Avis juridique important

|

31997H0344

97/344/EF: Kommissionens Henstilling af 22. april 1997 om forbedring og forenkling af erhvervsklimaet i forbindelse med virksomhedsetablering

EF-Tidende nr. L 145 af 05/06/1997 s. 0029 - 0051

KOMMISSIONENS HENSTILLING af 22. april 1997 om forbedring og forenkling af erhvervsklimaet i forbindelse med virksomhedsetablering (97/344/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER,som henviser til traktaten om Det Europæiske Fællesskab,som henviser til Rådets resolution af 10. oktober 1994 om fri udfoldelse for dynamikken og innovationspotentialet i små og mellemstore virksomheder (SMV'er), herunder håndværks- og mikrovirksomheder, i en konkurrencepræget økonomi (1),som henviser til Kommissionens rapport til Det Europæiske Råd i Madrid af 15. og 16. december 1995 om små og mellemstore virksomheder - en dynamisk kilde til beskæftigelse, vækst og forbedret konkurrenceevne i Den Europæiske Union (2),som henviser til Kommissionens meddelelse om et integreret program til fordel for SMV og håndværksfagene (3) og Rådets resolution af 9. december 1996 (4),som henviser til Rådets resolution af 8. juli 1996 om lovgivningsmæssig og administrativ forenkling inden for det indre marked (5),som henviser til, at Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 19. september 1996 om forslag til Rådets afgørelse om det tredje flerårige program for små og mellemstore virksomheder (SMV'er) i Den Europæiske Union (1997-2000) (6),som henviser til Kommissionens handlingsplan for innovation (7), i hvilken det bl.a. understreges, at tunge administrative formaliteter kan have en negativ effekt på virksomhedernes innovationspotentiale,som henviser til Rådets afgørelse 97/15/EF af 9. december 1996 om det tredje flerårige program for små og mellemstore virksomheder i Den Europæiske Union (1997-2000) (8), ogsom tager følgende i betragtning:I. INDLEDNING (1) At forbedre og forenkle erhvervsklimaet anses af de europæiske erhvervsorganisationer for at være uhyre vigtigt, da erhvervslivet i dag arbejder i et komplekst miljø, der til stadighed undergår forandringer. Der er blevet indført mange bestemmelser i de sidste 20 år, og disse har i samspil med de administrative procedurer en kumulativ effekt på erhvervslivet, som gør deres daglige arbejde mere stift og påvirker deres konkurrenceevne. Dertil kommer, at byrden i uforholdsmæssig høj grad hviler på mindre virksomheder, som i forhold til store virksomheder ikke har de menneskelige og økonomiske ressourcer, der skal til for at klare den (9). Det er generelt anerkendt, at SMV'er (10) har det største jobskabende potentiale, og de offentlige myndigheder bør derfor nu sætte ind på at undersøge, hvordan man kan begrænse disse virksomheders administrative byrde. Det er af afgørende betydning, at deres vækst- og jobskabelsespotentiale fremmes og støttes.II. RAMMERNE FOR FORENKLINGSPOLITIKKEN (2) De lovgivningsmæssige og administrative byrder skyldes hovedsagelig medlemsstaternes bestemmelser. Som følge af nærhedsprincippet træffes der beslutninger og foranstaltninger på alle niveauer, både nationalt, regionalt og lokalt. Medlemsstaterne udsteder langt flere bestemmelser end EU med sine forordninger og direktiver.(3) En forenklingspolitik kræver derfor koordinering mellem de offentlige myndigheder i medlemsstaterne, ikke blot mellem de centrale myndigheder, men også mellem de centrale myndigheder og de lokale myndigheder. Frankrig, Portugal og Det Forenede Kongerige har med henblik herpå under premierministeren oprettet en særlig afdeling, mens de fleste af de andre medlemsstater har nedsat rådgivende udvalg, som ofte ikke har samme kompetence. At få gennemført en forenkling er vanskeligt og kræver kompetence og styrke i forhold til ministerierne samt tilstrækkelige økonomiske og menneskelige ressourcer (11). Embedsmændene bør gøres opmærksom på problemerne gennem informationskampagner, og embedsmænd, som beskæftiger sig med SMV-spørgsmål, bør uddannes inden for emnet (12). Der er behov for et kulturskifte i retning af et mere kundeorienteret forhold mellem myndighederne og erhvervslivet, og de offentlige myndigheder skal i højere grad tænke på, hvordan de kan hjælpe erhvervslivet, frem for hvordan de kan kontrollere det (13). Endelig kan en forenklingspolitik kun lykkes, hvis der foretages en løbende og systematisk vurdering og en overvågning af de opnåede resultater i samråd med erhvervslivets organisationer.III. REGELSÆTTET (4) Vanskelige eller komplekse bestemmelser kan lægge hindringer i vejen for iværksættervirksomhed og etablering af nye virksomheder. Dette fænomen bliver endnu tydeligere, hvis en virksomhed beslutter at udvide sine aktiviteter til andre medlemsstater, hvor den ikke er så godt inde i sproget og kulturen og i, hvordan de offentlige myndigheder i det fremmede land fungerer. Der er naturligvis behov for faste bestemmelser, men det er den kumulative virkning af bestemmelserne, deres komplekse karakter og omkostningerne ved at efterkomme dem, der giver problemer, og som kan risikere at få uforholdsmæssig stor indflydelse på erhvervslivet i forhold til målsætningen med bestemmelserne. I sidste ende er indviklede og omkostningskrævende bestemmelser vanskelige at gennemføre, og de vil give anledning til kritik og forsøg på omgåelse.(5) Medlemsstaterne bør derfor være mere opmærksomme på virkningerne af de forskellige bestemmelser på erhvervslivet. Målet bør være at finde ud af, hvilke forbedringer der er nødvendige, idet der tages hensyn til, at der må findes en balance mellem behovet for ændringer og den byrde, de medfører for erhvervslivet, da erhvervslivet jo er nødt til at tilpasse sig ændringerne, også hvis der er tale om ændringer i positiv retning.(6) Når der fremsættes forslag om ny lovgivning, bør lovgiverne være helt klar over, hvilken virkning lovgivningen vil have på erhvervslivet, både med hensyn til omkostningerne ved at efterkomme bestemmelserne og de administrative byrder. Der bør eventuelt gennemføres konsekvensvurderinger og costbenefitanalyser i snævert samarbejde med erhvervslivet. I den forbindelse bør de lovgivende myndigheder især tage hensyn til, hvad det koster SMV'erne at efterkomme bestemmelserne. Hvis SMV'er kan efterkomme bestemmelserne med et rimeligt omkostningsniveau, kan større firmaer også, mens det modsatte ikke nødvendigvis er tilfældet. Dette »tænk småt først«-princip bør være afgørende (14).(7) Omkostningerne for erhvervslivet ved at efterkomme nødvendig lovgivning skal afvejes mod de andre politiske krav, f.eks. med hensyn til sundhed og sikkerhed og miljø. Medlemsstaterne bør overveje at indføre undtagelser eller forenklede procedurer for at hjælpe SMV'er, forudsat at disse ikke i uacceptabel grad udvander bestemmelsernes målsætning. Inden for skattelovgivning, selskabslovgivning, statistik og miljø kan indførelsen af tærskler eller nedsatte krav til kontrol og indberetning i høj grad begrænse byrden og omkostningerne for SMV'er. Tærsklerne bør imidlertid ikke virke væksthæmmende og bør anvendes nogenlunde fleksibelt. F.eks. bør virksomheder have lov til at forblive i en speciel SMV-ordning, så længe deres omsætninger ikke overstiger omsætningstærsklen for ordningen med en vis procentdel (15).IV. FORENKLING AF FORMALITETERNE I FORBINDELSE MED VIRKSOMHEDSETABLERING (8) Ud over de generelle principper, der er nævnt ovenfor, ønsker Kommissionen at fremhæve nogle praksiser, som den finder det nyttigt at fremme i medlemsstaterne, fordi de letter etableringen af nye virksomheder. Det første led heri er at sørge for en bedre koordinering af den måde, hvorpå de offentlige myndigheder behandler etableringsprocessen, og at forenkle de administrative procedurer.(9) De fleste medlemsstater kræver en række forskellige former for registrering (skat, social sikring, statistik, erhvervsregistre mv.). Det er forskelligt fra medlemsstat til medlemsstat, hvor mange steder virksomhederne skal henvende sig for at blive registreret, men der kan nemt være tale om ti forskellige steder, hvilket er tidskrævende for den erhvervsdrivende, og det gælder da i særlig grad, hvis han skal henvende sig samme sted flere gange. Hvert sted skal der udfyldes en formular, hvor der ofte spørges om de samme ting. Antallet af formaliteter og procedurer afhænger af, hvilken virksomhedsform en virksomhed vælger. Der er flest, når det gælder selskaber med begrænset ansvar, hvor det f.eks. i én medlemsstat er nødvendigt med 23 forskellige procedurer og formularer (16). Derudover er det også forskellige myndigheder, der skal give tilladelse til at etablere en virksomhed, hvilket igen gør det kompliceret for den nye erhvervsdrivende at komme hurtigt videre. Det kan derfor vare uger og ofte også måneder, før en virksomhed rigtigt kan komme i gang. Disse første erfaringer med bureaukratiet og omkostningerne ved registreringen, som er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat, men som kan løbe op i 2 000 ECU (17), virker meget afskrækkende og kommer til at danne grundlag for de fremtidige forbindelser mellem den nye virksomhed og myndighederne.Kontaktknudepunkter(10) Kommissionen foreslår, at medlemsstaterne fastlægger samtlige de formaliteter, der kræves på de forskellige niveauer ved en virksomhedsetablering, og at de overvejer, hvordan de kan koordineres og forenkles. Et godt eksempel er det belgiske Auditform-projekt, som har en fortegnelse over alle de procedurer og administrative formaliteter, som erhvervslivet er pålagt, med henblik på at vurdere deres effektivitet og de byrder, de medfører for SMV'er. Et andet eksempel på koordinering findes i de franske virksomhedsformalitetscentre (Centres de formalités des entreprises - CFE) (18) og i de tyske »Gewerbeämter«. Ideen er, at der kun skal være ét kontaktpunkt mellem virksomhederne og de offentlige myndigheder på alle niveauer.