title: Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 16. juli 2018 om ændring af henstilling ESRB/2015/2 om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger (ESRB/2018/5)

text:
               21.9.2018

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 338/1

      DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICIS HENSTILLING
      af 16. juli 2018
      om ændring af henstilling ESRB/2015/2 om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger
      (ESRB/2018/5)
      (2018/C 338/01)
      DET ALMINDELIGE RÅD FOR DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICI HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
      under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici (1), særlig artikel 3 og artikel 16-18,
      under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (2), særlig artikel 458, stk. 8,
      under henvisning til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis afgørelse ESRB/2011/1 af 20. januar 2011 om vedtagelse af forretningsordenen for Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (3), særlig artikel 18-20, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  For at sikre de nationale makroprudentielle politiske foranstaltningers virkning og konsistens er det vigtigt, at den obligatoriske gensidighed, som kræves i henhold til EU-lovgivningen, suppleres af frivillig gensidighed.

                  (2)

                  Reglerne for frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger, som er fastsat i Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2015/2 (4), skal sikre, at alle eksponeringsbaserede makroprudentielle politiske foranstaltninger, der aktiveres i en medlemsstat, bliver modsvaret i de andre medlemsstater.

                  (3)

                  Med det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2017/4 (5) henstilles det, at den relevante aktiverende myndighed bør foreslå en maksimal væsentlighedstærskel i forbindelse med indsendelse af en anmodning om gensidighed til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB), under hvilken en individuel udbyder af finansielle tjenesters eksponering over for den identificerede makroprudentielle risiko i den jurisdiktion, hvor den makroprudentielle politiske foranstaltning anvendes af den aktiverende myndighed, kan anses som ikke-væsentlig. ESRB's permanente vurderingsteam, som blev oprettet i henhold til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis afgørelse ESRB/2015/4 (6), kan anbefale en anden tærskel, hvis det findes nødvendigt.

                  (4)

                  Fra den 30. april 2018 er kreditinstitutter, der er godkendt i Belgien, og som anvender den interne ratingbaserede metode ved beregningen af krav til lovpligtig kapital, i henhold til artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013 underlagt et risikovægtet tillæg for detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien, bestående af: a) et fast risikovægtet tillæg på 5 procentpoint, og b) et forholdsmæssigt risikovægtet tillæg bestående af en brøkdel (33 %) af det eksponeringsmæssige gennemsnit af risikovægtene.

                  (5)

                  Efter Belgiens anmodning til ESRB i henhold til artikel 458, stk. 8, i forordning (EU) nr. 575/2013 og for at forhindre negative grænseoverskridende virkninger i form af lækager og regelarbitrage, der kunne opstå som følge af gennemførelsen af de makroprudentielle politiske foranstaltninger, der anvendes i Belgien i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013, har ESRB's Almindelige Råd besluttet at tilføje denne foranstaltning til listen over makroprudentielle politiske foranstaltninger, som det henstilles at modsvare i henhold til henstilling ESRB/2015/2.

                  (6)

                  Henstilling ESRB/2015/2 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

         ÆNDRINGER

      Henstilling ESRB/2015/2 ændres som følger:

                  1)

                  Afdeling 1, delhenstilling C(1), affattes således:

                              »1.

                              Det anbefales, at de relevante myndigheder modsvarer de makroprudentielle foranstaltninger, som andre relevante myndigheder har vedtaget i henhold til ESRB's anbefaling. Det anbefales, at følgende foranstaltninger, som beskrevet nærmere i bilaget, modsvares:
                              Estland:

                                          —

                                          en systemisk buffersats på 1 %, som i overensstemmelse med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU anvendes for de indenlandske eksponeringer i alle kreditinstitutter, der er godkendt i Estland.

                                    Finland:

                                          —

                                          en minimumsgrænse på 15 % for den gennemsnitlige risikovægt på boliglån, der er sikret ved et realkreditlån med pant i beboelsesenheder i Finland, som anvendes i overensstemmelse med kravene i artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013 på kreditinstitutter, der er godkendt i Finland, og som anvender den interne ratingbaserede metode (IRB) ved beregningen af krav til lovpligtig kapital.

                                    Belgien:

                                          —

                                          et risikovægtet tillæg for detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien, der anvendes i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013 for kreditinstitutter, der er godkendt i Belgien, og som anvender IRB-metoden ved beregningen af krav til lovpligtig kapital, og som består af:

                                                      a)

                                                      et fast risikovægtet tillæg på 5 procentpoint, og

                                                      b)

                                                      et forholdsmæssigt risikovægtet tillæg bestående af 33 % af det eksponeringsmæssige gennemsnit af de risikovægte, der anvendes på porteføljen af detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien.«

                  2)

                  Bilaget erstattes af bilaget til denne henstilling.

         Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 16. juli 2018.

            Francesco MAZZAFERRO

               Leder af ESRB's sekretariat

               på vegne af ESRB's Almindelige Råd

         (1)  EUT L 331 af 15.12.2010, s. 1.

         (2)  EUT L 176 af 27.6.2013, s. 1.

         (3)  EUT C 58 af 24.2.2011, s. 4.

         (4)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2015/2 af 15. december 2015 om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger (EUT C 97 af 12.3.2016, s. 9).

         (5)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2017/4 af 20. oktober 2017 om ændring af henstilling ESRB/2015/2 om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger (EUT C 431 af 15.12.2017, s. 1).

         (6)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis afgørelse ESRB/2015/4 af 16. december 2015 om en koordineringsramme for relevante myndigheders underretning om nationale makroprudentielle politiske foranstaltninger, ESRB's afgivelse af udtalelser og udstedelse af henstillinger og om ophævelse af afgørelse ESRB/2014/2 (EUT C 97 af 12.3.2016, s. 28).

         BILAG
         »

                  Bilag

                     Estland

                        En systemisk buffersats på 1 %, som i overensstemmelse med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU anvendes for de indenlandske eksponeringer i alle kreditinstitutter, der er godkendt i Estland

                  I.   Beskrivelse af foranstaltningen

                              1.

                              Den estiske foranstaltning udgør en systemisk buffersats på 1 %, som i overensstemmelse med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU anvendes for de indenlandske eksponeringer i alle kreditinstitutter, der er godkendt i Estland.

                        II.   Gensidighed

                              2.

                              I medlemsstater, der har gennemført artikel 134 i direktiv 2013/36/EU i national ret, anbefales det, at de relevante myndigheder modsvarer den estiske foranstaltning for indenlandsk godkendte institutters eksponeringer i Estland, jf. artikel 134, stk. 1, i direktiv 2013/36/EU. Hvad angår dette afsnit gælder fristen i delhenstilling C(3).

                              3.

                              I medlemsstater, der ikke har gennemført artikel 134 i direktiv 2013/36/EU i national ret, anbefales det, at de relevante myndigheder modsvarer den estiske foranstaltning for indenlandsk godkendte institutters eksponeringer i Estland i overensstemmelse med delhenstilling C(2). De relevante myndigheder anbefales at vedtage den tilsvarende foranstaltning inden for seks måneder.

                     Finland

                        En kreditinstitut-specifik minimumsgrænse på 15 % for den gennemsnitlige risikovægt på lån, der er sikret ved et realkreditlån i beboelsesenheder i Finland, gælder for kreditinstitutter, som anvender den interne ratingmetode (IRB) (herefter »IRB kreditinstitutter«) i henhold til artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi) i forordning (EU) nr. 575/2013

                  I.   Beskrivelse af foranstaltningen

                              1.

                              Den finske foranstaltning, der anvendes i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013, består af en kreditinstitutspecifik minimumsgrænse på 15 % for den gennemsnitlige risikovægt for IRB kreditinstitutter på porteføljeniveau, for boliglån med pant i beboelsesenheder i Finland.

                        II.   Gensidighed

                              2.

                              I overensstemmelse med artikel 458, stk. 5, i forordning (EU) nr. 575/2013, anbefales det, at de relevante myndigheder i de berørte medlemsstater modsvarer den finske foranstaltning og anvender den på IRB kreditinstitutternes portefølje af realkreditlån med pant i beboelsesenheder i Finland, der er udstedt af indenlandsk godkendte filialer beliggende i Finland. Hvad angår dette afsnit gælder fristen i delhenstilling C(3).

                              3.

                              De relevante myndigheder anbefales også at modsvare den finske foranstaltning og anvende den på IRB kreditinstitutters porteføljer af realkreditlån med pant i beboelsesenheder i Finland, som er udstedt direkte på tværs af grænser af kreditinstitutter, der er etableret i deres respektive jurisdiktioner. Hvad angår dette afsnit gælder fristen i delhenstilling C(3).

                              4.

                              I overensstemmelse med delhenstilling C(2) anbefales det, at de relevante myndigheder, efter samråd med ESRB, anvender en makroprudentiel politisk foranstaltning, der er tilgængelig i deres jurisdiktion og som har den virkning, der svarer bedst til den foranstaltning ovenfor, der anbefales i forbindelse med gensidighed, herunder vedtagelse af tilsynsforanstaltninger og -beføjelser, der er fastsat i afsnit VII, kapitel 2, afdeling IV i direktiv 2013/36/EU. De relevante myndigheder anbefales at vedtage den tilsvarende foranstaltning inden for fire måneder.

