende reguleringsmæssige rammes kompleksitet og mangel på gennemsigtighed i mange medlemsstater hvad angår regler for social beskyttelse kan betyde, at folk har utilstrækkeligt kendskab til deres rettigheder og pligter og til de måder, hvorpå de kan udøve deres rettigheder og overholde deres forpligtelser. Dette kan også bidrage til en lav udnyttelsesgrad af eller lav deltagelse i sociale beskyttelsesordninger, navnlig når der er tale om en frivillig ordning. Gennemsigtighed kan opnås på forskellig vis, f.eks. ved at sende opdateringer om individuelle rettigheder, oprette onlinesimuleringsredskaber vedrørende rettigheder til ydelser og etablere one-stop-informationscentre online og offline eller oprette personlige konti. Digitalisering kan især bidrage til at forbedre gennemsigtigheden for den enkelte.

                  (23)

                  Mangel på statistikker om social beskyttelsesdækning opdelt efter arten af ansættelsesforhold, alder, køn og statsborgerskab kan begrænse mulighederne for at forbedre de sociale beskyttelsessystemers tilpasnings- og reaktionsevne på et arbejdsmarked i forandring.

                  (24)

                  Hullerne i adgangen til social beskyttelse kan have skadelig virkning hvad angår økonomiske og finanspolitiske konsekvenser, hvilket kan mærkes i hele Unionen. De udgør et spørgsmål af fælles interesse for medlemsstaterne og udgør potentielt en hindring for opnåelsen af nogle af Unionens vigtigste målsætninger.

                  (25)

                  EU-lovgivningen sikrer allerede princippet om ligebehandling mellem forskellige typer ansættelsesforhold, forbyder enhver direkte eller indirekte forskelsbehandling på grund af køn i forbindelse med beskæftigelse, ansættelse, social beskyttelse og adgang til varer og tjenesteydelser, sikrer muligheden for overførsel og bevarelse af rettigheder i tilfælde af mobilitet mellem medlemsstaterne og garanterer minimumskrav for erhvervelse og bevarelse af supplerende pensionsrettigheder på tværs af grænserne samt minimumskrav med hensyn til gennemsigtighed for arbejdsmarkedsrelaterede ordninger. Denne henstilling berører ikke bestemmelserne i gældende EU-ret om social beskyttelse, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 (1), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF (2), 2008/94/EF (3), 2008/104/EF (4), 2010/41/EU (5), (EU) 2016/2341 (6), (EU) 2019/1152 (7) og (EU) 2019/1158 (8) og Rådets direktiv 79/7/EØF (9), 93/103/EF (10), 97/81/EF (11), 1999/70/EF (12), 2004/113/EF (13) og 2010/18/EU (14).

                  (26)

                  I Rådets henstilling 92/442/EØF (15) blev der fastlagt fælles målsætninger inden for social beskyttelse, og medlemsstaterne blev opfordret til at undersøge muligheden for at indføre og/eller fremme en passende social beskyttelse for selvstændige. Disse fælles fastlagte målsætninger har givet plads til den åbne koordinationsmetode for social beskyttelse og social inklusion, som er et vigtigt instrument til at støtte fastsættelse, gennemførelse og evaluering af de nationale rammer for social beskyttelse og til at fremme gensidigt samarbejde mellem medlemsstaterne på dette område.

                  (27)

                  I den årlige vækstundersøgelse 2018 bemærkes det, at det er af afgørende betydning at forbedre tilstrækkeligheden og dækningen af social beskyttelse inden for rammerne af det europæiske semester for at forhindre social eksklusion, mens medlemsstaterne i de retningslinjer for beskæftigelsespolitikkerne, som er fastsat i Rådets afgørelse (EU) 2018/1215 (16), opfordres til at modernisere deres sociale beskyttelsessystemer.

                  (28)

                  I sin henstilling om social mindstebeskyttelse fra 2012 (nr. 202) anbefaler Den Internationale Arbejdsorganisation sine medlemmer til under hensyntagen til de nationale forhold snarest muligt at fastsætte og opretholde en social mindstebeskyttelse, der omfatter grundlæggende garantier for social beskyttelse.

                  (29)

                  Kommissionen har efter artikel 154 i TEUF iværksat en høring i to faser af arbejdsmarkedets parter om en mulig indsats, der imødegår udfordringen med adgang til social beskyttelse for personer i alle former for beskæftigelse. Proceduren i artikel 154, stk. 2, i TEUF finder ikke som sådan anvendelse på en EU-indsats med henblik på at tackle udfordringerne med hensyn til selvstændige, på baggrund af artikel 352 i TEUF. Kommissionen opfordrede arbejdsmarkedets parter til på frivillig basis at dele deres synspunkter hvad angår personer i selvstændige erhverv.

                  (30)

                  Kommissionen gennemførte også en offentlig høring for at indhente synspunkter fra forskellige interessenter og borgere og indsamlede dokumentation for at vurdere de socioøkonomiske virkninger af denne henstilling.

                  (31)

                  Gennemførelsen af denne henstilling bør ikke ske på en sådan måde, at rettigheder, der er fastsat i gældende EU-ret på dette område, indskrænkes, og den bør heller ikke udgøre gyldig begrundelse for at sænke det generelle niveau for beskyttelse af arbejdstagerne på det område, der er omfattet af denne henstilling.

                  (32)

                  Denne henstilling bør undgå at pålægge administrative, finansielle eller retlige byrder af en sådan art, at de hæmmer oprettelse eller udvikling af små og mellemstore virksomheder (SMV'er). Medlemsstaterne opfordres derfor til at vurdere virkningen af deres reformer på SMV'er for at sikre, at SMV'er ikke rammes uforholdsmæssigt hårdt, idet der lægges særlig vægt på mikrovirksomheder og administrative byrder, og til at offentliggøre resultaterne af disse vurderinger.

                  (33)

                  Denne henstilling bør ikke yderligere forværre likviditeten hos virksomheder — navnlig SMV'er — hvis deres finansielle situation er blevet negativt påvirket af forsinkede betalinger fra offentlige myndigheder.

                  (34)

                  Medlemsstaterne kan inddrage interessenter, herunder arbejdsmarkedets parter, i udformningen af reformer.

                  (35)

                  Denne henstilling berører ikke medlemsstaternes ret til at tilrettelægge deres sociale beskyttelsessystemer. Medlemsstaternes enekompetence med hensyn til at tilrettelægge deres sociale beskyttelsessystemer omfatter bl.a. beslutninger om etablering, finansiering og forvaltning af sådanne systemer og hertil knyttede institutioner samt om niveauet af og substansen i ydelserne og leveringen heraf, bidragsniveauet og adgangsbetingelserne. Under hensyntagen til forskellene mellem de nationale ordninger hindrer denne henstilling ikke medlemsstaterne i at opretholde eller fastsætte mere vidtgående bestemmelser for social beskyttelse end dem, der er indeholdt i denne henstilling.