(11) Erfaringen viser, at de administrative etableringsformaliteter i medlemsstaterne kan klares på en til fem dage sammenlignet med en procedure på 120 dage, som er den længste periode, Kommissionen har fået meddelelse om.(12) En sådan løsning med kontaktknudepunkter for virksomhedsetablering kan gøres endnu mere effektiv, hvis den anvendes i forbindelse med alle de formaliteter, som skal opfyldes i de forskellige faser af en virksomheds udvikling, f.eks. adresse- og vedtægtsændring, ejerskifte, ansættelsesspørgsmål, tilladelser og godkendelser osv. I Frankrig drøfter man f.eks. også at lade CFE'erne tage sig af formaliteterne i forbindelse med ansættelser. Det kræver en stor indsats og nogen overtalelse at nå et så højt koordineringsniveau mellem de forskellige myndigheder, men Kommissionen ved fra sine kontakter med erhvervslivet, at der ses meget positivt på kontaktknudepunktsløsningen.Enhedsformularer(13) Et andet vigtigt spørgsmål er behovet for at koordinere de oplysninger, som virksomhederne afkræves, ikke blot i etableringsfasen, men også senere. Frankrig har også på dette område gjort interessante erfaringer. De oplysninger, som nye virksomheder skal afgive, indarbejdes i et enhedsspørgeskema, som CFE'erne står for (19). Spørgeskemaet er udarbejdet af CERFA (20), som er den centrale myndighed med ansvar for alle formaliteter i forbindelse med afgivelse af oplysninger.(14) Ordningen med en enhedsformular er en stor forenkling for den nye iværksætter, da den indeholder alle de oplysninger, som myndighederne kræver for at registrere den nye virksomhed. Fordelen ved et sådant system er, at de oplysninger, der kræves ved registreringen, kun skal afgives én gang, og at spørgsmål om udfyldelsen af formularen kan besvares af CFE. Enhedsformularordningen i Frankrig har dog den ulempe, at formularen skal ledsages af en række støttedokumenter, som det tager tid at indsamle og verificere. Myndighederne bør undgå at sende nyregistrerede virksomheder et stort antal formularer og spørgeskemaer fra forskellige myndigheder, da dette i væsentlig grad forringer fordelene ved enhedsformularordningen.(15) De offentlige myndigheder bør tilskyndes til at udveksle information og at gøre større brug af databaser og informationsteknologi, og de bør i givet fald ændre deres databeskyttelsesbestemmelser (21). Denne udveksling af oplysninger vedrører naturligvis udelukkende ikke-fortrolige data. I Italien blev der med lov nr. 241 af 1990 indført forskellige administrative forenklinger. F.eks. hedder det i loven, at hvis en person, der anmodes om oplysninger, erklærer, at disse oplysninger er indeholdt i dokumenter, som den myndighed, der anmoder om dem, eller en anden myndighed allerede har, så skal myndighederne selv skaffe oplysningerne. På samme måde er man i Danmark ved at udarbejde en lov, som skal forbyde offentlige myndigheder at anmode virksomheder om oplysninger, der kan skaffes andetsteds i det offentlige system. Det vil være nærliggende at konkludere, at virksomheder følgelig kan forholde sig passive, hvis de oplysninger, der anmodes om, allerede er meddelt en anden offentlig myndighed.Et enkelt registreringsnummer(16) Parallelt med forslagene om, at virksomhederne kun skal henvende sig et sted og kun arbejde med en enkelt formular, er det en nyttig forenkling for virksomhederne kun at have et registreringsnummer. En sådan ordning findes i Frankrig, Sverige, Portugal og Danmark (22). Den store fordel for virksomhederne er, at de kan anvende det samme nummer over for forskellige myndigheder. Ordningen er også meget nyttig for de offentlige myndigheder, da den forenkler anvendelsen af databaser og informationsudvekslingen.Godkendelser, bevillinger og tilladelser(17) Ud over ovennævnte registreringsformaliteter skal en ny virksomhed også have en række tilladelser til at påbegynde en aktivitet og/eller udøve et bestemt fag. Dette kan være en generel tilladelse til at påbegynde en økonomisk aktivitet, som det er tilfældet i Luxembourg, eller en mere speciel tilladelse til at udøve et specielt fag, f.eks. turistfører, frisør eller rejsearrangør. Der kræves også ofte tilladelser til byggearbejder eller af hensyn til miljøbeskyttelse eller bestemmelser om sundhed og sikkerhed. Det er meget forskelligt, hvilken type og hvor mange tilladelser de forskellige medlemsstater kræver. I nogle tilfælde skal en række etableringskriterier være opfyldt, f.eks. godt omdømme, økonomisk stabilitet, faglige kvalifikationer eller erfaring. Kommissionen ønsker at sikre den generelle etableringsfrihed i det indre marked, bl.a. gennem gensidig anerkendelse af faglige kvalifikationer. Den finder, at medlemsstaterne regelmæssigt bør gennemgå og om nødvendigt forenkle deres godkendelsesprocedurer for at udnytte potentialet for etablering af nye virksomheder bedst muligt.(18) Langsommelige procedurer, behovet for at indhente tilladelser og antallet af forskellige myndigheder, der er indblandet, kan virke initiativhæmmende for erhvervslivet. Italien har vedtaget to love (23), hvori der fastsættes generelle principper til forenkling af godkendelsesprocedurerne. Heri indgår muligheden for at påbegynde en økonomisk aktivitet uden udtrykkelig godkendelse og princippet »stiltiende samtykke« (24). Dette betyder, at hvis den offentlige myndighed ikke træffer afgørelse inden en fastsat frist, antages ansøgningen om godkendelse at være accepteret. I januar 1996 vedtog Tyskland en række love, der skal fremskynde godkendelsesprocedurerne med henblik på at begrænse varigheden af planlægningsprocedurerne. Ideen var at gøre det mere attraktivt at etablere virksomhed i Tyskland, og loven skulle desuden fremme investeringerne og beskæftigelsen.(19) Det er vanskeligt at vurdere resultaterne af lovene i Italien, man har dog gjort en række positive erfaringer i Baden-Württemberg, som indførte en sådan forenkling i 1992. Det grundlæggende princip for disse initiativer med hensyn til godkendelser er værd at fremme i andre medlemsstater (se bilag I). En sådan forenkling af godkendelsesprocedurerne kræver ofte en ændring af arbejdsgangen og kulturen hos det offentlige og en udvikling i retning af større selvregulering fra erhvervslivets side.(20) Ovennævnte forslag vil i høj grad forenkle forholdene for erhvervslivet i EU. Det vil være meget nemmere for en erhvervsdrivende at påbegynde aktiviteter i en anden medlemsstat, hvis han kan nøjes med at henvende sig et enkelt sted, kun skal udfylde en formular, får et enkelt registreringsnummer i medlemsstaten og hurtigt gives de nødvendige tilladelser til at påbegynde sin virksomhed. Ordningen med kun et enkelt registreringsnummer kunne også anvendes på andre områder, f.eks. i forbindelse med moms, således som det er tilfældet i Frankrig, og ville være en forholdsvis simpel forenkling for andre medlemsstater. Endelig vil disse foranstaltninger i høj grad kunne lette arbejdet for private og offentlige organer, som rådgiver virksomheder, der er interesseret i at påbegynde en aktivitet i EU.V. FREMME AF ETABLERING AF NYE VIRKSOMHEDER (21) Der er andre områder, hvor medlemsstaterne kan lære noget af hinanden om optimal praksis. Det gælder beskatning, social sikring, regnskabsbestemmelser og statistik samt selskabslovgivning. Nogle medlemsstater (25) har indført incitamenter eller forenklinger på disse områder, specielt for nye virksomheder og med henblik på at fremme selvstændighedskulturen (se bilag II). De fleste af disse foranstaltninger vedrører virksomhedernes udvikling i de første år og ikke så meget opstartfasen. Foranstaltningerne er vigtige, når man tager i betragtning, at selv om omkring 80 % af alle nye virksomheder overlever det første år, så er der kun 65 % tilbage efter tre år og kun 50 % efter fem år (26). Foranstaltningerne på dette område er også vigtige, fordi den lovgivning, de omfatter (skat, selskabslovgivning, ansættelsesforhold osv.), virker initiativhæmmende på dem, som ønsker at etablere en virksomhed. At ansætte en medarbejder indebærer f.eks., at der skal udfyldes over ti forskellige formularer. Arkiveringskravene er forskellige, alt efter hvilket område der er tale om (27), og de procedurer, der i selskabslovgivningen kræves med hensyn til aktionærmøder, passer ofte ikke til små virksomheder. Det er grunden til, at der i Tyskland er vedtaget bestemmelser, der forenkler proceduren i det »kleine Aktiengesellschaft« (28).(22) Med hensyn til at forbedre skatteforholdene har en lang række medlemsstater indført en slags skattelettelse for SMV'er eller nye virksomheder (29) (se bilag III). Frankrig, Det Forenede Kongerige og Nederlandene har desuden indført skattenedsættelser for privatpersoner, der investerer i virksomhedsetableringer, hvilket nogenlunde svarer til Business Angels-ordningen i USA (30).(23) Skatteadministrationen er også et område, hvor der er behov for reformer, idet de forskellige skatter, der skal betales, de forskellige forfaldsdatoer, de lange frister for tilbagebetaling af skat, anvendelsen af stempelmærker og andre administrative procedurer er tidkrævende og besværlige.