title: Rådets henstilling af 10. juli 2012 om Irlands nationale reformprogram for 2012 og med Rådets udtalelse om Irlands stabilitetsprogram for 2012-2015

text:
               24.7.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 219/44

         RÅDETS HENSTILLING
   af 10. juli 2012
   om Irlands nationale reformprogram for 2012 og med Rådets udtalelse om Irlands stabilitetsprogram for 2012-2015
   2012/C 219/13
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som har hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               Den 13. juli 2010 vedtog Rådet en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (2), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 12. juli 2011 vedtog Rådet en henstilling (3) om Irlands nationale reformprogram for 2011 og afgav en udtalelse om Irlands opdaterede stabilitetsprogram for 2011-2015.

               (4)

               Den 23. november 2011 vedtog Kommissionen den anden årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det andet europæiske semester med forudgående og integreret politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien.

               (5)

               Europa-Parlamentet har været behørigt inddraget i Det Europæiske Semester i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1466/97 og vedtog den 15. februar 2012 en beslutning om beskæftigelse og sociale aspekter i den årlige vækstundersøgelse for 2012 og en beslutning om bidraget til den årlige vækstundersøgelse 2012.

               (6)

               Den 2. marts 2012 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af finansiel stabilitet og finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånemuligheder for økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.

               (7)

               Den 2. marts 2012 opfordrede Det Europæiske Råd tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og i deres nationale reformprogrammer.

               (8)

               Den 27. april 2012 forelagde Irland sit stabilitetsprogram for perioden 2012-2015 og sit nationale reformprogram for 2012.

               (9)

               Den 7. december 2010 vedtog Rådet gennemførelsesafgørelse 2011/77/EU (4) om tildeling af finansiel støtte fra Unionen til Irland indtil udgangen af 2013 i overensstemmelse med Rådets forordning (EU) nr. 407/2010 af 11. maj 2010 om oprettelse af en europæisk finansiel stabiliseringsmekanisme (5). I det ledsagende aftalememorandum, der er undertegnet den 16. december 2010, og de efterfølgende tillæg dertil fastlægges de økonomipolitiske betingelser for udbetalingen af den finansielle bistand.

               (10)

               Irland har generelt gennemført betingelserne for det finansielle støtteprogram, der er fastlagt i aftalememorandummet. Særligt blev målsætningen for budgetunderskuddet for 2011 (10,6 %) nået med en betydelig margen, og i budgettet for 2012 stiles der mod et budgetunderskud på 8,6 % af BNP i overensstemmelse med loftet i det finansielle støtteprogram. De mellemfristede planer for finanspolitisk konsolidering er i overensstemmelse med de grænser for underskuddet, der er fastsat i det finansielle støtte program, og sigter mod et underskud på under 3 % af BNP i 2015. Den rekapitalisering af de indenlandske banker, som den irske centralbank påtænkte i 2011, er blevet gennemført, og nedgearingen af de indenlandske banker går ud over de i det finansielle støtteprogram fastsatte mål for 2011. Der er sket store fremskridt med strukturreformer, som skal øge konkurrenceevnen og beskæftigelsen.

               (11)

               Den irske økonomi vendte tilbage til en moderat vækst på 0,7 % i 2011, stort set som det var forventet i det finansielle støtteprogram. Væksten var baseret på eksporten, som nød godt af en forbedret konkurrenceevne og en solid ekstern efterspørgsel. Nettoeksporten bidrog med 4,7 procentpoint af væksten i BNP, mens den indenlandske efterspørgsel fortsat var begrænset grundet den finanspolitiske konsolidering, faldende beskæftigelse og en sanering af husholdningernes budgetter. I 2012 forventes væksten at være moderat på ca. 0,5 % på grund af de ugunstige eksterne forhold og den fortsatte tilpasning af den indenlandske efterspørgsel. Oprydningen i husholdningernes og virksomhedernes finanser vil stadig have stor indflydelse på forbruget og investeringerne på mellemlang sigt. Den eksportdrevne vækst forventes at stige til 1,9 % i 2013 og til 2,8 % i 2015 og understøttes af Irlands stærke demografi og fleksible arbejdsmarked samt et betydeligt råderum i økonomien.

