Avis juridique important

|

32001H0337

Kommissionens henstilling af 18. april 2001 om et koordineret program for offentlig levnedsmiddelkontrol i 2001 (EØS-relevant tekst) (meddelt under nummer K(2001) 1076)

EF-Tidende nr. L 120 af 28/04/2001 s. 0041 - 0044

Kommissionens henstillingaf 18. april 2001om et koordineret program for offentlig levnedsmiddelkontrol i 2001(meddelt under nummer K(2001) 1076)(EØS-relevant tekst)(2001/337/EF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER -som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,som henviser til Rådets direktiv 89/397/EØF af 14. juni 1989 om offentlig kontrol med levnedsmidler(1), særlig artikel 14, stk. 3, ogefter høring af Den Stående Levnedsmiddelkomité, ogsom tager følgende i betragtning:(1) For at sikre, at det indre marked fungerer efter hensigten, er det nødvendigt at tilrettelægge koordinerede levnedsmiddelkontrolprogrammer på fællesskabsplan.(2) I sådanne programmer lægges der vægt på overholdelsen af EF-retten, beskyttelse af folkesundheden, forbrugernes interesser og fair handelspraksis.(3) I artikel 3 i Rådets direktiv 93/99/EØF af 29. oktober 1993 om supplerende bestemmelser vedrørende offentlig kontrol med levnedsmidler(2) kræves det, at de laboratorier, der er omhandlet i artikel 7 i direktiv 89/397/EØF, skal overholde kriterierne i de europæiske EN 45000-standarder. Det er kun sådanne laboratorier, der kan betragtes som egnede til at udføre analyser inden for rammerne af det koordinerede program for offentlig levnedsmiddelkontrol.(4) Resultaterne af den samtidige gennemførelse af de nationale programmer og de koordinerede programmer kan give en række oplysninger og erfaringer, der kan danne grundlag for fremtidige kontrolaktiviteter -HENSTILLER:1. I 2001 bør medlemsstaterne gennemføre tilsyn og kontrol, bl.a. prøvetagning og analysering af disse prøver på laboratorier, når dette er påkrævet, med henblik på:- at holde øje med, at Fællesskabets bestemmelser for mærkning vedrørende mængdeangivelse af ingredienser i levnedsmidler (QUID) overholdes- at vurdere den bakteriologiske kvalitet af produkter af røgede fiskerivarer.2. Selv om det i denne henstilling ikke er fastsat, hvor mange prøvetagninger og/eller tilsyn, der skal foretages, bør medlemsstaterne sikre, at der foretages tilstrækkelig mange til at give et overblik over det pågældende emne i hver medlemsstat.3. Medlemsstaterne skal tilvejebringe de krævede oplysninger og følge udformningen af registreringsskemaerne i bilaget til denne henstilling for derved i højere grad at gøre resultaterne sammenlignelige.4. Levnedsmidler, der skal analyseres i medfør af dette program, skal forelægges laboratorier, der opfylder bestemmelserne i artikel 3 i direktiv 93/99/EØF.5. Mængdeangivelse af ingredienser i levnedsmidler (QUID)5.1. Programmets anvendelsesområdeEn erklæring vedrørende mængden af en ingrediens eller kategori af ingredienser, der anvendes til fremstilling eller tilberedning af levnedsmidler, sikrer forbrugeren flere oplysninger og hjælper med til at sikre en fair handel. I henhold til artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler(3) er mængdeangivelsen obligatorisk, hvis:- den pågældende ingrediens eller kategori af ingredienser indgår i varebetegnelsen eller sædvanligvis af forbrugeren forbindes med varebetegnelsen, eller- den pågældende ingrediens eller kategori af ingredienser fremhæves i mærkningen ved hjælp af ord, billeder eller en grafisk fremstilling, eller- den pågældende ingrediens eller kategori af ingredienser er væsentlig med henblik på at karakterisere et levnedsmiddel og adskille det fra andre varer, som det ellers kunne forveksles med på grund af sin betegnelse eller sit udseende.Produkter, der ikke er mærket i overensstemmelse med kravene i ovennævnte direktiv, bør ikke sælges. Det er imidlertid tilladt at sælge produkter, der er mærket inden den 14. februar 2000, indtil lagret er opbrugt. Formålet med denne del af programmet er at kontrollere, at levnedsmidlerne overholder de