(24) Det er Kommissionens opfattelse, at der vil kunne ske en væsentlig forenkling af skattekravene, hvis forslagene i Kommissionens program for indførelse af et fælles momssystem gennemføres (31). Forslagene skulle kunne nedbringe virksomhedernes omkostninger ved at efterkomme skattekravene, og lettelsen skulle være forholdsmæssigt større for SMV'er. I den forbindelse er det vigtigste element i forslagene princippet med kun ét beskatningssted. Det betyder, at en virksomhed, der driver handel i mere end én medlemsstat, skal afgiftsberigtige alle sine transaktioner inden for hele Fællesskabet i den medlemsstat, hvor den er etableret. På denne måde vil det ikke længere være nødvendigt at være i kontakt med mere end én afgiftsmyndighed. Samtidig vil det indebære en radikal ændring af indberetnings- og regnskabsaflæggelsesbestemmelserne, hvorved der opnås en bedre balance mellem afgiftsmyndighedernes og virksomhedernes behov.(25) I det nuværende momssystem er der mulighed for at lette byrden for SMV'er. De fleste medlemsstater har undtaget mikrovirksomheder for moms, selv om tærsklen for en sådan fritagelse varierer meget, f.eks. en omsætning på 2 500 ECU i Danmark og 56 850 ECU i Det Forenede Kongerige.(26) For de momspligtige virksomheder kan hyppigheden af momsangivelser og -betalinger være en stor byrde. Nogle medlemsstater har indført forenklinger, herunder årlige momsangivelser for små virksomheder og/eller en betalingstermin, der stemmer med angivelsesterminen. Når der er tale om månedlige betalinger, betaler små virksomheder ofte moms for fakturaer, for hvilke de endnu ikke har modtaget betaling fra deres kunde. Det er grunden til, at mange medlemsstater kun kræver kvartalsvise og for mikrovirksomheders vedkommende årlige betalinger (32). Derudover giver en række medlemsstater små virksomheder mulighed for først at betale moms, når de har modtaget kundens betaling, og ikke når de udsteder fakturaen (»cash accounting«-betalingsmetoden) (33). Europa-Parlamentet har offentliggjort et arbejdspapir om virkningen af moms og INTRASTAT-krav på SMV'er (34), hvori der gives en oversigt over potentielle foranstaltninger, herunder overgangen til en ordning med kvartalsvise momsangivelser.(27) De administrative krav i forbindelse med handel inden for Fællesskabet er et andet område, hvor der kan foretages forenklinger. Frankrig og Italien har integreret INTRASTAT-angivelsen og oversigten over de momsregistrerede erhververe, som kræves i henhold til det sjette momsdirektiv (35). Det betyder, at virksomhederne kun skal udfylde én enkelt formular, som kan anvendes af begge kompetente myndigheder. Det franske og italienske system er ikke i øjeblikket helt ideelt, da det i begge systemer kan kræves, at den kombinerede INTRASTAT/momsangivelse indsendes månedligt, og fritagelsestærsklerne for SMV'er er fortsat ret lave. En anden forenkling går ud på at harmonisere de frister, der som følge af gennemførelsen af forskellige typer ordninger er fastsat for indsendelse af INTRASTAT-angivelserne og momsoversigterne. Medlemsstater, som stadig anvender forskellige frister for INTRASTAT-angivelser og momsoversigter med forskellige tærskler, opfordres til at bringe disse i overensstemmelse indbyrdes og til at gå over til kvartalsvis eller årlig indsendelse af angivelserne for SMV'erne.(28) Medlemsstaterne bør overveje, om der ikke kunne være fordele ved et specifikt samarbejde mellem socialsikrings- og skattemyndighederne. Disse myndigheder er konstant i kontakt med erhvervslivet og er dem, der pålægger virksomhederne flest administrative byrder. Et sådant samarbejde kan indebære, at begge myndigheder anvender et fælles registreringsnummer, deles om oplysninger og kriterier og fastsætter samme forfaldsdatoer, eller at skat og socialsikringsbidrag inddrives gennem ét system (36). At beskæftigelsesspørgsmål har højeste prioritet både for EU og medlemsstaterne, gør det kun endnu mere vigtigt, at de offentlige myndigheder tager sig tid til at undersøge, hvorfor arbejdsgiverne ikke føler noget incitament til at ansætte nye medarbejdere. Medlemsstaterne bør fjerne de administrative byrder, der er forbundet med at ansætte folk (37) og fremme et mere fleksibelt arbejdsmarked (38).(29) Nogle medlemsstater har også indført ordninger, hvor virksomheder, som ansætter en eller flere medarbejdere for første gang (39), får nedsat deres socialsikringsbidrag eller slet ikke skal betale sådanne.(30) De fleste medlemsstater har bestemmelser, der begrænser adgangen til visse fag, og som ofte mindsker tilgangen, f.eks. frisører, blikkenslagere, rejsebureauer, taxier osv. Det er ofte erhvervslivet selv, der har anmodet om disse bestemmelser for at opnå en vis beskyttelse mod dårlige eller ulovlige udøvere af erhvervet. Kommissionen anbefaler, at disse bestemmelser tages op til fornyet overvejelse i hvert enkelt tilfælde, og at der foretages en vurdering af, om der er en fornuftig balance mellem forbrugerbeskyttelsen og den nødvendige konkurrence.(31) Mikrovirksomheder, specielt selvstændige, står over for særlige problemer og udgør formentlig den SMV-kategori, som forholdsmæssigt har de største problemer med administrative byrder og bestemmelser, fordi de selv både skal forholde sig til den relevante lovgivning og opfylde de administrative formaliteter. Dette sammenholdt med den økonomiske risiko og manglen på socialsikring afskrækker mange unge fra at starte egen virksomhed. Nogle medlemsstater har gjort en målrettet indsats for at løse dette problem og indført skattelettelser, forenklinger i regnskabslovgivningen og pensionsordninger med henblik på at tilskynde unge og arbejdsløse til selv at starte virksomhed (40).VI. KONKLUSION (32) Udvekslingen af oplysninger om optimal praksis i forbindelse med forbedring og forenkling af erhvervsklimaet for nye virksomheder har vist, at de offentlige myndigheder og erhvervslivet i høj grad er interesserede i de erfaringer, der andre steder er gjort med forenklinger. Selv om forenklinger af samme natur gennemføres forskelligt i medlemsstaterne og bestemmelserne i forbindelse med virksomhedsetablering langt fra er ens i medlemsstaterne, er det muligt at finde frem til forskellige former for optimal praksis, som kan anvendes som målestok af de øvrige medlemsstater. En række generelle principper er blevet fastlagt, og disse bør medlemsstaterne og de øvrige berørte parter have oplysning om. Kommissionen forelægger derfor denne henstilling for medlemsstaterne med anmodning om at vedtage konkrete foranstaltninger til lettelse og forenkling af de byrder, der pålægges nye virksomheder på grund af administrativt og ved lov fastsatte bestemmelser, hvilket i praksis vil spare tid og begrænse omkostningerne for disse virksomheder,HENSTILLER:Artikel 1 Mål Medlemsstaterne bør træffe de nødvendige foranstaltninger til forbedring og forenkling af erhvervsklimaet, specielt i forbindelse med etablering af nye virksomheder og de første år af deres udvikling, og dermed stimulere deres innovationspotentiale, fremme virksomhedernes vækst og den deraf følgende jobskabelse.Medlemsstaterne opfordres til at træffe de bedst egnede foranstaltninger til omlægning, forenkling og ajourføring af deres egne administrative og juridiske systemer samt skatte- og afgiftssystemer med henblik på:a) at forbedre kontakten mellem myndighederne og erhvervslivet, at være mere kundeorienteret, at nedsætte sagsbehandlingstiden og at udstede tilladelser inden for en fastsat tidsrammeb) at fremme etablering af nye virksomheder ved hjælp af et hensigtsmæssigt regelsæt og at forenkle, ændre eller afskaffe eksisterende bestemmelser, som lægger hindringer i vejen for oprettelsen af nye virksomheder og for deres udvikling i de første år af deres eksistens.Artikel 2 Rammerne for forenklingspolitikken Der er behov for en langsigtet og sammenhængende politik, hvis det skal lykkes at gennemføre en forenkling og at sikre en effektiv koordinering mellem de offentlige myndigheder. Med henblik herpå henstiller Kommissionen, at medlemsstaterne og de offentlige myndigheder på alle niveauer i samråd med erhvervslivet udformer en forenklingspolitik, som de sætter kraftigt ind på, og som bør omfatte:a) oprettelse af en særlig afdeling eller enhed på passende niveau med kompetence til at koordinere forenklingspolitikken og -foranstaltningerneb) behørig informering og uddannelse af embedsmænd med henblik på at udvikle en serviceorienteret holdning over for erhvervslivet og dermed forbedre kontakten mellem de offentlige myndigheder og virksomhederne.Artikel 3 Regelsættet 1. Virkningerne af de forskellige regler på erhvervslivet, specielt SMV'er, bør løbende vurderes i samråd med erhvervslivet.a) Medlemsstaterne bør anvende »tænk småt først«-princippet, hvor der tages hensyn til SMV'ernes interesser på de tidligste stadier i udformningen af ny lovgivning og de ledsagende administrative procedurer.b) Der bør om nødvendigt indføres undtagelser, tærskler eller forenklede procedurer til fordel for SMV'er. Tærsklerne bør dog være så fleksible, at de ikke virker demotiverende for vækst.c) Virkningerne af bestemmelser og administrative procedurer på virksomhederne bør om nødvendigt vurderes med bistand af et udvalg sammensat af repræsentanter for myndighederne og erhvervslivet.2. Medlemsstaterne bør overveje at indføre systematiske evalueringsprocedurer til vurdering af virkningen på erhvervslivet af forslag til love og bestemmelser for at sikre, at der opnås en passende balance mellem mål og midler, og at der er taget hensyn til omkostningerne ved at efterkomme bestemmelserne og den administrative byrde.3. Ordningerne til vurdering af konsekvenserne for erhvervslivet bør omfatte