               (12)

               Baseret på vurderingen af stabilitetsprogrammet i henhold til artikel 5, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske scenario, der danner grundlag for de budgetmæssige fremskrivninger i programmet, er realistiske. Stabilitetsprogrammets fremskrivninger af den økonomiske vækst svarer til Kommissionens tjenestegrenes prognoser fra foråret 2012. Formålet med stabilitetsprogrammets budgetstrategi er at nedbringe det offentlige underskud under referenceværdien på 3 % af BNP ved udgangen af 2015, hvilket stemmer overens med den frist, som Rådet har fastsat til at korrigere det uforholdsmæssigt store underskud. Ifølge stabilitetsprogrammet forventes for øjeblikket et underskud på 8,3 % af BNP (under programmets mål på 8,6 % af BNP) i 2012, 7,5 % af BNP i 2013, 4,8 % af BNP i 2014 og 2,8 % af BNP ved udgangen af programperioden i 2015. En sådan udvikling understøttes af konsolideringsforanstaltninger på 2,7 % af BNP, som er gennemført i budgettet for 2012, og bredtfavnende konsolideringsforanstaltninger på 3,9 % af BNP i 2013-2014 samt en yderligere delvist specificeret konsolideringsindsats på mere end 1,1 % af BNP i 2015. Stabilitetsprogrammet fastsætter på ny den mellemfristede budgetmålsætning om et strukturelt offentligt underskud på 0,5 % af BNP, som ikke nås inden for programperioden. Den mellemfristede budgetmålsætning afspejler i tilstrækkelig grad kravene i stabilitets- og vækstpagten. Den samlede offentlige gæld udgør over 60 % af BNP og forventes at stige fra 108 % af BNP i 2011 til 120 % i 2013, før den begynder at falde. Under hele proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud indtil 2015 og i tre år derefter vil Irland befinde sig i en overgangperiode, og budgetplanerne vil kunne sikre tilstrækkelige fremskridt i at nå benchmarket for gældsreduktion i stabilitets- og vækstpagten.

               (13)

               Irland har afgivet en række tilsagn inden for rammerne af europluspagten. Disse tilsagn vedrører fremme af beskæftigelsen, forbedring af konkurrenceevnen, styrkelse af de offentlige finansers holdbarhed og forbedring af den finansielle stabilitet,

         HENSTILLER, at Irland træffer foranstaltninger i perioden 2012-2013 med henblik på at:
   gennemføre foranstaltningerne i gennemførelsesafgørelse 2011/77/EU, som er yderligere specificeret i aftalememorandummet af 16. december 2010 og de efterfølgende tillæg dertil.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 10. juli 2012.

            På Rådets vegne

         V. SHIARLY

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Opretholdt for 2012 ved Rådets afgørelse 2012/238/EU af 26. april 2012 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (EUT L 119 af 4.5.2012, s. 47).

      (3)  EUT C 215 af 21.7.2011, s. 1.

      (4)  EUT L 30 af 4.2.2011, s. 34.

      (5)  EUT L 118 af 12.5.2010, s. 1.


title: (2014/193/EU): Kommissionens henstilling af 4. april 2014 om reduktion af forekomsten af cadmium i fødevarer  EØS-relevant tekst

text:
               8.4.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 104/80

         KOMMISSIONENS HENSTILLING
   af 4. april 2014
   om reduktion af forekomsten af cadmium i fødevarer
   (EØS-relevant tekst)
   (2014/193/EU)
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1881/2006 af 19. december 2006 om fastsættelse af grænseværdier for bestemte forurenende stoffer i fødevarer (1) er der fastsat grænseværdier for cadmium i en række fødevarer.

