title: Rådets henstilling af 8. juli 2014 om Slovakiets nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Slovakiets stabilitetsprogram for 2014

text:
               29.7.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 247/122

         RÅDETS HENSTILLING
   af 8. juli 2014
   om Slovakiets nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Slovakiets stabilitetsprogram for 2014
   2014/C 247/23
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION —
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for beskæftigelse og vækst, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               På grundlag af Kommissionens forslag vedtog Rådet den 13. juli 2010 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (2), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 29. juni 2012 vedtog medlemsstaternes stats- og regeringschefer en vækst- og beskæftigelsespagt, som udgør en sammenhængende ramme for indsatsen på nationalt plan og på EU-plan samt i euroområdet under anvendelse af alle tilgængelige løftestænger, instrumenter og politikker. De traf beslutning om tiltag, der skal iværksættes af medlemsstaterne, og forpligtede sig navnlig fuldt ud til at nå målene i Europa 2020-strategien og gennemføre de landespecifikke henstillinger.

               (4)

               Den 9. juli 2013 vedtog Rådet en henstilling (3) om Slovakiets nationale reformprogram for 2013 og afgav sin udtalelse om Slovakiets opdaterede stabilitetsprogram for 2012‐2016. Den 15. november fremlagde Kommissionen i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 473/2013 (4) sin udtalelse om Slovakiets udkast til en budgetplan for 2014.

               (5)

               Den 13. november 2013 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester for 2014 om samordning af de økonomiske politikker. Den 13. november 2013 vedtog Kommissionen ligeledes på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (5) rapporten om varslingsmekanismen, hvori Slovakiet ikke blev identificeret som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

               (6)

               Den 20. december 2013 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale låneforhold i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.

               (7)

               Den 23. april 2014 afleverede Slovakiet sit nationale reformprogram for 2014 og sit stabilitetsprogram for 2014. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (8)

               Målet med den budgetstrategi, der er formuleret i stabilitetsprogrammet for 2014, er at sikre bæredygtigheden af korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud og nå det mellemsigtede mål, som er et strukturelt underskud på ca. 0,5 % af BNP senest i 2017. Dette mål på mellemlang sigt er mere ambitiøst end det, stabilitets- og vækstpakken kræver. Slovakiets overordnede underskud på de offentlige finanser blev reduceret bæredygtigt til under 3 % af BNP i 2013. Den planlagte (nyberegnede) ændring af den strukturelle saldo for 2014 ville indebære, at Slovakiet afviger betydeligt fra den justeringskurs, der er fastlagt med henblik på at virkeliggøre det mellemsigtede mål. Den planlagte forbedring på 0,3 % af BNP skulle i 2015 kunne være på linje med reglerne i stabilitets- og vækstpakken. I de seneste år har stabilitetsprogrammet ikke sikret tilstrækkelig justering i forhold til det mellemsigtede mål. Udgifterne vil vokse i et tempo, der er i overensstemmelse med udgiftsmålet både i 2014 og 2015. Stabilitetsprogrammet tager sigte på, at hovedparten af konsolideringsindsatsen for at nå det mellemsigtede mål skal finde sted i 2016 og 2017. Ud fra en samlet vurdering frembyder den justering, der skal finde sted for at nå det mellemsigtede mål, risici med hensyn til opfyldelse af kravene i stabilitets- og vækstpakken. I stabilitetsprogrammet forventes det, at den offentlige gæld fortsat vil ligge under 60 % af BNP-referenceværdien i hele programmeringsperioden. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for budgetprojektionerne i stabilitetsprogrammet, som er godkendt af et uafhængigt organ (udvalget for makroøkonomiske prognoser), er realistisk.
               De allerede kvantificerede foranstaltninger sikrer ikke, at myndighedernes finanspolitiske mål nås. Det er desuden ikke alle indtægtsforanstaltninger, der er tilstrækkeligt specificerede, og gennemførelsen af omkostningsbesparende reformer i statsadministrationen er behæftet med gennemførelsesrisici, mens det — som det tidligere har været tilfældet — kan blive svært at holde lønudviklingen i den offentlige sektor inden for de budgetterede rammer. På den anden side tager de tal, der er lagt frem i stabilitetsprogrammet, ikke hensyn til besparelser fra opbremsningen i den indenlandske gældsætning. Ifølge Kommissionens tjenestegrenes 2014-forårsprognose, som omfatter effekten af udgiftsbesparelser på grund af gældsbremsen, vil afvigelsen fra tilpasningskursen blive mindre i 2014 end forventet i stabilitetsprogrammet, mens der er planlagt en tilstrækkelig strukturel tilpasning i 2015, og udgiftsmålet nås både i 2014 og 2015.

               (9)

               Både stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram har som målsætning at øge de vækstfremmende udgifter, men dette synes ikke at være fuldt understøttet af de tilhørende planer. Udgifterne til uddannelse fra det offentlige budget øges i 2014, men reduceres de efterfølgende år. Ud fra vurderingen af stabilitetsprogrammet og Kommissionens prognose i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 er det Rådets vurdering, at der er en risiko for, at man afviger fra tilpasningskursen for det mellemsigtede mål i 2014, mens der forventes en passende korrektion i 2015.

               (10)

               Som reaktion på kravene i traktaten om stabilitet, samordning og styring, indførte Slovakiet en regel om budgetsaldo i november 2013. Budgetrammerne svækkes imidlertid af manglen på bindende udgiftslofter, som kan håndhæves. Det var planen, at de skulle indføres i stabilitetsprogrammet for 2013, men det er ikke sket indtil videre. Slovakiet er fortsat et land med en mellemstor risiko for så vidt angår de offentlige finansers bæredygtighed, og udgifterne til sundhedsvæsenet forventes at være den vigtigste årsag til stigende udgifter på grund af den aldrende befolkning (2 % af BNP), hvilket er den næsthøjeste forventede stigning i udgifterne til sundhedsvæsenet i alle medlemsstaterne. Problemerne mærkes specielt i forbindelse med indlagte patienter og den primære pleje. Regeringen vedtog i december 2013 strategiske rammer for sundhedsplejen for perioden 2014-2030 med henblik på at forbedre omkostningseffektiviteten. Denne strategi kræver nu detaljerede gennemførelsesplaner.

               (11)

               Slovakiet har gjort fremskridt med hensyn til at forbedre skatteopkrævningen, og gennemførelsen af handlingsplanen til bekæmpelse af skattesvig er indledt for ca. halvdelen af de planlagte foranstaltningers vedkommende. Som følge heraf synes effektiviteten i det slovakiske skattesystem at være forbedret i 2013, navnlig for momsens vedkommende, selvom der fortsat er behov for at konsolidere indsatsen og styrke skatteadministrationens undersøgelses- og revisionskapacitet, og samlingen af opkrævningen af skatter, told og socialsikringsbidrag er forsinket i forhold til planen. For at fortsætte den vækstfremmende finanspolitiske konsolidering kunne Slovakiet basere sig mere på skatter, som ikke er til skade for væksten, navnlig periodisk ejendoms- og miljøbeskatning. Der er i den forbindelse ikke gjort fremskridt med at reformere den periodiske ejendomsbeskatning og knytte den sammen med ejendommenes markedsværdi. Indtægterne fra denne skat har været lave og relativt set uændrede siden 2000. Regeringen gennemførte i 2013 foranstaltninger til reduktion af den store forskel i skattekilen mellem arbejdstagere og selvstændige, men den betydelige forskel på den effektive skatteprocent for de to grupper, der blev konstateret i 2012, eksisterer fortsat.

               (12)

               Arbejdsmarkedet står fortsat over for en række udfordringer. Det meste af arbejdsløsheden, som ligger på omkring 14 %, er langtidsledighed, og det indikerer, at arbejdsløsheden er et strukturelt problem i Slovakiet. Slovakiet har gjort visse fremskridt med hensyn til at reducere skattekilen for lavtlønnede arbejdstagere, som vender tilbage på arbejdsmarkedet efter langvarig arbejdsløshed, men disse foranstaltningers effektivitet skal overvåges og vurderes. Der er kun gjort begrænsede fremskridt på andre områder, navnlig med hensyn til at øge den offentlige arbejdsanvisnings evne til at yde personlig service og styrke forbindelsen mellem aktiveringsforanstaltninger og social bistand. Hvad angår ungdomsarbejdsløsheden har den offentlige arbejdsanvisning begrænset kapacitet til tidlig intervention og til at skræddersy serviceydelserne til de jobsøgendes profiler og til at række ud til ikkeregistrerede unge. Der er således behov for at handle i overensstemmelse med målsætningerne om en ungdomsgaranti. Det er nødvendigt med flere målrettede foranstaltninger for de dårligst stillede jobsøgende, herunder romaer, hvis beskæftigelsesfrekvens forbliver meget lav. Utilstrækkelige børnepasningsmuligheder, især for børn under tre år, gør det vanskeligere for mødre at vende tilbage til arbejdsmarkedet.

               (13)

               Uddannelsernes begrænsede arbejdsmarkedsrelevans er til skade for udbuddet af kvalificeret arbejdskraft. De resultater, der opnås af skolepligtige elever, ligger under EU-gennemsnittet og er forringet betydeligt. De offentlige udgifter til uddannelse ligger fortsat lavt på trods af de lærernes nylige lønstigninger; grunduddannelsen for lærerne styrkes og praktikken forbedres, men denne indsats skal fortsættes. På trods af regeringens indsats for at reformere erhvervsuddannelserne og subsidiere job til unge er ungdomsarbejdsløsheden fortsat blandt de højeste i Unionen, og overgangen fra skole til job er træg. Den relativt lave andel af joborienterede programmer på bachelorniveau og utilstrækkeligt samarbejde med arbejdsgiverne begrænser arbejdsmarkedsrelevansen for de videregående uddannelser. Forbedring af de videregående uddannelser og samarbejdet mellem virksomhederne og uddannelsesinstitutionerne ville også bidrage til at øge innovationsevnen i økonomien. Planerne under den såkaldte intelligente specialiseringsstrategi går i den rigtige retning, men der mangler en effektiv gennemførelse. Det fortsat ringe udbud af gode skoler for små børn og af plejemuligheder er til skade for de uddannelsesmæssige resultater, navnlig for romaerne. Initiativer til forbedring af uddannelsesresultaterne for romabørn er indtil videre alt for afhængige af EU-medfinansierede projekter.

               (14)

               På energiområdet har Slovakiet gjort fremskridt med indsatsen for at etablere flere sammenkoblinger af gas- og elnet med nabolandene; der er imidlertid stadig behov for at få det slovakiske energimarked til at fungere bedre og navnlig for at forbedre gennemsigtigheden ved fastsættelse af priser. Der er for den nye programmeringsperiode foreslået en pakke af foranstaltninger til EU-finansiering, der skal forbedre energieffektiviteten.

               (15)

               Den igangværende reform af den offentlige forvaltning vil sikre bedre service til offentligheden, men den offentlige forvaltning halter fortsat bagefter med hensyn til både kvalitet og effektivitet. Vedvarende stor personaleudskiftning som følge af den politiske cyklus og ringe forvaltning af menneskelige ressourcer samt utilstrækkelig analysekapacitet forringer formuleringen af evidensbaserede politikker. Slovakiet opnår fortsat dårlige resultater i internationale undersøgelser af korruption og har kun gjort ringe fremskridt med hensyn til at forbedre effektiviteten og gennemsigtigheden i sit retsvæsen. Erhvervsklimaet i Slovakiet er forringet, og støtten til hurtigt voksende virksomheder er stagneret. Slovakiet har for nyligt reformeret sine regler for offentlige indkøb med det formål at øge gennemsigtigheden og effektiviteten, men gennemførelsen af disse regler er fortsat problematisk, og effekten af 2013-reformen af de offentlige indkøb er begrænset.