                  (36)

                  I denne henstilling overholdes de grundlæggende rettigheder og iagttages de principper, som anerkendes i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Denne henstilling søger navnlig at fremme anvendelsen af artikel 34 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

                  (37)

                  De sociale sikringsordningers finansielle bæredygtighed er afgørende for sådanne ordningers modstandsdygtighed, virkningsfuldhed og effektivitet. Gennemførelsen af denne henstilling bør ikke i væsentligt omfang berøre medlemsstaternes sociale beskyttelsessystemers finansielle balance —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

         Mål og anvendelsesområde

                  1.

                  Det henstilles til medlemsstaterne, at:

                              1.1.

                              de giver adgang til passende social beskyttelse for alle arbejdstagere og selvstændige i medlemsstaterne i overensstemmelse med denne henstilling, og uden at det berører medlemsstaternes ret til at tilrettelægge deres sociale beskyttelsessystemer

                              1.2.

                              de indfører minimumsstandarder inden for social beskyttelse af arbejdstagere og selvstændige i overensstemmelse med denne henstilling. Social beskyttelse kan leveres gennem en kombination af ordninger, uanset om de tilrettelægges offentligt eller tilrettelægges ved overdragelse til arbejdsmarkedets parter eller andre enheder, i overensstemmelse med de grundlæggende principper i de nationale sociale beskyttelsessystemer. Private forsikringsprodukter er ikke omfattet af denne henstillings anvendelsesområde. I overensstemmelse med artikel 153, stk. 4, i TEUF har medlemsstaterne ret til at fastlægge bidragsniveauet og beslutte, hvilken kombination af ordninger der er hensigtsmæssig.

                  2.

                  Denne henstilling omfatter retten til at deltage i en ordning samt til at optjene og gøre brug af rettigheder. Det henstilles især til medlemsstaterne, at de sikrer følgende for alle arbejdstagere og selvstændige:

                              a)

                              formel dækning

                              b)

                              effektiv dækning

                              c)

                              passende beskyttelse

                              d)

                              gennemsigtighed.

                  3.

                  Denne henstilling finder anvendelse på:

                              3.1.

                              arbejdstagere og selvstændige, herunder personer, der skifter den ene status til den anden, eller som har begge statusser, samt personer, hvis arbejde afbrydes på grund af en af de risici, der dækkes af den sociale beskyttelse

                              3.2.

                              følgende sikringsgrene af social beskyttelse, for så vidt de leveres i medlemsstaterne:

                                          a)

                                          arbejdsløshedsydelser

                                          b)

                                          ydelser ved sygdom og sundhedspleje

                                          c)

                                          ydelser ved moderskab og dermed ligestillede ydelser ved faderskab

                                          d)

                                          ydelser ved invaliditet

                                          e)

                                          ydelser ved alderdom og ydelser til efterladte

                                          f)

                                          ydelser i anledning af arbejdsulykker og erhvervssygdom.

                  4.

                  Denne henstilling finder ikke anvendelse på levering af adgang til social bistand og minimumsindkomstordninger.

                  5.

                  Selv om det anerkendes, at der kan gælde forskellige regler for arbejdstagere og selvstændige, finder principperne om formel dækning, effektiv dækning, passende beskyttelse og gennemsigtighed, der er defineret i denne henstilling, anvendelse på alle arbejdstagere og selvstændige.

                  6.

                  Denne henstilling hindrer ikke medlemsstaterne i at opretholde eller fastsætte mere vidtgående bestemmelser for social beskyttelse end dem, der er fastsat i denne henstilling. Denne henstilling begrænser ikke arbejdsmarkedets parters autonomi, i de tilfælde hvor de er ansvarlige for at oprette og forvalte sociale beskyttelsesordninger.

         Definitioner

                  7.

                  I denne henstilling forstås ved:

                              a)

                              »typen af ansættelsesforhold«: en af de forskellige typer ansættelsesforhold mellem en arbejdstager og en arbejdsgiver, der kan variere med hensyn til ansættelsens varighed, antallet af arbejdstimer eller andre vilkår for ansættelsesforholdet

                              b)

                              »status på arbejdsmarkedet«: status for en person som enten arbejdende inden for rammerne af et ansættelsesforhold (arbejdstager) eller på egne vegne (selvstændig)

                              c)

                              »social beskyttelsesordning«: et særskilt sæt regler for levering af ydelser til modtagere, der har ret hertil, som præciserer ordningens personelle anvendelsesområde, betingelserne for at modtage ydelser, typen af ydelser, ydelsernes størrelse, ydelsernes varighed og andre kendetegn ved ydelserne samt finansiering (bidrag, almindelig beskatning, andre kilder), forvaltning og administration af ordningen

                              d)

                              »ydelse«: en overførsel i kontanter eller naturalier fra en offentlig eller privat enhed til en person, der har ret til at modtage beløbet som led i en social beskyttelsesordning

                              e)

                              »formel dækning« af en gruppe: en situation inden for en given social sikringsgren (f.eks. alderdom, arbejdsløshedsbeskyttelse, beskyttelse i forbindelse med moder- eller faderskab), hvor den eksisterende lovgivning eller kollektive overenskomst fastsætter, at personer i en gruppe er berettiget til at deltage i en social beskyttelsesordning, der dækker en bestemt sikringsgren

                              f)

                              »effektiv dækning« af en gruppe: en situation inden for en given social sikringsgren, hvor personer i denne gruppe har mulighed for at optjene ret til ydelser og evne til; hvis den pågældende risiko bliver til virkelighed, at få adgang til et bestemt ydelsesniveau

                              g)

                              »bevarelse af rettigheder«: det forhold, at rettigheder, der allerede er erhvervet i forbindelse med tidligere arbejdserfaring, ikke mistes, selv om de blev erhvervet gennem ordninger med andre regler eller under andre ansættelsesforhold

                              h)

                              »optjente rettigheder«: muligheden for at sammenlægge alle rettigheder, hvilket omfatter, at optjeningsperioder fra en tidligere status på arbejdsmarkedet (eller fra en dertil hørende status på arbejdsmarkedet) medregnes i optjeningsperioden for den nye status

                              i)

                              »mulighed for overførsel«: muligheden for at overføre optjente rettigheder til en anden ordning

                              j)

                              »gennemsigtighed«: leveringen af disponible, tilgængelige, omfattende og letforståelige oplysninger til den brede offentlighed, potentielle medlemmer af ordningen og medlemmer af ordningen og ydelsesberettigede modtagere om ordningens regler og/eller om de individuelle forpligtelser og rettigheder.