               (2)

               Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritets (EFSA) Ekspertpanel for Forurenende Stoffer i Fødevarekæden (ekspertpanelet) vedtog den 30. januar 2009 en udtalelse om cadmium i fødevarer (2). EFSA fastsatte i denne udtalelse et nyt tolerabelt ugentligt indtag (TWI) på 2,5 μg/kg kropsvægt. I sin udtalelse »Re-assessment of the tolerable weekly intake for cadmium established by the Contam Panel in 2009« (3) (genvurdering af det tolerable ugentlige indtag for cadmium fastsat af ekspertpanelet i 2009) tog EFSA højde for den risikovurdering, som Det Fælles FAO-WHO-ekspertudvalg for Fødevaretilsætningsstoffer udførte for nylig (4), og bekræftede TWI'et på 2,5 μg/kg kropsvægt.

               (3)

               I den videnskabelige udtalelse konkluderede ekspertpanelet, at den gennemsnitlige eksponering gennem kosten i europæiske lande er tæt på eller en anelse over TWI på 2,5 μg/kg kropsvægt. Visse undergrupper af befolkningen kan have et TWI, der er ca. dobbelt så højt. Ekspertpanelet konkluderede endvidere, at selv om det er usandsynligt, at enkeltpersoners nyrefunktion påvirkes negativt ved dette niveau, bør befolkningens eksponering for cadmium mindskes.

               (4)

               I henhold til ekspertpanelets videnskabelige udtalelse er de fødevaregrupper, der tegner sig for størstedelen af den daglige eksponering for cadmium gennem kosten, primært på grund af det høje forbrug, korn og kornprodukter, grøntsager, nødder og bælgfrugter, stivelsesholdige rødder eller kartofler og kød og kødprodukter. De højeste cadmiumkoncentrationer blev registreret i fødevarerne tang, fisk og skaldyr, chokolade og fødevarer til særlig ernæring samt i svampe, oliefrø og spiselige slagtebiprodukter.

               (5)

               Der blev fastsat grænseværdier for cadmium i 2001 i en række fødevarer, herunder korn, grøntsager, kød, fisk, skaldyr, slagtebiprodukter og kosttilskud. I betragtning af de nylige EFSA-konklusioner er nye grænseværdier for babymad og chokolade- og kakaoprodukter blevet overvejet, og det forventes, at disse værdier snart vil blive vedtaget.

               (6)

               Efter ekspertpanelets videnskabelige udtalelser om cadmium undersøgte Kommissionen desuden mulighederne for at reducere nogle af de eksisterende grænseværdier for cadmium i fødevarer, der er væsentlige kilder til eksponering (f.eks. korn, grøntsager og kartofler).

               (7)

               Kommissionen mener, at en øjeblikkelig reduktion af grænseværdierne vil være svær at opnå. Cadmiums forekomst i fødevarer er ikke ensartet, men varierer meget afhængigt f.eks. af vækstområdets geografiske beliggenhed (der er forskellige grader af cadmiums naturlige forekomst i jorden på grund af forskelle i fordelingen i jordskorpen), af cadmiums optagelighed fra jorden (planters optagelighed fra jord varierer afhængigt af jordens pH og andre jordkomponenter), forskellige plantesorter med forskellige mønstre for akkumulering af cadmium, men også antropogene faktorer, såsom landbrugsmæssig brug af kloakslam, gødning eller phosphatgødningsstoffer og andre faktorer. Kommissionen er klar over, at der er behov for at handle i overensstemmelse med dens risikobegrænsningsstrategi for cadmium og cadmiumoxid, der blev vedtaget i 2008 (5), for så vidt angår cadmiums tilstedeværelse i phosphatgødning, hvorom der pågår arbejde.