nye bestemmelser for mængdeangivelse af ingredienser i levnedsmidler (QUID).5.2. MetodeUndersøgelserne bør navnlig vedrøre mejeriprodukter (dvs. yoghurt, ost m.m.), frugtsafter samt kiks og biscuitter. Medlemsstaternes relevante myndigheder udfører tilsynet i levnedsmiddelproducenternes eller -importørernes lokaler for at kontrollere, at bestemmelserne vedrørende mængdeangivelse i levnedsmidler overholdes. Ud over tilsynet kan der tages prøver for at bestemme mængden af en ingrediens eller kategori af ingredienser.Resultaterne af kontrollen skal registreres på skemaet i bilag I.6. Bakteriologisk kvalitet af røget fisk6.1. Programmets anvendelsesområdeDer findes ingen bestemmelser i EF-retten, hvori der specifikt fastsættes mikrobiologiske standarder for røget fisk. Erfaringerne viser, at en betydelig procentdel af disse produkter kan være forurenet med patogene mikroorganismer, herunder Listeria monocytogenes, og at indførelse af nye fremstillings- og tilberedningsteknikker kan øge risikoen for bakteriologisk forurening.Det er kendt, at Listeria monocytogenes kan forårsage levnedsmiddelbårne udbrud af listeriose hos mennesker med risiko for dødsfald i bestemte kategorier af befolkningen, og der skal derfor træffes foranstaltning til at mindske risikoen for listeriose hos mennesker ved indtagelse af levnedsmidler, navnlig tilberedte levnedsmidler, f.eks. røget fisk.Der kan vedtages bestemte foranstaltninger i forbindelse med risikostyringen hos levnedsmiddelproducenterne. Gennemførelse af god levnedsmiddelhygiejne og de principper, der er anvendt for at udvikle HACCP-systemet (risikoanalyse af kritiske kontrolpunkter), udgør væsentlige instrumenter for at garantere levnedsmiddelsikkerheden.Formålet med denne del af programmet er at vurdere omfanget af forureningen af røget fisk, navnlig røget laks, og navnlig for så vidt angår Listeria monocytogenes og organismer, der tyder på fækal forurening. Programmet skal gøre det muligt at vurdere den bakteriologiske kvalitet af disse produkter og mulige ricisi for menneskers sundhed.6.2. MetodeUndersøgelserne skal vedrøre afkølet og forpakket laks og anden varm- og koldrøget fisk. Medlemsstaternes relevante myndigheder skal tage prøver af produkter i detailleddet, om muligt tæt på sidste salgsdato. I lande med en stor produktion af disse produkter henstilles det også at tage prøver på produktionstrinnet (råvarer og/eller færdige produkter). Prøvetagningen skal have form af prøver fra samme parti, der, når det er muligt, omfatter fem enheder på hver mindst et hundrede gram, og produktet skal forblive i den oprindelige emballage. Produkterne skal afkøles, så snart prøverne er taget, og disse skal straks i denne tilstand sendes til laboratoriet.Det er op til medlemsstaternes relevante myndigheder at vurdere, på hvilket niveau prøverne skal tages. I den forbindelse er produktionens størrelse og karakteristika samt handels- og forbrugsmønstre væsentlige faktorer, der skal tages hensyn til.Laboratorierne har lov til selv at vælge, hvilken metode de vil anvende, under forudsætning af at resultaternes kvalitet svarer til de mål, der skal nås. Med hensyn til påvisning og tælling af Listeria monocytogenes henstilles det at anvende den seneste udgave af EN/ISO 11290-1- og EN/ISO 11290-2-standarden. Der kan også anvendes andre tilsvarende metoder, der er anerkendt af de relevante myndigheder.Resultaterne af kontrollen skal registreres på skemaet i bilag II. Hvis prøverne udtages på produktionstrinnet, skal der anvendes et separat registreringsskema.Udfærdiget i Bruxelles, den 18. april 2001.På Kommissionens vegneDavid ByrneMedlem af Kommissionen(1) EFT L 186 af 30.6.1989, s. 23.(2) EFT L 290 af 24.11.1993, s. 14.(3) EFT L 109 af 6.5.2000, s. 29.BILAG I>PIC FILE= "L_2001120DA.004302.EPS">BILAG II>PIC FILE= "L_2001120DA.004402.EPS">


Avis juridique important

|

31996Y0919(07)

Rådets henstilling af 30. november 1994 vedrørende et standardudkast til bilateral tilbagetagelsesaftale mellem en medlemsstat og et tredjeland