         Formel dækning

                  8.

                  Det henstilles til medlemsstaterne, at de sikrer adgang til passende social beskyttelse for alle arbejdstagere og selvstændige med hensyn til alle de sikringsgrene, der er omhandlet i denne henstillings punkt 3.2. Under hensyntagen til nationale forhold henstilles det til medlemsstaterne, at de når dette mål ved at forbedre den formelle dækning og udvide den til at omfatte:

                              a)

                              alle arbejdstagere uanset typen af deres ansættelsesforhold og på obligatorisk basis

                              b)

                              de selvstændige i det mindste på frivillig basis og, hvis det er relevant, på obligatorisk basis.

         Effektiv dækning

                  9.

                  Det henstilles til medlemsstaterne, at de sikrer effektiv dækning af alle arbejdstagere, uanset typen af ansættelsesforholdet, og for selvstændige på de betingelser, der er fastsat i punkt 8, samtidig med at systemets bæredygtighed bevares, og der gennemføres sikkerhedsforanstaltninger for at undgå misbrug. Med henblik herpå bør:

                              a)

                              reglerne for bidrag (f.eks. optjeningsperiode, minimumsperiode for arbejde) og rettigheder (f.eks. venteperioder, beregningsregler og varighed af ydelserne) ikke hindre den enkelte i at optjene eller få adgang til ydelser på grund af typen af ansættelsesforhold eller status på arbejdsmarkedet

                              b)

                              forskelle i ordningens regler mellem status på arbejdsmarkedet eller typen af ansættelsesforhold være forholdsmæssige og afspejle de ydelsesberettigede modtageres specifikke situation.

                  10.

                  Alt efter de nationale forhold henstilles det til medlemsstaterne, at de sikrer, at rettigheder — uanset om de er erhvervet gennem obligatoriske eller frivillige ordninger — bevares, optjenes og/eller kan overføres på tværs af alle typer ansættelsesstatus og status som selvstændig og på tværs af økonomiske sektorer i hele en persons arbejdsliv eller i løbet af en given referenceperiode og mellem forskellige ordninger inden for en given social beskyttelsesgren.

         Passende beskyttelse

                  11.

                  Hvis der indtræffer en risiko, der er forsikret af sociale beskyttelsesordninger for arbejdstagere og for selvstændige, henstilles det til medlemsstaterne, at de sikrer, at ordningerne yder et passende beskyttelsesniveau for deres medlemmer i rette tid og i overensstemmelse med de nationale forhold, og derved opretholder en anstændig levestandard og giver en passende indkomsterstatning og samtidig forhindrer, at disse medlemmer ender i fattigdom. Ved vurderingen af, om den sociale beskyttelse er passende, er det nødvendigt, at medlemsstatens sociale beskyttelsessystem som helhed tages i betragtning.

                  12.

                  Det henstilles til medlemsstaterne at sikre, at bidragene til social beskyttelse står i et rimeligt forhold til bidragsevnen hos arbejdstagere og selvstændige.

                  13.

                  Under hensyntagen til nationale forhold, og hvis det er relevant, henstilles det til medlemsstaterne at sikre, at eventuelle undtagelser fra eller nedsættelser af sociale bidrag, der er fastsat i national lovgivning, herunder vedrørende lavindkomstgrupper, gælder for alle uanset typen af ansættelsesforhold og status på arbejdsmarkedet.

                  14.

                  Det henstilles til medlemsstaterne at sikre, at beregningen af bidrag og rettigheder til social beskyttelse for de selvstændige baseres på en objektiv og gennemsigtig vurdering af deres indkomstgrundlag under hensyntagen til udsving i deres indkomst og afspejler deres faktiske indtægt.

         Gennemsigtighed

                  15.

                  Det henstilles til medlemsstaterne at sikre, at betingelserne og reglerne for alle sociale beskyttelsesordninger er gennemsigtige, og at den enkelte har gratis adgang til ajourførte, omfattende, tilgængelige, brugervenlige og letforståelige oplysninger om deres individuelle rettigheder og forpligtelser.

                  16.

                  Det henstilles til medlemsstaterne, at de, hvor det er nødvendigt, forenkler de administrative krav i de sociale beskyttelsesordninger for arbejdstagere, selvstændige og arbejdsgivere, navnlig mikrovirksomheder og små og mellemstore virksomheder.

         Gennemførelse, rapportering og evaluering

                  17.

                  Medlemsstaterne og Kommissionen bør i fællesskab arbejde på at forbedre omfanget og relevansen af dataindsamling på EU-plan om arbejdsstyrken og adgangen til social beskyttelse med henblik på at informere politikudformning vedrørende social beskyttelse i forbindelse med nye former for arbejde. I den forbindelse henstilles det til medlemsstaterne at de, hvor det er muligt, indsamler og offentliggør pålidelige nationale statistikker om adgang til forskellige former for social beskyttelse, f.eks. opdelt efter status på arbejdsmarkedet (selvstændig/ansat), typen af ansættelsesforhold (midlertidigt eller permanent, deltid eller fuldtid, nye former for arbejde eller typisk beskæftigelse), køn og alder, senest den 15. november 2021.

                  18.

                  Senest den 15. november 2020 bør Kommissionen sammen med Udvalget for Social Beskyttelse fastlægge en overvågningsramme og udvikle aftalte fælles kvantitative og kvalitative indikatorer til at vurdere gennemførelsen af denne henstilling, således at dens gennemgang muliggøres.

                  19.

                  Det henstilles til medlemsstaterne at gennemføre principperne i denne henstilling så hurtigt som muligt og fremlægge en plan, hvori de tilsvarende foranstaltninger, der skal træffes på nationalt plan, fremgår, senest den 15. maj 2021. De fremskridt, der gøres i gennemførelsen af disse planer, bør drøftes inden for rammerne af de multilaterale overvågningsværktøjer i overensstemmelse med det europæiske semester og den åbne koordinationsmetode for social beskyttelse og social inklusion.

                  20.

                  Kommissionen bør gennemgå de fremskridt, der gøres i gennemførelsen af denne henstilling, idet der også tages hensyn til konsekvenserne for SMV'er, i samarbejde med medlemsstaterne og efter høring af de berørte interessenter og rapportere til Rådet senest den 15. november 2022. På grundlag af resultaterne af gennemgangen kan Kommissionen overveje at fremsætte yderligere forslag.

                  21.

                  Kommissionen bør sikre, at gennemførelsen af denne henstilling støttes gennem tiltag, der finansieres af de relevante EU-programmer.