               (8)

               Der findes dog allerede nogle afbødende metoder for at reducere forekomsten af cadmium i fødevarer, men de har brug for tid for at blive fuldstændigt gennemført af landbrugere og fødevarevirksomhedsledere. I nogle tilfælde er der brug for at tilpasse eksisterende metoder specifikt til de afgrøder og geografiske områder, hvor de skal anvendes, og for at formidle og fremme dem i forhold til landbrugere for at opnå reduktioner i cadmiumindholdet i fødevarer på mellemlang eller lang sigt. Medlemsstaterne bør derfor tage de nødvendige skridt til at sikre, at de allerede eksisterende afbødende metoder formidles og fremmes i forhold til landbrugere, og at deres gennemførelse igangsættes eller fortsættes med henblik på at reducere cadmiumindholdet i fødevarer. Yderligere forskning og undersøgelser bør om nødvendigt gennemføres for at udfylde eventuelle vidensmangler vedrørende afbødende metoder.

               (9)

               Fremgangen i de tagne foranstaltningers virkninger bør overvåges regelmæssigt og rapporteres til Kommissionen. Yderligere data om cadmiums forekomst bør indsamles og rapporteres regelmæssigt til EFSA for at gøre det muligt for Kommissionen at genvurdere situationen inden den 31. december 2018 med henblik på at træffe afgørelser om yderligere hensigtsmæssige foranstaltninger —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

               1.

               Medlemsstaterne bør sikre, at de afbødende foranstaltninger, der er til rådighed for at reducere cadmiumindholdet i fødevarer, navnlig korn, grøntsager og kartofler, gradvist gennemføres af landbrugere og fødevarevirksomhedsledere. Dette omfatter effektive metoder til at formidle og fremme kendte afbødende metoder i forhold til landbrugere og fødevarevirksomhedsledere.

               2.

               Medlemsstaterne bør sikre, at når der er brug for yderligere viden for at identificere specifikke afbødende foranstaltninger, f.eks. for en særlig afgrøde eller i et særligt geografisk område, udføres der undersøgelser/forskning for at udfylde disse vidensmangler.

               3.

               Medlemsstaterne bør regelmæssigt overvåge fremskridtet af de gennemførte afbødende foranstaltninger ved at indsamle data om forekomsten af cadmium i fødevarer. Medlemsstaterne bør sikre, at:

                           1)

                           analyseresultaterne indberettes regelmæssigt til EFSA med henblik på kompilering i en enkelt database, og at

                           2)

                           en rapport over fremskridtene i gennemførelsen af denne henstilling afgives til Europa-Kommissionen i december 2015 efterfulgt af en endelig rapport senest i februar 2018. Der bør gives særlig opmærksomhed i disse rapporter til cadmiumindhold, der er tæt på eller overskrider grænseværdierne.

               4.

               Prøveudtagningen og analysen bør gennemføres i overensstemmelse med bestemmelserne i Kommissionens forordning (EF) nr. 333/2007 af 28. marts 2007 om prøveudtagnings- og analysemetoder til offentlig kontrol af indholdet af bly, cadmium, kviksølv, uorganisk tin, 3-MCPD og polycykliske aromatiske hydrocarboner i fødevarer (6).

      Udfærdiget i Bruxelles, den 4. april 2014.

            På Kommissionens vegne

         Tonio BORG

            Medlem af Kommissionen

      (1)  EUT L 364 af 20.12.2006, s. 5.

      (2)  EFSA Journal (2009) 980, s. 1-139.

      (3)  EFSA Journal (2011); 9(2): 1975.

      (4)  WHO Food Additives Series 64, 73. møde i Det Fælles FAO-WHO-ekspertudvalg for Fødevaretilsætningsstoffer, Verdenssundhedsorganisationen, Geneve, 2011.

      (5)  Meddelelse fra Kommissionen om resultaterne af risikovurderingen og strategier for risikobegrænsning for stofferne: cadmium og cadmiumoxid (EUT C 149 af 14.6.2008, s. 6).