EF-Tidende nr. C 274 af 19/09/1996 s. 0020 - 0024

BILAG II.2 RÅDETS HENSTILLING af 30. november 1994 vedrørende et standardudkast til bilateral tilbagetagelsesaftale mellem en medlemsstat og et tredjeland RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION -som henviser til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel K.1, stk. 3,som erindrer om, at disse politikområder i henhold til traktaten betragtes som spørgsmål af fælles interesse,som er besluttet på at bekæmpe ulovlig indvandring i medlemsstaterne,som noterer sig, at fastsættelsen af principper, som skal forekomme i bilaterale og multilaterale tilbagetagelsesaftaler, er omhandlet i den handlingsplan vedrørende retlige og indre anliggender, som Rådet og Det Europæiske Råd godkendte i december 1993,som erindrer om, at Rådet godkendte disse principper i maj 1994, og at det blev vedtaget at udarbejde en standardtilbagetagelsesaftale på et senere tidspunkt på grundlag af disse principper, ogsom tager i betragtning, at standardtilbagetagelsesaftalen skal anvendes smidigt af medlemsstaterne, og at den kan tilpasses de kontraherende parters særlige behov,HENSTILLER hermed, at standardaftalen i bilaget med virkning fra den 1. januar 1995 anvendes af medlemsstater som grundlag for forhandlinger med tredjelande om indgåelse af tilbagetagelsesaftaler.Bilag til bilag II.2 STANDARDUDKASTAFTALEmellem regeringen for (medlemsstat)ogregeringen for (tredjeland)om tilbagetagelse af personer med ulovligt ophold(Tilbagetagelsesaftale)Regeringen for (medlemsstat)ogregeringen for (tredjeland)i det følgende benævnt de kontraherende parter, har med henblik på at lette tilbagetagelse af personer, som opholder sig ulovligt på en anden kontraherende parts område, dvs. som ikke eller ikke længere opfylder de gældende indrejse- eller opholdsformaliteter, og befordring af personer i transit, i god samarbejdsånd og på grundlag af gensidighed -VEDTAGET FØLGENDE:Artikel 1 Tilbagetagelse af egne statsborgere1. En kontraherende part tilbagetager efter anmodning fra en anden kontraherende part uden formkrav en person, som ikke eller ikke længere opfylder den anmodende parts gældende indrejse- eller opholdsformaliteter, hvis det påvises eller sandsynliggøres, at vedkommende har den anmodede parts statsborgerskab. Det samme gælder personer, som efter indrejse på den anmodende parts område er blevet frataget den anmodede parts statsborgerskab og ikke i det mindste er blevet sikret naturalisering fra den anmodende stat.2. Den anmodede part udsteder efter anmodning fra den anmodende part straks den rejselegitimation, som er nødvendig for tilbagesendelse af de pågældende personer.3. Den anmodende part tilbagetager på ny denne person på de samme betingelser, hvis det af en kontrol fremgår, at vedkommende på tidspunktet for udrejsen fra den anmodende parts område ikke havde den anmodede parts statsborgerskab. Dette gælder ikke, hvis tilbagetagelsespligten skyldes, at den anmodede part har frataget vedkommende statsborgerskabet efter indrejsen til den anmodende parts område uden i det mindste at have fået sikkerhed for naturalisering fra den anmodende part.Artikel 2 Tilbagetagelse af tredjelandsstatsborgere, som er indrejst over en ydre grænse1. Den kontraherende part, over hvis ydre grænse en person - som ikke opfylder eller ikke længere opfylder den anmodende parts gældende indrejse- eller opholdsformaliteter - påviseligt eller sandsynligvis er indrejst, tilbagetager efter anmodning fra sidstnævnte uden formkrav den pågældende person.2. Ved »ydre grænse« forstås i denne artikel den grænse, som først blev passeret, og som ikke danner fælles grænse mellem de kontraherende parter.3. Der foreligger ikke tilbagetagelsespligt efter stk. 1 med hensyn til en person, som ved indrejsen på den anmodende parts område var i besiddelse af gyldig opholdstilladelse fra denne part, eller som efter indrejsen fik udstedt en opholdstilladelse af denne part.4. De kontraherende parter bestræber sig på så vidt muligt at tilbagesende statsborgere fra nabolandet til deres hjemland.Artikel 3 Tilbagetagelse af tredjelandsstatsborgere ved den kontraherende part, der er ansvarlig for indrejsen1. Har en person, som efter at være indrejst til den anmodende parts område ikke opfyldt dennes gældende indrejse- eller opholdsformaliteter, et gyldigt visum, som er udstedt af den anden kontraherende part, eller en af den anmodede part udstedt gyldig opholdstilladelse, overtager sidstnævnte efter anmodning fra den anmodende part uden formkrav den pågældende person.2. Har begge kontraherende parter udstedt visum eller opholdstilladelse, er den part ansvarlig, hvis visum eller opholdstilladelse udløber sidst.3. Stk. 1 og 2 finder ikke anvendelse i forbindelse med udstedelse af transitvisum.Artikel 4 OpholdstilladelseSom opholdstilladelse efter artikel 2, stk. 3, og artikel 3 anses en hvilken som helst opholdstilladelse, som en af de kontraherende parter har udstedt, og som berettiger til ophold på dens område. Hertil regnes ikke en tidsbegrænset tilladelse til ophold på en af de kontraherende parters område med henblik på behandling af en asylansøgning.Artikel 5 Frister1. Den anmodede part besvarer straks de anmodninger om tilbagetagelse, den modtager, dog senest i løbet af 15 dage.2. Den anmodede part tilbagetager straks den person, hvis tilbagetagelse den har