omkostningseffektivitets- eller costbenefitanalyser, og der bør være omfattende høringsprocedurer med erhvervslivets organisationer, herunder de organisationer, der repræsenterer SMV'er.Artikel 4 Forenkling af formaliteterne i etableringsfasen 1. Der bør ske en forenkling af de administrative procedurer, som kræves ved etablering af en ny virksomhed, og de bør gøres mere brugervenlige, således at iværksættere får en hurtigere og mere effektiv service og tilskyndes til at arbejde videre med deres iværksætterinitiativ. Kommissionen henstiller derfor, at medlemsstaterne eller de offentlige myndigheder på et passende niveau overvejer fordelene ved:a) at indføre en enhedsformular for virksomhedsregistreringb) at indføre en ordning med kontaktknudepunkter, hvor virksomhederne kan indlevere enhedsregistreringsformularen. Kontaktknudepunkterne skulle være ansvarlige for fremsendelse af oplysningerne i ansøgningen til alle andre offentlige myndigheder inden for en fast frist på en eller to arbejdsdagec) at indføre en ordning, hvor virksomhederne identificeres ved et enkelt nummer, som de kan anvende over for samtlige offentlige myndighederd) at sikre, at de forskellige offentlige myndigheder undgår at indføre overlappende eller overflødige formularer og/eller kontaktpunktere) at tillade virksomhederne at afvise en anmodning om ikke-fortrolige oplysninger, hvis disse oplysninger kan fås fra en anden offentlig myndighedf) at anvende informationsteknologi og databaser i videst muligt omfang til overførsel og konfirmering af indgivne oplysninger og til informationsdeling mellem myndighederne, forudsat at der træffes foranstaltninger til beskyttelse af personoplysningerg) at sætte klare mål med hensyn til fristerne for behandling af virksomheders anmodninger og for udstedelse af tilladelserh) i givet fald at indføre en ordning, hvor en ansøgning anses for automatisk at være efterkommet, hvis myndighederne ikke har svaret inden for en fastsat frist.2. Medlemsstaterne opfordres også til at undersøge muligheden for at udvide råderummet for kontaktknudepunkterne, så de omfatter hele en virksomheds »livscyklus«, ikke blot i etableringsfasen, samt samtlige administrative kontakter mellem de offentlige myndigheder og virksomhederne.Artikel 5 Fremme af virksomhedernes udvikling i de første år af deres eksistens 1. Hindringer af skattemæssig, social, miljømæssig og statistisk art, som hæmmer etableringen af virksomheder og deres udvikling i de første år, bør lettes eller fjernes. Medlemsstaterne opfordres til:a) at undersøge mulighederne for at forbedre den skatte- og afgiftsmæssige behandling af nyetablerede virksomhederb) at træffe skatte- og afgiftsmæssige foranstaltninger til at fremme investeringer udefra i virksomhedsetableringer, f.eks. »Business Angel«-ordningenc) at nedsætte arbejdsgivernes socialsikringsbidrag, i det mindste for en vis periode, når der ansættes medarbejdered) at undersøge mulighederne for at forbedre de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, som kan afholde virksomheder fra at ansætte folk, for at fremme et mere fleksibelt arbejdsmarkede) at indføre en dialog mellem socialsikrings- og skattemyndighederne med henblik på at nå frem til en koordineret kontakt med erhvervslivetf) at undersøge de forskellige indberetningskrav, som SMV'er er underlagt, f.eks. arten af indberetningerne, hyppigheden af dem samt det tidsrum, de skal opbevares med hensyn til opbevaringstid med henblik på at forenkle og konsolidere kravene i videst muligt omfangg) at undersøge de eksisterende administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser med henblik på at forenkle eller afskaffe bestemmelser, som i unødvendig grad begrænser adgangen til visse fag.2. Medlemsstaterne opfordres til at begrænse virkningerne af moms- og/eller INTRASTAT-krav for SMV'er. Små virksomheder bør gives tilladelse til at indsende kvartalsvise momsangivelser, og der bør indføres en ordning for fritagelse for moms på frivillig basis.3. Medlemsstaterne opfordres til at undersøge mulighederne for at forbedre situationen for mikrovirksomheder, specielt for selvstændige iværksættere, inden for skat, social sikring og pensionsordninger.Artikel 6 Koordinering på EU-plan 1. Kommissionen fortsætter sin koordinerende rolle over for medlemsstaterne og de europæiske erhvervsorganisationer inden for gruppen for forbedring og forenkling af erhvervsklimaet med henblik på at fastsætte normer for optimal praksis.2. For at gøre det muligt for Kommissionen at evaluere de fremskridt, der er gjort, anmodes medlemsstaterne om en gang om året at aflægge rapport til Kommissionen om de foranstaltninger, de har vedtaget for at efterkomme denne henstilling.Kommissionen vil holde det europæiske netværk af EF-rådgivningskontorer informeret om udviklingen og derved gøre det muligt for dem at give oplysninger til virksomheder, som skal opfylde administrative formaliteter i andre medlemsstater.Artikel 7 Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Bruxelles, den 22. april 1997.På Kommissionens vegneChristos PAPOUTSISMedlem af Kommissionen(1) EFT nr. C 294 af 22. 10. 1994, s. 6.(2) CSE(95) 2087, Europa-Kommissionen, GD XXIII, 1995.(3) KOM(96) 329 af 9. juli 1996.(4) EFT nr. C 18 af 17. 1. 1997, s. 1.(5) EFT nr. C 224 af 1. 8. 1996, s. 5.(6) EFT nr. C 320 af 28. 10. 1996, s. 163.(7) KOM(96) 589 af 20. november 1996.(8) EFT nr. L 6 af 10. 1. 1997, s. 25.(9) I henhold til tre undersøgelser er de gennemsnitlige omkostninger ved de administrative byrder mellem 6 og 30 gange højere for SMV'er end for større virksomheder (EIM: »Administratieve lasten bedrijven 1993«; G. Barbieri og V. Lo Moro: »Utenti e Pubblica Amministrazione«, il Mulino, 1996; Institut für Mittelstandsforschung: »Bürokratie - ein Kostenfaktor: eine Belastungsuntersuchung bei mittelständischen Unternehmen«, 1995).(10) Jf. Kommissionens henstilling af 3. april 1996 vedrørende definitionen af små og mellemstore virksomheder, EFT nr. L 107 af 30. 4. 1996, s. 4.(11) Et interessant eksempel er Det Forenede Kongeriges Deregulation Unit (regelsaneringsenhed), som har til opgave at koordinere regeringens regelsaneringspolitik mellem samtlige af regeringens departementer og at sikre, at der tages hensyn til erhvervslivets synspunkter, og at de administrative byrder og omkostningerne i forbindelse med efterlevelsen af reglerne mindskes mest muligt. Kontoret hører under vicepremierministeren og kabinetssekretariatet, som giver det den nødvendige kompetence i forhold til andre ministerielle departementer.(12) Det Flamske Institut for Selvstændige Iværksættere - VIZO - i Belgien er en regeringsinstitution, der blev grundlagt i 1991. Den har til formål at fremme og stimulere fri og kreativ iværksættervirksomhed, bl.a. gennem uddannelse og ved administrativ forenkling. VIZO rådgiver, gennemfører forskning, informerer og udvikler metoder og teknikker til forenkling af de administrative opgaver. Eksempelvis har VIZO gennemført et kursus for embedsmænd, som behandler SMV-spørgsmål i den flamske forvaltning. Formålet er at give disse embedsmænd indsigt i og viden om de grundlæggende principper og teknikker i forbindelse med forenkling og kvalitetsbetonet service og at vise, hvordan de selv kan fungere som initiativtagere inden for deres egen forvaltning.(13) Korsør kommune er en kommune med omkring 20 000 indbyggere. Kommunen har oprettet et udviklingssekretariat, der fungerer som rådgivningspartner og tilbyder erhvervslivet kvalificeret knowhow og ekspertise. Dette har krævet uddannelse af de ansatte og ændringer i organisationen for at efterkomme kravene. Sekretariatet fungerer som koordineringsorgan for erhvervslivets kontakter til de lokale myndigheder.(14) Den tidligere omtalte Deregulation Unit i Det Forenede Kongerige har også til opgave at sikre, at nye bestemmelser og administrative procedurer kun bliver indført, når det er strengt nødvendigt. Før der indføres nye bestemmelser, skal myndighederne vurdere omkostningerne ved disse for erhvervslivet og offentliggøre resultaterne. Ministrene skal sørge for, at omkostningerne opvejes af fordelene. Da SMV'er er mest sårbare over for overregulering og bureaukrati, skal ministrene også høre de små virksomheder om alle nye bestemmelser for at sikre, at de kan leve med dem. I Tyskland blev det for nyligt besluttet, at der skal gennemføres en lignende vurdering af de administrative omkostninger ved en ny lovgivning, specielt for SMV'er.(15) Som eksempel kan nævnes momsordningen i Det Forenede Kongerige, hvor der er fleksibilitet med hensyn til den øvre tærskel på 300 000 £, således at virksomheder kan forblive omfattet af ordningen, indtil deres omsætning overstiger 375 000 £.(16) Undersøgelse foretaget af Logotech »Etude comparative des dispositions légales et administratives nécessaires pour la formation de PME dans six pays de l'Union européenne« (F, D, EL, I, IRL, UK) og IDEM CD-ROM udgivet af handels- og industrikammeret i Paris.(17) Idem.(18) Disse »Centres de formalités des entreprises« blev etableret i Frankrig i 1981 for at forenkle nogle af de formaliteter, som en virksomhed skal opfylde, f.eks. juridiske, skattemæssige, sociale og statistiske formaliteter i forbindelse med forskellige faser i en virksomheds udvikling, herunder etablering og opstart. Centrene fungerer som »indgang« til de forskellige myndigheder, dvs. det lokale handelsregister, skattekontoret, socialsikrings- og pensionsmyndighederne, statistikmyndighederne osv. Når først virksomheden har afgivet de krævede oplysninger til sit center, sender centret oplysningerne videre til de andre relevante myndigheder, herunder statistikmyndighederne (INSEE). INSEE spiller også en vigtig rolle ved at stå for det nationale virksomhedsregister (SIRENE) og ved at være ansvarlig for at tildele de nye virksomheder et nationalt virksomhedsnummer (SIREN).