                  22.

                  Kommissionen bør fremme gensidig læring og udveksling af bedste praksis blandt medlemsstaterne og med interessenterne.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 8. november 2019.

               På Rådets vegne

            L. ANDERSSON

               Formand

         (1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (EUT L 166 af 30.4.2004, s. 1).

         (2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (EUT L 204 af 26.7.2006, s. 23).

         (3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/94/EF af 22. oktober 2008 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (EUT L 283 af 28.10.2008, s. 36).

         (4)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/104/EF af 19. november 2008 om vikararbejde (EUT L 327 af 5.12.2008, s. 9).

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/41/EU af 7. juli 2010 om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv og om ophævelse af Rådets direktiv 86/613/EØF (EUT L 180 af 15.7.2010, s. 1).

         (6)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/2341 af 14. december 2016 om arbejdsmarkedsrelaterede pensionskassers (IORP'ers) aktiviteter og tilsynet hermed (EUT L 354 af 23.12.2016, s. 37).

         (7)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1152 af 20. juni 2019 om gennemsigtige og forudsigelige arbejdsvilkår i Den Europæiske Union (EUT L 186 af 11.7.2019, s. 105).

         (8)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1158 af 20. juni 2019 om balance mellem arbejdsliv og privatliv for forældre og omsorgspersoner og om ophævelse af Rådets direktiv 2010/18/EU (EUT L 188 af 12.7.2019, s. 79).

         (9)  Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring (EFT L 6 af 10.1.1979, s. 24).

         (10)  Rådets direktiv 93/103/EF af 23. november 1993 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed under arbejdet om bord på fiskerfartøjer (trettende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (EFT L 307 af 13.12.1993, s. 1).

         (11)  Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af Unice, CEEP og EFS (EFT L 14 af 20.1.1998, s. 9).

         (12)  Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175 af 10.7.1999, s. 43).

         (13)  Rådets direktiv 2004/113/EF af 13. december 2004 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser (EUT L 373 af 21.12.2004, s. 37).

         (14)  Rådets direktiv 2010/18/EU af 8. marts 2010 om iværksættelse af den reviderede rammeaftale vedrørende forældreorlov, der er indgået af BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP og EFS, og om ophævelse af direktiv 96/34/EF (EUT L 68 af 18.3.2010, s. 13).

         (15)  Rådets henstilling 92/442/EØF af 27. juli 1992 om overensstemmelse mellem målene og politikken for social beskyttelse (EFT L 245 af 26.8.1992, s. 49).

         (16)  Rådets afgørelse (EU) 2018/1215 af 16. juli 2018 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (EUT L 224 af 5.9.2018, s. 4).


title: Rådets henstilling af 7. december 2018 om et styrket samarbejde mod sygdomme, der kan forebygges ved vaccination

text:
               28.12.2018

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 466/1

      RÅDETS HENSTILLING
      af 7. december 2018
      om et styrket samarbejde mod sygdomme, der kan forebygges ved vaccination
      (2018/C 466/01)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 168, stk. 6,
      som henviser til forslag fra Europa-Kommissionen, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  I henhold til artikel 168 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) skal der sikres et højt sundhedsbeskyttelsesniveau ved fastlæggelsen og gennemførelsen af alle Unionens politikker og aktiviteter. Unionens indsats, der skal være et supplement til de nationale politikker, skal være rettet mod at forbedre folkesundheden og forebygge sygdomme hos mennesker samt imødegå forhold, der kan indebære risiko for den fysiske og mentale sundhed.

                  (2)

                  I overensstemmelse med artikel 168, stk. 6, i TEUF kan Rådet på forslag af Kommissionen vedtage henstillinger med henblik på at nå målene i samme artikel for at forbedre folkesundheden, navnlig i forbindelse med bekæmpelse af de største trusler mod sundheden og overvågning, tidlig varsling og bekæmpelse af alvorlige grænseoverskridende trusler mod sundheden. Sygdomme, der kan forebygges ved vaccination, betragtes som værende blandt de største trusler mod sundheden.

                  (3)

                  Vaccination er en af de mest virkningsfulde og omkostningseffektive folkesundhedsmæssige foranstaltninger, der er udviklet i det 20. århundrede, og forbliver det vigtigste redskab til primær forebyggelse af overførbare sygdomme.

                  (4)

                  Selv om vaccinationsprogrammer er medlemsstaternes ansvar, vil der på grund af den grænseoverskridende karakter af sygdomme, der kan forebygges ved vaccination, og de fælles udfordringer, som de nationale vaccinationsprogrammer står over for, kunne drages fordel af mere koordinerede EU-indsatser og -tilgange med henblik på at forhindre eller begrænse spredningen af epidemier og sygdomme med en grænseoverskridende dimension.

                  (5)

                  Den hurtige spredning af misinformation via sociale medier og af højlydte antivaccinationsaktivister har givet næring til fejlagtige opfattelser, således at offentlighedens fokus har flyttet sig fra de individuelle og kollektive fordele ved vaccination og de risici, som overførbare sygdomme indebærer, hen imod øget mistillid og frygt for udokumenterede uønskede hændelser. Der er behov for en indsats for at styrke dialogen med borgerne, forstå de legitime bekymringer og den tvivl, som de giver udtryk for i forbindelse med vaccination, og på passende vis håndtere disse spørgsmål ud fra individuelle behov.

                  (6)

                  Sundhedspersoner spiller en central rolle i arbejdet hen imod målet om forbedrede vaccinationsdækningsrater. For at støtte deres indsats bør de tilbydes muligheder for efter- og videreuddannelse i vaccination i overensstemmelse med nationale anbefalinger.

                  (7)

                  Tilfælde, hvor vaccinationsdækningsraterne hos sundhedspersoner anses for at være utilstrækkelig i forhold til nationale anbefalinger, bør afhjælpes for at beskytte disse arbejdstagere og deres patienter.

                  (8)

                  Variationen mellem medlemsstaternes vaccinationsskemaer med hensyn til anbefalinger, anvendt type af vacciner, antal indgivne doser og tidsplan øger risikoen for, at borgere, navnlig børn, går glip af en vaccination, når de flytter fra én medlemsstat til en anden.

                  (9)

                  Behovet for at bringe vaccinationstjenesterne tættere på borgerne stiller krav om, at der gøres en særlig indsats for at nå ud til de mest sårbare mennesker i samfundet, navnlig gennem lokalsamfundsbaserede udbydere. De europæiske strukturfonde, navnlig Den Europæiske Socialfond (»ESF«) og Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (»EFRU«), tilbyder medlemsstaterne betydelige muligheder for at styrke vaccinationsrelateret uddannelse af sundhedspersoner og øge sundhedsinfrastrukturkapaciteten på vaccinationsområdet.