godkendt, dog senest i løbet af en måned. Denne frist forlænges efter anmodning fra den anmodende part, så længe der foreligger retlige eller faktiske hindringer.Artikel 6 Præklusionsfrist for så vidt angår tilbagetagelsespligtenTilbagetagelsesanmodningen skal fremsættes senest et år efter, at den kontraherende part har konstateret, at en tredjelandsstatsborger er indrejst ulovligt til og opholder sig ulovligt på dens område.Artikel 7 Transit1. Uden at artikel 11 derved berøres, tillader de kontraherende parter befordring af tredjelandsstatsborgere i transit gennem deres område, hvis den anden kontraherende part anmoder derom, og der er garanti for overtagelse i eventuelle transitlande og i bestemmelseslandet.2. Der kræves ikke transitvisum fra den anmodede part.3. Trods foreliggende tilladelse kan personer, der er overtaget med henblik på transit, sendes tilbage til den anden kontraherende part, hvis der efterfølgende indtræder eller opstår kendskab til omstændigheder, jf. artikel 11, som er til hinder for transit, eller hvis der ikke længere er garanti for vidererejsen eller overtagelsen fra bestemmelseslandets side.4. De kontraherende parter bestræber sig på at begrænse transit til sådanne udlændinge, hvor direkte udsendelse til hjemlandet ikke er mulig.Artikel 8 Beskyttelse af oplysningerSkal der med henblik på aftalens gennemførelse meddeles personoplysninger, må disse udelukkende vedrøre:1) den person, der skal udleveres, eventuelt dennes familiemedlemmer (efternavn, fornavn, evt. tidligere navn, tilnavn eller pseudonymer, aliasnavne, fødselsdato og -sted, køn, nuværende og eventuelt tidligere statsborgerskab)2) rejsepas, ID-kort, andre identitets- og rejsedokumenter samt laissez-passer (nummer, gyldighedsfrist, udstedelsesdato, udstedende myndighed, udstedelsessted osv.)3) øvrige nødvendige oplysninger til identificering af den person, der skal udleveres4) opholdssteder og rejserute5) opholdstilladelser eller de visa, der er udstedt af en af de kontraherende parter6) i de i artikel 7 nævnte tilfælde endvidere oplysning om, hvor der er indgivet asylansøgning og datoen for indgivelse af en tidligere asylansøgning, datoen for indgivelse af den nye asylansøgning, hvor langt man er nået i behandlingen samt indholdet af en eventuel afgørelse.Artikel 9 Udgifter1. Udgifterne til befordring af personer, som tilbagetages eller overtages i medfør af artikel 1, 2 og 3, afholdes af den anmodende part indtil den anmodede parts grænse.2. Udgifterne til transit indtil bestemmelseslandets grænse og eventuelt også udgifterne ved tilbagetransporten afholdes af den anmodende part, jf. artikel 7.Artikel 10 Ekspertudvalg1. De kontraherende parter bistår hinanden med aftalens gennemførelse og fortolkning. De nedsætter med henblik herpå et ekspertudvalg, soma) fører tilsyn med aftalens anvendelseb) forelægger forslag til løsning af spørgsmål vedrørende aftalens anvendelsec) foreslår ændringer og suppleringer til aftalend) udarbejder og anbefaler egnede foranstaltninger til bekæmpelse af udlændinges ulovlige indrejse.2. De kontraherende parter forbeholder sig deres tilslutning til sådanne forslag og foranstaltninger.3. Udvalget består af tre repræsentanter for hver kontraherende part. De kontraherende parter udnævner formanden blandt disse og repræsentanterne; samtidig udnævnes stedfortrædere. Med henblik på konsultationer kan der indkaldes yderligere eksperter.4. Udvalget holder møde mindst en gang om året på forslag af formanden.Artikel 11 Konventioner, aftaler mv., som ikke berøres af denne aftaleDenne aftale berører ikke de kontraherende parters forpligtelser i henhold til:1) konventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling som ændret ved protokol af 31. januar 1967 om flygtninges retsstilling2) mellemstatslige aftaler om udlevering og transit3) konventionen af 4. november 1950 til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder4) internationale asylkonventioner, særlig Dublin-konventionen af 15. juni 1990 om fastsættelse af, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der indgives i en af De Europæiske Fællesskabers medlemsstater5) mellemstatslige konventioner og aftaler om tilbagetagelse af udenlandske statsborgere.Artikel 12 IkrafttrædenDenne aftale træder i kraft den første dag i den anden måned efter undertegnelsen. Den finder først anvendelse fra den dag, som de kontraherende parter fastsætter ved brevveksling.Artikel 13 Suspension, opsigelse1. Denne aftale indgås for ubestemt tid.2. En kontraherende part kan efter at have underrettet den anden kontraherende part, af tvingende årsager, navnlig af hensyn til beskyttelsen af statens sikkerhed, den offentlige orden eller folkesundheden, suspendere denne aftale ved notifikation. De kontraherende parter underretter straks hinanden ad diplomatisk vej om ophævelsen af en sådan foranstaltning.3. En kontraherende part kan af tvingende årsager og efter at have underrettet den anden kontraherende part opsige denne aftale ved notifikation.4. Suspension eller opsigelse af aftalen træder i kraft den første dag i den måned, der følger efter den måned, hvor den anden kontraherende part modtog notifikationen.Udfærdiget i . . ., den . . .i to originale eksemplarer, på henholdsvis . . . og . . ., idet hver af disse tekster har samme gyldighed.For regeringen for (medlemsstat)For regeringen for (tredjeland)