(19) Det franske spørgeskema M0 og P0 (det ene for enkeltmandsvirksomheder, det andet for selskaber), som udgives af Centret for Registrering og Formularrevision (CERFA), indeholder på en enkelt side alle de oplysninger, som myndighederne kræver for at registrere den nye virksomhed og for at anvende de relevante bestemmelser på den nye virksomhed. Ansøgeren skal vedlægge det udfyldte spørgeskema en række relevante dokumenter. Dokumenterne kan være originaler eller bekræftede kopier, og der er normalt tale om dåbs- og nationalitetsattester (for fysiske personer og medlemmer af et interessentskab) og vedtægter for selskaber. Der kan også være tale om dokumentation for foreløbig registrering for fag, hvor der kræves autorisation.(20) CERFA: Centre d'enregistrement et de révision des formulaires administratifs/Centeret for Registrering og Formularrevision.(21) F.eks. giver virksomhedsregisteret i Italien, der administreres af handelskamrene, oplysninger om alle virksomheder (navn, adresse, vedtægter, årsregnskaber). En del af disse oplysninger lå tidligere i papirform hos de lokale retter. Dette nye register indeholder i en enkelt database oplysninger om virksomheder, som systematisk bør bruges af de offentlige myndigheder. Dette vil næppe støde mod databeskyttelsesprincipperne. Se også Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger, EFT nr. L 281 af 23. 11. 1995, s. 31.(22) I Sverige har der været en sådan ordning siden 1975. Nummeret anvendes af virksomheden fra etableringsfasen indtil en eventuel lukning. Virksomheden kan beholde nummeret, selv om den skifter navn, og nummeret anvendes både i forbindelse med skatte-, forsikrings-, bank- og telekommunikationsforhold. I Frankrig blev ordningen, der kaldes »SIREN«, indført i 1974.(23) Lov nr. 241 af 1990 og finanslov nr. 537 af 1993.(24) Efter Kommissionens opfattelse dækker denne mulighed ikke godkendelser i forbindelse med f.eks. udledning af farlige stoffer. I henhold til EU-lovgivningen og den nationale lovgivning er det i sådanne tilfælde nødvendigt med en udtrykkelig godkendelse, hvilket også er i virksomhedernes egen interesse.(25) Som et led i den danske erhvervsfremmepolitik har den danske regering fremsat forslag om en handlingsplan, hvori indgår foranstaltninger, der skal lette de administrative byrder ved:- at fjerne eller forenkle eksisterende administrative bestemmelser- at fjerne eller forenkle skatter og afgifter- at etablere ét enkelt oplysningscenter- at udvikle nye procedurer til vurdering af de administrative konsekvenser af en ny lovgivning.(26) Enterprises in Europe - Fourth Report, s. 62.(27) I henhold til en publikation med titlen »Überprüfung von administrativen Pflichten für Unternehmen« udgivet af den tyske uafhængige kommission »Rechts- und Verwaltungsvereinfachung des Bundes«, den såkaldte Waffenschmidt-Kommission (forbundsindenrigsministeriet 1994) varierer kravene til aktopbevaring meget. Inden for personale- og lønadministration fremhæves det f.eks. i publikationen, at man kunne slække på kravet om, at der arbejdes med 119 forskellige registreringer.(28) Jf. også artikel 4, litra b), i Kommissionens henstilling af 7. december 1994 vedrørende overdragelse af små og mellemstore virksomheder, EFT nr. L 385 af 31. 12. 1994, s. 14.(29) I Belgien findes en ordning med nedsat selskabsbeskatning for SMV'er. På visse betingelser beskattes et selskab, hvis overskud ikke overstiger 25 733 ECU med en nedsat sats på 28,84 % i stedet for standardsatsen på 40,17 %. Derudover er der en vis fleksibilitet i ordningen for forudbetaling af indkomstskat for personer under 35, der etablerer virksomhed for første gang alene, eller som deltager aktivt i et selskab. De pålægges ikke økonomiske sanktioner i de første tre år, selv om de ikke yder forudbetalinger eller betaler for lidt.(30) Kommissionens meddelelse om forbedring af skatteforholdene for små og mellemstore virksomheder, EFT nr. C 187 af 9. 7. 1994, s. 5, nr. 6.(31) KOM(96) 328 af 22. 7. 1996.(32) Årsregnskabsloven i Det Forenede Kongerige giver mulighed for én momsbetaling hvert år (frem for kvartalsvis). Der er fleksibilitet med hensyn til den øvre tærskel på 300 000 £, idet virksomheder kan forblive inden for ordningen, indtil deres omsætning overstiger 375 000 £.(33) Cash Accounting-metoden i Det Forenede Kongerige giver SMV'er med en omsætning på under 350 000 £ mulighed for at betale moms på grundlag af ud- og indbetalinger frem for på grundlag af fakturaer. Tyskland har en lignende ordning. Jf. også artikel 2, stk. 3, litra a), i Kommissionens henstilling af 12. maj 1995 om betalingsfrister i handelsforhold, EFT nr. L 127 af 10. 6. 1995, s. 19.(34) Europa-Parlamentet, Generaldirektoratet for Forskning, Serien Økonomi W-25, 5-1996.(35) EFT nr. L 145 af 13. 7. 1977, s. 1.(36) I Det Forenede Kongerige og Irland er det forskellige myndigheder, der er ansvarlige for indkomstskat og socialsikringsbidrag, men både skat og socialsikringsbidrag inddrives via systemet »PAYE«.(37) Siden januar 1996 har virksomhederne i Frankrig kun skullet udfylde én formular (»déclaration d'embauche unique«) i stedet for de 11, som det tidligere var nødvendigt at udfylde, når der skulle ansættes medarbejdere. Der er også planer om at etablere en kontaktknudepunktsløsning for socialsikringsbidragene, hvor alle formaliteter på dette område kan ordnes. Desuden har man indført en forsøgsordning, hvor sæsonarbejde og deltidsarbejde i virksomheder kan betales med en »servicekupon«. Der er ikke brug for en kontrakt, og formaliteterne med myndighederne begrænses, fordi kuponen både fungerer som betalingsmiddel og som informationsgrundlag for de relevante myndigheder.(38) Tyskland har hævet tærsklen for, hvornår loven om uretmæssig afskedigelse kan anvendes, fra fem til ti ansatte med henblik på at gøre det mere tillokkende for mikrovirksomheder at ansætte medarbejdere.(39) I Belgien giver »Plan Plus Un« nedsættelse i arbejdsgivernes socialsikringsbidrag for virksomheder, som ansætter den første medarbejder. Der skal ikke betales socialsikringsbidrag det første år, og andet og tredje år nedsættes bidraget med henholdsvis 75 % og 50 %. En lignende ordning findes, når medarbejder nr. to og tre ansættes (»Plan plus-deux, plus-trois«). Ordningen »Plan Avantage à l'embauche« indebærer, at arbejdsgivernes socialsikringsbidrag nedsættes, hvis de ansætter langtidsledige.(40) I Belgien og Finland kan selvstændige, der for første gang starter egen virksomhed, f.eks. fortsat få arbejdsløshedsunderstøttelse. I Frankrig findes der for selvstændige forenklede regnskabsbestemmelser, som er harmoniseret med skattebestemmelserne. Det betyder, at det kun er nødvendigt at føre et regnskab i stedet for tre.BILAG I SYV GRUNDLÆGGENDE PRINCIPPER FOR HURTIG GODKENDELSE - Beslutningen bør træffes »centralt«, ét sted (f.eks. et kontaktknudepunkt).- Hvor det er hensigtsmæssig, bør princippet »stiltiende samtykke« anvendes.- De myndigheder, der udsteder godkendelserne, bør fastlægge klare systemer for sagsbehandlingen, især med hensyn til følgende:- der skal udpeges en person med særligt ansvar for godkendelsesprocedurerne, og for at disse afsluttes til tiden- der skal fastsættes en frist for afslutning af procedurerne, og denne skal være bindende; for de beslutningstagende myndigheder bør fristen være på 30 dage- iværksætteren bør rådgives, endnu inden ansøgningen indsendes. Medmindre andet er angivet, bør denne rådgivning omfatte typen og omfanget af de dokumenter, der kræves i forbindelse med ansøgningen.- De myndigheder, der udsteder godkendelserne, bør have tilstrækkeligt personale og tilstrækkelige ressourcer til rådighed til en hurtig sagsbehandling. Der bør træffes foranstaltninger for at sikre muligheden for en fleksibel tildeling af menneskelige ressourcer i forbindelse med godkendelsesprocedurer for større projekter.- De myndigheder, der udsteder godkendelserne, bør regelmæssigt mødes med deres »klienter« for at modtage feedback med hensyn til, hvorledes procedurerne fungerer, for derved at finde frem til svagheder i godkendelsesprocedurerne og modtage forslag til forbedringer.- De centrale myndigheder bør støtte de lokale godkendelsesmyndigheder i forbindelse med gennemførelsen af vanskelige administrative procedurer. En særdeles effektiv metode er at opstille klare interne regler, retningslinjer og checklister.- De lovbestemmelser, som myndighederne baserer deres beslutninger på, skal give mulighed for at godkendelse kan udstedes hurtigst muligt.BILAG II FORBEDRING AF ERHVERVSKLIMAET: OPTIMAL PRAKSIS FOR ETABLERING AF VIRKSOMHEDER Oversigt over foranstaltningerne i de forskellige medlemsstater A. KOORDINERING AF DE FORSKELLIGE POLITIKKER>TABELPOSITION>A. KOORDINERING AF DE FORSKELLIGE POLITIKKER (fortsat)>TABELPOSITION>B. VIRKSOMHEDSREGISTRERING OG FORMULARER>TABELPOSITION>B. VIRKSOMHEDSREGISTRERING OG FORMULARER (fortsat)>TABELPOSITION>C. FORENKLING AF BESTEMMELSER OG UNDTAGELSER FOR SMV'er>TABELPOSITION>C. FORENKLING AF BESTEMMELSER OG UNDTAGELSER FOR SMV'er (fortsat)>TABELPOSITION>D. ARBEJDSMARKEDSFLEKSIBILITET>TABELPOSITION>D. ARBEJDSMARKEDSFLEKSIBILITET (fortsat)>TABELPOSITION>BILAG III FORENKLING AF SKATTEADMINISTRATIONEN I MEDLEMSSTATERNE >TABELPOSITION>