                        III.   Væsentlighedstærskel

                              5.

                              Foranstaltningen suppleres af en væsentlighedstærskel for eksponeringer på 1 milliard EUR for realkreditmarkedet i Finland for at styre den eventuelle anvendelse af de minimis-princippet af de medlemsstater, der anvender gensidige foranstaltninger.

                              6.

                              I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 kan de relevante myndigheder i den berørte medlemsstat undtage individuelle IRB kreditinstitutter med ikke-væsentlige porteføljer af realkreditlån med pant i beboelsesenheder i Finland, som ligger under væsentlighedstærsklen på 1 milliard EUR. I så fald bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af eksponeringerne, og de anbefales at træffe modsvarende foranstaltninger, hvis et IRB kreditinstitut overskrider tærsklen på 1 milliard EUR.

                              7.

                              Hvis der ikke findes godkendte IRB kreditinstitutter i andre medlemsstater med filialer i Finland, eller som leverer finansielle tjenesteydelser direkte i Finland, og som har eksponeringer på 1 milliard EUR eller derover over for det finske realkreditmarked, kan de relevante myndigheder i medlemsstaterne beslutte ikke at modsvare foranstaltningerne i henhold til afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2. I så fald bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af eksponeringerne, og de anbefales at træffe modsvarende foranstaltninger, hvis et IRB kreditinstitut overskrider tærsklen på 1 milliard EUR.

                     Belgien

                        Et risikovægtet tillæg for detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien, der pålægges kreditinstitutter godkendt i Belgien, som anvender IRB-metoden, og som pålægges i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013. Tillægget består af to komponenter:

                              a)

                                    et fast risikovægtet tillæg på 5 procentpoint, og

                              b)

                                    et forholdsmæssigt risikovægtet tillæg bestående af 33 % af det eksponeringsmæssige gennemsnit af de risikovægte, der anvendes på porteføljen af detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien

                        I.   Beskrivelse af foranstaltningen

                              1.

                              Den belgiske foranstaltning, der anvendes i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013, som pålægges kreditinstitutter, der er godkendt i Belgien, og som anvender IRB-metoden, består af et risikovægtet tillæg for detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien, som indeholder to komponenter:

                                          a)

                                          Den første komponent består af en stigning på 5 procentpoint i risikovægten for detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien, som opnås efter beregning af den anden del af det risikovægtede tillæg i overensstemmelse med litra b).

                                          b)

                                          Den anden komponent består af en risikovægtet stigning på 33 % af det eksponeringsmæssige gennemsnit af de risikovægte, der anvendes på porteføljen af detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien. Det eksponeringsvægtede gennemsnit er gennemsnittet af risikovægtene af de individuelle lån beregnet i overensstemmelse med artikel 154 i forordning (EU) nr. 575/2013, vægtet efter den relevante eksponeringsværdi.

                        II.   Gensidighed

                              2.

                              I overensstemmelse med artikel 458, stk. 5, i forordning (EU) nr. 575/2013, henstilles det, at de relevante myndigheder i de berørte medlemsstater modsvarer den belgiske foranstaltning ved at anvende den på de filialer af indenlandsk godkendte kreditinstitutter, der er beliggende i Belgien, og som anvender IRB-metoden, inden den tidsfrist, som er angivet i delhenstilling C(3).

                              3.

                              Det henstilles, at de relevante myndigheder modsvarer den belgiske foranstaltning ved at anvende den på indenlandsk godkendte kreditinstitutter, der anvender IRB-metoden, og som har direkte detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien. I overensstemmelse med delhenstilling C(2), henstilles det, at de relevante myndigheder anvender den samme foranstaltning, som den, der er blevet gennemført i Belgien af den aktiverende myndighed, inden for den tidsfrist, der er angivet i delhenstilling C(3).

                              4.

                              Hvis samme makroprudentielle politiske foranstaltning ikke findes i deres jurisdiktion, henstilles det, at de relevante myndigheder, efter samråd med ESRB, anvender en makroprudentiel politisk foranstaltning, der er tilgængelig i deres jurisdiktion, og som har den virkning, der svarer bedst til den foranstaltning ovenfor, der anbefales i forbindelse med gensidighed, herunder vedtagelse af tilsynsforanstaltninger og -beføjelser, der er fastsat i afsnit VII, kapitel 2, afdeling IV i direktiv 2013/36/EU. Det henstilles, at de relevante myndigheder vedtager den tilsvarende foranstaltning senest fire måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende.

                        III.   Væsentlighedstærskel

                              5.

                              Foranstaltningen suppleres af en institut-specifik væsentlighedstærskel på 2 milliarder EUR for at styre de relevante myndigheders eventuelle anvendelse af de minimis-princippet i forbindelse med gensidige foranstaltninger.

                              6.

                              I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 kan de relevante myndigheder i den berørte medlemsstat undtage individuelle indenlandsk godkendte kreditinstitutter, der anvender IRB-metoden, som har ikke-væsentlige detaileksponeringer sikret ved realkreditlån med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien, og som ligger under væsentlighedstærsklen på 2 milliarder EUR. Når de relevante myndigheder anvender væsentlighedstærsklen, bør de overvåge væsentligheden af eksponeringerne, og det henstilles, at de anvender den belgiske foranstaltning på tidligere undtagne individuelle indenlandsk godkendte kreditinstitutter, hvis væsentlighedstærsklen på 2 milliarder EUR overskrides.

                              7.

                              Hvis der ikke findes kreditinstitutter, der er meddelt tilladelse i de berørte medlemsstater, med filialer beliggende i Belgien, eller som har direkte detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien, der anvender IRB-metoden, og som har eksponeringer på 2 milliarder EUR eller derover over for det belgiske boligmarked, kan de relevante myndigheder i de pågældende medlemsstater i henhold til afsnit 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 beslutte ikke at modsvare den belgiske foranstaltning. I så fald bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af eksponeringerne, og de anbefales at modsvare den belgiske foranstaltning, hvis et IRB kreditinstitut overskrider tærsklen på 2 milliarder EUR.

                              8.

                              I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 udgør væsentlighedstærsklen på 2 milliarder EUR det anbefalede maksimale tærskelniveau. Relevante myndigheder, som foretager modsvarende foranstaltninger, kan derfor i stedet for at anvende den anbefalede tærskel fastsætte en lavere tærskel for deres jurisdiktioner, hvor det er hensigtsmæssigt, eller modsvare foranstaltningen uden nogen væsentlighedstærskel.

            «


title: Den Europæiske Centralbanks henstilling af 19. oktober 2018 til Rådet for Den Europæiske Union om eksterne revisorer for De Nederlandsche Bank (ECB/2018/25)

text:
               30.10.2018

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 394/1

      DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS HENSTILLING
      af 19. oktober 2018
      til Rådet for Den Europæiske Union om eksterne revisorer for De Nederlandsche Bank
      (ECB/2018/25)
      (2018/C 394/01)
      STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
      under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 27.1, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Regnskaberne for Den Europæiske Centralbank (ECB) og for de nationale centralbanker i de medlemsstater, der har euroen som valuta, revideres af uafhængige eksterne revisorer, der indstilles af ECB's Styrelsesråd og godkendes af Rådet for Den Europæiske Union.

                  (2)

                  Mandatet for De Nederlandsche Banks nuværende eksterne revisorer, Deloitte Accountants B.V., udløber efter revisionen for regnskabsåret 2018. Det er derfor nødvendigt at udnævne eksterne revisorer fra regnskabsåret 2019.

                  (3)

                  De Nederlandsche Bank har valgt KPMG Accountants N.V. som sine eksterne revisorer for regnskabsårene 2019 til 2022 med mulighed for at forlænge mandatet med et år ad gangen indtil regnskabsåret 2025 —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      Det henstilles, at KPMG Accountants N.V. udnævnes til eksterne revisorer for De Nederlandsche Bank for regnskabsårene 2019 til 2022 med mulighed for at forlænge mandatet med et år ad gangen indtil regnskabsåret 2025.

         Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 19. oktober 2018.

            Mario DRAGHI

               Formand for ECB


title: Den Europæiske Centralbanks henstilling af 25. juli 2019 til Rådet for Den Europæiske Union om eksterne revisorer for Bank Ċentrali ta’ Malta/Central Bank of Malta (ECB/2019/24)

text:
               21.8.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 283/1

      DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS HENSTILLING
      af 25. juli 2019
      til Rådet for Den Europæiske Union om eksterne revisorer for Bank Ċentrali ta’ Malta/Central Bank of Malta
      (ECB/2019/24)
      (2019/C 283/01)
      STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
      under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 27.1, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Regnskaberne for Den Europæiske Centralbank (ECB) og for de nationale centralbanker i de medlemsstater, der har euroen som valuta, revideres af uafhængige eksterne revisorer, der indstilles af ECB's Styrelsesråd og godkendes af Rådet for Den Europæiske Union.