title: Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 18. juni 2014 vedrørende vejledning om fastsættelse af kontracykliske buffersatser (ESRB/2014/1)

text:
               2.9.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 293/1

         DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICIS HENSTILLING
   af 18. juni 2014
   vedrørende vejledning om fastsættelse af kontracykliske buffersatser
   (ESRB/2014/1)
   2014/C 293/01
   DET ALMINDELIGE RÅD FOR DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICI HAR —
   under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (1), særlig artikel 135,
   under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici (2), særlig artikel 3, stk. 2, litra b), d) og f), og artikel 16-18,
   under henvisning til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis afgørelse ESRB/2011/1 af 20. januar 2011 om vedtagelse af forretningsordenen for Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (3), særlig artikel 15, stk. 3, litra e), og artikel 18-20, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den procykliske forstærkning af finansielle stød mod realøkonomien gennem banksystemet og de finansielle markeder udgjorde et af de mest destabiliserende elementer i den globale finansielle krise. Økonomisk nedgang efter en periode med overdreven udlånsvækst kan føre til store tab i banksektoren og igangsætte en ond cirkel. I en sådan situation kan tiltag, som kreditinstitutterne har indført for at styrke deres balance, begrænse udbuddet af kredit til realøkonomien, hvilket forværrer den økonomiske nedgang og svækker deres balancer yderligere. Denne procykliske forstærkning af stød understreger, hvor vigtigt det er at opbygge yderligere kapital i banksektoren i perioder med tiltagende risiko for systemisk stress. En sådan yderligere kapitalbuffer kan hjælpe banksektoren med at absorbere uventede tab, samtidig med at kredit forsat udbydes til realøkonomien.