               (16)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Slovakiets økonomiske politik. Den har vurderet det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet. Den har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Slovakiet, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke Unionens samlede økonomiske styring, ved at der fra EU-niveau gives input til kommende nationale beslutninger. Kommissionens henstillinger som led i det europæiske semester er afspejlet i henstilling 1-6 nedenfor.

               (17)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået stabilitetsprogrammet, og Rådets udtalelse (6) afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

               (18)

               Inden for rammerne af det europæiske semester har Kommissionen også foretaget en analyse af den økonomiske politik i euroområdet som helhed. På dette grundlag har Rådet udstedt specifikke henstillinger rettet til medlemsstater, der har euroen som valuta (7). Som et land, der har euroen som valuta, bør Slovakiet også sikre fuld og rettidig gennemførelse af disse henstillinger —

         HENSTILLER, at Slovakiet træffer foranstaltninger i perioden 2014-2015 med henblik på følgende:

               1.

               Efter korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud, styrke budgetforanstaltningerne for 2014 i lyset af den forventede forskel på 0,3 % af BNP i forhold til den præventive del af kravene i stabilitets- og vækstpakken baseret på Kommissionens tjenestegrenes forårsprognose for 2014. I 2015, styrke budgetstrategien for at sikre den krævede tilpasning på 0,1 % af BNP med henblik på at virkeliggøre det mellemsigtede mål under hensyntagen til de forventede ugunstige økonomiske vilkår. Indtil det mellemsigtede mål er nået, søge at gennemføre en årlig strukturel BNP-tilpasning med et mål på 0,5 % af BNP. Styrke de finanspolitiske rammer yderligere - også ved at sikre bindende udgiftslofter, som kan håndhæves - og forbedre de offentlige finansers langsigtede bæredygtighed ved at øge omkostningseffektiviteten i sundhedssektoren, navnlig ved rationalisering af hospitalsplejen og -forvaltningen og ved styrkelse af den primære pleje.

               2.

               Øge skattesystemets effektivitet ved at forbedre revision, risikovurdering og opkrævning af udeståender og at kæde grundlaget for beskatningen af fast ejendom sammen med ejendommenes markedsværdi.

               3.

               Bekæmpe langtidsledighed mere effektivt ved hjælp af aktiveringsforanstaltninger, voksenundervisning og skræddersyet kvalitetsuddannelse. Forbedre den offentlige jobanvisnings sagsbehandling og personlige rådgivning og aktiveringen af jobsøgende samt styrke forbindelsen mellem aktivering og social bistand. Sætte effektivt ind over for ungdomsarbejdsløsheden ved forbedring af den tidlige intervention i overensstemmelse med målene vedrørende en ungdomsgaranti og styrke incitamenterne for at få kvinder i beskæftigelse ved at øge udbuddet af børnepasningsmuligheder, især for børn under tre år.

               4.

               Træffe foranstaltninger til at forbedre undervisningens kvalitet og opnå bedre uddannelsesresultater. Øge udbuddet af arbejdsbaseret uddannelse i virksomheder inden for erhvervsuddannelse. Tilpasse akkrediterings-, finansierings- og styringsforanstaltninger til udformning af erhvervsorienterede programmer på bachelorniveau. Forbedre kvaliteten og relevansen af vidensgrundlaget og gennemføre planer til styrkelse af effektiv videreformidling af viden og samarbejde mellem universiteter, forskning og erhvervslivet. Vedtage systemiske foranstaltninger til forbedring af adgangen til børnehaveklasseundervisning og skoleundervisning, der er af høj kvalitet og inklusiv, for marginaliserede samfundsgrupper, herunder romaerne, og tage skridt til at øge deres videre deltagelse i erhvervsuddannelse og højere uddannelse.

               5.

               Øge indsatsen for at få energimarkedet til at fungere bedre, navnlig ved at øge lovgivningens offentlige gennemsigtighed og undersøge, hvad der ligger til grund for de høje elpriser, navnlig for erhvervslivet. Bygge videre på de fremskridt, der indtil nu er gjort, og videreudvikle sammenkoblingerne med nabolandene, herunder med Ukraine, i overensstemmelse med det aftalememorandum, der blev undertegnet i april.

               6.

               Træffe foranstaltninger, herunder ved at ændre tjenestemandsloven, til at øge den offentlige forvaltnings uafhængighed. Indføre en strategi til forbedring af forvaltningen af menneskelige ressourcer i den offentlige forvaltning. Øge indsatsen for at styrke analysekapaciteten i centrale ministerier med henblik på at vedtage evidensbaserede politikker og forbedre vurderingerne af politikkernes effekt. Tage skridt til bekæmpelse af korruption og øge indsatsen for at forbedre retsvæsenets effektivitet og kvalitet. Iværksætte foranstaltninger til forbedring af erhvervsklimaet, herunder for SMV'er, og øge indsatsen for at forbedre effektiviteten i forbindelse med offentlige indkøb.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 8. juli 2014.

            På Rådets vegne

         P.C. PADOAN

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Opretholdt for 2014 ved Rådets afgørelse 2014/322/EU af 6. maj 2014 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker for 2014 (EUT L 165 af 4.6.2014, s. 49).

      (3)  EUT C 217 af 30.7.2013, s. 71.

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 473/2013 af 21. maj 2013 om fælles bestemmelser om overvågning og evaluering af udkast til budgetplaner og til sikring af korrektion af uforholdsmæssigt store underskud i medlemsstaterne i euroområdet (EUT L 140 af 27.5.2013, s. 11).

      (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

      (6)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.

      (7)  Se side 141 i denne EUT.


title: Rådets henstilling af 21. februar 2017 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (tiende EUF) for regnskabsåret 2015

text:
               23.2.2017

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 58/3

         RÅDETS HENSTILLING
   af 21. februar 2017
   om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (tiende EUF) for regnskabsåret 2015
   (2017/C 58/03)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
   som henviser til partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000 (1) og ændret ved aftalen undertegnet i Luxembourg den 25. juni 2005 (2),
   som henviser til den interne aftale mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, om finansiering af Fællesskabets bistand i henhold til den flerårige finansielle ramme for perioden 2008-2013 i overensstemmelse med AVS-EF-partnerskabsaftalen samt om finansiel bistand til de oversøiske lande og territorier, på hvilke EF-traktatens fjerde del finder anvendelse (3) (»den interne aftale«), der bl.a. opretter Den Tiende Europæiske Udviklingsfond (tiende EUF), særlig artikel 11, stk. 8,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 215/2008 af 18. februar 2008 om finansforordningen for den 10. Europæiske Udviklingsfond (4), særlig artikel 142-144,
   som har gennemgået forvaltningsregnskabet og status pr. 31. december 2015 vedrørende transaktionerne under tiende EUF samt Revisionsrettens årsberetning om 8., 9., 10. og 11. Europæiske Udviklingsfonds (EUF's) aktiviteter i regnskabsåret 2015, med Kommissionens svar (5), der er indeholdt i denne beretning, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Europa-Parlamentet meddeler i henhold til den interne aftales artikel 11, stk. 8, Kommissionen decharge for den finansielle forvaltning af tiende EUF efter henstilling fra Rådet.

               (2)

               Kommissionens gennemførelse af alle transaktioner under tiende EUF i regnskabsåret 2015 har været tilfredsstillende,

         HENSTILLER til Europa-Parlamentet, at det meddeler Kommissionen decharge for gennemførelsen af transaktionerne under tiende EUF for regnskabsåret 2015.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 21. februar 2017.

            På Rådets vegne

         E. SCICLUNA

            Formand

      (1)  EFT L 317 af 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 209 af 11.8.2005, s. 27.

      (3)  EUT L 247 af 9.9.2006, s. 32.

      (4)  EUT L 78 af 19.3.2008, s. 1.

      (5)  EUT C 375 af 13.10.2016, s. 287.


title: Rådets henstilling af 18. februar 2014 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (niende EUF) for regnskabsåret 2012

text:
               29.8.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 289/3

         RÅDETS HENSTILLING
   af 18. februar 2014
   om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (niende EUF) for regnskabsåret 2012
   2014/C 289/02
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
   som henviser til partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000 (1) og ændret ved aftalen undertegnet i Luxembourg den 25. juni 2005 (2),
   som henviser til den interne aftale mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand i henhold til finansprotokollen til partnerskabsaftalen mellem staterne i Afrika, Vestindien og Stillehavet og Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, undertegnet den 23. juni 2000 i Cotonou, Benin, samt om finansiel bistand til de oversøiske lande og territorier, på hvilke EF-traktatens fjerde del finder anvendelse (3) (»den interne aftale«), der bl.a. opretter Den Niende Europæiske Udviklingsfond (niende EUF), særlig artikel 32, stk. 3,
   som henviser til finansforordningen af 27. marts 2003 vedrørende den 9. Europæiske Udviklingsfond (4), særlig artikel 96-103,
   som har gennemgået forvaltningsregnskabet og status pr. 31. december 2012 vedrørende transaktionerne under niende EUF samt Revisionsrettens årsberetning om 8., 9. og 10. Europæiske Udviklingsfonds (EUF's) aktiviteter (5), vedrørende regnskabsåret 2012, med Kommissionens svar, der er indeholdt i denne beretning, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Europa-Parlamentet meddeler i henhold til artikel 32, stk. 3, i den interne aftale Kommissionen decharge for den finansielle forvaltning af niende EUF efter henstilling fra Rådet.

               (2)

               Kommissionens gennemførelse af alle transaktioner under niende EUF i regnskabsåret 2012 har været tilfredsstillende,

         HENSTILLER til Europa-Parlamentet, at det meddeler Kommissionen decharge for gennemførelsen af transaktionerne under niende EUF for regnskabsåret 2012.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 18. februar 2014.

            På Rådets vegne

         G. STOURNARAS

            Formand

      (1)  EFT L 317 af 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 287 af 28.10.2005, s. 4.

      (3)  EFT L 317 af 15.12.2000, s. 355.

      (4)  EUT L 83 af 1.4.2003, s. 1.