                  (2)

                  Mandatet for de eksterne revisorer for Bank Ċentrali ta’ Malta/Central Bank of Malta, PricewaterhouseCoopers, udløb efter revision af regnskabsåret 2018. Det er derfor nødvendigt at udnævne eksterne revisorer fra regnskabsåret 2019.

                  (3)

                  Bank Ċentrali ta’ Malta/Central Bank of Malta har valgt KPMG som eksterne revisorer for regnskabsårene 2019 til 2025 —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      Det henstilles, at KPMG udnævnes til eksterne revisorer for Bank Ċentrali ta’ Malta/Central Bank of Malta for regnskabsårene 2019 til 2025.

         Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 25. juli 2019.

            Mario DRAGHI

               Formand for ECB


title: Rådets henstilling af 9. juli 2019 om Estlands nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Estlands stabilitetsprogram for 2019

text:
               5.9.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 301/30

      RÅDETS HENSTILLING
      af 9. juli 2019
      om Estlands nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Estlands stabilitetsprogram for 2019
      (2019/C 301/06)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
      som henviser til Det Europæiske Råds konklusioner,
      som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2019 om samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder som proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 21. marts 2019 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (2) ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Estland ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dag vedtog Kommissionen en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd tilsluttede sig den 21. marts 2019. Den 9. april 2019 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet (3) (»henstillingen for 2019 vedrørende euroområdet«), som indeholder fem henstillinger vedrørende euroområdet (»henstillingerne vedrørende euroområdet«).

                  (2)

                  Da Estland har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Estland sikre en fuldstændig og rettidig implementering af henstillingen for 2019 vedrørende euroområdet som afspejlet i henstilling 2 og 3 nedenfor. Navnlig vil en målretning af investeringstiltagene inden for den økonomiske politik mod de specifikke områder bidrage til efterlevelse af den anden henstilling vedrørende euroområdet, der omhandler støtte til investeringer.

                  (3)

                  Den 27. februar 2019 blev landerapporten for 2019 for Estland offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Estlands fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 13. juli 2018 (4), opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og Estlands fremskridt mod opfyldelsen af dets nationale Europa 2020-mål.

                  (4)

                  Estland fremlagde den 30. maj 2019 sit nationale reformprogram for 2019 og den 30. april 2019 sit stabilitetsprogram for 2019.

                  (5)

                  De relevante landespecifikke henstillinger er taget i betragtning ved programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (5) kan Kommissionen, hvor det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

                  (6)

                  Estland er på nuværende tidspunkt underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. Stabilitetsprogrammet for 2019 blev forelagt på basis af en uændret politik. I programmet forventes landet at bevæge sig fra et offentligt underskud på 0,6 % af bruttonationalproduktet (BNP) i 2018 til et underskud på 0,2 % af BNP i 2019, 0,3 % af BNP i 2020 og et underskud på 0,7 % af BNP i 2022. På grundlag af den genberegnede strukturelle saldo (6) forventes den mellemfristede budgetmålsætning om et strukturelt underskud på 0,5 % af BNP ikke at blive nået i løbet af den periode, som stabilitetsprogrammet for 2019 omfatter. Den offentlige gældskvote forventes at falde til 5,3 % af BNP i 2022. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for disse budgetfremskrivninger, er gunstigt. De foranstaltninger, der er nødvendige for at understøtte de planlagte underskudsmål, er ikke blevet specificeret, hvilket udgør en risiko for provenuantagelserne.

                  (7)

                  På baggrund af Kommissionens efterårsprognose 2018, ifølge hvilken Estland vil ligge tættere på sin mellemfristede budgetmålsætning i 2019, og i overensstemmelse med reglerne om ophævelse af fastfrysningen af den krævede tilpasning, bør den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstige 4,9 %, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 0,3 % i 2019. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2019 er der risiko for en væsentlig afvigelse fra dette krav i 2019.

                  (8)

                  I lyset af Estlands forventede produktionsgab på 2,7 % af BNP og med en forventet BNP-vækst under den potentielle vækstrate bør den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstige 4,1 % i 2020 i overensstemmelse med den strukturelle tilpasning på 0,6 % af BNP, som kræves ifølge den tilpasningsmatrix, der er fastlagt efter fælles aftale som led i stabilitets- og vækstpagten. På basis af Kommissionens forårsprognose 2019 er der under antagelse af en uændret politik risiko for en væsentlig afvigelse fra dette krav i 2020. Generelt er Rådet af den opfattelse, at der er behov for at træffe foranstaltninger i 2019 for at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten.

                  (9)

                  På baggrund af store skandaler i forbindelse med hvidvask af penge er forebyggelse heraf blevet en prioritet for Estland. Estland har styrket sin lovgivning om bekæmpelse af hvidvask af penge, og andelen af valutaudlændinges indskud i den estiske banksektor er faldet betydeligt. Der er dog stadig udfordringer. Den estiske regering har vedtaget yderligere foranstaltninger og retningslinjer for, hvordan forebyggelsen på dette område kan styrkes, men det estiske parlament har endnu ikke vedtaget et lovgivningsinitiativ, der skal styrke tilsynet med bekæmpelse af hvidvask af penge. Der bør arbejdes på at gennemføre disse foranstaltninger effektivt, når de er vedtaget.

                  (10)

                  Mangel på kvalificeret arbejdskraft og misforhold mellem udbudte og efterspurgte kvalifikationer er blandt de største hindringer for erhvervsinvesteringer og begrænser øgede produktivitetsgevinster. I de seneste år har Estland gennemført omfattende reformer, men udviklingen på arbejdsmarkedet og faldet i antallet af personer i den erhvervsaktive alder indebærer langsigtede udfordringer for uddannelsessystemet. Blandt disse udfordringer er den fortsatte høje andel af unge, der forlader skolen tidligt, den ufuldstændige omlægning af skoleinfrastrukturen, den utilstrækkelige arbejdsmarkedsrelevans af de videregående uddannelser og de udfordringer, der er forbundet med en aldrende lærerstab og lærerfagets ringe tiltrækningskraft. Selv om stadig flere deltager i voksenuddannelse, foregår opkvalificeringen og omskolingen af arbejdsstyrken ikke hurtigt nok til at holde trit med udviklingen på arbejdsmarkedet. Centralt i de konstaterede behov for kvalifikationer står en utilstrækkelig evne til at innovere. Til trods for den høje procentdel af specialister inden for informations- og kommunikationsteknologi tilbyder virksomhederne kun begrænset uddannelse i digitale færdigheder. Ved at forbedre uddannelsessystemets arbejdsmarkedsrelevans, herunder investere i erhvervsvejledning, bekæmpe skolefrafald og i højere grad være på forkant med kvalifikationsbehovet, kan man bidrage til at sikre, at befolkningen får de nødvendige færdigheder. Desuden vil man ved at forbedre lærernes arbejdsvilkår, kvaliteten af undervisningen og uddannelsespolitikken i tråd med den demografiske og økonomiske udvikling kunne styrke kapaciteten i uddannelsessystemet.

                  (11)

                  Trods visse forbedringer er forekomsten af fattigdom, social udstødelse og indkomstulighed fortsat høj, især blandt de ældre. Ca. 42 % i aldersgruppen 65 år og derover var i risiko for fattigdom og social udstødelse i 2017, sammenlignet med et EU-gennemsnit på 15 %. De sociale ydelser kan stadig ikke reducere fattigdommen i tilstrækkelig grad, og det sociale sikkerhedsnet er svagt. Den ringe koordinering mellem sundheds- og socialvæsenet og de store forskelle mellem kommunernes evne til at kortlægge behovet for sociale ydelser og til at føre dem ud i livet gør det vanskeligt at sikre sociale tjenesteydelser af god kvalitet og til overkommelige priser. Modtagerne skal desuden dække en stor del af omkostningerne ved de tjenester, som myndighederne yder. Estlands offentlige udgifter til langtidspleje udgjorde mindre end halvdelen af EU-gennemsnittet (0,6 % af BNP sammenlignet med 1,6 % af BNP i 2016). Der findes hverken forebyggende foranstaltninger eller et støttesystem til at lette byrden for de uformelle plejere. Andelen af personer med uopfyldte medicinske behov er fortsat blandt de højeste i Unionen (11,7 %), hvilket tyder på tilgængeligheds- og effektivitetsproblemer i sundhedssystemet. Disse udfordringer peger i retning af, at der er behov for at levere integrerede sociale tjenester og sundhedsydelser af god kvalitet og til en overkommelig pris og udvikle et omfattende regelsæt for langtidspleje. Ved at investere i den social inklusion, herunder i social infrastruktur, vil den inklusive vækst blive fremmet.