               (2)

               Der er blevet truffet foranstaltninger for at gøre bankerne mere modstandsdygtige over for den procykliske dynamik. Baselkomiteen for Banktilsyn (Basel Committee on Banking Supervision, BCBS) offentliggjorde i december 2010 en række foranstaltninger, der skal styrke reguleringen af banksektoren. En af de foranstaltninger, som BCBS har vejledt de nationale myndigheder om, vedrører den kontracykliske kapitalbuffer. BCBS's vejledning blev gennemført i EU ved direktiv 2013/36/EU.

               (3)

               Den kontracykliske kapitalbufferordning i direktiv 2013/36/EU følger princippet om et »vejledt skøn«. Ifølge dette princip skal de myndigheder, der er ansvarlige for fastsættelse af buffersatsen, kombinere en regelbaseret tilgang med udøvelsen af deres skønsmæssige beføjelser, når de træffer beslutning om en passende buffersats. De skal således én gang i kvartalet offentliggøre en buffervejledning, der udgør et referencebenchmark, men de tilskyndes endvidere til at foretage en vurdering, når de fastsætter buffersatsen.

               (4)

               De udpegede nationale myndigheder og Den Europæiske Centralbank (ECB) (for de medlemsstater, der deltager i Den Fælles Tilsynsmekanisme) er blevet tildelt beføjelser i forbindelse med fastsættelse af de kontracykliske buffersatser. I medfør af direktiv 2013/36/EU kræves det, at hver medlemsstat udpeger en offentlig myndighed eller et offentligt organ, som har ansvaret for at fastsætte den kontracykliske buffersats for den pågældende medlemsstat. I medfør af Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (4) er ECB blevet tildelt yderligere specifikke tilsynsopgaver. ECB kan, hvis den anser det for nødvendigt, navnlig stille højere krav om kontracykliske kapitalbuffere end dem, som stilles af de udpegede nationale myndigheder. Udelukkende til dette formål betragtes ECB, hvor det er relevant, som den udpegede myndighed, og har alle de beføjelser og forpligtelser, som udpegede myndigheder har i henhold til den relevante EU-ret. Det vil dog typisk være de udpegede nationale myndigheder, der har ansvaret for at offentliggøre de kontracykliske buffersatser.

               (5)

               Med direktiv 2013/36/EU fastsættes det, at Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB) kan vedtage henstillinger, der vejleder de udpegede myndigheder om fastsættelse af de kontracykliske buffersatser. ERSB kan navnlig rådgive om principper, der giver de udpegede myndigheder vejledning i deres vurdering af passende buffersatser og i udmålingen og beregningen af gabet mellem långivning og BNP samt beregningen af buffervejledningen. ESRB kan derudover vejlede om de variabler, der angiver opbygningen af systemiske risici, som er forbundet med perioder med overdreven udlånsvækst i det finansielle system, og de variabler, der angiver, hvorvidt bufferen bør fastholdes, reduceres eller frigives helt.

               (6)

               Den kontracykliske kapitalbuffer skal hjælpe med at modvirke procykliske udviklinger i det finansielle system. Hvis det vurderes, at den cykliske systemiske risiko stiger, bør der akkumuleres kapital, således at der skabes buffere, som øger banksektorens modstandsdygtighed i perioder med stress, hvor tab realiseres. Dette vil hjælpe med at fastholde kreditudbuddet og dæmpe nedgangen i den finansielle cyklus. Den kontracykliske kapitalbuffer kan også være med til at dæmpe den overdrevne kreditvækst under opsvinget i den finansielle cyklus.

               (7)

               Det er ikke hensigten, at buffervejledningen skal give anledning til en automatisk fastsættelse af buffere eller forpligte den pågældende myndighed. Analyser foretaget af BCBS viser, at selvom gabet mellem långivning og BNP er et nyttigt udgangspunkt i forbindelse med vejledende afgørelser om kontracykliske buffersatser, kan resultater variere på tværs af lande og over tid. Som følge af det finansielle systems forskelligartede og dynamiske natur, de nationale økonomiers særlige forhold og væsentlige forskelle i tilgængeligheden af data i EU bør de udpegede myndigheder tage højde for en række oplysninger, når de vurderer risikoniveauet og skal fastsætte buffersatsen i overensstemmelse dermed. Disse oplysninger bør omfatte yderligere indikatorer, som signalerer opbygningen af systemiske risici, der er knyttet til perioder med overdreven kreditvækst, tilnærmede værdier for graden af finansiel formidling i økonomien, som f.eks. niveauet for forholdet mellem långivning og BNP og kvalitative informationer. De kvantitative og kvalitative oplysninger, der skal bruges ved denne vurdering, herunder buffervejledningen og de yderligere indikatorer, udgør grundlaget for forklaringen af og begrundelsen for afgørelser om buffersatserne.