                  (10)

                  Demografiske ændringer, menneskers mobilitet, klimaændringer og svindende immunitet bidrager til epidemiologiske forandringer i den byrde, som sygdomme, der kan forebygges ved vaccination, udgør, og disse forandringer stiller krav om vaccinationsprogrammer med en livslang tilgang, der rækker ud over barndommen. Formålet med en sådan tilgang er at sikre tilstrækkelig beskyttelse livet igennem og bidrage til sund livsstil, sund aldring og sundhedssystemernes bæredygtighed.

                  (11)

                  Mangel på vacciner har direkte konsekvenser for, om der kan foretages vaccination, og for, om de nationale vaccinationsprogrammer kan gennemføres, medlemsstaterne står over for forskellige forstyrrelser i forsyningerne af vacciner, produktionskapaciteten i EU er fortsat begrænset, og der er fortsat vanskeligheder med hensyn til at dele vacciner på tværs af grænserne, mens manglen på koordinerede prognoser bidrager til usikkerhed for så vidt angår efterspørgsel. I den sammenhæng er Den Europæiske Union og dens borgere fortsat sårbare i tilfælde af udbrud af overførbare sygdomme.

                  (12)

                  Behovet for hurtigt at fremskynde forskningen i og udviklingen af nye vacciner og for at forbedre eller tilpasse de eksisterende kræver innovative partnerskaber og platforme, ekspertise på højt niveau og stærkere forbindelser mellem discipliner og sektorer samt investeringer i samfunds- og adfærdsvidenskabelig forskning for at forbedre forståelsen af de kontekstspecifikke determinanter, der understøtter vaccineskeptiske holdninger.

                  (13)

                  I Rådets konklusioner om vaccinationer som et effektivt redskab inden for folkesundheden (1) er der allerede identificeret en række af disse hovedudfordringer og veje frem, og medlemsstaterne og Kommissionen opfordres til at udvikle fælles handlingsprogrammer med henblik på at udveksle bedste praksis vedrørende vaccinationspolitikker.

                  (14)

                  I Rådets konklusioner om vaccination af børn (2) opfordres der specifikt til at forfine vaccinationsregistre og informationssystemer for at forbedre overvågningen af vaccinationsprogrammer og lette udvekslingen af oplysninger mellem udbydere af vaccinationstjenester.

                  (15)

                  Der mindes i Kommissionens meddelelse om gennemførelsen af strategien for det digitale indre marked (3) og meddelelsen om handlingsplanen for e-sundhed 2012-2020 (4) om vigtigheden af dagsordenen for digital sundhed og behovet for at prioritere udviklingen af e-sundhed og big data-løsninger. Disse initiativer styrkes ved Kommissionens meddelelse om at sætte gang i den digitale omstilling af sundhed og pleje i det digitale indre marked (5) for at sikre moderne og bæredygtige sundhedsplejemodeller samt handlekraftige borgere og sundhedspersoner.

                  (16)

                  Der er ved direktiv 2000/54/EF (6) om beskyttelse af arbejdstagerne mod farerne ved at være udsat for biologiske agenser under arbejdet fastsat minimumskrav for at sikre beskyttelsen af arbejdstagerne, herunder behovet for at tilbyde vacciner til dem, der ikke allerede er vaccineret, og Rådets direktiv 2010/32/EU (7) om iværksættelse af rammeaftalen indgået af HOSPEEM og EPSU om forebyggelse af stikskader i sygehus- og sundhedssektoren fastsætter, at arbejdstagerne bør tilbydes vaccination, hvis risikovurderingen viser, at der er risiko for deres sikkerhed eller sundhed, som følge af at de udsættes for biologiske agenser, mod hvilke der findes effektive vacciner.

                  (17)

                  Afgørelse nr. 1082/2013/EU (8) om alvorlige grænseoverskridende sundhedstrusler giver grundlag for oprettelse af en frivillig mekanisme med henblik på forhåndskøb af medicinske modforanstaltninger til alvorlige grænseoverskridende sundhedstrusler.

                  (18)

                  Der bakkes i Rådets konklusioner om fælles værdier og principper i Den Europæiske Unions sundhedssystemer (9) op om principperne om og de overordnede værdier universalitet, adgang til pleje af god kvalitet, lighed og solidaritet, der er af afgørende betydning for at sikre lige adgang til vaccinationstjenester uanset alder, social status eller geografisk placering og i overensstemmelse med nationale og regionale vaccinationsprogrammer.

                  (19)

                  Ved forordning (EF) nr. 851/2004 (10) gives Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme (»ECDC«) mandat til at støtte forebyggelse af og kontrol med overførbare sygdomme og fremme udveksling af god praksis og erfaring i forbindelse med vaccinationsprogrammer. Endvidere koordinerer ECDC indsamling, validering, analyse og formidling af data på EU-plan, herunder om vaccinationsstrategier.

                  (20)

                  Ved direktiv 2001/83/EF (11) og forordning (EF) nr. 726/2004 (12) om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur gives tilsynsmyndighederne mandat til at fremme og beskytte folkesundheden ved at tillade anvendelse af sikre og effektive vacciner og ved kontinuerligt at vurdere deres fordele og risikoprofil, efter at der er udstedt markedsføringstilladelse.

                  (21)

                  Kommissionens One Health-handlingsplan (13) støtter EU-medlemsstaterne i deres kamp mod antimikrobiel resistens (AMR) og opfordrer til strømlinede procedurer for tilladelser til nye antibakterielle agenser og til, at forskning i og udvikling af nye vacciner mod patogener forbundet med antimikrobiel resistens fremmes.

                  (22)

                  I Europa-Parlamentets beslutning af 19. april 2018 om vaccineskepsis og faldende vaccinationsrater i Europa (14) opfordres medlemsstaterne til at sikre tilstrækkelig vaccination af sundhedspersoner, træffe effektive foranstaltninger mod misinformation og gennemføre foranstaltninger med henblik på forbedring af adgangen til lægemidler. Kommissionen opfordres også til at fremme en mere harmoniseret plan for vaccination i hele EU.

                  (23)

                  Kommissionens handlingsplan om falske nyheder og desinformation på internettet har til formål at bidrage til udviklingen af en strategi på EU-plan om bekæmpelse af spredningen af desinformation, og i Kommissionens meddelelse om bekæmpelse af desinformation (15) på internettet adresseres onlineplatformenes udfordringer med hensyn til spredning af desinformation.