                  (12)

                  Den kønsbestemte lønforskel på 25,6 % i 2017 er blandt de højeste i Unionen og lidt større end i det foregående år. De konsekvenser, som forældreskab har for kvinders beskæftigelse, ligger desuden et godt stykke over EU-gennemsnittet (henholdsvis 25,2 % og 9,0 %). Langvarig forældreorlov fører ofte til en langsommere karriereudvikling for kvinder. Kvinder har tendens til at arbejde i økonomiske sektorer og erhverv med lavere løn, selv om deres uddannelsesniveau er højere end mænds. De seneste foranstaltninger har gjort reglerne for forældreorlov og understøttelse mere fleksible for at gøre det lettere for forældre at vende tilbage til arbejdsmarkedet. Brugen af børnepasning er blevet mere udbredt. Faktorer som økonomisk aktivitet, beskæftigelse, alder, erhvervserfaring og arbejdstid forklarer imidlertid kun en del af lønforskellen mellem mænd og kvinder og efterlader et uforklarligt gab på 20 % i forhold til EU-gennemsnittet på 11,5 %. Løngennemsigtighed kan bidrage til en bedre forståelse af årsagerne til denne store lønforskel mellem mænd og kvinder. Fortsatte investeringer i børnepasning og aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger kan øge beskæftigelsen blandt kvinder. Det er desuden vigtigt i en bredere sammenhæng at sikre samarbejdet med arbejdsmarkedets parter og styrke deres kapacitet.

                  (13)

                  Estland er et afsides beliggende land med en lav befolkningstæthed, og derfor er et velfungerende og indbyrdes forbundet transportsystem af afgørende betydning for Estlands økonomiske aktivitet og eksport. Estlands transportinfrastruktur er mangelfuld med hensyn til konnektivitet og bæredygtighed. Jernbanetransport og intermodal transport skal udvikles mere. Desuden er drivhusgasemissionerne fra vejtransport steget i de seneste 5 år. Yderligere innovative og bæredygtige løsninger kan bidrage til at løse problemerne med hensyn til trængsel og offentlig transport. Synkronisering af Estlands elsystem med det kontinentale europæiske net er afgørende for at sikre elforsyningen i hele Østersøregionen. Investeringer i infrastruktur vil bidrage til at gøre de estiske virksomheder mere konkurrencedygtige.

                  (14)

                  Med et lavt investeringsniveau i forskning og udvikling, navnlig fra den private sektor, har Estlands produktivitet haltet bagefter. I 2017 lå de offentlige udgifter til forskning og udvikling lidt under EU-gennemsnittet, og erhvervsinvesteringerne var kun på 0,61 % af BNP — ca. halvdelen af EU-gennemsnittet. Kun en lille andel af virksomhederne, især blandt de små og mellemstore virksomheder (SMV'er), indberetter forsknings- og innovationsaktiviteter. Andre innovationsudgifter end forsknings- og udviklingsudgifter er faldende, og der er kun begrænset samarbejde mellem forskning og erhvervsliv. En del af disse faktorer påvirker landets innovationsresultater og produktivitet i negativ retning. Mere målrettede investeringer i forskning, udvikling og innovation, herunder i digitalisering og automatisering af virksomheder, vil kunne øge Estlands produktivitet og konkurrenceevne. Det samme gælder en bedre prioritering af forskningsemner på områder af økonomisk betydning. De estiske myndigheder har udformet og gennemført en række foranstaltninger for at afhjælpe manglerne i forsknings- og innovationssystemet, men deres virkning er stadig begrænset.

                  (15)

                  Der er fortsat udfordringer med hensyn til ressource- og energieffektiviteten. Estlands miljøinnovationsresultater afspejler ikke fuldt ud landets potentiale, og dets samlede miljøinnovative score på 60 ligger 40 % under EU-gennemsnittet. På trods af visse forbedringer i de seneste år ligger Estland omkring tre gange lavere end EU-gennemsnittet med hensyn til ressourceproduktivitet, og kløften i forhold til resten af Unionen bliver stadig større. Kun en lille del af landets SMV'er træffer foranstaltninger til at forbedre deres ressourceeffektivitet og miljøvenlighed. Desuden er økonomien meget energiintensiv med et energiforbrug, der ligger et godt stykke over EU-gennemsnittet. Alle estiske regioner halter bagefter med hensyn til at forbedre ressource- og energieffektiviteten. Med 0,4 % i 2017 lå Estland langt under det nationale mål på 10 % vedvarende energi i transportsektoren. Fremme af ressource- og energieffektivitet, navnlig i bygningssektoren, og støtte til den cirkulære økonomi, herunder ved at øge investeringerne, vil kunne bidrage yderligere til en mere konkurrencedygtig og bæredygtig økonomi.

                  (16)

                  Insolvensprocedurerne i Estland tager omkring tre år, og inddrivelsessatsen ligger på lidt over 40 %. Dette bevirker, at arbejdskraft og finansielle ressourcer er fanget i mindre produktive virksomheder. Dermed mindskes incitamenterne til at investere og yde finansiering til virksomhederne. Det er vigtigt at ændre insolvensreglerne for at afkorte insolvensbehandlingen og øge inddrivelsessatsen for kreditorerne. Det bør navnlig indebære at tilskynde til at anvende rekonstruktionsprocedurerne før og efter en konkurs og forhindre stykvise likvidationer af virksomheder.

                  (17)

                  Programmeringen af EU-midler for perioden 2021-2027 kan bidrage til at afhjælpe nogle af de mangler, der blev konstateret i henstillingerne, navnlig på de områder, der er omfattet af bilag D til landerapporten for 2019. Dette ville gøre det muligt for Estland at optimere anvendelsen af disse midler i relation til de identificerede sektorer, idet der tages hensyn til regionale forskelle.

                  (18)

                  Som led i det europæiske semester 2019 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Estlands økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2019. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2019, det nationale reformprogram for 2019 og de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Estland i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Estland, men også til deres overensstemmelse med Unionens regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

                  (19)

                  Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået stabilitetsprogrammet for 2019, og dets holdning (7) afspejles især i henstilling 1 nedenfor,

            HENSTILLER, at Estland i 2019 og 2020 træffer foranstaltninger med henblik på at:

         1.

            sikre, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 4,1 % i 2020, hvilket svarer til en årlig strukturtilpasning på 0,6 % af BNP, og sikre et effektivt tilsyn og håndhævelse af reglerne om bekæmpelse af hvidvask af penge

         2.

            afhjælpe manglen på kvalificeret arbejdskraft og fremme innovation ved at forbedre uddannelsessystemets kapacitet og arbejdsmarkedsrelevans, forbedre tilstrækkeligheden af det sociale sikkerhedsnet og adgangen til prismæssigt overkommelige og integrerede sociale tjenester samt træffe foranstaltninger til at mindske den kønsbestemte lønforskel, herunder ved at forbedre løngennemsigtigheden

         3.

            målrette investeringstiltag inden for den økonomiske politik mod bæredygtig transport og energiinfrastruktur, herunder sammenkoblinger, fremme af forskning og innovation samt ressource- og energieffektivitet, idet der tages hensyn til regionale forskelle.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2019.

               På Rådets vegne

            M. LINTILÄ

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 136 af 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320 af 10.9.2018, s. 24.

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Den konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, som genberegnet af Kommissionen efter den metode, der er aftalt i fællesskab.

         (7)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 9. juli 2019 om Litauens nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Litauens stabilitetsprogram for 2019

text:
               5.9.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 301/91

      RÅDETS HENSTILLING
      af 9. juli 2019
      om Litauens nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Litauens stabilitetsprogram for 2019
      (2019/C 301/15)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
      som henviser til Det Europæiske Råds konklusioner,
      som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2019 om samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder, som blev proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 21. marts 2019 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (2) ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Litauen ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dag vedtog Kommissionen også en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd tilsluttede sig den 21. marts 2019. Den 9. april 2019 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet (3) (»henstillingen vedrørende euroområdet for 2019«), som indeholder fem henstillinger vedrørende euroområdet (»henstillingerne vedrørende euroområdet«).

                  (2)

                  Da Litauen har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Litauen sikre en fuldstændig og rettidig efterlevelse af henstillingen vedrørende euroområdet for 2019 som afspejlet i henstilling 2 og 3 nedenfor. Navnlig vil investeringsforanstaltninger bidrage til efterlevelse af den anden henstilling vedrørende euroområdet omhandlende understøttelse af investeringer, og uddannelsesforanstaltninger vil bidrage til efterlevelse af den tredje henstilling vedrørende euroområdet omhandlende arbejdsmarkedets funktion.

                  (3)

                  Den 27. februar 2019 blev landerapporten for 2019 for Litauen offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Litauens fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 13. juli 2018 (4), opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og Litauens fremskridt med opfyldelsen af dets nationale Europa 2020-mål.

                  (4)

                  Litauen fremlagde den 10. maj 2019 sit nationale reformprogram for 2019 og den 30. april 2019 sit stabilitetsprogram for 2019. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

                  (5)

                  De relevante landespecifikke henstillinger er taget i betragtning ved programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (5) kan Kommissionen, hvor det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring, redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse.