      (5)  EUT C 331 af 14.11.2013, s. 261.


				|

		52011SC0820

			Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om Danmarks nationale reformprogram for 2011med Rådets udtalelseom Danmarks opdaterede konvergensprogram for 2011-2015 /* SEC/2011/0820 endelig udg. */

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Danmarks nationale reformprogram for 2011
med Rådets udtalelse
om Danmarks opdaterede konvergensprogram for 2011-2015
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt
overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], særlig artikel 9, stk. 3,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[2],
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)
Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd
Europa-Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse,
Europa 2020, baseret på en øget koordinering af de økonomiske politikker, som
vil fokusere på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge
EU's potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)
Den 13. juli 2010 vedtog Rådet en henstilling om de
overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske
politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om
retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[3], som tilsammen udgør de
"integrerede retningslinjer". Medlemsstaterne blev opfordret til at
tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik
og beskæftigelsespolitik.
(3)
Den 12. januar 2011 vedtog Kommissionen den første
årlige vækstundersøgelse, som markerer starten på en ny cyklus med økonomisk
styring i EU og det første europæiske halvår med forudgående og integreret
politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien.
(4)
Den 25. marts 2011 tilsluttede Det Europæiske Råd
sig prioriteterne for finanspolitisk konsolidering og strukturreformer (i
overensstemmelse med Rådets konklusioner af 15. februar og 7. marts
2011 og i forlængelse af Kommissionens årlige vækstundersøgelse). Det
understregede behovet for at prioritere genopretning af sunde budgetter og
finanspolitisk holdbarhed, nedbringelse af ledigheden ved hjælp af
arbejdsmarkedsreformer og nye bestræbelser på at øge væksten. Det opfordrede
medlemsstaterne til at omsætte disse prioriteter til konkrete foranstaltninger,
der skal medtages i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale
reformprogrammer.
(5)
Den 25. marts 2011 opfordrede Det Europæiske Råd
tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres
tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller
konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.
(6)
Den 9. maj 2011 afleverede Danmark sit opdaterede
konvergensprogram for perioden 2011-2015 og sit nationale reformprogram for
2011. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer
er de blevet vurderet sammen.
(7)
Baseret på vurderingen af det opdaterede
konvergensprogram i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af
den opfattelse, at det makroøkonomiske scenario, der danner grundlag for
programmet, er plausibelt. Det bygger på nogle lidt gunstigere vækstantagelser
for 2012 og fremover, men er overordnet set i overensstemmelse med Kommissionens
prognose fra foråret 2011. Målet for budgetstrategien i konvergensprogrammet er
at få bragt underskuddet ned under referenceværdien på 3 % i 2013 svarende
til Rådets henstillinger, at nå den reviderede mellemfristede målsætning (MTO)
om, at den strukturelle budgetsaldo ikke må være under ‑0,5 % af BNP
i 2015 og at nå balance på finanserne i 2020. Tilpasningen i retning af dette
mål er hensigtsmæssig. De målsætninger, der indgår i programmet, og som blev
vedtaget af Folketinget i foråret 2010, anses for at være passende til at
understøtte budgetmålene, og de vil udgøre en årlig finanspolitisk indsats på
omkring 1 % af BNP i perioden 2011-2013. Danmark vil nå den reviderede
mellemfristede målsætning inden for programmets horisont. Risiciene for
budgetmålene er i det store og hele afbalancerede.
(8)
For dansk økonomi startede afmatningen i 2007
samtidig med en korrektion på ejendomsmarkedet, som bidrog til indenlandske
bankproblemer, der blev forværret som følge af flere og flere konkurser og af
stigende ledighed. Recessionen var alvorlig – outputtet faldt med 8 % fra
efteråret 2007 til foråret 2009 – og ledighedsprocenten steg til 7,4 % i
2010. Beskæftigelsesfrekvensen faldt fra 79,8 % i 2008 til 76,1 % i
2010, og det var især de unge, der blev ramt. Outputtet begyndte at rette sig i
2009, og realvæksten i BNP nåede op på 2,1 % i 2010. Opsvinget har været
drevet af en vedvarende indenlandsk efterspørgsel (også som følge af
finanspolitisk ekspansion), en kraftig lagerstigning og det robuste opsving hos
Danmarks vigtigste handelspartnere.
(9)
Automatiske stabilisatorer og kriserelaterede
foranstaltninger bevirkede, at den offentlige saldo vendte fra et overskud på
3,2 % af BNP i 2008 til et underskud på 2,7 % af BNP i 2009. På
grundlag af Danmarks meddelelse fra foråret 2010 om, at budgetunderskuddet
ville blive på mere end 5 % af BNP i 2010, blev der åbnet en procedure i
forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud over for Danmark i juli 2010. Selvom
der sidste år var uventede og midlertidige ekstraordinære gevinster fra
pensionsbeskatningen, som førte til en stabilisering af budgetunderskuddet på
2,7 % af BNP, så forventes det ifølge Kommissionens prognose fra foråret
2011, at underskuddet vil stige igen til omkring 4 % af BNP i 2011,
hvorfor det er nødvendigt med en fortsat ambitiøs konsolideringsindsats i 2012.
Det indebærer en stringent implementering af de foranstaltninger, der blev
vedtaget i konsolideringsaftalen fra 2010, og udgiftsstyring som fastsat i
konvergensprogrammet for at sikre korrektion af det uforholdsmæssigt store
underskud i 2013.
(10)
Hvis budgetmålene skal kunne nås, er det vigtigt
med en stram styring for at undgå tilbagevendende budgetoverskridelser hos
kommuner og regioner. I de seneste 20 år har de offentlige udgifter hele tiden
ligget over budgetmålene. Regeringen har allerede truffet nogle
foranstaltninger, som skal afhjælpe problemet, og planlægger at indføre et nyt
system til styring af udgifterne, der skal vurderes af Det Økonomiske Råd som
beskrevet i konvergensprogrammet.
(11)
Som følge af demografiske faktorer vil befolkningen
i den erhvervsaktive alder (15-64 år) falde med omkring 1,5 % fra 2010 til
2025 og med næsten 5 % i 2040. På mellemlang sigt vil den økonomiske
genopretning kunne føre til stramninger på arbejdsmarkedet, sådan som vi har set
det i årene med højkonjunktur. Til trods for en allerede høj erhvervsfrekvens
er der plads til at øge arbejdsudbuddet endnu mere. Efterlønsordningen er
udbredt blandt de 60-64-årige, hvilket medfører en beskæftigelsesfrekvens for de
60-64-årige på kun 40 %. Desuden er 10 % af den erhvervsaktive del af
befolkningen under 40 år enten på førtidspension eller i fleksjob
(beskæftigelse med offentligt tilskud).
(12)
Der har været en faldende tendens i
produktivitetsvæksten siden 1995, og en af de potentielle årsager er en svag
uddannelsesindsats. Selv om Danmark fortsat bruger meget på sit
uddannelsessystem, så er resultaterne kun gennemsnitlige på mange nøgleområder,
og ungdomsuddannelsesniveauet i Danmark er det fjerdelaveste i EU. I 2009 var
det kun 70,1 % af de 20-24-årige, der havde afsluttet en ungdomsuddannelse
(over for et gennemsnit for EU på 78,6 %), og PISA-resultaterne er
gennemsnitlige. Frafaldet på ungdoms- og
erhvervsuddannelserne er relativt stort, og næsten 50 % af eleverne på de erhvervsfaglige
uddannelser dropper ud. Derudover har omkring
20 % af de unge ikke færdiggjort deres uddannelse ud over grundskoleniveau
10 år efter at have forladt skolen. En forbedring af kvaliteten af
uddannelsessystemet vil også kunne være med til at forhindre kommende ubalancer
på arbejdsmarkedet med hensyn til færdigheder, idet det for øjeblikket ser ud
til, at der vil blive et overskud af ufaglærte arbejdstagere og samtidig en
mangel på faglærte arbejdstagere. Produktivitetsvæksten har været særlig svag
inden for byggesektoren og servicesektoren. Det er især tilfældet inden for
borgernær service, detailhandel, engroshandel og personlige tjenesteydelser,
hvor konkurrencen inden for visse sektorer kan være lav, for eksempel fordi der
er høje adgangsbarrierer for at komme ind på markedet, hvilket kan føre til en
ikke-optimal ressourceallokering. Der er skrappe planlægningslove, og det
begrænser mulighederne for produktivitet, som kan fremme stordriftsfordele i
detailhandelen. Åbne offentlige indkøbsprocedurer dækker kun omkring 25 %
af de offentlige indkøb, og derfor har regeringen iværksat en strategi, der
skal øge konkurrencen inden for offentlige serviceydelser ved gradvis at øge
offentlige indkøb i kommuner og regioner, og har fastsat et nyt mål for
kommunerne om, at 31,5 % af alle indkøb skal være offentlige i 2015.
(13)
Husholdningernes gæld målt i forhold til BNP er den
højeste i EU. Med opbygningen af gældsniveauerne, som tog fart med boomet på
boligmarkedet mellem 2004 og 2007, er der opstået potentielle risici for økonomien
og den finansielle stabilitet. Selvom disse risici er afdæmpet på grund af
Danmarks raffinerede realkreditsystem og en overordnet set solid finansiel
situation hos hovedparten af husholdningerne (aktiverne overstiger langt
passiverne), så er der efter korrektionen i boligpriserne kun blevet indført
begrænsede foranstaltninger, som skulle lægge en dæmper på procykliske udsving
i boligpriserne.
(14)
Danmark har givet en række tilsagn i europluspagten[4]. For at forbedre den
finanspolitiske holdbarhed er der nået enighed om, at sanktionerne med hensyn
til udgiftsstyring i kommunerne skal styrkes. Regeringen har fremsat et forslag
om en medgiftsordning, som skal gøre det lettere at finde private løsninger for
nødlidende banker og være med til at forbedre den finansielle stabilitet. Beskæftigelsesforanstaltningerne
fokuserer på at fremme beskæftigelsen ved at forlænge arbejdslivet. For at
fremme konkurrenceevnen er der en konkurrencepakke med konkrete initiativer,
som primært er rettet mod byggesektoren og servicesektoren. Disse tilsagn
henviser til de fire områder i pagten. Generelt set falder foranstaltningerne
sammen med dem, der blev truffet til opfølgning af den årlige
vækstundersøgelse, og der gøres fremskridt hen imod Europa 2020-målene, mest
mærkbart på beskæftigelsesområdet. Der er ganske vist allerede blevet indført
en del af de givne tilsagn, men der bør i nær fremtid implementeres vigtige
foranstaltninger, som kan styrke budgetdisciplinen (i kommunerne) og fremme
beskæftigelsen. Disse tilsagn er blevet vurderet og taget i betragtning i
henstillingerne.
(15)
Kommissionen har vurderet konvergensprogrammet og
det nationale reformprogram, herunder tilsagnene under europluspagten[5]. Den har ikke blot taget hensyn
til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i
Danmark, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler
og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring
i Den Europæiske Union, ved at der fra EU-niveau ydes bidrag til kommende nationale
beslutninger. I lyset heraf mener Kommissionen, at der er behov for en fortsat
og ambitiøs finanspolitisk konsolideringsindsats i 2011 og fremover. Der bør
også gøres yderligere tiltag for at øge arbejdsudbuddet endnu mere ved at
begrænse den tidlige tilbagetrækning og fokusere på særlige grupper, for at
forbedre kvaliteten i uddannelserne, for at styrke konkurrencen i nøglesektorer
og for yderligere at stabilisere ejendomsmarkedet.
(16)
På baggrund af denne vurdering og under hensyntagen
til Rådets henstilling af 2. juni 2010 i medfør af artikel 126, stk. 7, i
traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde har Rådet undersøgt
2011-opdateringen af Danmarks konvergensprogram, og Rådets udtalelse[6] afspejles især i henstillingens
nr. 1). Under hensyntagen til Det Europæiske Råds konklusioner af 25.
marts 2011 har Rådet gennemgået Danmarks nationale reformprogram,
HENSTILLER, at Danmark bør træffe
foranstaltninger i perioden 2011-2012 med henblik på følgende:
1)           Der bør gennemføres finanspolitiske
konsolideringsforanstaltninger i 2011 og 2012 som planlagt og en korrektion af
det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2013. Reduktionen af det
offentlige underskud bør fremskyndes, hvis de økonomiske betingelser viser sig
at blive bedre end forventet. Udgiftsstyringen bør styrkes ved at vedtage
bindende flerårige udgiftslofter for stat, kommuner og regioner, som er i
overensstemmelse med de overordnede mellemsigtede almindelige budgetmål.
2)           Efterlønsordningen bør udfases som
planlagt, der bør gennemføres en reform af førtidspensionen, og
tilskudsordninger (fleksjob-ordningen) bør i højere grad målrettes mod de mest
sårbare grupper.
3)           Gennemførelsen af reformer bør fremskyndes
for at forbedre kvaliteten i uddannelsessystemet. Frafaldsprocenterne bør
bringes ned, især i den erhvervsfaglige uddannelsessektor, og antallet af
lærepladser bør forøges.
4)           Der bør tages skridt til at fjerne
hindringer for konkurrencen, især i borgernær service og detailsektoren, ved at
revidere planlægningslovgivningen og åbne for indkøb i kommuner og regioner.
5)           Den igangværende stabilisering af ejendomsmarkedet
bør understøttes efter den seneste priskorrektion, og samtidig bør der gøres en
præventiv indsats for at styrke den mellemsigtede stabilitet på boligmarkedet
og det finansielle system, herunder reformer af realkreditsystemet og
ejendomsskattesystemet.
Udfærdiget i
                                                                       På
Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C af , s. .
[3]               Opretholdt for 2011 ved Rådets afgørelse 2011/308/EU af
19. maj 2011.
[4]               Nærmere oplysninger om tilsagnene i europluspagten kan
findes i SEK(2011) 713.
[5]               SEK(2011) 713.
[6]               Jf. artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr.
1466/97.