               (8)

               BCBS's analyser viser, at gabet mellem långivning og BNP og andre indikatorer nogle gange resulterer i vildledende oplysninger. De udpegede myndigheder bør være opmærksomme herpå, når de foretager deres vurderinger af et holdbart niveau for kredit i økonomien og en passende kontracyklisk buffersats. Udpegede myndigheder bør derfor regelmæssigt revurdere resultaterne fra de indikatorer, som de tillægger mest vægt.

               (9)

               Hvis risiciene realiseres, kan en hurtig frigivelse af den kontracykliske kapitalbuffer hjælpe kreditinstitutter med at absorbere tab, samtidig med at långivning til realøkonomien opretholdes og de lovgivningsmæssige kapitalkrav overholdes. Denne kontracykliske anvendelse af bufferen kan imødegå kreditinstitutternes procykliske adfærd, som ellers kan begrænse udbuddet af kredit til realøkonomien. Den kontracykliske kapitalbuffer kan frigives gradvist, hvis nedgangen i den finansielle cyklus ikke falder sammen med en realisation af risici, og hvis trusler fra en overdreven kreditvækst mod kreditinstitutternes modstandsdygtighed er aftaget. Afgørelser om anvendelse af overskudskapital, der opstår som følge af frigivelsen af bufferen, træffes på baggrund af de udpegede eller kompetente myndigheders skøn.

               (10)

               Det er vigtigt, at den myndighed, der fastsætter den kontracykliske buffersats, har en god kommunikationsstrategi. Dette letter håndteringen af offentlighedens forventninger, spiller en vigtig rolle i forbindelse med koordineringen mellem de udpegede myndigheder og er afgørende for den makroprudentielle politiks troværdighed, ansvarlighed og effektivitet. I medfør af direktiv 2013/36/EU skal de udpegede myndigheder gennemføre alle rimelige tiltag for at koordinere tidspunkterne for deres meddelelse af buffersatserne.

               (11)

               Opbygningen af et mere modstandsdygtigt banksystem i EU medfører, at de udpegede myndigheder skal anerkende kontracykliske buffersatser, som andre medlemsstater har fastsat. Med direktiv 2013/36/EU fastsættes rammer for anerkendelsen af buffersatser, som andre medlemsstater har fastsat, og for anerkendelsen eller fastsættelsen af buffersatser for tredjelande. I tillæg til obligatoriske gensidighedsordninger bør de udpegede myndigheder generelt anerkende de buffersatser, som andre medlemsstater har fastsat. Med forbehold af fremtidige henstillinger fra ESRB behandler denne henstilling ikke handlinger foretaget af udpegede myndigheder inden for EU i forhold til tredjelandes kontracykliske buffersatser.

               (12)

               Den kontracykliske kapitalbuffer er én blandt en række af makroprudentielle instrumenter. Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2013/1 af 4. april 2013 om delmål og instrumenter for den makroprudentielle politik (5) indeholder en vejledende liste over instrumenter, som medlemsstaterne kan overdrage til de makroprudentielle myndigheder. De udpegede myndigheder bør som en del af deres makroprudentielle politiske strategi overveje hvornår den kontracykliske kapitalbuffer skal anvendes alene, hvornår andre instrumenter skal anvendes, og hvornår den kontracykliske kapitalbuffer skal kombineres med andre instrumenter.

               (13)

               Empiriske undersøgelser tyder på, at gabet mellem långivning og BNP er den bedste samlede indikator for EU som helhed til at signalere opbygningen af risici, der er knyttet til den type af kriser, som den kontracykliske kapitalbuffer er udviklet til at begrænse. Det er påvist, at gabet mellem långivning og BNP giver et solidt signal på tværs af en række specifikationer for gabet. Visse metoder til beregning af gabet fremviser bedre signaleringskvaliteter end den beregningsmetode, som foreslås i BCBS's vejledning, men disse metoder er ofte baseret på snævre kreditaggregater og kan således være mindre solide, når det gælder finansiel innovation. En måling og beregning af gabet mellem långivning og BNP og benchmarkbuffersatsen i overensstemmelse med BCBS' vejledning vil øge sammenligneligheden inden for og uden for EU.