                  (6)

                  Litauen er på nuværende tidspunkt underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. I sit stabilitetsprogram for 2019 forventer regeringen at opnå et samlet overskud på 0,4 % af bruttonationalproduktet (BNP) i 2019 og 0,2 % i 2020, før det ifølge fremskrivningerne vil falde yderligere til 0,1 % af BNP i 2021. På grundlag af den genberegnede strukturelle saldo (6) er den mellemfristede budgetmålsætning om et underskud på 1 % af BNP i strukturelle termer mere end opfyldt i hele programperioden. I 2017 fik Litauen tilladelse til en midlertidig afvigelse i forbindelse med gennemførelsen af strukturreformerne. Denne afvigelse fremføres i en periode på tre år. Ifølge stabilitetsprogrammet for 2019 ventes den offentlige gældskvote at falde fra 34,2 % af BNP i 2018 til 32,9 % i 2022. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for disse budgetfremskrivninger, er realistisk. Til gengæld er de foranstaltninger, der er nødvendige for at understøtte de planlagte overskudsmål fra og med 2020, ikke tilstrækkeligt præciseret. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2019 forventes den strukturelle saldo at udvise et underskud på 1 % af BNP i 2019 og 0,9 % af BNP i 2020, hvilket er i overensstemmelse med den mellemfristede budgetmålsætning. Samtidig bør udviklingen i udgifterne følges nøje på kort og mellemlang sigt, navnlig i lyset af mulige risici med hensyn til stabiliteten af fremtidige indtægter. Rådet er af den generelle opfattelse, at Litauen ventes at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten i 2019 og 2020.

                  (7)

                  I juni 2018 vedtog regeringen en række love til gennemførelse af en omfattende pakke bestående af seks strukturreformer inden for nøgleområderne uddannelse, sundhed, beskatning, uformel økonomi, pensioner og innovation.

                  (8)

                  Litauen har videreført bestræbelserne på at bekæmpe den sorte økonomi og forbedre overholdelsen af skattelovgivningen. Selv om disse foranstaltninger har vist opmuntrende resultater, er den overordnede overholdelse af skattereglerne fortsat lav. Litauen har stadig et af de største momsgab i Unionen. En endnu bedre overholdelse af skattelovgivningen vil øge indtægterne og gøre skattesystemet mere retfærdigt. Der er ikke truffet foranstaltninger til at udvide skattegrundlaget til at omfatte kilder, der er mindre skadelige for væksten. Miljø- og ejendomsskatterne ligger fortsat under EU-gennemsnittet, og der er ingen planer om ændringer af bilbeskatningen eller vejafgifter for private passagerer.

                  (9)

                  Siden 2018 reguleres de offentlige pensioner automatisk med udgangspunkt i lønudviklingen. Dette forventes at reducere de offentlige pensionsudgifter fra 6,9 % af BNP i 2016 til 5,2 % i 2070. Som følge af det forventede fald i beskæftigelsen ventes pensionernes tilstrækkelighed imidlertid at falde, fordi pensionsydelserne ikke vil kunne holde trit med lønstigningerne. Ydelsesandelen — dvs. forholdet mellem den gennemsnitlige pensionsydelse og gennemsnitslønnen — forventes at falde støt fra et niveau, som allerede er et af de laveste i Unionen. I henhold til gældende lovgivning skal regeringen foreslå korrigerende foranstaltninger, når dette forhold falder. På grund af usikkerhed om den nøjagtige beskaffenhed af og tidspunktet for sådanne fremtidige foranstaltninger tages der ikke højde for dem i fremskrivningerne af befolkningsaldringen. De udgør dog en risiko for de offentlige finansers holdbarhed. Hvis den samlede ydelsesandel blev holdt uændret indtil 2070, ville pensionsudgifterne stige til 7 % af BNP i stedet for at falde til 5,2 % som forventet. Der er derfor usikkerhed om, hvordan pensionslovgivningen vil blive anvendt i praksis, og om konsekvenserne heraf for den finanspolitiske holdbarhed og pensionernes tilstrækkelighed over tid.

                  (10)

                  Den høje andel af personer, der er i risiko for fattigdom eller social udstødelse, udgør sammen med den store indkomstulighed fortsat betydelige udfordringer for Litauen og mindsker udsigten til en inklusiv økonomisk vækst. Trods fortsat økonomisk vækst er store dele af det litauiske samfund (eksempelvis ældre, personer med handicap, børn, enlige forsørgere og ledige) i udpræget grad i risiko for fattigdom og social udstødelse. Selv om det sociale sikkerhedsnet i Litauen er blevet forbedret i de senere år, er den samlede udligning over skatter og ydelser og udgifterne til social sikring i forhold til BNP fortsat blandt de laveste i Unionen. Der er blevet iværksat visse indledende tiltag til afhjælpning af den store fattigdom og den høje indkomstulighed, bl.a. indførelsen af et »mindstenødvendighedsforbrug«, stigningen i den universelle børneydelse og indekseringen af alderspensionen. Men den vedvarende store fattigdom og høje ulighed viser, at der stadig er langt igen, før landets sociale sikring kommer på højde med EU-gennemsnittet, og at der er behov for investeringer for at bekæmpe social udstødelse. Aktive inklusionsstrategier for sårbare grupper er mere effektive, når de kombinerer en øget tilstrækkelighed af minimumsindkomst- og pensionsordninger samt aktiv arbejdsmarkedspolitik og øget udbud af sociale tjenesteydelser, herunder børnepasning og socialt boligbyggeri.

                  (11)

                  Situationen på arbejdsmarkedet er strammet til som følge af væksten i beskæftigelsen, men også på grund af en negativ befolkningsudvikling i form af bl.a. emigration. Investeringer i menneskelig kapital og bedre adgang til arbejdsmarkedet for alle er påkrævet for at afbøde virkningerne af faldet i den erhvervsaktive befolkning. I lyset af den mangel på kvalificeret arbejdskraft og det manglende sammenfald mellem udbudte og efterspurgte færdigheder, som til stadighed præger arbejdsmarkedet, er det vigtigt, at Litauen fremskynder de reformer, som skal forbedre kvaliteten og effektiviteten på alle uddannelsesniveauer, og sikrer lige adgang til inklusiv uddannelse af høj kvalitet. Den befolkningsmæssige tilbagegang har affødt et pres på skoleinfrastrukturen. Den befolkningsmæssige forskydning kræver strategier for at bevare adgangen til uddannelse af høj kvalitet for alle, samtidig med at effektiviteten af skoleinfrastrukturen sikres og lærere, der er berørt af skolekonsolidering, støttes. Der kræves stadig væsentlige tiltag med hensyn til konsolidering inden for de videregående uddannelser, der omfatter mere end 40 statsejede og private universiteter og højere læreanstalter. Det er nødvendigt at modernisere undervisningsplanerne inden for erhvervsuddannelserne og sikre, at de i højere grad afspejler de lokale og regionale arbejdsmarkeders behov. Effektive og let tilgængelige voksenuddannelser, omskolingsmuligheder og opkvalificeringstilbud vil sammen med tilstedeværelsen af sociale tjenesteydelser kunne bringe flere mennesker ud på arbejdsmarkedet. Deltagelsen i voksenuddannelse er fortsat lav, nemlig 6,6 % i 2018, hvilket er et godt stykke under EU-gennemsnittet på 11,1 %. Den litauiske økonomi kan efter al sandsynlighed drage fordel af investeringer i såvel opkvalificering, herunder af digitale færdigheder, som innovation og bedre integration af den dårligt stillede del af befolkningen på arbejdsmarkedet (f.eks. personer med handicap, ældre, arbejdsløse eller ikkeerhvervsaktive voksne). Set i en større sammenhæng er det vigtigt at styrke kapaciteten hos arbejdsmarkedets parter for at øge deres engagement.

                  (12)

                  Dårlige resultater og lave investeringer på sundhedsområdet er vedvarende udfordringer. Der er fortsat betydelige muligheder for at rationalisere ressourceanvendelsen gennem en yderligere omlægning fra hospitalsindlæggelse til ambulant behandling. Forbruget af hospitalstjenester er fortsat højt med en høj andel af hospitalsindlæggelser i forbindelse med kroniske sygdomme kombineret med relativt lave belægningsgrader. Yderligere rationalisering af ressourceanvendelsen på hospitalerne samt målrettede investeringer til styrkelse af den primære pleje, herunder mht. sundhedspersonale, er nødvendige for at sikre effektivitetsgevinster og forbedre resultaterne på sundhedsområdet. Kvaliteten af plejen er en af hovedårsagerne til de dårlige resultater på sundhedsområdet. Foranstaltningerne til forbedring af plejens kvalitet er spredte; akkreditering anvendes meget lidt inden for den primære sundhedspleje, og på hospitalerne anvendes akkrediteringssystemet ikke. Navnlig investeringerne i sygdomsforebyggende foranstaltninger er lave. Desuden mangler de tiltag, der er iværksat for at styrke de sygdomsforebyggende foranstaltninger på lokalt plan, en overordnet vision, og virkningen svækkes af manglende systemisk samarbejde mellem de offentlige sundhedsmyndigheder og den primære sundhedspleje. Endelig har lave sundhedsudgifter sammen med forholdsvis høje beløb i form af uformelle betalinger og en høj egenbetaling negative følgevirkninger for den lige adgang til sundhedsydelser.