Avis juridique important

|

52002SC0381(02)

Kommissionens henstilling til Rådet om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede og føre forhandlinger med den internationale Søfartsorganisation (IMO) om betingelser og vilkår for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse  /* SEK/2002/0381 endelig udg. */

KOMMISSIONENS HENSTILLING TIL RÅDET om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede og føre forhandlinger med Den internationale Søfartsorganisation (IMO) om betingelser og vilkår for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelseBEGRUNDELSEIndledningDenne meddelelse fra Kommissionen til Rådet vedrører Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af henholdsvis Organisationen for International Civil Luftfart (International Civil Aviation Organisation ICAO) og Den Internationale Søfartsorganisation (International Maritime Organisation - IMO).Som hvidbogen om den europæiske transportpolitiks fremtid [1] understreger, er det påkrævet, at Den Europæiske Union, som er verdens største handelsmagt, og hvis handel for en stor del foregår uden for dens egne grænser, spiller den rolle, der tilkommer den, når det drejer sig om vedtagelse af de internationale bestemmelser, som er gældende for en stor del af transportområdet.[1]  Hvidbog "Den europæiske transportpolitik frem til 2010 - De svære valg", Kom(2001)370 af 12.9.2001Fællesskabet har i de sidste 10 år opbygget en betydelig lovgivning vedrørende luft- og søtransport. Fællesskabets voksende deltagelse i spørgsmål, som disse to organisationer beskæftiger sig med, og den deraf følgende udvikling af interne fællesskabsbestemmelser gør det nødvendigt at styrke dets deltagelse i ICAO og IMO, som begge har et verdensomspændende medlemsskab, og som fastsætter internationale bestemmelser om luft- og søtransport. Det er på denne måde muligt at opfylde Fællesskabets forpligtelser, hvad angår ekstern kompetence og at garantere sammenhæng med fællesskabsret og international ret i disse to sektorer, som er af særlig stor økonomisk betydning.Som Domstolen allerede i 1971 afgjorde, erhverver Fællesskabet i takt med fastsættelse af fælles interne bestemmelser også myndighed, hvad angår eksterne forhandlinger, som kan påvirke disse fælles bestemmelser (AETR-doktrin [2]). Domstolen erklærede endvidere i sin udtalelse 1/76, at hvis Fællesskabet har en intern kompetence med henblik på at opnå et specifikt mål, er det underforstået, at den også har den eksklusive eksterne kompetence vedrørende dette spørgsmål i det omfang dette eksterne aspekt er nødvendigt for at nå målet [3].[2]  Kommissionen mod Rådet, Sag 22/70 af 31.3.1971, Sml. 1971, s. 263.[3]  Udtalelse 1/76 af 26.4.1977, Udkast til aftale om oprettelse af en europæisk fond for oplægning af skibe til sejlads på indre vandveje, Saml. 1976, s. 741.;Domstolens udtalelse 1/94 [4] bekræftede tankegangen bag disse to afgørelser. Den fastslog endvidere, at "Når Fællesskabet i sin interne lovgivning har indsat bestemmelser vedrørende den behandling, der tilkommer tredjelandes borgere, eller når Fællesskabet udtrykkeligt har tillagt sine institutioner kompetence til at forhandle med tredjelande, får det en eksklusiv kompetence udadtil med hensyn til de områder, der er reguleret i lovgivningen. Det samme gælder også, selv om der ikke findes udtrykkelige bestemmelser, hvori der gives institutionerne ret til at forhandle med tredjelande, når Fællesskabet har gennemført en fuldstændig harmonisering (...) idet de således vedtagne fælles regler kunne blive berørt i den i AETR-dommen forudsatte betydning, hvis medlemsstaterne bevarede en ret til at forhandle med tredjelande." [5].[4]  Udtalelse 1/94 af 15.11.1994, Fællesskabets kompetence til at indgå internationale aftaler vedrørende tjenesteydelser og beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, Saml. 1994, s. I-5267.[5]  Udtalelse 1/94, stk. 95 og 96.Fællesskabet har derfor ikke noget andet valg end at tiltræde Chicago- og Geneve- konventionerne, hvis det skal overholde sine forpligtelser i henhold til den sekundære lovgivning og de principper, der fremgår af Domstolens retspraksis.Udover de juridiske betragtninger og som Kommissionen erklærede i sin nylige hvidbog om "Den europæiske transportpolitik frem til 2010 - de svære valg" [6], "(....) har EU, som er verdens største handelsmagt og gennemfører en stor del af sin handel uden for EU, ringe vægt ved vedtagelsen af de internationale regler, som primært regulerer transportområdet. Det skyldes, at EU i sin egenskab af europæisk organisation er udelukket fra størsteparten af de mellemstatslige organisationer og må nøjes med observatørstatus.[6]  KOM(2001)370 af 12.9.2001Kommissionen har derfor indtaget den holdning, at " ... der hurtigt må rettes op på dette ved, at EU optages i de mellemstatslige organisationer, der regulerer transportområdet, så de ca. 30 medlemsstater i et udvidet EU ikke kun taler med en stemme, men især kan påvirke aktiviteterne i disse organisationer ved at fremme et internationalt transportsystem, der tager hensyn til kravet om bæredygtig udvikling."Den potentielle betydning af en omhyggeligt koordineret fællesskabsindsats vedrørende de beslutninger, der træffes i ICAO og IMO, er allerede påvist under de eksisterende, meget begrænsede muligheder for reel fællesskabsdeltagelse. Inden for sikkerhed til søs er Fællesskabet blevet enig om at forbyde enkeltskrogede tankskibe at anløbe dets havne fra 2015. Den Europæiske Unions beslutsomhed på dette område, har fået IMO til at ændre sin planlagte tidsplan for udfasning af sådanne fartøjer. Fællesskabets indsats for at opnå en gradvis nedskæring af flystøj har også medvirket til at fremskynde de multilaterale drøftelser om revision af normerne for flystøj i ICAO.Problemet og vejen fremDe eksisterende ordninger, dvs. Fællesskabets deltagelse som observatør i ICAO og Kommissionens som observatør i IMO er dog hverken tilfredsstillende eller tilstrækkelige til at garantere, at Fællesskabets holdning præsenteres effektivt.I denne forbindelse skaber det alvorlige problemer for Fællesskabet, at det kun kan inviteres til at overvære møder i ICAO-rådets underkomitéer som observatør på ad hoc-basis, og ikke modtager information om de daglige aktiviteter i ICAO-rådet og Luftfartskommissionen, som er de organer, hvor beslutningerne forberedes og træffes i de tre år, der går mellem ICAO-forsamlingens møder.Tilsvarende giver Kommissionens status som observatør i IMO den hverken mulighed for at udtale sig på Fællesskabets vegne om sager, hvor Fællesskabet alene har kompetence eller at henvise til beslutninger, der er truffet på fællesskabsplan, da enhver national holdning kun betragtes som sådan, uanset om den medlemsstat, der fremsætter den, er medlem af Fællesskabet. Under disse omstændigheder gør Kommissionens status som observatør det vanskeligt at opnå en positiv virkning af at koordinere holdningerne, og i stedet fremkommer der holdninger, der er i strid med Fællesskabets interesser.Der er derfor en iøjnefaldende forskel mellem Det Europæiske Fællesskabs legitime ret til at udøve sine kompetencer i eget navn og den status, der er tildelt Fællesskabet eller Kommissionen i de to organisationer.Da Chicago-konventionen og Geneve-konventionen, hvorved de to internationale organisationer er blevet oprettet, kun giver mulighed for, at stater kan være medlemmer, kræver Fællesskabets tiltrædelse, at de ændres, så organisationer for regional økonomisk integration kan blive medlemmer. Før Fællesskabet kan tiltræde, må der derfor forelægges et forslag til ændring af henholdsvis Chicago-konventionen og Geneve-konventionen, som skal godkendes med to tredjedeles flertal af de respektive organisationers forsamling, og som skal ratificeres i henhold til bestemmelserne i de respektive konventioner [7].[7]  I IMOs tilfælde af to tredjedele af de kontraherende stater; i ICAOs tilfælde af det antal kontraherende stater, som Forsamlingen har fastsat, dog således at det fastsatte antal ikke må være mindre end to tredjedele af det samlede antal af de kontraherende stater."Kommissionen henstiller derfor til Rådet at give det beføjelse til at forhandle de nødvendige ændringer af konventionerne.Da Fællesskabet kun kan tiltræde de respektive organisationer efter at det nødvendige antal af organisationernes medlemsstater har ratificeret ændringen til de respektive konventioner, kan det forventes, at denne proces kommer til at tage meget lang tid.OvergangsordningerDer foreslås under hensyntagen til dette overgangsordninger, som fastsættes, når Kommissionen har modtaget beføjelse til at forhandle ændringen af konventionerne. Målet er at styrke arbejdsforholdet mellem EF og ICAO/IMO under hensyntagen til behovet og betingelserne for bedre deltagelse i disse organisationers arbejde.På grund af forskelle i de to internationale organisationers bestemmelser og funktion er der betydelige forskelle i de eksisterende muligheder for EF's deltagelse i deres arbejde.Europa-Kommissionen har således fast observatørstatus ved IMO og er derfor autoriseret til at modtage alle dokumenter og til at deltage efter ønske, mens Fællesskabet ikke har fast observatørstatus ved ICAO og kun kan deltage i møder, når det inviteres [8], og kun har adgang til dokumenter, der er forbundet med disse møder; de juridiske restriktioner er større i forbindelse med ICAO end med IMO. Et praktisk resultat af dette er, at Kommissionen koordinerer medlemsstaternes holdning, hvad angår IMO-møder, mens Fællesskabet ikke nødvendigvis kan deltage i møder i ICAO-organer, hvor der træffes bindende beslutninger.