				|

		52012DC0326

			Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om Slovakiets nationale reformprogram for 2012 med Rådets udtalelse om Slovakiets stabilitetsprogram for 2012-2015 /* COM/2012/0326 final */

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Slovakiets nationale reformprogram for
2012
med Rådets udtalelse om Slovakiets stabilitetsprogram for 2012-2015
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt
overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], særlig artikel 5, stk. 2,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[2],
som henviser til Europa-Parlamentets
beslutninger[3],
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)       Den 26. marts 2010 godkendte
Det Europæiske Råd Europa-Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og
beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget koordinering af de økonomiske
politikker, som vil fokusere på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig
indsats for at øge EU's potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)       Den 13. juli 2010 vedtog
Rådet en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og
Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en
afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[4], som tilsammen udgør de
"integrerede retningslinjer". Medlemsstaterne blev opfordret til at
tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske
politik og beskæftigelsespolitik.
(3)       Den 12. juli 2011 vedtog
Rådet en henstilling om Slovakiets nationale reformprogram for 2011 og afgav
sin udtalelse om Slovakiets opdaterede stabilitetsprogram for 2011-2014.
(4)       Den 23. november 2011 vedtog
Kommissionen den anden årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det
andet europæiske semester med forudgående og integreret politisk samordning,
som er forankret i Europa 2020-strategien. Den 14. februar 2012 vedtog
Kommissionen på basis af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om
varslingsmekanismen[5],
hvori Slovakiet ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der
ville blive gennemført en dybdegående analyse.
(5)       Den 2. marts 2012 tilsluttede
Det Europæiske Råd sig prioriteterne til sikring af finansiel stabilitet,
finanspolitisk konsolidering og vækstfremmende tiltag. Det understregede
behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk
konsolidering, genetablere normale lånemuligheder for erhvervslivet, fremme
vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser
af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.
(6)       Den 2. marts 2012 opfordrede
Det Europæiske Råd tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til
at fremlægge deres tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets-
eller konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.
(7)       Den 30. april 2012 afleverede
Slovakiet sit stabilitetsprogram for perioden 2012-2015 og sit nationale
reformprogram for 2012. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem
de to programmer er de blevet vurderet sammen.
(8)       Baseret på vurderingen af
stabilitetsprogrammet for 2012 i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97
er Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske scenario, der danner
grundlag for programmets budgetfremskrivninger, er plausibelt. Det er stort set
i overensstemmelse med Kommissionens prognose i foråret 2012, selv om der deri
forventes en noget højere real BNP-vækst i 2012. Det angivne mål for
programmets budgetstrategi er at sikre de offentlige finansers holdbarhed på
lang sigt. De mellemliggende trin for at nå dette mål er en stram gennemførelse
af 2012-budgettet og en reduktion af det samlede underskud til under 3 %
af BNP i 2013, som er den frist for korrektionen af det uforholdsmæssigt store
underskud, der er fastsat af Rådet. Imidlertid vil virkeliggørelsen af det
samlede underskudsmål i 2013 muligvis ikke leve op til planerne. I programmet
er den mellemfristede budgetmålsætning ændret fra et budget tæt på balance til
et strukturelt underskud på 0,5 % af BNP, som ikke forudses nået inden for
programperioden. Den nye mellemfristede målsætning afspejler på passende vis
kravene i stabilitets- og vækstpagten. Baseret på den (genberegnede)
strukturelle budgetsaldo[6]
andrager den gennemsnitlige årlige finanspolitiske indsats i 2010-2013
1,3 % af BNP, hvilket ligger et godt stykke over det værdikrav, Rådet har
henstillet om, således at den residuale finanspolitiske indsats til en vis grad
er koncentreret i 2013. Målet for 2013 er omfattet af risici, eftersom man med
de foreslåede indtægtsforanstaltninger muligvis ikke når målet; det kan blive
vanskeligt samtidigt at gennemføre mindre foranstaltninger, og Slovakiet har
tidligere haft betydelige efterfølgende opjusteringer underskudsmålene.
Derudover kan yderligere generelle udgiftsnedskæringer vise sig at være
uholdbare på mellemlang sigt. I 2014 og 2015 forudses der en gennemsnitlig
finanspolitisk indsats på 0,3 % af BNP, hvilket er mindre end den
påkrævede tilpasning på 0,5 % af BNP for de lande, der endnu ikke har nået
den mellemfristede budgetmålsætning. Ifølge programmet er vækstraten for de
offentlige udgifter under hensyntagen til diskretionære foranstaltninger på
indtægtssiden dog i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagtens benchmark
for udgifterne i de sidste år af programmet. Den offentlige gæld vil forblive
et godt stykke under 60 % af BNP. Slovakiet har vedtaget lovgivning om det
finanspolitiske råd, men indtil videre er det ikke blevet oprettet, og
lovgivningen om udgiftslofterne er endnu ikke blevet vedtaget.
(9)       I betragtning af, at der er
mindre mulighed for yderligere udgiftsbaseret konsolidering, og at der er behov
for at støtte en vedvarende konvergens gennem udgifter på centrale områder som
f.eks. uddannelse, innovation og transportinfrastruktur, kan der indføres
foranstaltninger, der tager sigte på at udvide skattegrundlaget, begrænse
skatteunddragelse og forbedre overholdelsen af skattereglerne, uden at de
skader de kortsigtede vækstudsigter. Hvis der tages fat om en af de største
momsdifferencer i EU, vil det kunne medføre betydelige yderligere indtægter.
Der er også mulighed for at øge indtægterne fra de skatter, der skader væksten
mindst, herunder beskatning af fast ejendom og miljøbeskatning. Den faktiske
beskatning af arbejdsindtægter varierer efter forskellige typer beskæftigelse.
På den baggrund vil det være hensigtsmæssigt at skifte til mere fleksible
jobordninger med negative kort- og langsigtede indvirkninger på de offentlige
finanser.
(10)     Slovakiet har kun delvis taget
fat om de offentlige finansers langsigtede holdbarhed, idet det ikke har
gennemført de planlagte ændringer af pensionssystemets pay-as-you-go-søjle. Der
er truffet foranstaltninger til at styrke bæredygtigheden af den fuldt
finansierede pensionssøjle. Imidlertid har de tidligere ustabile juridiske
rammer, med hyppige og væsentlige ændringer, medført ikke ubetydelige
tilpasningsomkostninger og usikkerhed i den fuldt finansierede søjle.
(11)     Der er ikke truffet
betydningsfulde foranstaltninger til at imødegå Slovakiets
arbejdsløshedsproblem. Der er stadig behov for at forbedre de aktive
arbejdsmarkedspolitikkers effektivitet og kapaciteten i den offentlige arbejdsformidling.
Der er også behov for foranstaltninger til at øge erhvervsfrekvensen for ældre
arbejdstagere og kvinder, navnlig gennem tilvejebringelse af børnepasning.
Skattekilen, herunder alle obligatoriske betalinger, er fortsat forholdsvis
stor for lavtlønnede, og en del af de arbejdssøgende har kun et mindre
incitament til at gå fra social bistand til et lavtlønnet arbejde.
(12)     Der er kun vedtaget begrænsede
foranstaltninger til at forbedre den lave kvalitet inden for almen uddannelse
og erhvervsuddannelse. For at tackle Slovakiets høj ungdomsarbejdsløshed, bør
man hurtigst muligt vedtage og gennemføre ungdomshandlingsplanen i
overensstemmelse med resultatet af arbejdet i Slovakiets og Kommissionens
fælles indsatsteam for ungdomsarbejdsløsheden, herunder reformen af
erhvervsuddannelse og højere uddannelse. Der er vedtaget en opdateret strategi
for livslang læring. Der er imidlertid ikke indført nogen særlige incitamenter
for at sikre en større tilgang.
(13)     Marginaliserede
befolkningsgrupper, herunder romaerne, er i vidt omfang udelukket fra
arbejdsmarkedet og det almindelige uddannelsessystem og repræsenterer et
betydeligt uudnyttet arbejdspotentiale i den slovakiske økonomi. For at løse
dette problem bør Slovakiet intensivere indsatsen for at forbedre de
uddannelsesmæssige resultater for marginaliserede grupper og styrke
reintegrationspolitikkerne for voksne.
(14)     Slovakiet har i væsentlig grad
styrket gennemsigtigheden i reglerne for offentlige indkøb og retsvæsenet, men
de retlige procedurer er stadig langvarige og bekostelige. Den generelle
kvalitet og kapacitet i de offentlige institutioner er dog stadig svag. Den
offentlige administration mangler strategisk tilgang og lider under stor
personaleudskiftning og utilstrækkelig kapacitetsopbygning, som hindrer
udformningen og gennemførelsen af politikker og selve udførelsen af offentlige
tjenester.
(15)     Slovakiet har givet en række
tilsagn under europluspagten. Disse tilsagn og implementeringen af tilsagnene
fra 2011 har relation til fremme af beskæftigelsen, forbedring af
konkurrenceevnen og styrkelse af de offentlige finansers holdbarhed og af den
finansielle stabilitet. Kommissionen har vurderet gennemførelsen af tilsagnene
under europluspagten. Der er taget hensyn til resultaterne af denne vurdering i
henstillingerne.
(16)     Inden for rammerne af det
europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af
Slovakiets økonomiske politik. Den har vurderet stabilitetsprogrammet og det
nationale reformprogram. Den har ikke blot taget hensyn til deres relevans for
en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Slovakiet, men også til, i
hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da
der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Den Europæiske Union,
ved at der fra EU-niveau ydes bidrag til kommende nationale beslutninger. Dens
henstillinger under det europæiske semester er afspejlet i henstilling 1-7
nedenfor.
(17)     På baggrund af denne vurdering
har Rådet undersøgt Slovakiets stabilitetsprogram, og dens udtalelse[7] afspejles især i henstilling 1
nedenfor,
HENSTILLER, at Slovakiet træffer
foranstaltninger i perioden 2012-2013 med henblik på:
1.           at træffe supplerende
foranstaltninger i 2012 og specificere nødvendige foranstaltninger i 2013 til
at korrigere det uforholdsmæssigt store underskud på en holdbar måde og sikre
den strukturelle tilpasningsindsats, der er angivet i Rådets henstillinger i
henhold til proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Der
bør gennemføres målrettede udgiftsnedskæringer, samtidig med at de
vækstfremmende udgifter opretholdes, og bestræbelserne på at forbedre de
offentlige udgifters effektivitet bør øges. Derefter bør der sikres en passende
strukturel tilpasning til at gøre tilstrækkeligt fremskridt i retning af den
mellemfristede målsætning, herunder nå udgiftsreferencesatsen Oprettelsen af
det finanspolitiske råd bør fremskyndes, og der bør vedtages regler om
udgiftslofter.
2.           at stramme overholdelsen af
skattereglerneog der især tilstræbe en mere effektiv momsopkrævning;
forvridningerne i beskatningen af arbejdskraft bør reduceres for de forskellige
typer beskæftigelse, bl.a. ved at begrænse skattefradrag; beskatningen af fast
ejendom bør kædes sammen med ejendommens markedsværdi; der bør gøres større brug
af miljøafgifter.
3.           at gennemføre en yderligere
tilpasning af pay-as-you-go-pensionssøjlen, hovedsagelig ved at ændre
indekseringsmekanismen, indføre en direkte forbindelse mellem den fastsatte
pensionsalder og forventet levetid og i pensionsberegningsmetoden indføre en
bæredygtighedsfaktor, som afspejler de demografiske forandringer. Det bør
sikres, at den fuldt finansierede søjle er stabil og bæredygtig.
4.           at styrke den administrative
kapacitet i de offentlige arbejdsformidlinger for at forbedre fokuseringen,
udformningen og evalueringen af de aktive arbejdsmarkedspolitikker, således at
der sikres mere individualiserede arbejdsformidlingstjenester for unge,
langtidsledige, ældre arbejdstagere og kvinder. Det bør sikres, at der findes
børnepasningsfaciliteter. Skattekilen for lavtlønnede bør reduceres, og
understøttelsessystemet bør tilpasses.
5.           at vedtage og gennemføre
ungdomshandlingsplanen, især hvad angår uddannelses- og
erhvervsuddannelsessystemets kvalitet og arbejdsmarkedsrelevans, bl.a. gennem
indførelse af et lærlingeordning. Kvaliteten inden for højere uddannelse bør
forbedres ved at styrke kvalitetssikring og resultatfokusering.
6.           at træffe aktive
foranstaltninger til at forbedre adgangen til og kvaliteten af skole- og
førskoleundervisning for sårbare grupper, herunder romaer. Det bør sikres, at
voksne reintegreres på arbejdsmarkedet via aktiveringsforanstaltninger og
målrettede beskæftigelsestiltag, voksenundervisning og kortvarig
erhvervsuddannelse.
7.           at styrke de offentlige
tjenesters kvalitet, bl.a. gennem en bedre forvaltning af menneskelige
ressourcer. De retlige procedurer bør gøres kortere, og kontoret for offentlige
indkøb bør styrkes som et uafhængigt organ.
Udfærdiget i Bruxelles, den
                                                                       På
Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2012) 325 final.
[3]               P7_TA(2012)0048 og P7_TA(2012)0047
[4]               Rådets afgørelse 2012/238/EU af 26. april 2012.
[5]               COM(2012) 68 final.
[6]               Den konjunkturkorrigerede saldo eksklusive
engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger som genberegnet af
Kommissionens tjenestegrene på basis af oplysningerne i programmet og ved hjælp
af den i fællesskab aftalte metode.
[7]               I henhold til artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning
(EF) nr. 1466/97.