                  (13)

                  Der er truffet visse foranstaltninger til bekæmpelse af korruption, men der mangler stadig et integreret register over interesseerklæringer. Der blev vedtaget gennemførelsesbestemmelser til loven om beskyttelse af whistleblowere i 2018, og en ny lov om lobbyvirksomhed drøftes. Der er fortsat uregelmæssigheder i bekæmpelsen af korruption på sundhedsområdet.

                  (14)

                  Investeringernes andel af BNP ligger i Litauen fortsat under gennemsnittene for både Unionen og andre baltiske lande. Innovationsomfanget i Litauen er beskedent, og de litauiske virksomhedernes teknologiabsorptionskapacitet er lille. Der er behov for større investeringer i forskning og innovation, navnlig i den private sektor. Dette vil øge produktiviteten, som trods en nylig stigning, fortsat ligger et godt stykke under EU-niveauet. Manglen på specialister inden for informations- og kommunikationsteknologi peger på et behov for at investere i digitale færdigheder, som understøtter konkurrenceevnen, innovationen og Litauens teknologiabsorptionskapacitet, fremmer overgangen til en mere videnbaseret økonomi og øger værditilvæksten.

                  (15)

                  Økonomien er forholdsvis ressourceintensiv og i vid udstrækning afhængig af import af energi og materialer. Ressourceproduktiviteten er lav, mens energiforbruget er højt, især i bolig- og transportsektoren. Større investeringer i energieffektivitet, navnlig i byggesektoren, og indenlandsk produktion af energi fra vedvarende kilder, ville bidrage til en grøn økonomi og en mere bæredygtig vækst og samtidig mindske afhængigheden af energiimport.

                  (16)

                  Litauen lider stadig under lav international tilgængelighed for så vidt angår jernbane-, vej-, sø- og lufttransport, og det er nødvendigt yderligere at forbedre sammenhængen med transportnettet i resten af Europa. Bedre transportforbindelser vil øge produktiviteten i økonomien og give mulighed for at drage fuld fordel af det indre marked. Transportsektorens resultater ligger langt under EU-gennemsnittet hvad angår udstrækningen af TEN-T-vej- og -jernbanenettet, investeringer i forskning og innovation i transportsektoren samt bæredygtighedsaspekter og trafiksikkerhed. Jernbanetrafikken domineres af øst-vest-trafik, mens nord-syd-aksen stadig er underudviklet. Der er derfor behov for betydelige investeringer for at udvikle et bæredygtigt, klimarobust, intelligent, sikkert og intermodalt TEN-T-net — samt tilgængeligheden heraf — og for at fremme bæredygtig mobilitet i byerne. Desuden er drivhusgasemissionerne fra vejtransport steget kraftigt i de seneste fem år. Synkroniseringen af Litauens elsystem med det kontinentaleuropæiske net er afgørende for at sikre elforsyningssikkerheden i hele Østersøområdet.

                  (17)

                  De regionale forskelle i Litauen er større end i Unionen som helhed og er øget i de sidste to årtier. Det er især de to storbyområder, der har høstet fordelene ved Litauens hurtige økonomiske konvergens. Overvejende landlige områder, som dækker størstedelen af området og omfatter næsten 55 % af befolkningen, oplever en stærk befolkningsnedgang, som forværres af forringet adgang til offentlige tjenester af høj kvalitet. De betydelige socioøkonomiske forskelle i landet vidner om, at visse regioner har særlige investeringsbehov. Det er også fortsat en udfordring at intensivere forbindelserne, herunder transportforbindelserne og de digitale forbindelser, mellem naboområder i Litauen.

                  (18)

                  De litauiske myndigheder har for at forbedre effektiviteten af de offentlige investeringer opdateret reglerne for forberedelse og udvælgelse af investeringsprojekter, der finansieres over statsbudgettet. Fra 2018 bør alle nye investeringsprojekter underkastes en cost-benefit-analyse og opfylde supplerende udvælgelseskriterier. Dette er et vigtigt første skridt, men der er behov for en større indsats for at maksimere virkningen af de offentlige investeringer med hensyn til forøgelse af vækstmulighederne på lang sigt og afhjælpning af de voksende regionale forskelle. Myndighederne har påbegyndt revisionen af statens budgetsystem med det formål at forlænge tidshorisonten for budgettering og styrke forbindelsen mellem udgifter og de overordnede økonomiske mål. Det er afgørende at sikre, at det nye system til strategisk investeringsplanlægning er klar til budgetteringen for 2021-2023 og starten på den nye EU-finansieringscyklus i 2021.

                  (19)

                  Litauen har ikke nogen samlet strategi for forskning og innovation. Området præges af spredte politikker og støtteordninger uden synergivirkninger. En flerhed af implementerende organer, som ikke samlet bakker op om policy-mixet inden for forskning og innovation, bidrager til et komplekst forvaltningssystem, der synes at begrænse brugernes adgang til viften af tilgængelige instrumenter. Denne situation er særlig skadelig for samarbejdet mellem videnskab og erhvervsliv og hæmmer innovationsaktiviteten. Den nye fordeling af ansvaret for forsknings- og innovationspolitikken mellem ministeriet for økonomi og innovation og ministeriet for uddannelse og videnskab har indtil nu ikke virket befordrende for en sammenhængende politikramme med synergi mellem støtteordninger, som den ville kunne tilvejebringes via en one-stop-shop for mulige støttemodtagere.

                  (20)

                  Programmeringen af EU-midler for perioden 2021-2027 kan bidrage til at afhjælpe nogle af de mangler, der blev konstateret i henstillingerne, navnlig på de områder, der er omfattet af bilag D til landerapporten for 2019. Dette ville gøre det muligt for Litauen at optimere anvendelsen af disse midler i relation til de identificerede sektorer, idet der tages hensyn til regionale forskelle.

                  (21)

                  Som led i det europæiske semester 2019 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Litauens økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2019. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2019, det nationale reformprogram for 2019 og de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Litauen i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Litauen, men også til deres overensstemmelse med Unionens regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

                  (22)

                  Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået Litauens stabilitetsprogram for 2019 og er af den opfattelse (7), at Litauen ventes at overholde stabilitets- og vækstpagten,

            HENSTILLER, at Litauen i 2019 og 2020 træffer foranstaltninger med henblik på at:

         1.

            forbedre overholdelsen af skattereglerne og udvide skattegrundlaget til at omfatte kilder, der er mindre skadelige for væksten, afhjælpe indkomstulighed, fattigdom og social udstødelse, herunder ved at forbedre udformningen af systemet for skatter og ydelser

         2.

            forbedre kvaliteten og effektiviteten på alle uddannelsesniveauer, herunder inden for voksenuddannelse, forbedre sundhedssystemets kvalitet, prismæssige overkommelighed og effektivitet

         3.

            målrette investeringstiltagene inden for den økonomiske politik mod innovation, energi- og ressourceeffektivitet, bæredygtig transport og energisammenkoblinger, idet der tages hensyn til regionale forskelle, fremme produktivitetsvæksten ved at øge effektiviteten af de offentlige investeringer, udvikle en sammenhængende politikramme til støtte for samarbejdet mellem videnskab og erhvervsliv og konsolidere de implementerende organer for forskning og innovation.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2019.

               På Rådets vegne

            M. LINTILÄ

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 136 af 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320 af 10.9.2018, s. 64.

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Den konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, som genberegnet af Kommissionen efter den metode, der er aftalt i fællesskab.

         (7)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Kommissionens henstilling (EU) 2019/553 af 3. april 2019 om cybersikkerhed i energisektoren (meddelt under nummer C(2019) 2400)

text:
               5.4.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 96/50

      KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2019/553
      af 3. april 2019
      om cybersikkerhed i energisektoren

            (meddelt under nummer C(2019) 2400)

      EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Den europæiske energisektor er i gang med en vigtig omstilling til en kulstoffattig økonomi og sikrer samtidig forsyningssikkerheden og konkurrenceevnen. Som led i denne energiomstilling og den dermed forbundne decentralisering af elproduktionen fra vedvarende energikilder er teknologiske fremskridt, sektorkobling og digitalisering ved at omdanne Europas elnet til et »intelligent net«. Samtidig indebærer dette også nye risici, idet digitaliseringen i stigende grad eksponerer energisystemet for cyberangreb og -hændelser, som kan bringe energiforsyningssikkerheden i fare.

                  (2)

                  Vedtagelsen af alle otte lovgivningsforslag (1) i pakken om ren energi til alle europæere, herunder om forvaltningen af energiunionen som en trædesten, gør det muligt at skabe et gunstigt miljø for den digitale omstilling af energisektoren. I aftalen anerkendes ligeledes betydningen af cybersikkerhed i energisektoren. Omarbejdningen af forordningen om det indre marked for elektricitet (2) indeholder navnlig bestemmelser om vedtagelse af tekniske regler om elektricitet, f.eks. netregler om sektorspecifikke regler for cybersikkerhedsaspekter af grænseoverskridende elektricitetsstrømme, om fælles minimumskrav, planlægning, overvågning, rapportering og krisestyring. Forordningen om risikoberedskab i elsektoren (3) følger stort set den tilgang, der er valgt i forordningen om gasforsyningssikkerhed (4), idet det understreges, at alle risici, herunder risici i forbindelse med cybersikkerhed, skal vurderes behørigt, og det foreslås at vedtage foranstaltninger til at forebygge og afbøde disse risici.