      (6)  EUT L 88 af 29.3.2007, s. 29.


title: EF: Kommissionens henstilling af 4. februar 2005 om yderligere undersøgelser af bestemte levnedsmidlers indhold af polycykliske aromatiske hydrocarboner (meddelt under nummer K(2005) 256) (EØS-relevant tekst).

text:
               8.2.2005

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 34/43

      KOMMISSIONENS HENSTILLING

   af 4. februar 2005
   om yderligere undersøgelser af bestemte levnedsmidlers indhold af polycykliske aromatiske hydrocarboner
   (meddelt under nummer K(2005) 256)
   (EØS-relevant tekst)
   (2005/108/EF)
   KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER,
   som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 211, andet led, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               I Kommissionens forordning (EF) nr. 466/2001 (1) er der fastsat grænseværdier for polycykliske aromatiske hydrocarboner (PAH), særlig benzo(a)pyren, i bestemte levnedsmidler. Da der fortsat er usikkerhed om indholdet af kræftfremkaldende PAH i levnedsmidler, revideres disse foranstaltninger i henhold til forordningen senest den 1. april 2007. Det er nødvendigt med oplysninger, som kan lægges til grund for revisionen.

               (2)

               Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler konkluderede i sin udtalelse af 4. december 2002, at en række PAH er genotoksiske kræftfremkaldende stoffer. Da virkningerne af genotoksiske stoffer ikke er tærskelrelaterede, bør PAH-niveauerne i levnedsmidler bringes så langt ned, som det med rimelighed er muligt. Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler konkluderede, at benzo(a)pyren kan anvendes som markør for forekomsten og virkningen i levnedsmidler af de i bilaget anførte kræftfremkaldende PAH. Der skal foretages yderligere undersøgelser af det relative indhold af disse PAH i levnedsmidler med henblik på en fremtidig vurdering af benzo(a)pyrens fortsatte egnethed som markør. Der findes metoder til prøvning for flere PAH.

               (3)

               PAH kan dannes i levnedsmidler under opvarmnings-, tørrings- og røgningsprocesser, hvor forbrændingsprodukter kommer i direkte kontakt med levnedsmidlerne. I tilfælde, hvor der er konstateret høje PAH-niveauer i levnedsmidler, bør produktions- og forarbejdningsmetoderne undersøges. For eksempel kan tørring og opvarmning over åben ild under produktionen af fødevareolier, f.eks. olivenolie af presserester, føre til høje PAH-niveauer. Aktivt kul kan anvendes til at fjerne benzo(a)pyren under raffineringen af olier, men det er uklart, om raffineringsprocesserne effektivt fjerner alle de uønskede PAH. Der bør anvendes produktions- og forarbejdningsmetoder, som forhindrer den oprindelige forurening af råolier med PAH,

         HENSTILLER:

               1)

               Medlemsstaterne bør undersøge indholdet af benzo(a)pyren og andre PAH i levnedsmidler, herunder især de PAH, hvis kræftfremkaldende virkning er blevet påpeget af Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler, jf. bilaget (2). Medlemsstaterne bør vurdere de i forordning (EF) nr. 208/2005 anførte levnedsmidlers relative indhold af disse PAH. De bør desuden undersøge PAH-niveauerne i andre levnedsmidler, der kan indeholde store mængder PAH, f.eks. tørrede frugter og kosttilskud. Medlemsstaterne bør indberette den mængde af hvert enkelt kræftfremkaldende PAH, der måles i hver enkelt prøve af bestemte levnedsmidler, f.eks. de PAH-niveauer, der måles i enkeltprøver af olivenolie af presserester, solsikkeolie, røget fisk (med angivelse af artens navn) eller røget skinke. Rådataene bearbejdes og forelægges af Kommissionen. Medlemsstaterne bør indsende resultaterne af undersøgelserne til Kommissionen senest den 31. oktober 2006, så de kan lægges til grund for en revision af grænseværdierne og en vurdering af benzo(a)pyrens fortsatte egnethed som markør senest den 1. april 2007.

               2)

               Medlemsstaterne bør undersøge de metoder, der anvendes til produktion og forarbejdning af fødevareolier og fedtstoffer. I de tilfælde, hvor der til produktion af olier og fedtstoffer anvendes metoder, som kan forurene råolier eller -fedtstoffer med store mængder PAH, f.eks. tørring eller opvarmning over åben ild, bør de sammen med producenterne undersøge alternative eller optimerede metoder, der vil kunne reducere PAH-niveauerne. Medlemsstaterne bør indberette resultater og fremskridt med hensyn til at undgå anvendelse af forurenende metoder senest den 31. oktober 2006.