[8]  ICAO' nuværende vedtægter giver ikke mulighed for status som permanent observatør.På grund af disse forskelle lægges der i de to dele af meddelelsen, som vedrører henholdsvis ICAO og IMO, forskellig vægt på de mellemliggende skridt, og der foretages henstillinger tilpasset behovene og mulighederne i den respektive situation.Vedrørende ICAO agter Kommissionen parallelt med forhandlingerne om medlemsskab at arrangere mere effektive repræsentationsmetoder ved at udpege en fast repræsentant på stedet (i lighed med medlemsstaterne i ICAO's råd), da Fællesskabets nuværende status er svag i forbindelse med organisationens arbejdsmetoder, og også fordi hovedkvarteret ligger langt borte. Endvidere er der behov for passende interne fællesskabsprocedurer, som er tilpasset ICAO-arbejdets reelle situation.Hvad angår IMO, hvor der foretages en koordinering, men hvor Fællesskabet ikke taler med en stemme, bør medlemsstaterne foretage en samlet aktion i IMO-komiteerne med henblik på at tillade formandskabet eller Kommissionen, afhængig af hvem der har kompetence, at fremsætte Fællesskabets holdning. Det er sandsynligt, at processen med henblik på opnåelse af fuldt medlemsskab kommer til at tage lang tid. Det er under denne proces vigtigt at bevare nære forbindelser med de andre IMO kontraherende parter og repræsentanter for branchen. Spørgsmålet om en fast repræsentant for Kommissionen hos IMO bør derfor også undersøges.KonklusionerKommissionen opfordrer Rådet til:- at give Kommissionen beføjelse til på Fællesskabets vegne at forhandle de nødvendige ændringer til Chicago-konventionen og til Geneve-konventionen, så det kan blive medlem, samt passende ordninger for overgangsperioden; og- at vedtage passende interne fællesskabsprocedurer med henblik på effektiv deltagelse i organisationernes arbejde.KOMMISSIONENS HENSTILLING TIL RÅDET om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede og føre forhandlinger med Den internationale Søfartsorganisation (IMO) om betingelser og vilkår for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse1. IndledningI lyset af den voksende kompetence, der tildeles Fællesskabet på området søfartssikkerhed, forekommer det berettiget at overveje at lade Det Europæiske Fællesskab tiltræde Den Internationale Søfartsorganisation (IMO). En øget deltagelse fra Fællesskabets side er blevet nødvendig for at forhindre, at medlemsstaterne begår overtrædelser i forhold til deres fællesskabsforpligtelser og for at sikre sammenhæng i Fællesskabets holdning.Dette indebærer en ændring af Genève-konventionen af 1948 angående oprettelsen af IMO (se bilag II), samt at der blandt forsamlingens 160 stater sikres to tredjedeles stemmeflerhed og deres ratifikation. I betragtning af IMO's tunge procedurer vil denne proces strække sig over en årrække [9], og det er derfor nødvendigt at vedtage en overgangsløsning med henblik på at forbedre Fællesskabets interne procedurer vedrørende koordinering af holdningerne i OMI og at styrke Kommissionens repræsentation i OMI.[9]  I gennemsnit varer ratifikationsprocessen i OMI 8-10 årSom Kommissionen således understreger i sin hvidbog om "Den europæiske transportpolitik frem til 2010 - De svære valg" [10]«må der hurtigt rettes op på dette ved, at EU optages i de mellemstatslige organisationer, der regulerer transportområdet, så de ca. 30 medlemsstater i et udvidet EU ikke kun taler med én stemme, men især kan påvirke aktiviteterne i disse organisationer ved at fremme et internationalt transportsystem, der tager hensyn til kravet om bæredygtig udvikling.» Kommissionen præciserer, at Den Europæiske Union må styrke sin evne til at gøre sig gældende på internationalt plan, så den kan tale med en stemme i forhold til dens sociale, erhvervsmæssige og miljømæssige interesser. .[10]  KOM(2001) 370 af 12.9.2001, s. 106-107.Kommissionen henstiller derfor til Rådet:- at det bemyndiger Kommissionen til at indlede og føre forhandlinger med OMI om betingelser og vilkår for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af OMI, i henhold til bestemmelserne i traktatens artikel 300.- at det vedtager nedenstående foreslåede forhandlingsdirektiver. Desuden henstiller Kommissionen til Rådet, at det opfordrer medlemsstaterne til aktivt at støtte disse mål i henhold til traktatens artikel 10.2. Fællesskabets kompetence og interesser i relation til de områder, IMO behandlerKompetenceproblematikken skyldes det faktum, at ikke alle Fællesskabets retsakter om søfartssikkerhed er harmoniseret i samme grad: i visse retsakter fastsættes der minimumstandarder, i andre maksimumstandarder og atter andre er i deres indhold præget af en vis sammenblanding.Der er derfor behov for at søge løsninger, som er frigjort fra Fællesskabets praksis og Domstolens retspraksis på området vedrørende de eksterne kompetencer.Fællesskabet har kompetence på et stort antal områder, som direkte eller indirekte er forbundet med søfartssikkerhed og forebyggelse af forurening fra skibe. Dets kompetencer er etableret med ikrafttrædelsen af talrige bindende instrumenter (forordninger og direktiver), der er vedtaget på grundlag af IMO's resolutioner, henstillinger og konventioner.Hovedmålet med denne lovgivning er at sikre en harmoniseret og sammenhængende gennemførelse af de internationale regler i hele Fællesskabet hvad angår medlemsstaterne i deres egenskab af flagstater gældende for al national og international trafik [11] og for alle fartøjer, uanset hvilket flag de fører.[11]  I Fællesskabet giver det ikke mening at skelne mellem international og indenlandsk søtransport.Fællesskabet har eksempelvis erhvervet kompetencer (se bilag I) på følgende områder:- fastsættelse og gennemførelse af kriterier og tekniske standarder, som obligatorisk skal vedtages af medlemsstaterne, bl.a. om udstyr på skibe- fastsættelse af sikkerhedsregler og -standarder for passagerskibe- havnestatens håndhævelse af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion- fastsættelse af harmoniserede regler for medlemsstaternes søfartsinspektionsmyndigheder og klassifikationsselskaber.For alle disse nugældende og kommende [12] regler er det vigtigt at opretholde sammenhængen med Fællesskabets øvrige politikker; først og fremmest med målene for det indre marked og miljømålene.[12]  Forslagene, der er vedtaget i forbindelse med Erika I-pakken: havnestatskontrollen, lovgivningen vedrørende klassifikationsselskaber; udfasningen af gamle enkeltskrogede tankskibe; samt forslagene under Erika II-pakken, som endnu drøftes: det europæiske overvågnings-, kontrol- og informationssystem for skibsfarten, fonden for erstatning for olieforurening i europæiske farvande og frem for alt oprettelsen af et europæisk agentur for søfartssikkerhed.Det er Det Europæiske Fællesskabs opgave som vogter af traktaterne at sikre denne sammenhæng, ved at tildele sig selv den position, som det fortjener på den internationale scene.3. Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse3.1. Europa-Kommissionens statusIfølge Genève-konventionen er medlemskabet forbeholdt stater. Ud fra en politisk synsvinkel bliver det bydende nødvendigt for såvel medlemsstaterne som tredjelandene at få afklaret, under hvilken form Fællesskabet deltager. Dette understreges af, at IMO-strukturerne ikke anerkender eksistensen af organisationer for økonomisk integration. Europa-Kommissionen har fået observatørstatus efter underskrivelsen af en aftale om samarbejde mellem Kommissionen og IMCO (der senere ændrede navn til IMO) den 28. juni 1974. Det er derfor ikke Det Europæiske Fællesskab, men Kommissionen, som har fået denne status (se bilag III).Faktisk har Kommissionen siden 1994 modtaget alle dokumenter, som er optaget på IMO [13]-organernes dagsorden, og Kommissionen deltager i alle komité- og underkomitémøder, som ifølge dens skøn er af fællesskabsinteresse. Disse komitéer har kompetence til med en "stiltiende accept"-procedure at foretage større eller mindre ændringer af konventionernes tekniske bilag, for hvilke IMO er depositar.[13]  Kommissionen deltager i 4 hovedkomitéer: Komitéen for Sikkerhed på Søen (MSC), Komitéen til beskyttelse af Havmiljøet (MEPC), Komitéen for Teknisk Samarbejde (CTC) og Juridisk Komité (LC).Efter behov koordinerer Kommissionen således medlemsstaternes fælles holdninger eller samråd i tilknytning til disse komitémøder under ledelse af den medlemsstat, som varetager rådsformandskabet.Disse holdninger præsenteres mundtligt i forbindelse med drøftelserne i IMO-organerne. Præsentationen finder sted ved, at en række medlemsstater udtaler sig enten individuelt eller samlet [14].[14]  Når Kommissionen eller den medlemsstat, som varetager formandskabet, har udtalt sig på vegne af de 15 medlemsstater, fremkaldte dette indtil for nylig verbal modstand fra tredjelande af og til.3.1.1 De nuværende ulemperSkønt man har brugt koordineringsprincippet i Fællesskabet siden 1994, har koordineringen i praksis ikke altid været tilstrækkelig, og der har været uenighed hovedsagelig som følge af manglende kommunikation internt mellem de nationale delegationer, og det konstateres i hvidbogen, at medlemsstaternes holdning i organisationen ikke altid er helt i overensstemmelse med, hvad der er vedtaget på EU-plan.Der må desuden kort gøres opmærksom på de ulemper, som følger af den nuværende observatørstatus.Kommissionen har med sin observatørstatus ikke mulighed for:- At forhandle direkte, selv når de drøftede spørgsmål omhandler Fællesskabets harmoniserede områder. - At udtale sig på vegne af de 15 medlemsstater. I forbindelse med afstemninger optælles på nuværende tidspunkt udelukkende stemmer for eller imod fra de medlemsstater, som udtaler sig. De betragtes altid individuelt. - At sikre, at Fællesskabets koordinering får praktisk virkning; der er altid en risiko for, at de udtalelser, som medlemsstaternes ordførere fremsætter, ikke systematisk afspejler det, der er besluttet i forbindelse med Fællesskabets koordinering.- At bidrage konkret og synligt til Fællesskabets politik for sikkerhed til søs.Desuden gør Fællesskabets status som observatør det særligt vanskeligt at deltage i forhandlinger om de internationale konventioner, da Fællesskabet er nødt til at være på vagt og er tvunget til at gennemføre tungere procedurer både på det interne plan og inden for IMOs strukturer, selvom Fællesskabet burde forvente at kunne deltage.3.1.2 Udvidelse af kompetencerInden for meget kort tid er Fællesskabets lovgivning vokset voldsomt og udvidelsen af kompetencer sker i et stærkt tempo. Bestemmelserne i Erika I-pakken er netop trådt i kraft og vil hurtigt blive efterfulgt af Erika II-pakken.Andre igangværende forslag eller forslag, der er anført i Kommissionens arbejdsprogram som f.eks styrkelse af Fællesskabets regler vedrørende passagerskibe eller miljøet og dertil knyttede internationale instrumenter, er alle kompetencer, der gør en international stillingtagen berettiget, særlig inden for IMO.3.2. Fællesskabstiltrædelsens merværdiFællesskabets tiltrædelse vil afhjælpe de ulemper og problemer, der er beskrevet i det foregående afsnit, med hensyn til Fællesskabets deltagelse og repræsentation i IMO.3.2.1 Fællesskabstiltrædelsens merværdiIMO er fortsat det mest egnede forum til at fastsætte internationale standarder for skibes sikkerhed og forebyggelse af forurening fra skibe, men Fællesskabets retssystem rummer imidlertid effektive tvangsmidler til at gennemføre de omtalte standarder.Denne kohærens mellem 15 medlemsstater, som i forbindelse med udvidelsen kan blive til cirka 30 på længere sigt, må logisk nok afspejle sig på den internationale scene.I økonomisk henseende udgør medlemsstaternes flåder på nuværende tidspunkt 12% af verdens samlede tonnage, og efter udvidelsen vil andelen udgøre 22% af verdens samlede tonnage. EU-15 har økonomisk kontrol med 30% af verdens samlede flåde, og skibstrafikken til og fra Fællesskabets havne udgør 30% af verdens samlede skibstrafik.Når Fællesskabet inddrager IMO-standarderne i sin lovgivning, får disse ikke blot virkning for medlemsstaternes flåde, men ofte også for flåderne i de tredjelande, der driver handel med medlemsstaterne - hovedsagelig på inspektionsområdet.Da disse tredjelande ikke økonomisk set kan forsvare at miste så stort et marked som det europæiske, må de gøre sig bekendt med og tilnærme sig mest muligt til den ordning, som gælder i denne del af verden. De sikkerhedsforskrifter, som Fællesskabet insisterer på for at opfylde IMO's regler, bliver dermed efterhånden erhvervsmæssig praksis for alle fartøjer, der opererer i den europæiske region.Denne merværdi bør under hensyntagen til udvidelsen af kompetencer udmønte sig i en mere hensigtsmæssig status. På nogle områder etablerer forordningerne og direktiverne en fuldstændig harmonisering mellem medlemsstaterne, som giver Det Europæiske Fællesskab enekompetence. Som følge deraf bør Fællesskabet kunne udøve sine kompetencer på disse områder direkte over for IMO [15].