                  (3)

                  Da Kommissionen vedtog EU-strategien for cybersikkerhed (5) i 2013, blev styrkelsen af Unionens cyberrobusthed identificeret som en prioritet. Et af de vigtigste mål for strategien er direktivet om net- og informationssikkerhed (6) (i det følgende benævnt »NIS-direktivet«), som blev vedtaget i juli 2016. Som den første horisontale EU-lovgivning om cybersikkerhed styrker NIS-direktivet det generelle cybersikkerhedsniveau i Unionen gennem udvikling af de nationale cybersikkerhedskapaciteter, øget samarbejde på EU-plan og indførelse af forpligtelser for virksomheder, der benævnes »operatører af væsentlige tjenester«, til at indberette sikkerhedshændelser. Underretning om hændelser er obligatorisk i nøglesektorer, herunder energisektoren.

                  (4)

                  Når der gennemføres beredskabsforanstaltninger inden for cybersikkerhed, bør de relevante interessenter, herunder operatører af væsentlige energitjenester, der er udpeget i henhold til NIS-direktivet, tage hensyn til de horisontale retningslinjer udstedt af NIS-samarbejdsgruppen, der er nedsat i henhold til artikel 11 i NIS-direktivet. Denne samarbejdsgruppe, der består af repræsentanter for medlemsstaterne, Den Europæiske Unions Agentur for Net- og Informationssikkerhed (ENISA) og Kommissionen, har vedtaget vejledninger om sikkerhedsforanstaltninger og underretning om hændelser. I juni 2018 etablerede denne gruppe en særlig arbejdsstrøm om energi.

                  (5)

                  I den fælles meddelelse om cybersikkerhed fra 2017 (7) anerkendes betydningen af sektorspecifikke overvejelser og krav på EU-plan, herunder i energisektoren. Cybersikkerhed og mulige politiske konsekvenser har været genstand for indgående drøftelser i Unionen i de seneste år. Der er derfor i dag stigende bevidsthed om, at de enkelte økonomiske sektorer står over for specifikke problemer med cybersikkerheden, og de skal derfor udvikle deres egen sektorspecifikke tilgang i en bredere sammenhæng med generelle cybersikkerhedsstrategier.

                  (6)

                  Udveksling af oplysninger og tillid er afgørende for cybersikkerheden. Kommissionen sigter mod at øge udvekslingen af oplysninger mellem de relevante interessenter ved at tilrettelægge særlige arrangementer såsom rundbordsdiskussionen på højt plan om cybersikkerhed inden for energi, der blev afholdt i Rom i marts 2017, og konferencen på højt plan om cybersikkerhed inden for energi, der blev afholdt i Bruxelles i oktober 2018. Kommissionen ønsker også at styrke samarbejdet mellem relevante interessenter og specialiserede enheder såsom det europæiske informationsudvekslings- og analysecenter.

                  (7)

                  Forordningen om ENISA, »EU's Agentur for Cybersikkerhed«, og om cybersikkerhedscertificering af informations- og kommunikationsteknologi (»forordningen om cybersikkerhed« (8)) vil styrke EU's Agentur for Cybersikkerheds mandat, således at det bedre kan støtte medlemsstaterne i håndteringen af cybersikkerhedstrusler og -angreb. Den skaber også en europæisk ramme for certificering af produkter, processer og tjenesteydelser, som vil være gyldig i hele Unionen og er af særlig interesse for energisektoren.

                  (8)

                  Kommissionen har fremsat en henstilling (9) vedrørende cybersikkerhedsrisici ved netværksteknologier af femte generation (5G) og håndtering af disse gennem fastsættelse af retningslinjer for passende foranstaltninger til risikoanalyse og -styring på nationalt plan, for udvikling af koordineret europæisk risikoanalyse og for fastlæggelsen af en proces til at udvikle en fælles værktøjskasse med de bedste foranstaltninger til risikostyring. Når først 5G-net er blevet udbredt, vil de danne basis for en bred vifte af tjenester, der vil være afgørende for det indre markeds funktion samt for vigtige samfundsmæssige og økonomiske funktioner såsom energi.

                  (9)

                  Denne henstilling bør indeholde en ikkeudtømmende vejledning til medlemsstaterne og relevante interessenter, navnlig netoperatører og teknologileverandører, i opnåelsen af et højere cybersikkerhedsniveau i lyset af de specifikke realtidskrav, der er identificeret for energisektoren, kaskadevirkninger og kombinationen af gammel og avanceret teknologi. Denne vejledning har til formål at hjælpe interessenterne med at tage hensyn til de specifikke krav i energisektoren i forbindelse med gennemførelsen af internationalt anerkendte standarder for cybersikkerhed (10).

                  (10)

                  Kommissionen har til hensigt at revidere denne henstilling regelmæssigt på grundlag af fremskridtene i hele Unionen efter høring af medlemsstaterne og relevante interessenter. Kommissionen vil fortsætte sine bestræbelser på at styrke cybersikkerheden i energisektoren, navnlig gennem NIS-samarbejdsgruppen, som sikrer det strategiske samarbejde og udvekslingen af oplysninger mellem medlemsstaterne om cybersikkerhed —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

         GENSTAND

                  (1)

                  I denne henstilling opstilles de vigtigste problemstillinger vedrørende cybersikkerhed i energisektoren, nemlig realtidskrav, kaskadevirkninger og kombinationen af gamle og avancerede teknologier, og den identificerer de vigtigste foranstaltninger til gennemførelse af de relevante beredskabsforanstaltninger inden for cybersikkerhed i energisektoren.

                  (2)

                  Ved anvendelsen af denne henstilling bør medlemsstaterne tilskynde de relevante interessenter til at opbygge viden og færdigheder inden for cybersikkerhed i energisektoren. Medlemsstaterne bør, hvor det er relevant, også lade disse overvejelser indgå i deres nationale rammer for cybersikkerhed, navnlig gennem strategier, love og administrative bestemmelser.

         REALTIDSKRAV TIL ENERGIINFRASTRUKTURKOMPONENTER

                  (3)

                  Medlemsstaterne bør sikre, at de relevante interessenter, navnlig energinetoperatører og teknologileverandører, og især operatører af væsentlige tjenester, der er udpeget i henhold til NIS-direktivet, gennemfører de relevante beredskabsforanstaltninger inden for cybersikkerhed vedrørende realtidskrav i energisektoren. Nogle elementer i energisystemet skal fungere i »realtid«, dvs. reagere på kommandoer inden for nogle få millisekunder, hvilket gør det vanskeligt eller endog umuligt at indføre cybersikkerhedsforanstaltninger på grund af manglende tid.

                  (4)

                  Energinetoperatører bør navnlig:

                              a)

                              anvende de seneste sikkerhedsstandarder for nye anlæg, når det er hensigtsmæssigt, og overveje supplerende fysiske sikringsforanstaltninger, når gamle anlægs installerede base ikke i tilstrækkelig grad kan beskyttes af cybersikkerhedsmekanismer

                              b)

                              gennemføre internationale standarder for cybersikkerhed og passende specifikke tekniske standarder for sikker kommunikation i realtid, så snart de pågældende produkter kommer på markedet

                              c)

                              tage højde for realtidsbegrænsninger i det overordnede sikkerhedskoncept for aktiver, navnlig i forbindelse med klassifikation af aktiver

                              d)

                              overveje privatejede net for telebeskyttelsesordninger for at sikre kvaliteten af det serviceniveau, der kræves for realtidsbegrænsninger, og når operatører bruger offentlige kommunikationsnet, bør de overveje at sikre tildeling af specifik båndbredde og specifikke latenskrav og foranstaltninger inden for kommunikationssikkerhed

                              e)

                              opdele det overordnede system i logiske zoner og inden for hver zone definere tids- og procesbegrænsninger, således at det er muligt at anvende passende cybersikkerhedsforanstaltninger eller overveje alternative beskyttelsesmetoder.

                  (5)

                  Hvor det er muligt, bør energinetoperatører ligeledes:

                              a)

                              vælge en sikker kommunikationsprotokol under hensyntagen til realtidskrav, f.eks. mellem et anlæg og dets ledelsessystemer (energistyringssystem — EMS og distributionsstyringssystem — DMS)

                              b)

                              indføre en passende autentifikationsmekanisme for kommunikation mellem maskiner og tage højde for realtidskrav.

         KASKADEVIRKNINGER

                  (6)

                  Medlemsstaterne bør sikre, at de relevante interessenter, navnlig energinetoperatører og teknologileverandører, og især operatører af væsentlige tjenester, der er udpeget i henhold til NIS-direktivet, gennemfører de relevante beredskabsforanstaltninger inden for cybersikkerhed vedrørende kaskadevirkninger i energisektoren. Der er en stærk sammenkobling af elnet og gasledninger i hele Europa, og et cyberangreb, der fører til udfald eller afbrydelser i en del af energisystemet, kan udløse vidtrækkende kaskadevirkninger i andre dele af dette system.