               3)

               Medlemsstaterne bør undersøge de produktions- og forarbejdningsmetoder, der anvendes i forbindelse med røgning og tørring af levnedsmidler. I de tilfælde, hvor der anvendes metoder, som kan medføre forurening med store mængder PAH, bør de sammen med producenterne undersøge alternative eller optimerede metoder, der vil kunne reducere PAH-niveauerne. Medlemsstaterne bør indberette resultater og fremskridt med hensyn til at undgå anvendelse af forurenende metoder senest den 31. oktober 2006.

               4)

               Medlemsstaterne bør undersøge, om der forekommer PAH i kakaosmør, og hvordan denne forekomst kan forebygges, og indberette resultaterne af undersøgelsen til Kommissionen senest den 31. oktober 2006. Det er nødvendigt med oplysninger om indholdet af benzo(a)pyren og andre PAH i kakaosmør, om kilderne til den eventuelle forurening og om mulighederne for at reducere forureningen. Disse oplysninger vil blive lagt til grund for en revurdering af den undtagelse for kakaosmør, der er fastsat i forordning (EF) nr. 208/2005.

               5)

               Medlemsstaterne bør indsende oplysninger om eventuelle andre undersøgelser af miljømæssige årsager til PAH-forurening af levnedsmidler.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 4. februar 2005.

            På Kommissionens vegne

         Markos KYPRIANOU

            Medlem af Kommissionen

      (1)  EUT L 77 af 16.3.2001, s. 1. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 208/2005 (se side 3 i denne EUT).

      (2)  Eventuelle nye oplysninger om andre PAH end de PAH, hvis kræftfremkaldende virkning er blevet påpeget af Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler, modtages gerne, hvis de har betydning for folkesundheden.

      BILAG
      Polycykliske aromatiske hydrocarboner (PAH), hvis kræftfremkaldende virkning er blevet påpeget af Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler (1), og hvis relative indhold i bestemte levnedsmidler skal undersøges yderligere:

                  benz(a)anthracen

                  benzo(b)fluoranthen

                  benzo(j)fluoranthen

                  benzo(k)fluoranthen

                  benzo(g,h,i)perylen

                  benzo(a)pyren

                  chrysen

                  cyclopenta(c,d)pyren

                  dibenz(a,h)anthracen

                  dibenzo(a,e)pyren

                  dibenzo(a,h)pyren

                  dibenzo(a,i)pyren

                  dibenzo(a,l)pyren

                  indeno(1,2,3-cd)pyren

                  5-methylchrysen


Avis juridique important

|

32003H0887

Kommissionens henstilling af 11. december 2003 om gennemførelse og anvendelse af eurokodekser for bygværker og byggevarer til bærende dele (EØS-relevant tekst) (meddelt under nummer K(2003) 4639)