                  (24)

                  Kommissionen har gennem GAVI, vaccinealliancen, støttet forbedret adgang til moderne og væsentlige vacciner i de 77 fattigste lande siden oprettelsen i 2000. Der blev indtil 2015 bidraget med 83 mio. EUR, der bidrog til fuld vaccination af 277 millioner børn i perioden 2011-2015, og der er givet tilsagn om yderligere 200 mio. EUR for perioden 2016-2020, således at yderligere 300 millioner børn kan blive vaccineret mellem 2016 og 2020.

                  (25)

                  Sundhedsministrene bakkede på Verdenssundhedsforsamlingen i 2012 op om den globale vaccinationshandlingsplan for at sikre, at senest i 2020 går ingen glip af livsvigtig vaccination. I 2014 vedtog Den Regionale Komité for Europa under Verdenssundhedsorganisationen (»WHO«) den europæiske vaccinationshandlingsplan for 2015-2020.

                  (26)

                  Mål 3 i 2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling (16) — som er at »sikre et sundt liv og fremme trivsel i alle aldersgrupper« — fremhæver vigtigheden af vaccination med hensyn til at beskytte mennesker mod sygdomme. Desuden bekræfter EU og dets medlemsstater via den europæiske konsensus om udvikling — »Vores verden, vores værdighed, vores fremtid« (17) — på ny deres tilsagn om at beskytte alles ret til at nyde den højst opnåelige standard for fysisk og mental sundhed, blandt andet ved at bidrage til at sikre adgangen til økonomisk overkommelige vigtige lægemidler og vacciner for alle.

                  (27)

                  En fælles aktion om vaccination, der er delvis finansieret under det tredje EU-handlingsprogram for sundhed (18), og som indledes i 2018, har fokus på deling af bedste praksis med hensyn til nationale vaccinationspolitikker og på identifikation af tekniske krav vedrørende elektroniske vaccinationsinformationssystemer, vaccineprognoser, prioritering af forskning i og udvikling af vacciner og forskning for at adressere vaccineskepsis.

                  (28)

                  Foranstaltningerne i denne henstilling har til formål at øge sikkerheden på folkesundhedsområdet, mindske uligheder mellem medlemsstaterne og øge forsyningssikkerheden for vacciner i det indre marked. De supplerer og styrker nationale politikker og foranstaltninger i alle medlemsstater, samtidig med at de tager hensyn til deres forskellige udgangspunkter med hensyn til vaccinationspolitikker, institutionelle rammer, regionale forskelle og kapacitet inden for sundhedspleje.

                  (29)

                  Denne henstilling er i overensstemmelse med nærheds- og proportionalitetsprincippet,

            HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE, AT DE:

                  1.

                  udvikler og gennemfører vaccinationsplaner på nationalt og/eller regionalt plan, efter omstændighederne, med det formål at øge vaccinationsdækningen med henblik på senest i 2020 at have nået målene i WHO's europæiske vaccinationshandlingsplan. Disse planer kan indeholde for eksempel bestemmelser vedrørende bæredygtig finansiering og forsyninger af vacciner, en livslang tilgang til vaccination, kapacitet med hensyn til at reagere på nødsituationer samt kommunikations- og fortaleraktiviteter

                  2.

                  tilstræber, at der senest i 2020, navnlig med hensyn til mæslinger, er opnået en vaccinationsdækningsrate på 95 % med to doser af vaccinen til målgruppen af børn, og arbejder hen imod at bygge bro over vaccinationskløfterne i alle andre aldersgrupper med henblik på at udrydde mæslinger i EU

                  3.

                  indfører rutinemæssige kontroller af vaccinationsstatus og regelmæssige muligheder for at foretage vaccination i forskellige livsfaser gennem rutinebesøg i det primære sundhedssystem og gennem supplerende foranstaltninger, som for eksempel træffes ved begyndelse i børnehave eller skole, på arbejdspladsen eller i pasningsfaciliteter, alt efter de nationale kapaciteter

                  4.

                  letter adgangen til nationale og/eller regionale vaccinationstjenester ved at:

                              a)

                              forenkle og udbrede mulighederne for at tilbyde vaccination gennem mobilisering af lokalsamfundsbaserede udbydere og

                              b)

                              sikre målrettet outreach mod de mest sårbare grupper, herunder socialt udstødte grupper, for at afhjælpe uligheder og mangler i vaccinationsdækningen

                  5.

                  tilskynder til og samarbejder med videregående uddannelsesinstitutioner og relevante interesserede parter om at overveje at medtage og styrke uddannelsen vedrørende sygdomme, der kan forebygges ved vaccination, vaccinologi og immunisering i det nationale pensum på medicinstudiet og eventuelle lægefaglige videreuddannelsesprogrammer for sundhedspersoner i alle sektorer, når som helst det er tilrådeligt, for at styrke deres rolle med hensyn til at tilstræbe højere vaccinationsdækningsrater
                  udnytter de muligheder, som ESF og EFRU tilbyder, med henblik på at støtte uddannelse af og udvikling af færdigheder hos sundhedspersoner inden for sygdomme, der kan forebygges ved vaccination, vaccinologi og immunisering og styrke den nationale og regionale sundhedsinfrastrukturkapacitet, herunder elektroniske vaccinationsinformationssystemer, på vaccinationsområdet

                  6.

                  hvor som helst det er nødvendigt, intensiverer kommunikationsaktiviteter og skaber øget bevidsthed om fordelene ved vaccination ved at:

                              a)

                              fremlægge videnskabelig dokumentation i en form, der er forståelig for lægmand, ved anvendelse af forskellige kontekstbaserede strategier for at bekæmpe spredningen af misinformation, herunder for eksempel ved hjælp af digitale værktøjer og partnerskaber med civilsamfundet og andre relevante interesserede parter

                              b)

                              samarbejde med og tilbyde uddannelse til relevante aktører såsom sundhedspersoner, interesserede parter inden for uddannelse, arbejdsmarkedets parter og medierne som formidlere for at bekæmpe laden stå til og øge tilliden til vaccination

                  7.

                  undersøger mulighederne for at udvikle sundheds- og sundhedsplejeinstitutionernes kapacitet til at have elektroniske oplysninger om borgernes vaccinationsstatus, for eksempel på grundlag af informationssystemer, der har påmindelsesfunktionaliteter, som indfanger opdaterede data om vaccinationsdækning i alle aldersgrupper, og som giver mulighed for samkøring og udveksling af data i hele sundhedssystemet

                  8.

                  hvor det er relevant, øger støtten til forskning i og innovation inden for vacciner, således at der er tilstrækkelige ressourcer tilgængelige til hurtig udbredelse af nye eller forbedrede vacciner, og letter anvendelse af forskning i vacciner for at opnå bedre underbyggede nationale eller regionale vaccinationsprogrammer og -politikker,