[15]  Se bilag I.3.2.2 Det Europæiske Fællesskabs fremtidige deltagelsesreglerNår tiltrædelsen træder i kraft, vil det være hensigtsmæssigt at tilpasse Kommissionens og medlemsstaternes kompetence alt efter graden af harmonisering på området og den procedure, der skal anvendes.- Når Fællesskabets koordinering vedrører et fuldstændigt harmoniseret område, udtaler Kommissionen sig og stemmer på vegne af de 15 medlemsstater. - Når Fællesskabets koordinering vedrører et område med national kompetence, udtaler medlemsstaterne sig på egne vegne og stemmer individuelt.- Når Fællesskabets koordinering vedrører et område med delt kompetence, og man er nået frem til en fælles holdning, forelægges denne af formanden for Rådet eller af Kommissionen. Hvis man ikke er nået frem til en fælles holdning, udtaler medlemsstaterne sig på egne vegne og stemmer individuelt under overholdelse af traktatens artikel 10.3.3. Anmodning om Fællesskabets tiltrædelseI henhold til Genève-konventionen kan en ændring kun foreslås af generalsekretæren for IMO, idet en ændring tilstilles organisationens medlemmer seks måneder forud for afholdelsen af generalforsamlingen.For at give et overblik over alle de etaper, som spørgsmålet om Fællesskabets tiltrædelse af IMO indebærer, er det hensigtsmæssigt at minde om de procedureregler og etaper, som danner ramme om Fællesskabets tiltrædelse [16].[16]  Se bilag II.3.3.1 Tiltrædelsens forskellige etaperDa Genève-konventionen kun åbner mulighed for medlemskab af stater, består den eneste mulighed for tiltrædelse i at få ændret Genève-konventionen, således at der indføjes en klausul, der muliggør, at regionale organisationer for økonomisk integration kan optages som medlemmer, og at tilpasse alle relevante artikler i konventionen, som berøres af denne klausul, herunder vedtægterne.Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse omfatter følgende etaper:- Rådet bemyndiger Kommissionen til at forhandle vilkår og betingelser for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse til IMO via en ændring af Genève-konventionens artikel 66, så der åbnes mulighed for at optage regionale organisationer for økonomisk integration som medlemmer.- Fællesskabet forelægger IMOs kompetente organer en anmodning om at foretage de nødvendige ændringer af Genève-konventionen, der muliggør, at en regional organisation for økonomisk integration kan blive medlem- "Tolv måneder efter at et flertal på to tredjedele af organisationens medlemmer, med undtagelse af associerede medlemmer, har godkendt ændringen, træder denne i kraft for alle medlemmer."- Kommissionen vedtager et forslag til Rådets afgørelse om Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse til IMO og forelægger Rådet dette.- Rådets afgørelse bemyndiger Det Europæiske Fællesskab til at tiltræde IMO. Undertegnelses- og godkendelsesdokumenterne deponeres hos De Forenede Nationers generalsekretær (artikel 71 i Genève-konventionen).- Fællesskabets tiltrædelse får virkning i henhold til de relevante bestemmelser i den ændrede Genève-konvention. 3.3.2 ProcedurereglerneFor at kunne vedtages skal ændringen sikres to tredjedeles flertal for og efterfølgende ratifikation blandt de medlemmer, som deltager i organisationens generalforsamling. Ændringen betragtes som vedtaget, når to tredjedele af IMO's medlemmer, dvs. 106 af 160 stater formelt har godkendt denne ændring [17]. Den vil træde i kraft tolv måneder efter anmeldelsen af den sidste ratifikation [18].[17]  I teorien kan man dog fraregne medlemsstaterne, EFTA-medlemsstaterne og visse kandidatlande.[18]  Genève-konventionens artikel 66.IMO's generalforsamling afholdes hvert andet år, og den seneste generalforsamling fandt sted i november 2001. Beslutningen om at ændre konventionen kan dermed ikke vedtages før november 2003.Hvis generalsekretæren for IMO ikke vil fremsætte forslag om at ændre konventionen med henblik på at optage EF som medlem, vil processen blive blokeret, og alene en beslutning fra IMO's råd kan tvinge ham til at ændre holdning. Rådet kan i henhold til konventionen (del IV, artikel 15, litra m) træffe alle egnede beslutninger inden for IMOs interventionsområde efter en generel bemyndigelse fra OMIs generalforsamling. I praksis indebærer konventionens artikel 15, litra m) sammen med artikel 52, at det er muligt at foreslå ændringer af konventionen. En beslutning fra IMO's råd kræver i øvrigt kun et simpelt flertal blandt de tilstedeværende medlemmer.I tilfælde af at OMIs generalsekretær skulle afslå at foreslå en sådan ændring, vil en samordnet indsats fra medlemsstaternes side i OMIs råd være nødvendig.Det er under alle omstændigheder klart, at vanskelighederne i forbindelse med forhandlings- og ratificeringsprocessen vil betyde, at det vil vare flere år, inden Fællesskabets tiltrædelse træder i kraft.4. OvergangsforanstaltningerneHvad angår overgangsforanstaltningerne vil det være hensigtsmæssigt at formalisere de rutiner, i Fællesskabets koordinering, som allerede fungerer korrekt vedrørende IMO's tekniske komitéer og underkomitéer. Under tiltrædelsesproceduren kan man forsøge at gennemføre en overgangsordning i form af en koordineret indsats i 4 af OMIs komiteer, hvor Fællesskabet har kompetence. Der må ligeledes tages hensyn til, i hvilken udstrækning kompetencerne er harmoniseret. Harmoniseringen af disse kompetencer er ifølge sagens natur underkastet en kontinuerlig udvikling, og den praksis, der er udviklet med Fællesskabets koordinering i IMO's komitéer og underkomitéer, afspejler dette forhold.Det forekommer således hensigtsmæssigt at tilpasse Kommissionens og medlemsstaternes kompetence alt efter graden af harmonisering på området og den procedure, der skal anvendes. - Når Fællesskabets koordinering vedrører et fuldstændigt harmoniseret område, udtaler Kommissionen sig på Fællesskabets vegne.- Når Fællesskabets koordinering vedrører et område med national kompetence, udtaler medlemsstaterne sig individuelt.- Når Fællesskabets koordinering vedrører et område med delt kompetence, og man er nået frem til en fælles holdning, forelægges denne af formanden for Rådet eller af Kommissionen. Hvis man ikke er nået frem til en fælles holdning, udtaler medlemsstaterne sig individuelt under overholdelse af traktatens artikel 10.Spørgsmålet om en fast repræsentation for Fællesskabet ved IMO må overvejes, idet forhandlingerne med henblik på tiltrædelse indebærer en form for øget tilstedeværelse hos IMO-medlemsstaternes faste delegationer.Fællesskabet øgede deltagelse i OMIs interventionsområder og den naturlige udvikling i bestemmelserne inden for sikkerhed til søs gør det nødvendigt at styrke dets deltagelse i vedtagelsen af regler inden for organisationens rammer.Dette vil desuden give Det Europæiske Fællesskab mulighed for at overholde sine forpligtelser i forbindelse med dets eksterne kompetencer og at sikre en sammenhængende stillingtagen fra Fællesskabets side inden for denne sektor.5. KonklusionerDet Europæiske Fællesskab bør optages som medlem af IMO, og medlemsstaterne bør inden for rammerne af Rådet vedtage en fælles fremgangsmåde med henblik på at få ændret afsnit III og alle relevante bestemmelser i Genève-konventionen, så der åbnes mulighed for at optage regionale organisationer for økonomisk integration som medlemmer.Tiltrædelsesprocessen vil strække sig over flere år. Det er derfor nødvendigt at finde en overgangsordning med henblik på at forbedre Fællesskabets interne procedurer vedrørende koordineringen af holdninger i OMI og at styrke Kommissionens repræsentation over for OMI.6. HenstillingerPå baggrund af ovenstående henstiller Kommissionen til Rådet, at det bemyndiger Kommissionen til at indlede og gennemføre forhandlinger med IMO om vilkår og betingelser for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse til Genève-konventionen; at det udpeger et særligt udvalg til at bistå Kommissionen med denne opgave, og at det vedtager de forhandlingsdirektiver, der er indeholdt i nedenstående henstilling.Forhandlingsdirektiverne i nedenstående henstilling er udformet med henblik på at gøre det muligt for Det Europæiske Fællesskab at blive medlem af IMO.Denne status skulle give Fællesskabet mulighed for i sager, hvor det har kompetence, og på lige fod med IMOs medlemsstater, at:a) give udtryk for sine synspunkter under forhandlinger eller på møder i IMO-organerne.b) have en stemmevægt i sager, som skal afgøres ved afstemning, der svarer til vægten af de af dets medlemsstater, der er repræsenteret i IMOs organer, og som er bundet af fællesskabslovgivningen, som er grundlag for den eksterne kompetence,c) give udtryk for tilslutning i eget navn til at opfylde de rettigheder og forpligtelser, der fremgår af instrumenter, der er indgået inden for rammerne af IMO.I henhold til artikel 300 EF skal forhandlingerne gennemføres af Kommissionen i samråd med et særligt udvalg, som Rådet nedsætter. I deres egenskab af nuværende medlemmer af IMO skal medlemsstaterne så vidt muligt støtte Fællesskabets tiltrædelse til IMO.Ud fra et budgetmæssigt synspunkt synes det ikke rimeligt at planlægge et yderligere finansielt bidrag fra Fællesskabet, da de finansielle bidrag fra Den Europæiske Unions medlemsstater allerede udgør en del af IMOs budget. Som et alternativ kunne Fællesskabet imidlertid gå ind for en løsning, der ligner den, der blev vedtaget for Fællesskabets tiltrædelse til FAO, dvs. at det bidrager med et beløb til dækning af administrative og andre udgifter som følge af dets tiltrædelse af IMO (under alle omstændigheder under forudsætning af at dette beløb ikke fastsættes ensidigt af IMO men efter aftale med Fællesskabet).Spørgsmålet om, hvor det vil være bedst at indføje klausulerne om Fællesskabets tiltrædelse og deltagelse, bør rejses under forhandlingerne. IMO vil muligvis foretrække at indføje nogle af dem i de interne procedureregler. For at sikre deltagelsesklausulernes juridiske sikkerhed, skulle det umiddelbart være i Fællesskabets interesse, at de indføjes i konventionen. Uanset hvilken løsning, der vælges, er det vigtigt, at der fastsættes en væsentlig manøvremargin på dette område, så der kan ske en tilpasning til eventuelle begrænsninger, som IMO kræver.Endelig vil OMI sandsynligvis ønske at tillade Fællesskabets deltagelse i form af en generel bestemmelse, som giver tiltrædelsesmulighed for regionale organisationer for økonomisk integration. I så fald kunne Fællesskabet med fordel foreslå, at IMO anvender den definition, der blev indføjet i statutterne for FAO.Når Genève-konventionen er blevet ændret og på baggrund af de opnåede resultater, vil Kommissionen fremlægge et forslag til Rådets beslutning om Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse.I overgangsperioden vil fremlæggelsen af Fællesskabets holdning i IMO ske på