EU-Tidende nr. L 332 af 19/12/2003 s. 0062 - 0063

Kommissionens henstillingaf 11. december 2003om gennemførelse og anvendelse af eurokodekser for bygværker og byggevarer til bærende dele(meddelt under nummer K(2003) 4639)(EØS-relevant tekst)(2003/887/EF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 211, andet led, ogud fra følgende betragtninger:(1) Eurokodekser er en række europæiske standarder, som anviser fælles metoder til beregning af den mekaniske styrke af de elementer, som indgår i den bærende del af bygværker, i det følgende benævnt "byggevarer til bærende dele". Ved hjælp af disse metoder, kan man konstruere bygværker med henblik på at kontrollere stabiliteten af bygværker eller dele heraf og fastlægge, hvilken dimension byggevarer til bærende dele skal have.(2) Rådets direktiv 89/106/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om byggevarer(1) vedrører etableringen og gennemførelsen af det indre marked for byggevarer, jf. artikel 95 i EF-traktaten, og finder anvendelse på varer, der er omfattet af tekniske specifikationer, som omhandlet i artikel 4 i direktiv 89/106/EØF.(3) Byggevarer til bærende dele udgør en betydelig andel af markedet for byggevarer og bør derfor være omfattet af de krav, der er fastlagt i direktiv 89/106/EØF, navnlig af kravene til CE-mærkning. Hvis producenter og godkendelsesorganer skal kunne vurdere den mekaniske styrke af byggevarer til bærende dele, hvilket er nødvendigt for deres overensstemmelsesvurdering, bør de tekniske specifikationer henvise til de beregningsmetoder, der er fastlagt i eurokodekserne. Den mekaniske styrke bør angives som varens styrke i de dokumenter, der ledsager CE-mærkningen, jf. direktiv 89/106/EØF.(4) Beregningsmetoderne, der er omhandlet i de nationale bestemmelser om byggevarer, er forskellige, hvilket hindrer den frie bevægelighed for byggetekniske ydelser og arkitektydelser i Fællesskabet. Brugen af eurokodekser bør gøre det lettere frit at udbyde tjenester inden for bygge- og arkitektbranchen, fordi der skabes grundlag for et harmoniseret regelsæt.(5) Størstedelen af byggevarer til bærende dele og bygværker er omfattet af offentlige kontrakter. Det er tanken, at eurokodekserne skal anvendes af de kontraherende myndigheder for så vidt angår tekniske specifikationer i henhold til artikel 14, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler(2), og artikel 10, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter(3). Det følger af direktiverne, at de tekniske specifikationer ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler og offentlige bygge- og anlægskontrakter skal anføres i udbudsmaterialet eller aftalen, og de kontraherende myndigheder skal definere de tekniske specifikationer ved henvisning til de nationale standarder, som gennemfører de europæiske standarder, uden at juridisk bindende nationale tekniske bestemmelser tilsidesættes, for så vidt som disse ikke strider mod fællesskabsretten.(6) Eurokodekserne anvendes også i henhold til artikel 18, stk. 2, i Rådets direktiv 93/38/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation(4), hvoraf det fremgår, at tekniske specifikationer fastlægges ved henvisning til europæiske specifikationer, når sådanne findes. Det præciseres yderligere i artikel 1, stk. 13, i direktiv 93/38/EØF at der i direktivet ved "europæisk specifikation" forstås en fælles teknisk specifikation, en europæisk teknisk godkendelse eller en national standard til gennemførelse af en europæisk standard.(7) Medlemsstaterne bør træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at byggevarer til bærende dele, der er beregnet efter eurokodekserne, kan anvendes, og medlemsstaterne bør derfor henvise til eurokodekserne i de nationale bestemmelser om konstruktion.(8) Medlemsstaterne bør vedtage eurokodekser for byggevarer til bærende dele og bygværker og anerkende, at anvendelsen af disse eurokodekser skaber en formodning om overensstemmelse med de grundlæggende krav i direktiv 89/106/EØF.(9) Medlemsstaterne kan få brug for særlige parametre for at kunne tage højde for specifikke geografiske, geologiske eller klimatiske forhold og særlige beskyttelsesniveauer i deres områder, og eurokodekserne omfatter derfor "nationalt fastsatte parametre". Eurokodekserne anbefaler en værdi for hver nationalt fastsat parameter. Medlemsstaterne kan imidlertid vælge en anden specifik værdi som nationalt fastsat parameter, hvis de mener, at det er nødvendigt for at sikre, at bygge- og anlægsarbejder konstrueres og udføres på en sådan måde, at de ikke bringer mennesker, husdyr og ejendom i fare.