            BIFALDER, AT KOMMISSIONEN MED FØLGENDE FORANSTALTNINGER OG I TÆT SAMARBEJDE MED MEDLEMSSTATERNE HAR TIL HENSIGT AT:

                  9.

                  bestræbe sig på at oprette et europæisk vaccinationsudvekslingssystem (EVIS), der koordineres af ECDC, med henblik på:

                              a)

                              sammen med de nationale offentlige sundhedsmyndigheder

                                          i)

                                          at undersøge muligheden for senest i 2020 at udarbejde retningslinjer for et EU-basisvaccinationsskema under hensyntagen til WHO's rutinevaccinationsanbefalinger med det formål at forbedre kompatibiliteten mellem nationale skemaer og fremme lighed i EU-borgernes sundhedsbeskyttelse samt muligheden for at skabe et fælles vaccinationskort

                                          ii)

                                          at styrke sammenhæng, gennemsigtighed og metoder i vurderingen af nationale og regionale vaccinationsplaner ved at dele videnskabelig dokumentation og værktøjer med støtte fra nationale tekniske rådgivende grupper inden for vaccination

                                          iii)

                                          at udforme EU-metoder og -vejledning om datakrav med henblik på bedre overvågning af vaccinationsdækningsrater i alle aldersgrupper, herunder sundhedspersoner, i samarbejde med WHO og indsamle sådanne data og dele dem på EU-plan

                              b)

                              senest i 2019 at oprette en europæisk vaccinationsinformationsportal med støtte fra Det Europæiske Lægemiddelagentur for at give objektive, gennemsigtige og opdaterede oplysninger på internettet om vaccination og vacciner, fordelene herved og sikkerheden heraf samt processen vedrørende lægemiddelovervågning

                              c)

                              at bekæmpe misinformation om vaccination på internettet og udvikle evidensbaserede informationsværktøjer og vejledning med henblik på at støtte medlemsstaterne i at reagere på vaccineskepsis, jf. Kommissionens meddelelse om bekæmpelse af desinformation på internettet

                  10.

                  overvåge fordele og risici ved vacciner og vaccination på EU-plan kontinuerligt og med støtte fra Det Europæiske Lægemiddelagentur og i samarbejde med ECDC, herunder gennem overvågningsundersøgelser efter markedsføring

                  11.

                  arbejde hen imod udvikling af metoder og styrke kapaciteten til at vurdere den relative effektivitet af vacciner og vaccinationsprogrammer

                  12.

                  styrke effektiv anvendelse af EU-regler for beskyttelse af arbejdstagerne mod farerne ved at være udsat for biologiske agenser under arbejdet, jf. direktiv 2000/54/EF og Rådets direktiv 2010/32/EU, under hensyntagen til nationale kompetencer, navnlig ved at støtte efter- og videreuddannelse af sundhedspersoner, overvåge deres vaccinationsstatus og aktivt tilbyde dem vaccination, hvis det er nødvendigt, for at sikre tilstrækkelige sikkerhedsniveauer for patienter og sundhedspersoner

                  13.

                  fremlægge dokumentation og data, blandt andet via Det Europæiske Skolenetværk, for at støtte medlemsstaternes indsats for at styrke aspekter i forbindelse med vaccinologi og immunisering i det nationale pensum på medicinstudiet og i uddannelse efter den afsluttende eksamen

                  14.

                  arbejde hen imod at styrke forsyningerne af vacciner og afhjælpe risiciene for mangler ved at:

                              a)

                              overveje at udvikle et virtuelt europæisk datavarehus med oplysninger om behov for og, hvis det er relevant, lagre, der kan tilbydes, af vacciner for at lette frivillig udveksling af oplysninger om tilgængelige forsyninger, mulige overskud og globale mangler på væsentlige vacciner

                              b)

                              overveje at udvikle en løsningsmodel for en mekanisme med henblik på udveksling af forsyninger af vacciner fra én medlemsstat til en anden i tilfælde af et udbrud, således at forholdet mellem udbud af og efterspørgsel efter vacciner forbedres

                              c)

                              undersøge muligheden for at opbygge fysiske lagre og gå i dialog med virksomheder, der fremstiller vacciner, om en mekanisme med henblik på at lette opbygningen af lagre og tilgængeligheden af vacciner i tilfælde af udbrud under hensyntagen til globale mangler på væsentlige vacciner

                              d)

                              overveje mulighederne for at forbedre EU's fremstillingskapacitet, sikre forsyningskontinuitet og sikre et bredt udvalg af leverandører i fællesskab med interesserede parter, navnlig vaccinefremstillingsindustrien, som har en hovedrolle med hensyn til at nå disse mål

                              e)

                              undersøge mulighederne for fælles indkøb af vacciner og antitoksiner til anvendelse i tilfælde af pandemier og uventede udbrud eller i tilfælde af lille efterspørgsel efter vacciner (lille antal tilfælde eller meget specifikke befolkningsgrupper, der skal dækkes)

                              f)

                              støtte EU-netværket af officielle laboratorier til kontrol af lægemidler og dets arbejde for at sikre, at de vacciner, der markedsføres i EU, er af høj kvalitet

                              g)

                              overvåge opfyldelsen af den forpligtelse til fortsat levering af lægemidler, der er pålagt indehaverne af markedsføringstilladelser (artikel 81 i direktiv 2001/83/EF), og undersøge, hvordan opfyldelsen af denne forpligtelse kan forbedres

                              h)

                              overveje at lette — sammen med Det Europæiske Lægemiddelagentur — tidlig dialog med udviklere, nationale beslutningstagere og reguleringsmyndigheder med henblik på at støtte tilladelse af innovative vacciner, herunder til nye sundhedstrusler

                  15.