den måde, der er anført i afsnit 4 ovenfor.HENSTILLINGPå baggrund af ovenstående henstiller Kommissionen:- at brevet i tillæg 1 til denne henstilling fremsendes til generalsekretæren for IMO, så IMO underrettes om Fællesskabets ønske om at indlede forhandlinger med henblik på at tillade Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af Konventionen om Den Internationale Søfartsorganisation ("Genève-konventionen");- at Rådet bemyndiger Kommissionen til at føre forhandlinger med IMO om vilkår og betingelser for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af Genève-konventionen;- at Rådet, da Kommissionen i overensstemmelse med traktaten vil føre disse forhandlinger på Fællesskabets vegne, udpeger et særligt udvalg, som skal bistå den med dette arbejde, og- at Rådet udsteder de forhandlingsdirektiver, der er indeholdt i tillæg 2 til denne henstilling.BILAG : FORHANDLINGSDIREKTIVERTillæg 1Udkast til et brev til generalsekretæren for IMOHr. . . . .,Jeg har den ære hermed at meddele Dem, at Det Europæiske Fællesskab ønsker at blive fuldgyldigt medlem af IMO. Det Europæiske Fællesskab har kompetence til at vedtage foranstaltninger inden for sikkerhed til søs og forebyggelse af og kontrol med havforurening. Denne kompetence er faktisk allerede blevet udøvet gennem vedtagelsen af en række instrumenter på områder, hvor IMO har gennemført eller på nuværende tidspunkt er ved at gennemføre arbejde.Som et resultat heraf er Fællesskabet som sådan i stadig højere grad berørt af IMOs arbejde. Dette har igen rejst spørgsmålet om Fællesskabets tiltrædelse af IMO. I denne forbindelse er det Det Europæiske Fællesskabs opfattelse, at dets tiltrædelse af IMO vil være til fordel ikke kun for Fællesskabet men også for IMO. Hvis begge parter fremmer opfyldelsen af de rettigheder og forpligtelser, der stammer fra medlemsskab af IMO såvel som tiltrædelse af instrumenter på områder, hvor Fællesskabet er kompetent, vil det givetvis også betyde, at der gøres fremskridt og opnås resultater i IMOs arbejde.IMO tillader imidlertid ikke medlemsskab af regionale organisationer for økonomisk integration. Vi anmoder Dem derfor om at indlede forhandlinger med henblik på at foretage de ændringer i IMO og andre interne bestemmelser, der er nødvendige, for at Fællesskabet kan blive medlem af IMO samt vedrørende vilkår og bestemmelser for vores medlemsskab.Kommissionen, der bistås af et særligt udvalg bestående af medlemsstater, forestår disse forhandlinger på Fællesskabets vegne. Kommissionen står til IMOs rådighed med hensyn til at møde dens repræsentanter, så snart IMO finder dette belejligt.Lad os til slut forsikre Dem om, som vi allerede har givet udtryk for, at Fællesskabet fortsat vil sikre, at IMO forbliver et attraktivt forum for alle lande i verden.På Kommissionens vegneFormandPå Rådet for Den Europæiske Unions vegneFormandTillæg 2Forhandlingsdirektiver for tiltrædelse af IMO- Fællesskabet bør opnå status som fuldt medlem på lige fod med stater.- Denne status skal gøre det muligt for Fællesskabet at deltage i forhandlinger og møder på lige fod med stater.- Med hensyn til stemmeret bør Fællesskabet have et antal stemmer, der svarer til stemmerne for de medlemsstater, der er repræsenteret i det relevante IMO-organ, og som er bundet af fællesskabsinstrumenter, hvoraf der opstår ekstern kompetence.- Fællesskabet skal ikke yde noget finansielt bidrag til IMOs budget. Hvis dette er umuligt at opnå, eller hvis det bevirker, at nuværende medlemmer af IMO ikke kan godkende Fællesskabets medlemsskab, kunne Fællesskabet som alternativ holdning acceptere, at der stilles et beløb til rådighed som kompensation for de administrative og andre udgifter, som dets medlemsskab af IMO medfører. Dette beløb skal ikke fastsættes ensidigt af IMO men efter aftale med Fællesskabet.- Som fuldt medlem bør Fællesskabet være berettiget til at tiltræde alle fremtidige instrumenter, som forhandles i forbindelse med IMO, og som falder ind under dets kompetence. Kommissionen bør også undersøge muligheden for at indføje en bestemmelse i IMOs interne regler om, at Fællesskabet kan tiltræde eksisterende konventioner, der er åbne for medlemsstater, og som vedrører områder, hvor Fællesskabet har kompetence.- Kommissionen bør arbejde på, at de ordninger, der vedrører Fællesskabets deltagelse, bliver indføjet på det bedst egnede sted i IMOs vedtægter for at sikre deres stabilitet. Behovet for at sikre sådanne ordningers stabilitet vil imidlertid skulle afvejes mod mulige interne vanskeligheder i IMO.- Under forhandlingerne vil Kommissionen om nødvendigt foreslå en definition på en regional organisation for økonomisk integration efter de retningslinjer, der er indeholdt i artikel II i statutterne for De Forenede Nationers Levnedsmiddel-og Landbrugsorganisation. [19][19]  "... en regional organisation for økonomisk integration, skal være en organisation, som består af selvstændige stater, hvoraf et flertal er medlemsstater af Organisationen, og til hvem dens medlemsstater har overdraget kompetence angående en række spørgsmål, som Organisationen behandler, herunder myndighed til at træffe bindende beslutninger for dens medlemsstater vedrørende disse spørgsmål".BILAG IFællesskabslovgivning, der er relevant for arbejdet i IMO1) Vedtaget lovgivning- Rådets forordning (EØF) nr. 613/91 af 4. marts 1991 om overførsel af skibe fra et register til et andet inden for Fællesskabet (EFT L 68 af 10.10.96, s. 1) som ændret.- Rådets direktiv 93/75/EØF af 13. september 1993 om mindstekrav til skibe, som er på vej til eller fra Fællesskabets søhavne med farligt eller forurenende gods (EFT L 247 af 5.10.1993, s. 19), som ændret.- Rådets forordning (EF) nr. 2978/94 af 21. november 1994 om gennemførelse af IMO-resolution A. 747(18) om anvendelse af tonnagemåling af ballastrum i olietankskibe med separate ballasttanke (EFT L 319 af 12.12.1994, s. 1).- Rådets direktiv 94/57/EF af 22. november 1994 om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe og for søfartsmyndigheders aktiviteter i forbindelse dermed (EFT L 319 af 12.12.1994, s. 20).- Rådets direktiv 95/21/EF af 19. juni 1995 om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol) (EFT L 157 af 7.7.1995, s. 1).- Rådets forordning (EF) nr. 3051/95 af 8. december 1995 om sikkerhedsledelse af ro-ro-passagerfærger (EFT L 320 af 30.12.1995, s. 14), som ændret.- Rådets Direktiv 96/98/EF af 20. december 1996 om udstyr på skibe - bilag A2 (EFT L 46 af 17.2.1997, s. 25), som ændret.- Rådets direktiv 97/70/EF af 11. december 1997 om etablering af harmoniserede sikkerhedsforskrifter for fiskeskibe med en længde på 24 meter og derover (EFT L 34 af 9.2.1998, s. 1), som ændret.- Rådets direktiv 98/18/EF af 17. marts 1998 om sikkerhedsregler og -standarder for passagerskibe (EFT L 144 af 15.5.1998, s. 1).- Rådets direktiv 98/41/EF af 18. juni 1998 om registrering af de ombordværende på passagerskibe, som sejler til og fra havne i Fællesskabets medlemsstat (EFT L 188 af 2.7.1998, s. 35).- Rådets direktiv 1999/35/EF af 29. april 1999 om en ordning med obligatoriske syn med henblik på sikker drift af ro-ro-færger og højhastighedspassagerfartøjer (EFT L 138 af 1.6.1999, s. 1).- Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/95/EF af 13. december 1999 om håndhævelse af bestemmelserne om søfarendes arbejdstid på skibe, der anløber Fællesskabets havne (EFT L 14 af 20.1.2000, s. 29).- Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/59/EF af 27. november 2000 om modtagefaciliteter i havne til driftsaffald og lastrester fra skibe (EFT L 332 af 28.12.2000, s. 81).- Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT L 12 af 16.1.2001, s. 1).- Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/25/EF af 4. april 2001 om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv (EFT L 136 af 18.5.2001, s. 17).- Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/96/EF af 4. december 2001 om harmoniserede krav til og procedurer for sikker lastning og losning af bulkskibe (EFT L 13 af 16.1.2002, s. 9).2) Foreslået lovgivning- Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om et udvalg for sikkerhed til søs og om ændring af forordningerne om sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening hidrørende fra skibe (EFT C 365 E af 19.12.2000, s. 276).- Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiverne om sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening forårsaget af skibe (EFT C 365 E af 19.12.2000, s. 280).- Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fremskyndet indfasning af krav om dobbeltskrogs- eller tilsvarende design for olietankskibe med enkeltskrog (EFT C 212 E af 25.7.2000, s. 121).- Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om oprettelse af et europæisk overvågnings-, kontrol- og informationssystem for skibsfarten (EFT C 120 E af 24.2.2001, s. 67).- Forslag til Europa-Parlamantets og Rådets forordning om oprettelse af en fond for erstatning for olieforurening i europæiske farvande og dertil knyttede foranstaltninger EFT C 120 E af 24.4.2001, s. 79).- Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af et europæisk søfartssikkerhedsagentur EFT C 120 E af 24.4.2001, s. 83).BILAG IIDen Internationale SøfartsorganistionIMO er en særlig institution under FN; den blev grundlagt ved Genève-konventionen af 1948, og den har sæde i London. IMO's ansvarsområde omfatter spørgsmål vedrørende sikkerhed til søs og miljøbeskyttelse mod utilsigtet forurening fra skibe.IMO forbereder de diplomatiske konferencer med henblik på at vedtage nye regler (konventioner/protokoller) inden for sikkerhed til søs og beskyttelse af havmiljøet, og den vedtager henstillinger i form af resolutioner på disse områder. De sidstnævnte er (med visse undtagelser) ikke-bindende. IMO's væsentligste organer er Forsamlingen, som mødes hvert andet år (22. samling blev afholdt medio november 2001), samt Komitéen for Sikkerhed på Søen (MSC), Komitéen til beskyttelse af Havmiljøet (MEPC), Den Juridiske Komité og Komitéen for Teknisk Samarbejde. Et antal underkomitéer under disse komitéer forbereder beslutningerne. Et råd, der er sammensat af cirka fyrre medlemmer, som er valgt på Generalforsamlingen, forvalter organisationen.IMO's hovedordfører er generalsekretær William O'Neil (fra Canada).IMO har 160 medlemmer, og heriblandt alle EU-medlemsstaterne og alle kandidatlandene. Disse repræsenterer cirka 25% af verdens samlede tonnage.IMO er ligeledes depositar for et stort antal eksisterende konventioner, og herunder især SOLAS-, MARPOL- og STCW-konventionen. I kraft af disse konventioner har komitéerne MSC og MEPC fået beslutningskompetence (kompetence til at foretage ændringer). I medfør heraf vedtager disse komitéer bindende resolutioner. Med disse resolutioner ændres de gældende konventioner, protokoller og ændringer med en "stiltiende accept"-procedure.BILAG IIIKommissionens status inden for IMOFællesskabet som sådan er ikke repræsenteret i IMO, og det er ikke kontraherende part i nogen af de konventioner, som forvaltes af IMO. Det er alene stater, som har ret til at blive medlemmer af organisationen. For de