                  (7)

                  Ved anvendelsen af denne henstilling bør medlemsstaterne evaluere den indbyrdes afhængighed og kritikaliteten af elproduktionen og fleksible efterspørgselssystemer, transmissions- og fordelingsstationer og -ledninger og de berørte interessenter (herunder i grænseoverskridende situationer) i tilfælde af vellykkede cyberangreb eller cyberhændelser. Medlemsstaterne bør ligeledes sikre, at energinetoperatørerne har en ramme for kommunikation med alle centrale interessenter med henblik på udveksling af tidlige varslinger og samarbejde om krisestyring. Der bør være strukturerede kommunikationskanaler og aftalte formater for deling af følsomme oplysninger med alle relevante interessenter, enheder, der håndterer IT-sikkerhedshændelser, og relevante myndigheder.

                  (8)

                  Energinetoperatører bør navnlig:

                              a)

                              sikre, at nyt udstyr, herunder udstyr til tingenes internet, har og opretholder et cybersikkerhedsniveau, der afspejler et sites kritikalitet

                              b)

                              i tilstrækkelig grad tage hensyn til de cyberfysiske virkninger i forbindelse med etableringen og den regelmæssige gennemgang af driftskontinuitetsplaner

                              c)

                              fastlægge designkriterier og en arkitektur for et robust net, hvilket kan opnås ved at:

                                          —

                                          indføre omfattende beskyttelsesforanstaltninger for de enkelte sites, der er skræddersyet til et sites kritikalitet

                                          —

                                          identificere kritiske knudepunkter, både med hensyn til elproduktionskapacitet og kundevirkning. Der bør udformes kritiske netfunktioner for at mindske risici, der kan forårsage kaskadevirkninger, under hensyntagen til redundans, modstandsdygtighed over for fasesvingning og beskyttelse mod afskæring af kaskadebelastning

                                          —

                                          samarbejde med andre relevante operatører og med teknologileverandører for at forhindre kaskadevirkninger ved brug af passende foranstaltninger og tjenester

                                          —

                                          udforme og opbygge kommunikations- og kontrolnetværk for at inddæmme virkningerne af fysiske og logiske svigt til begrænsede dele af nettene og for at sikre passende og hurtige afbødende foranstaltninger.

         GAMMEL OG AVANCERET TEKNOLOGI

                  (9)

                  Medlemsstaterne bør sikre, at de relevante interessenter, navnlig energinetoperatører og teknologileverandører, og især operatører af væsentlige tjenester, der er udpeget i henhold til NIS-direktivet, gennemfører de relevante beredskabsforanstaltninger inden for cybersikkerhed vedrørende kombinationen af gammel og avanceret teknologi i energisektoren. Det nuværende energisystem er i realiteten baseret på to forskellige typer teknologier, der eksisterer side om side: en ældre teknologi med 30-60 år på bagen, der er udviklet, inden man begyndte at tage hensyn til cybersikkerhed, og moderne udstyr baseret på avanceret digitalisering og intelligente enheder.

                  (10)

                  Ved anvendelsen af denne henstilling bør medlemsstaterne tilskynde energinetoperatører og teknologileverandører til at følge de relevante internationalt anerkendte standarder for cybersikkerhed, hvor det er muligt. I mellemtiden bør interessenter og kunder indtage en cybersikkerhedsorienteret tilgang i forbindelse med tilslutning til nettet.

                  (11)

                  Teknologileverandører bør navnlig stille afprøvede løsninger på sikkerhedsproblemer i gamle eller nye teknologier gratis til rådighed, så snart der viser sig et relevant sikkerhedsproblem.

                  (12)

                  Energinetoperatører bør navnlig:

                              a)

                              analysere risiciene ved at forbinde begreber vedrørende gamle systemer og tingenes internet og være opmærksom på interne og eksterne grænseflader og sårbarheder

                              b)

                              træffe passende foranstaltninger mod ondsindede angreb som følge af omfattende ondsindede angreb mod forbrugerudstyr eller -applikationer

                              c)

                              etablere en automatiseret overvågnings- og analysekapacitet for sikkerhedsrelaterede hændelser i gamle systemer og systemer for tingenes internet såsom mislykkede loginforsøg, døralarmer ved åbning af kabinet eller andre hændelser

                              d)

                              regelmæssigt gennemføre en specifik analyse af cybersikkerhedsrisici forbundet med alle gamle anlæg, navnlig i forbindelse med sammenkobling af gamle og nye teknologier — da de gamle anlæg ofte repræsenterer et meget stort antal aktiver, kan risikoanalysen eventuelt foretages efter aktivklasse

                              e)

                              opdatere software og hardware i de gamle systemer og systemer for tingenes internet til den seneste version, når det er hensigtsmæssigt — energinetoperatører bør i denne forbindelse overveje supplerende foranstaltninger såsom adskillelse af systemer eller tilføjelse af eksterne sikkerhedsbarrierer, hvor patchning eller opdatering ville være tilstrækkeligt, men ikke er muligt, f.eks. i forbindelse med produkter, der ikke understøttes

                              f)

                              udarbejde bud under hensyntagen til cybersikkerhed, dvs. anmode om oplysninger om sikkerhedsforanstaltninger, stille krav om overholdelse af eksisterende standarder for cybersikkerhed, sikre, at der fortsat stilles forslag om varsling, patchning og afhjælpning i tilfælde af afdækning af sårbarheder, og afklare leverandøransvar i tilfælde af cyberangreb eller -hændelser

                              g)

                              samarbejde med teknologileverandører om at erstatte gamle systemer, når det er hensigtsmæssigt af sikkerhedsmæssige årsager, men under hensyntagen til kritiske systemfunktioner.

         OVERVÅGNING

                  (13)

                  Medlemsstaterne bør senest 12 måneder efter vedtagelsen af denne henstilling og derefter hvert andet år meddele Kommissionen detaljerede oplysninger om status for gennemførelsen af denne henstilling gennem NIS-samarbejdsgruppen.

         REVISION

                  (14)

                  På grundlag af oplysninger fra medlemsstaterne vil Kommissionen gennemgå gennemførelsen af denne henstilling og vurdere, om der er behov for yderligere foranstaltninger, efter høring af medlemsstaterne og de relevante interessenter.

         ADRESSATER

                  (15)

                  Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 3. april 2019.

               På Kommissionens vegne

            Miguel ARIAS CAÑETE

               Medlem af Kommissionen

         (1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/2001 af 11. december 2018 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder (EUT L 328 af 21.12.2018, s. 82), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/2002 af 11. december 2018 om ændring af direktiv 2012/27/EU om energieffektivitet (EUT L 328 af 21.12.2018, s. 210), Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1999 af 11. december 2018 om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 663/2009 og (EF) nr. 715/2009, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/22/EF, 98/70/EF, 2009/31/EF, 2009/73/EF, 2010/31/EU, 2012/27/EU og 2013/30/EU, Rådets direktiv 2009/119/EF og (EU) 2015/652 og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 525/2013 (EUT L 328 af 21.12.2018, s. 1) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/844 af 30. maj 2018 om ændring af direktiv 2010/31/EU om bygningers energimæssige ydeevne og direktiv 2012/27/EU om energieffektivitet (EUT L 156 af 19.6.2018, s. 75). Europa-Parlamentet bekræftede de politiske aftaler, der blev indgået med Rådet om forslagene til udformning af elektricitetsmarkedet (forordningen om risikoberedskab, forordningen vedrørende Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) og elektricitetsdirektivet og elektricitetsforordningen på plenarforsamlingen i marts 2019. Rådets formelle vedtagelse forventes at finde sted i april, og offentliggørelsen af retsakten i EUT følger kort tid derefter.

         (2)  COM(2016) 861.

         (3)  COM(2016) 862.

         (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1938 af 25. oktober 2017 om foranstaltninger til opretholdelse af gasforsyningssikkerheden og ophævelse af forordning (EU) nr. 994/2010 (EUT L 280 af 28.10.2017, s. 1).

         (5)  JOIN(2013) 1.

         (6)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/1148 af 6. juli 2016 om foranstaltninger, der skal sikre et højt fælles sikkerhedsniveau for net- og informationssystemer i hele Unionen (EUT L 194 af 19.7.2016, s. 1).

         (7)  JOIN(2017) 450.

         (8)  Forordningen om cybersikkerhed blev vedtaget af Europa-Parlamentet i marts 2019. Rådets formelle vedtagelse forventes at finde sted i april, og offentliggørelsen af retsakten i EUT følger kort tid derefter.

         (9)  C(2019) 2335.

         (10)  Internationale standardiseringsorganisationer har offentliggjort en række standarder for cybersikkerhed (ISO/IEC 27000: Informationsteknologi) og for risikoledelse (ISO/IEC31000: Risikoledelse). En specifik standard for energisektoren (ISO/IEC 27019: Informationssikkerhedskontrol for energiforsyningsindustrien) blev udstedt som led i ISO/IEC 27000-serien i oktober 2017.