                  øge effektiviteten og produktiviteten af finansieringen af forskning i og udvikling af vacciner på EU-plan og nationalt plan ved at bestræbe sig på at:

                              a)

                              styrke eksisterende partnerskaber og forskningsinfrastrukturer og oprette nye, herunder med henblik på kliniske forsøg

                              b)

                              søge konsensus om uopfyldte behov i befolkningerne og aftalte prioriteter for vacciner, der kan anvendes til at underbygge fremtidige finansieringsprogrammer til forskning i vacciner på nationalt plan og EU-plan, blandt andet gennem mobilisering af koalitionen for innovation inden for epidemisk beredskab (»CEPI«) og det globale netværk for samarbejde inden for forskning i beredskab mod smitsomme sygdomme (»GloPID-R«)

                              c)

                              overveje at investere i adfærds- og samfundsvidenskabelig forskning i determinanterne for vaccineskepsis i forskellige befolkningsgrupper og blandt sundhedspersoner,

            BIFALDER, AT KOMMISSIONEN HAR TIL HENSIGT AT:

                  16.

                  undersøge problemer med hensyn til vaccinationsdækning, der skyldes, at mennesker bevæger sig på tværs af grænserne i EU, og se på mulighederne for at adressere dem, herunder ved at undersøge muligheden for at udvikle et fælles vaccinationskort/-pas for EU-borgere (som tager hensyn til potentielt forskellige nationale vaccinationsplaner, og) som er kompatibelt med elektroniske vaccinationsinformationssystemer og anerkendt til anvendelse på tværs af grænserne, uden at gentage det arbejde, der udføres på nationalt plan

                  17.

                  bestræbe sig på regelmæssigt, for eksempel som led i processen vedrørende sundhedstilstanden i EU, at udarbejde en rapport om tilliden til vaccinationer i EU for at overvåge holdningerne til vaccination og yde vejledning, der kan støtte medlemsstaterne i at bekæmpe vaccineskepsis, på grundlag af nævnte rapport og under hensyntagen til relateret arbejde i WHO

                  18.

                  indkalde en koalition for vaccination for at samle europæiske sammenslutninger af sundhedspersoner samt relevante sammenslutninger af studerende på området for at få dem til at engagere sig i at give offentligheden præcise oplysninger, bekæmpe myter og udveksle bedste praksis

                  19.

                  styrke virkningen af den årlige europæiske vaccinationsuge ved at være vært for et EU-oplysningsinitiativ og støtte medlemsstaternes egne aktiviteter

                  20.

                  identificere hindringer for og støtte indsatsen for at øge adgangen til vaccination for ugunstigt stillede og socialt udsatte grupper, blandt andet ved at fremme sundhedsformidlere og græsrodsnetværk, i overensstemmelse med nationale anbefalinger

                  21.

                  udvikle vejledning med hensyn til at overvinde de juridiske og tekniske hindringer for interoperabilitet mellem nationale vaccinationsinformationssystemer under behørig hensyntagen til regler for persondatabeskyttelse, jf. Kommissionens meddelelse om at sætte gang i den digitale omstilling af sundhed og pleje i det digitale indre marked, give borgerne større indflydelse og opbygge et sundere samfund

                  22.

                  videreføre støtten til forskning og innovation gennem EU-rammeprogrammer for forskning og innovation med henblik på udvikling af sikre og effektive nye vacciner samt optimering af eksisterende vacciner

                  23.

                  styrke eksisterende partnerskaber og samarbejde med internationale aktører og initiativer som for eksempel WHO og dens Strategiske Rådgivende Ekspertgruppe vedrørende Immunisering, Den Europæiske Tekniske Rådgivende Ekspertgruppe vedrørende Immunisering, processerne vedrørende initiativet og dagsordenen for den globale sundhedssikkerhed (det globale sundhedssikkerhedsinitiativ og dagsordenen for den globale sundhedssikkerhed), UNICEF og finansierings- og forskningsinitiativer som for eksempel GAVI, CEPI, GloPID-R og JPIAMR (det fælles programlægningsinitiativ om antimikrobiel resistens)

                  24.

                  aflægge regelmæssige rapporter om fremskridt med hensyn til gennemførelsen af denne henstilling på grundlag af indikatorer, der er opnået enighed om med medlemsstaterne, og oplysninger fra andre relevante kilder.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 7. december 2018.

               På Rådets vegne

            B. HARTINGER-KLEIN

               Formand

         (1)  Rådets konklusioner om vaccinationer som et effektivt redskab inden for folkesundheden (2014/C 438/04) (EUT C 438 af 6.12.2014, s. 3).

         (2)  Rådets konklusioner om vaccination af børn: succeser og udfordringer i europæisk vaccination af børn og vejen frem (EUT C 202 af 8.7.2011, s. 4).

         (3)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om midtvejsevalueringen af gennemførelsen af strategien for det digitale indre marked — Et forbundet digitalt indre marked for alle (COM(2017) 228).

         (4)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om handlingsplanen for e-sundhed 2012-2020 (COM(2012) 736).

         (5)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om at sætte gang i den digitale omstilling af sundhed og pleje i det digitale indre marked, give borgerne større indflydelse og opbygge et sundere samfund (COM(2018) 233).

         (6)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/54/EF af 18. september 2000 om beskyttelse af arbejdstagerne mod farerne ved at være udsat for biologiske agenser under arbejdet (EFT L 262 af 17.10.2000, s. 21).

         (7)  Rådets direktiv 2010/32/EU af 10. maj 2010 om iværksættelse af rammeaftalen indgået af HOSPEEM og EPSU om forebyggelse af stikskader i sygehus- og sundhedssektoren (EUT L 134 af 1.6.2010, s. 66).

         (8)  Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1082/2013/EU af 22. oktober 2013 om alvorlige grænseoverskridende sundhedstrusler og om ophævelse af beslutning nr. 2119/98/EF (EUT L 293 af 5.11.2013, s. 1).

         (9)  Rådets konklusioner om fælles værdier og principper i Den Europæiske Unions sundhedssystemer (EUT C 146 af 22.6.2006, s. 1).

         (10)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 851/2004 af 21. april 2004 om oprettelse af et europæisk center for forebyggelse af og kontrol med sygdomme (EUT L 142 af 30.4.2004, s. 1).

         (11)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EFT L 311 af 28.11.2001, s. 67).

         (12)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31. marts 2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur (EUT L 136 af 30.4.2004, s. 1).

         (13)  Kommissionens meddelelse om en europæisk One Health-handlingsplan mod antimikrobiel resistens (COM(2017) 339).

         (14)  Europa-Parlamentets beslutning om vaccineskepsis og faldende vaccinationsrater i Europa (endnu ikke offentliggjort i EUT).

         (15)  Kommissionens meddelelse om bekæmpelse af desinformation på internettet: en europæisk tilgang (COM(2018) 236).

         (16)  Resolution 70/1 vedtaget af De Forenede Nationers Generalforsamling den 25. september 2015: »Ændring af vores samfund: 2030-dagsorden for bæredygtig udvikling«.

         (17)  Fælles erklæring fra Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen: Den nye europæiske konsensus om udvikling – »Vores verden, vores værdighed, vores fremtid« (EUT C 210 af 30.6.2017, s. 1).

         (18)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 282/2014 af 11. marts 2014 om oprettelse af et tredje EU-handlingsprogram for sundhed (2014-2020) og om ophævelse af afgørelse nr. 1350/2007/EF (EUT L 86 af 21.3.2014, s. 1).