internationale organisationers vedkommende rummer konventionen udelukkende mulighed for at oprette samarbejdsaftaler. Der findes ingen bestemmelser for regionale organisationer for økonomisk integration. Derfor er det kun Kommissionen, der siden 1974 har haft status som observatør.Efter en brevveksling mellem hr. Ortoli, daværende formand for Europa-Kommissionen og hr. Srivastava, generalsekretær for Den Mellemstatslige Rådgivende Søfartsorganisation (IMCO, der senere blev til IMO), blev der indgået en samarbejdsaftale den 28. juni 1974.Denne aftale fastlægger:- gensidige høringer om emner af fælles interesse- udveksling af oplysninger, navnlig om påtænkte projekter og arbejdsprogrammernePå grund af det spillerum, der gives til staterne i konventionerne og resolutionerne, har Fællesskabet vedtaget mere end en halv snes direktiver og forordninger, som direkte eller indirekte bygger på IMO's instrumenter (konventioner eller resolutioner). Målet med denne lovgivning er at sikre en harmoniseret og sammenhængende anvendelse af de internationale regler i hele Fællesskabet for al skibstrafik, hvadenten den er international eller indenlandsk.Af den grund er der skabt en delt kompetence, og Rådet har i 1994 godkendt en pragmatisk, koordinerende indfaldsvinkel i udøvelsen af denne kompetence.BILAG IVRelevante IMO-procedurereglerDel IOrganisationens formålArtikel 1Formålet med organisationen er:a) At tilrettelægge samarbejde mellem regeringerne med hensyn til regeringsforskrifter og praksis vedrørende tekniske spørgsmål af enhver art, der berører den internationale skibsfart osv.Del III. MedlemsskabArtikel 4Som medlemmer af Organisationen kan optages alle stater ...Artikel 7Enhver stat, der ikke er berettiget til at blive medlem i medfør af artikel 5 eller 6, kan ansøge om at blive medlem gennem Organisationens generalsekretær og vil blive optaget som medlem, når den deltager i Konventionen i overensstemmelse med bestemmelsen i artikel 71 ...Del V. ForsamlingenArtikel 15Forsamlingen har til opgave:m) at henvise ethvert spørgsmål inden for Organisationens opgaveområde til Rådet med henblik på overvejelse eller beslutning (...)Del XI. SekretariatetArtikel 52Generalsekretæren skal udføre enhver funktion, som Konventionen, Forsamlingen eller Rådet pålægger ham.Del XV. Forhold til De Forenede Nationer og andre organisationerArtikel 61I spørgsmål, der ligger inden for dens område, kan Organisationen samarbejde med andre mellemstatslige organisationer, der ikke er særlige institutioner under De Forenede Nationer, men hvis interesse og virksomhed er beslægtet med Organisationens formål.Artikel 63Med forbehold af godkendelse af Forsamlingen med to tredjedeles stemmeflerhed kan Organisationen overtage sådanne opgaver, hjælpemidler og forpligtelser, der ligger inden for dens område, fra enhver anden international organisation, hvad enten denne er en regeringsorganisation eller ikke, som måtte blive overført til Organisationen ved internationale aftaler eller ved gensidige ordninger truffet mellem de respektive organisationers kompetente myndigheder. På lignende måde kan Organisationen overtage administrative opgaver, der falder inden for dens område, og som er blevet betroet til en regering i henhold til bestemmelserne i et hvilket som helst internationalt instrument.Del XVII. ÆndringerArtikel 66Forslag til ændringer i Konventionen skal af Generalsekretæren tilstilles medlemmerne mindst seks måneder før, forslagene kommer til behandling i Forsamlingen. Tolv måneder efter, at en ændring er vedtaget af Organisationens medlemmer med to tredjedeles flertal, bortset fra uegentlige medlemmer, træder den i kraft for alle medlemmer. Såfremt et medlem inden for de første 60 dage af denne tolv måneders periode afgiver meddelelse om udtræden af Organisationen på grund af en ændring, skal udtræden, uanset bestemmelserne i artikel 73, få virkning fra den dato, hvor ændringen træder i kraft.Artikel 67Enhver ændring, der vedtages i medfør af artikel 66, skal deponeres hos De Forenede Nationers generalsekretær, som straks vil fremsende et eksemplar af ændringen til alle medlemmer.Artikel 68Erklæring om tiltræden eller ikke-tiltræden som omhandlet i artikel 66 sker ved til Generalsekretæren at fremsende et dokument, der deponeres hos De Forenede Nationers Generalsekretær. Generalsekretæren underretter medlemmerne om modtagelsen af ethvert sådant dokument og om den dato, på hvilken ændringen træder i kraft."FINANSIERINGSOVERSIGTPolitikområde(r): SøtransportAktiviteter: Medlemsskab af IMO Titel: Repræsentant for Kommissionen i IMO1. BUDGETPOST (nummer og betegnelse) 2. SAMLEDE TAL2.1 Samlet rammebevilling (del B): ... mio. EUR som forpligtelsesbevilling: intet2.2 Gennemførelsesperiode: Start i 2003, ubestemt varighed2.3 Samlet flerårigt skøn over udgifterne:a) Forfaldsplan for forpligtelses- og betalingsbevillinger (finansieringstilskud) (jf. punkt 6.1.1) Intet>TABELPOSITION>b) Teknisk og administrativ bistand og støtteudgifter (jf. punkt 6.1.2) Intet>TABELPOSITION>>TABELPOSITION>c) Personale- og andre driftsudgifters samlede budgetvirkninger (jf. punkt 7.2 og 7.3)>TABELPOSITION>2.4 Forenelighed med den finansielle programmering og de finansielle overslag|X| Forslaget er foreneligt med den nuværende finansielle programmering| | Forslaget kræver omprogrammering af de relevante poster i de finansielle overslag| | Omprogrammeringen kan betyde, at bestemmelserne i den interinstitutionelle aftale må tages i brug. 2.5 Virkninger for budgettets indtægtsside|X| IngenELLER| | Virkninger for budgettet - for indtægtssiden:3. BUDGETSPECIFIKATIONER: Ikke relevant>TABELPOSITION>4. RETSGRUNDLAG Artikel 302 (ex artikel 229)5. BESKRIVELSE OG BEGRUNDELSE5.1 Behov for EU-foranstaltninger5.1.1 MålFællesskabets voksende deltagelse i spørgsmål, som IMO beskæftiger sig med, og den deraf følgende udvikling af interne fællesskabsbestemmelser, gør det nødvendigt at styrke dets deltagelse i denne organisation, som fastsætter internationale bestemmelser om søtransport. Det er på denne måde muligt at opfylde Fællesskabets forpligtelser, hvad angår ekstern kompetence, og at garantere sammenhæng i Fællesskabets holdning i denne sektor, som er af særlig stor økonomisk betydning.Derfor har Kommissionen i sin nylige hvidbog om "Den Europæiske transportpolitik frem til 2010 - De svære valg" indtaget den holdning, at den nuværende situation hurtigt bør rettes op ved at lade Fællesskabet tiltræde IMO, "så de ca. 30 medlemmer af et udvidet EU ikke blot kan tale med én stemme, men især kan påvirke disse organisationers aktiviteter i overensstemmelse med EU's interesser og målet om en bæredygtig udvikling."Der forventes ikke ydet et bidrag fra Fællesskabets side til IMOs budget som følge af medlemsskabet.Da Fællesskabet kun kan tiltræde IMO, efter at det nødvendige antal af organisationens medlemsstater har ratificeret ændringen til den respektive konvention, kan det forventes, at denne proces kommer til at tage meget lang tid. Kommissionen vil derfor parallelt med forhandlingen om medlemsskab anvende mere effektive representationsmetoder ved at etablere en permanent repræsentant i London. Repræsentationen vil bestå af en tjenestemand, der baseres permanent på Kommissionens repræsentationskontor i London, og en sekretær, som også baseres i London. Udgifterne til dette personale er den eneste del af den nuværende ansøgning om medlemsskab af IMO, som vil få budgetmæssige virkninger.5.1.2 Dispositioner, der er truffet på grundlag af forhåndsevalueringenBehovet for sådanne stillinger er blevet fastslået på grundlag af det voksende behov for tætte relationer til andre IMO kontraherende parter og brancherepræsentanter samt de indhøstede erfaringer med en fast repræsentant i London til at følge arbejdet i IMO. Især vil forhandlingerne om medlemsskab af IMO, som er blevet fremhævet i hvidbogen om en europæiske transportpolitik, og som denne meddelelse vedrører, understrege behovet for en sådan repræsentation, hvis årlige arbejdsprogram og resultater vil blive overvåget af GD TREN/G.5.1.3 Dispositioner, der er truffet på grundlag af den efterfølgende evalueringMerværdien ved at have en permanent repræsentation ved IMO i London vil blive kontrolleret regelmæssigt i relation til den relevante opgaveallokering og arbejdsprogrammerne.5.2 Indsatsområder og nærmere bestemmelser for støtten- en eller flere målgrupper (angiv om muligt antal begunstigede) Den foreslåede foranstaltning vil blive til fordel for såvel Kommissionen som IMO- kontraherende parter og brancherepræsentanter, da den vil muliggøre tættere relationer mellem dem.- delmål for programperioden (målbare)Etablering af en repræsentant for Kommissionen ved Den Internationale Søfartsorganisation samt sekretærhjælp.- konkrete foranstaltninger til gennemførelse af aktionen Forhandlinger om muligheden for at lade Kommissionens IMO-repræsentant arbejde i kontorerne hos Kommissionens delegation i London (kontorareal).- umiddelbare resultatkravDet langfristede mål med at opnå Fællesskabets tiltrædelse af IMO vil ikke blive noget øjeblikkeligt resultat. Derimod vil fordelene ved en permanent repræsentation (som anført i 5.1. ovenfor) blive øjeblikkelige.- resultaternes forventede virkninger for realiseringen af det overordnede målResultatet vil løse Kommissionens nuværende underrepræsentation i IMO og vil betyde en væsentlig merværdi for Kommissionens arbejde i Bruxelles, ved at mindske behovet for konstante tjenesterejser til IMO.Endelig skal det oplyses, hvordan finansieringsstøtte ydes (støttesats og -form). Etableringen af en repræsentant for Kommissionen ved IMO og en sekretær vil kræve budgetmidler, der skal dækkes over Del A i budgettet.5.3 GennemførelsesmetoderDen foreslåede repræsentation vil kræve 2 fastansatte (1 A- og en C-tjenestemand).6. FINANSIELLE VIRKNINGER6.1 Samlede finansielle virkninger for budgettets del B (hele programperioden)6.1.1 FinansieringsstøtteIngen.6.1.2 Teknisk og administrativ bistand, støtteudgifter og IT-udgifter (forpligtelsesbevillinger) Ingen6.2 Beregning af omkostningerne pr. påtænkt foranstaltning i budgettets del B (hele programperioden) IngenForpligtelser i mio. EUR (med 3 decimaler)>TABELPOSITION>7. VIRKNINGER FOR PERSONALERESSOURCER OG ADMINISTRATIONSUDGIFTER7.1 Personalemæssige virkninger>TABELPOSITION>7.2 Samlede finansielle virkninger af personaleforbruget>TABELPOSITION>Beløbene modsvarer de samlede udgifter i en tolvmåneders periode.7.3 Andre administrative udgifter som følge af foranstaltningen>TABELPOSITION>Beløbene modsvarer de samlede udgifter i en tolvmåneders periode.Behovene for personale- og administrationsressourcer vil blive dækket af bevillingen til det forvaltende generaldirektorat inden for rammerne af den årlige allokeringsprocedure.I. Samlet årligt beløb (7.2 + 7.3): 197 270 EURII. Foranstaltningens varighed: ubestemtIII. Foranstaltningens samlede omkostninger (I x II): i.o.8. RESULTATOPFØLGNING OG EVALUERING8.1. Resultatopfølgningssystem: Finder ikke anvendelse.8.2. Hvordan og hvor ofte skal der evalueres- Finder ikke anvendelse.9. FORHOLDSREGLER MOD SVIG: Finder ikke anvendelse.