				|

		52011SC0825

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Romaniaand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of Romania 2011-2014

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Rumæniens nationale reformprogram for 2011
med Rådets udtalelse
om Rumæniens opdaterede konvergensprogram, 2011-2014
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt
overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], særlig artikel 9, stk. 3,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[2],
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)
Den 6. maj 2009 vedtog Rådet en afgørelse
(2009/459/EF) med henblik på at stille mellemfristet finansiel bistand til
rådighed for Rumænien i en periode på tre år på grundlag af traktatens artikel
143. Det ledsagende aftalememorandum, der blev undertegnet den 23. juni 2009,
og de efterfølgende tillæg indeholder de økonomisk-politiske betingelser for
udbetalingen af den finansielle bistand. Rådets afgørelse blev ændret den 16.
marts 2010 ved afgørelse 2010/183. Efter Rumæniens vellykkede gennemførelse af
programmet og på baggrund af en delvis justering af betalingsbalancens løbende
poster på grund af de resterende strukturelle svagheder på Rumæniens produkt-
og arbejdsmarkeder, som gør landet følsomt over for internationale prischok,
vedtog Rådet den 12. maj 2011 en afgørelse (2011/288/EU) med henblik på at
stille forebyggende mellemfristet finansiel bistand til rådighed for Rumænien
for en periode på tre år på grundlag af traktatens artikel 143. Det ledsagende
aftalememorandum vil blive undertegnet i [juni
2011].
(2)
Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd
Europa-Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse,
Europa 2020, baseret på en øget koordinering af de økonomiske politikker, som
vil fokusere på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge
EU's potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(3)
Den 13. juli 2010 vedtog Rådet en henstilling om de
overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske
politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om
retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[3], som tilsammen udgør de "integrerede
retningslinjer". Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede
retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og
beskæftigelsespolitik.
(4)
Den 12. januar 2011 vedtog Kommissionen den første
årlige vækstundersøgelse, som markerer starten på en ny cyklus med økonomisk
styring i EU og det første europæiske halvår med forudgående og integreret
politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien.
(5)
Den 25. marts 2011 tilsluttede Det Europæiske Råd
sig prioriteterne for finanspolitisk konsolidering og strukturreformer (i
overensstemmelse med Rådets konklusioner af 15. februar og 7. marts
2011 og i forlængelse af Kommissionens årlige vækstundersøgelse). Det
understregede behovet for at prioritere genopretning af sunde budgetter og
finanspolitisk holdbarhed, nedbringelse af ledigheden ved hjælp af
arbejdsmarkedsreformer og nye bestræbelser på at øge væksten. Det opfordrede
medlemsstaterne til at omsætte disse prioriteter til konkrete foranstaltninger,
der skal medtages i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale
reformprogrammer.
(6)
Den 25. marts 2011 opfordrede Det Europæiske Råd
tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres
tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller
konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.
(7)
Den 2. maj 2011 forelagde Rumænien sit opdaterede
konvergensprogram for perioden 2011-2014 og sit nationale reformprogram for
2011. Disse to programmer er blevet vurderet samtidigt.
(8)
Fra 2002 til 2008 oplevede den rumænske økonomi en
stærk vækst med en real BNP-vækst på gennemsnitligt 6,3 %, hvilket
oversteg landets potentielle vækstniveau. Den økonomiske vækst kunne primært
tilskrives den indenlandske efterspørgsel, idet den stærke kredit- og
lønudvikling satte kraftigt skub i det private forbrug og investeringerne.
Dette kraftige opsving, der blev yderligere understøttet af udenlandsk
kapitaltilstrømning, førte til en overophedning og uholdbare eksterne og
finanspolitiske ubalancer. Underskuddet på betalingsbalancens løbende poster
nåede op på 13,6 % af BNP i 2007 og fald kun marginalt til 11,4 % af
BNP i 2008. Den høje eksterne låntagning var drevet af en procyklisk
finanspolitik, hvor det samlede underskud steg fra 1,2 % af BNP i 2005 til
5,7 % af BNP i 2008 som følge af gentagne budgetafvigelser, specielt i
forbindelse med løbende udgifter. Finanskrisen og den deraf følgende globale
økonomiske nedgang forstærkede investorernes risikoaversion, hvilket førte til
en betydelig stramning i kapitalstrømmene til Rumænien. Trods de gunstige
økonomiske forhold steg erhvervsfrekvensen ikke; beskæftigelsesfrekvensen
varierede kun en anelse i opgangsårene. Beskæftigelsesfrekvensen faldt derefter
til 63,3 % i 2010, mens arbejdsløsheden steg fra 5,8 % i 2008 til
7,3 % i 2010 som følge af den økonomiske nedgang. Arbejdsløsheden er
fortsat særlig høj blandt romaerne. På den baggrund anmodede de rumænske
myndigheder, som var konfronteret med akutte finansieringsbehov, i maj 2009 om
finansiel bistand fra det internationale samfund og EU.
(9)
Efter den vellykkede gennemførelse af
EU-/IMF-tilpasningsprogrammet og for at konsolidere disse positive resultater
blev der ført forhandlinger med myndighederne om et forebyggende
EU-/IMF-program for 2011-2013. I det nye program videreføres den
finanspolitiske konsolidering, de finanspolitiske styringsreformer og den
opretholdelse af den finansielle stabilitet, der var blevet iværksat under
2009-2011-programmet. Desuden lægges der stærk vægt på de strukturreformer på
produktmarkedet (i energi- og transportsektorerne) og arbejdsmarkedet, der er
nødvendige for at frigøre Rumæniens vækstpotentiale, fremme jobskabelsen og øge
udnyttelsen af EU-midler. Rumænien er fortsat på rette spor til at opnå
likviditetsunderskudsmålet på 4,4 % af BNP i 2011 (under 5 % af BNP i
ESA-termer). Dette vil også danne et passende grundlag for at nå
underskudsmålet på under 3 % af BNP for 2012, selv om der vil skulle
træffes yderligere foranstaltninger i overensstemmelse med Kommissionens
økonomiske prognose fra foråret 2011. Myndighederne har også truffet
foranstaltninger til at nå strukturreformmålene i det nye program og fortsat opretholde
finansiel stabilitet.
(10)
Baseret på vurderingen af det opdaterede
konvergensprogram i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af
den opfattelse, at de makroøkonomiske antagelser, der danner grundlag for
fremskrivningerne i programmet, er plausible. Konvergensprogrammet sigter mod
at korrigere det uforholdsmæssigt store underskud inden fristen i 2012, som
Rådet fastlagde i sin henstilling af 16. februar 2010. Programmet sigter mod at
opnå et samlet underskud på 2,6 % af BNP i 2013 og på 2,1 % af BNP i
2014, idet den planlagte konsolidering overvejende er udgiftsbaseret. På
baggrund af den strukturelle saldo, Kommissionens tjenestegrene har
genberegnet, vil den mellemfristede målsætning ikke blive opfyldt inden for
programperioden. Konsolideringsstrategien synes at være koncentreret om den
første del af perioden, idet den strukturelle forbedring er koncentreret i 2011
og 2012. Derimod er der ingen forbedring af den strukturelle saldo i 2013 og
2014. Den underskudsudvikling, der er forudset, er passende i 2011 og 2012, men
ikke i 2013 og 2014. De vigtigste risici for budgetmålene er
gennemførelsesrisici, statsejede virksomheders restancer, som udgør en alvorlig
eventualforpligtelse for budgettet, og de forbehold, Kommissionen (Eurostat)
har givet udtryk for vedrørende Rumæniens indberetning som led i proceduren i
forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud[4].