(10) For at opnå en højere grad af harmonisering bør der foretages en sammenligning af de forskellige nationalt fastsatte parametre, som medlemsstaterne har iværksat, og om nødvendigt bør disse ensrettes yderligere.(11) I mangel af tekniske specifikationer, jf. artikel 4 i direktiv 89/106/EØF, er det nødvendigt at sikre fri bevægelighed for byggevarer til bærende dele, hvis mekaniske styrke er vurderet ved hjælp af eurokodekser. Eurokodekserne bør derfor indgå i medlemsstaternes nationale bestemmelser vedrørende sådanne varer.(12) Eurokodekserne bør gøre det lettere for forskellige aktører i Fællesskabet at udvikle det fælles forskningsarbejde og formidle forskningsresultaterne, navnlig ved hjælp af faglig uddannelse. Dette vil føre til sikrere bygge- og anlægsarbejder i Fællesskabet,HENSTILLER:1. Medlemsstaterne bør indføre eurokodekserne som et nyttigt værktøj til at konstruere bygværker, kontrollere delenes mekaniske styrke eller kontrollere de bærende deles stabilitet. Medlemsstaterne bør anerkende, at når bygge- og anlægsarbejder konstrueres ved hjælp af beregningsmetoderne i eurokodekserne, formodes de at være i overensstemmelse med det væsentlige krav nr. 1 "mekanisk modstandsdygtighed og stabilitet", herunder de aspekter i det væsentlige krav nr. 4 "sikkerhed ved anvendelsen", der vedrører mekanisk modstandsdygtighed og stabilitet, og dele af det væsentlige krav nr. 2 "brandsikring", jf. bilag I til direktiv 89/106/EØF.2. Medlemsstaterne bør fastsætte parametre, som kan anvendes på deres område, herefter "nationalt fastsatte parametre".3. Medlemsstaterne bør anvende de værdier, der anbefales i eurokodekserne, når disse indeholder nationalt fastsatte parametre. Medlemsstaterne bør kun fravige de anbefalede værdier, hvis geografiske, geologiske, klimatiske forhold eller særlige beskyttelsesniveauer gør det nødvendigt. Medlemsstaterne bør meddele Kommissionen, hvilke nationalt fastsatte parametre der er gældende på deres område senest to år efter, at der er eurokodekser til rådighed.4. Medlemsstaterne bør under ledelse af Kommissionen samordne og sammenligne de nationalt fastsatte parametre, der er iværksat i hver medlemsstat, og vurdere hvilken indflydelse de har på de tekniske forskelle i det samlede bygge- og anlægsarbejde eller dele heraf. Medlemsstaterne bør på Kommissionens anmodning ændre deres nationalt fastsatte parametre for at mindske afvigelserne fra de værdier, der anbefales i eurokodeksen.5. I mangel af tekniske specifikationer, jf. artikel 4 i direktiv 89/106/EØF, bør medlemsstaterne henvise til eurokodekser i deres nationale bestemmelser om byggevarer til bærende dele.6. Medlemsstaterne bør iværksætte forskning, således at det bliver lettere at integrere den seneste videnskabelige og teknologiske udvikling i eurokodekserne. Medlemsstaterne bør forene de nationale midler til denne forskning, således at de kan anvendes på fællesskabsniveau sammen med de nuværende ressourcer til teknisk og videnskabelig forskning i Kommissionen i samarbejde med Det Fælles Forskningscenter, og således at beskyttelsesniveauet i bygge- og anlægsarbejder forbedres konstant, især for så vidt angår konstruktioners modstandsdygtighed over for jordskælv og brand.7. Medlemsstaterne bør sørge for, at der gives instruktion i anvendelsen af eurokodekserne, navnlig som led i ingeniøruddannelsen og i efteruddannelseskurser for ingeniører og teknikere.Medlemsstaterne underretter Kommissionen om samtlige nationale foranstaltninger, der træffes i overensstemmelse med denne henstilling.Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Bruxelles, den 11. december 2003.På Kommissionens vegneErkki LiikanenMedlem af Kommissionen(1) EFT L 40 af 11.2.1989, s. 12. Senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1882/2003 (EUT 284 af 31.10.2003, s. 1).(2) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1. Senest ændret ved tiltrædelsesakten af 2003.(3) EFT L 199 af 9.8.1993, s. 54. Senest ændret ved tiltrædelsesakten af 2003.(4) EFT L 199 af 9.8.1993, s. 84. Senest ændret ved tiltrædelsesakten af 2003.