(11)
Rumænien har afgivet sine tilsagn under
europluspagten[5] i
sit nationale reformprogram og konvergensprogrammet, som blev forelagt den 2.
maj 2011. De fleste af disse tilsagn er blevet eller er i færd med at blive
opfyldt som led i det mellemfristede finansielle bistandsprogram og er i vid
udstrækning hensigtsmæssige til at løse de eksisterende udfordringer under
pagten.
(12)
Kommissionen har vurderet konvergensprogrammet og
det nationale reformprogram, herunder tilsagnene under europluspagten[6]. Den har ikke blot taget hensyn til deres
relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Rumænien, men
også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og
retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i
Den Europæiske Union, ved at der fra EU-niveau ydes bidrag til kommende
nationale beslutninger.
(13)
På baggrund af denne vurdering og under hensyntagen
til Rådets henstilling af 16. februar 2010 i medfør af artikel 126, stk. 7, i
traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde har Rådet undersøgt
2011-opdateringen af Rumæniens konvergensprogram, og Rådets udtalelse[7] afspejles i nedenstående henstilling. Rådet
har under hensyntagen til Det Europæiske Råds konklusioner af 25. marts 2011
undersøgt Rumæniens nationale reformprogram,
HENSTILLER, at Rumænien:
gennemfører de foranstaltninger, der er
fastlagt i Rådets afgørelse 2009/459/EF som ændret ved Rådets afgørelse
2010/183/EU, sammen med de foranstaltninger, der er fastlagt i Rådets afgørelse
2011/288/EU og yderligere specificeret i aftalememorandummet af 23. juni 2009
og de efterfølgende tillæg hertil samt i aftalememorandummet af [juni 2011] og de efterfølgende tillæg hertil.
Udfærdiget i Bruxelles,
                                                                       På Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C af , s. .
[3]               Opretholdt for 2011 ved Rådets afgørelse 2011/308/EU af
19. maj 2011.
[4]               Eurostat gav udtryk for forbehold med hensyn til
kvaliteten af de rumænske tal under proceduren i forbindelse med
uforholdsmæssigt store underskud på grund af: i) uvished vedrørende visse
offentlige selskabers indvirkning på det offentlige underskud, ii)
indberetningen af ESA95-kategorier "andre forfaldne ikke-betalte
mellemværender", iii) visse finansielle transaktioners art og virkninger
og iv) konsolideringen af interne betalingsstrømme i den offentlige
administration.
[5]               Nærmere oplysninger om tilsagnene i europluspagten
findes i SEK(2011) 731.
[6]               Jf. SEK(2011) 731.
[7]               Jf. artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr.
1466/97.


title: Europa-Parlamentets og Rådets henstilling af 28. september 2005 om lettelse af medlemsstaternes udstedelse af ensartede visa til kortvarigt ophold til forskere fra tredjelande, som rejser inden for Fællesskabet med henblik på videnskabelig forskning

text:
               3.11.2005

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 289/23

      EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS HENSTILLING

   af 28. september 2005
   om lettelse af medlemsstaternes udstedelse af ensartede visa til kortvarigt ophold til forskere fra tredjelande, som rejser inden for Fællesskabet med henblik på videnskabelig forskning
   (2005/761/EF)
   EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 62, nr. 2), litra b), nr. ii),
   under henvisning til forslag fra Kommissionen,
   under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
   under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),
   efter proceduren i traktatens artikel 251 (3), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Med henblik på at styrke og strukturere den europæiske forskningspolitik fastslog Kommissionen den 18. januar 2000 i sin meddelelse: »Mod et europæisk forskningsrum«, at det var nødvendigt at oprette et europæisk forskningsrum, som skulle være omdrejningspunktet for Fællesskabets fremtidige indsats på dette område.

               (2)

               Det Europæiske Råd godkendte på sit møde i Lissabon den 23.-24. marts 2000 det europæiske forskningsrum og fastsatte det mål, at Fællesskabet inden 2010 skulle være den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden.

               (3)

               Globaliseringen af økonomien kræver større forskermobilitet, hvilket anerkendes i Fællesskabets sjette rammeprogram for forskning (4), som i endnu højere grad giver forskere fra tredjelande mulighed for at deltage i dets programmer.

               (4)

               Antallet af forskere, som Fællesskabet har brug for for at kunne opfylde det mål, der blev fastsat af Det Europæiske Råd på dets møde i Barcelona den 15. og 16. marts 2002, om, at 3 % af BNP skal investeres i forskning, anslås til 700 000 personer. Dette mål bør nås ved hjælp af en række samordnede foranstaltninger, såsom at gøre de videnskabelige karrierer mere tiltrækkende for de unge, at fremme kvinders deltagelse i videnskabelig forskning, at øge mulighederne for uddannelse og mobilitet inden for forskning, at forbedre karrieremulighederne for forskere i Fællesskabet og at åbne Fællesskabet mere for tredjelandsstatsborgere, som kan gives tilladelse til indrejse med henblik på forskning.

               (5)

               Medlemsstaterne bør for at være konkurrencedygtige og attraktive på internationalt plan træffe de nødvendige foranstaltninger til at lette forskeres indrejse i og rejser inden for Fællesskabet med henblik på kortvarige ophold.

               (6)

               For så vidt angår kortvarige ophold bør medlemsstaterne forpligte sig til at betragte forskere fra tredjelande, som i henhold til forordning (EF) nr. 539/2001 (5) skal være i besiddelse af visum, som bona fide-personer og indrømme dem de lettelser, som er fastsat i Schengen-reglerne under procedurerne for udstedelse af visa til kortvarigt ophold.

               (7)

               Udvekslingen af oplysninger og god praksis bør fremmes for at forbedre procedurerne for udstedelse af visa til kortvarige ophold til forskere.

               (8)

               I denne henstilling overholdes de grundlæggende rettigheder og de principper, som især er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

               (9)

               I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne henstilling, og henstillingen vedrører ikke Danmark. Da denne henstilling udbygger Schengen-reglerne i medfør af bestemmelserne i tredje del, afsnit IV, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre denne henstilling i sin nationale lovgivning, jf. artikel 5 i protokollen om Danmarks stilling inden 6 måneder efter, at Europa-Parlamentet og Rådet har vedtaget denne henstilling.

               (10)

               Denne henstilling udgør en videreudvikling af bestemmelserne i Schengen-reglerne, som Det Forenede Kongerige ikke deltager i, i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2000/365/EF af 29. maj 2000 om anmodningen fra Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne (6). Det Forenede Kongerige deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne henstilling, og henstillingen vedrører ikke Det Forenede Kongerige.

               (11)

               Denne henstilling udgør en videreudvikling af bestemmelserne i Schengen-reglerne, som Irland ikke deltager i, i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne (7). Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne henstilling, og henstillingen vedrører ikke Irland.

               (12)

               For så vidt angår Island og Norge udgør denne henstilling en videreudvikling af bestemmelserne i Schengen-reglerne, som omhandlet i den aftale, som Rådet for Den Europæiske Union har indgået med Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og den videre udvikling af Schengen-reglerne (8), der falder ind under artikel 1, litra B, i Rådets afgørelse 1999/437/EF af 17. maj 1999 om visse gennemførelsesbestemmelser til nævnte aftale (9).

               (13)

               For så vidt angår Schweiz udgør denne henstilling en videreudvikling af bestemmelserne i Schengen-reglerne som omhandlet i den aftale, som Den Europæiske Union og Det Europæiske Fællesskab har indgået med Det Schweiziske Forbund om denne stats associering i gennemførelsen, anvendelsen og den videre udvikling af Schengen-reglerne, som falder ind under det område, der er omhandlet i artikel 1, litra B, i afgørelse 1999/437/EF sammenholdt med artikel 4, stk. 1, i Rådets afgørelse 2004/849/EF (10) og 2004/860/EF (11) om undertegnelse på Den Europæiske Unions og Det Europæiske Fællesskabs vegne af og midlertidig anvendelse af visse bestemmelser i den pågældende aftale.

               (14)

               Denne henstilling udgør en retsakt, der bygger på Schengen-reglerne eller på anden måde har tilknytning dertil, jf. artikel 3, stk. 2, i tiltrædelsesakten af 2003.

               (15)

               Hensigten med denne henstilling er også at udgøre en fleksibel ordning for forskere, der ønsker at opretholde en faglig tilknytning til en organisation i deres oprindelsesland (f.eks. ved at forskeren tilbringer perioder på op til tre måneder i hvert semester i en europæisk værtsforskningsorganisation beliggende i det fælles område, samtidig med at han resten af tiden fortsat arbejder i den oprindelige forskningsorganisation) —

         HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE:

               1)

               at lette udstedelsen af visa ved at forpligte sig til hurtigt at behandle visumansøgninger fra forskere fra tredjelande, som i henhold til forordning (EF) nr. 539/2001 skal være i besiddelse af visum

               2)

               at fremme den internationale mobilitet for forskere fra tredjelande, som hyppigt har brug for at tage til Den Europæiske Union, ved at udstede visa til flere indrejser til dem. Ved fastlæggelsen af gyldighedsperioden for disse visa bør medlemsstaterne tage hensyn til varigheden af de forskningsprogrammer, som forskerne skal deltage i

               3)

               at forpligte sig til at lette vedtagelsen af en harmoniseret fremgangsmåde for den dokumentation, som forskerne skal vedlægge ved indgivelsen af deres visumansøgning. De bør i den forbindelse konsultere de godkendte forskningsorganer

               4)

               at fremme udstedelsen af visa til forskere uden administrationsgebyrer i overensstemmelse med Schengen-reglerne

               5)

               som led i det lokale konsulære samarbejde at tage hensyn til målsætningen om at lette udstedelsen af visa til forskere fra tredjelande for at fremme udvekslingen af god praksis

               6)

               at forpligte sig til inden 28. september 2006 at sende Kommissionen oplysninger om de former for bedste praksis, som er indført for at lette udstedelsen af ensartede visa til forskere, for at gøre det muligt for Kommissionen at evaluere de fremskridt, der er gjort. Under hensyntagen til, om direktivet om en særlig indrejseprocedure for tredjelandsstatsborgere med henblik på videnskabelig forskning (12) vedtages, og afhængig af resultatet af evalueringen, bør muligheden for at indarbejde denne henstillings bestemmelser i et passende retligt bindende instrument undersøges.

      Udfærdiget i Strasbourg, den 28. september 2005.

            På Europa-Parlamentets vegne

         J. BORRELL FONTELLES

            Formand

            På Rådets vegne

            D. ALEXANDER

            Formand

      (1)  EUT C 120 af 20.5.2005, s. 60.

      (2)  EUT C 71 af 22.3.2005, s. 6.

      (3)  Europa-Parlamentets udtalelse af 12.4.2005 (endnu ikke offentliggjort i EUT) og Rådets afgørelse af 18.7.2005.

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1513/2002/EF af 27. juni 2002 om Det Europæiske Fællesskabs sjette rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration som bidrag til realiseringen af det europæiske forskningsrum og til innovation (2002-2006)(EFT L 232 af 29.8.2002, s. 1). Ændret ved afgørelse nr. 786/2004/EF (EUT L 138 af 30.4.2004, s. 7).

      (5)  Rådets forordning (EF) nr. 539/2001 af 15. marts 2001 om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav (EFT L 81 af 21.3.2001, s. 1). Senest ændret ved forordning (EF) nr. 851/2005 (EUT L 141 af 4.6.2005, s. 3).

      (6)  EFT L 131 af 1.6.2000, s. 43.

      (7)  EFT L 64 af 7.3.2002, s. 20.

      (8)  EFT L 176 af 10.7.1999, s. 36.

      (9)  EFT L 176 af 10.7.1999, s. 31.

      (10)  EUT L 368 af 15.12.2004, s. 26.

      (11)  EUT L 370 af 17.12.2004, s. 78.

      (12)  Se s. 15 i denne EUT.