               (14)

               I visse medlemsstater kan den måling og beregning, som BCBS foreslår i sin vejledning, medføre et gab mellem långivning og BNP, som ikke egner sig til at signalere opbygningen af risici, der går forud for finansielle kriser. Særlige nationale forhold, som f.eks. forskelle i struktur og hvor udviklet det finansielle system er samt kvalitet og tilgængelighed af kreditdata, betyder, at en anden metode til beregning af gabet mellem långivning og BNP end metoden i BCBS's vejledning kan frembringe bedre signaleringskvaliteter for nogle medlemsstater. For at kunne tage højde for sådanne forskelle og for at kunne muliggøre anvendelsen af andre metoder, kan udpegede myndigheder i tillæg hertil måle og beregne gabet mellem långivning og BNP ved at anvende en metode, der bedre afspejler den pågældende medlemsstats særlige forhold.

               (15)

               Metodologien i BCBS's vejledning til at kortlægge gabet mellem långivning og BNP i forhold til en benchmarkbuffersats, der tjener som en buffervejledning, er en ad hoc-metodologi. Lovende empiriske undersøgelser af alternative metodologier, er dog endnu ikke tilstrækkeligt udviklede til at kunne give yderligere vejledning. Medlemsstater, der måler og beregner gabet mellem långivning og BNP ved at anvende en alternativ metode i tillæg til metodologien i BCBS's vejledning, bør udarbejde og offentliggøre en benchmarkbuffersats, der svarer til den alternative metode i tillæg til benchmarkbuffersatsen, der er specificeret i BCBS's metodologi. Medlemsstater, der måler og beregner gabet mellem långivning og BNP i overensstemmelse med BCBS's vejledning kan også udarbejde og offentliggøre en alternativ benchmarkbuffersats i tillæg til den, de er nået frem til ved at anvende BCBS's metodologi.

               (16)

               Empiriske undersøgelsesresultater tyder på, at andre variabler kan supplere gabet mellem långivning og BNP i forbindelse med signaleringen af opbygningen af systemiske risici, der vedrører overdreven kreditvækst i det finansielle system. Sådanne variabler omfatter målinger af en potentiel overvurdering af ejendomspriser (f.eks. forholdet mellem priser for erhvervs- og boligejendomme og indkomst, prisgab og vækstrater), målinger af kreditudviklinger (f.eks. den reale kreditvækst samlet eller for bankerne, afvigelser fra tendensen for en deflateret M3), målinger af eksterne ubalancer (f.eks. betalingsbalancens løbende poster i forhold til BNP), målinger af styrken af bankbalancerne (f.eks. gearingsgrad), målinger af den private sektors gældsbyrde (f.eks. gældsservicering i forhold til indkomst) og målinger af en potentiel forkert prissætning af risiko (f.eks. den reale vækst i aktiekurser). Udpegede myndigheder bør tage højde for sådanne variabler, når de foretager deres vurdering i forbindelse med fastsættelsen af en passende sats for den kontracykliske kapitalbuffer. Det har vist sig, at en kombination af sådanne variabler med gabet mellem långivning og BNP i en multivariatmodel kan forbedre signaleringsresultaterne. De udpegede myndigheder kan også have behov for at tage højde for sådanne modeller.

               (17)

               Empiriske undersøgelsesresultater tyder på, at for de fleste medlemsstater viste priserne på de finansielle markeder de bedste signalkvaliteter i forbindelse med påvisning af en realisation af risici, der kræver en umiddelbar reduktion eller fuld frigivelse af den kontracykliske kapitalbuffer. En begrænset tilgængelighed af tilstrækkeligt lange tidsserier for sådanne markedsbaserede indikatorer betyder, at den empiriske analyse vedrørende bufferens frigivelsesfase er mindre robust end i opbygningsfasen. Det er også vanskeligt at identificere variabler, der angiver, om den kontracykliske kapitalbuffer gradvist kan reduceres, hvis risici, der stammer fra overdreven kreditvækst, aftager. I princippet kan variabler, der fremviser gode resultater i den kontracykliske kapitalbuffers opbygningsfase, også have en indvirkning på, om bufferen skal fastholdes, reduceres eller frigives helt. Disse variabler kan dog også medføre vildledende oplysninger. Det kan f.eks. hænde, at gabet mellem långivning og BNP ikke præcist afspejler risici, hvis kreditten er vokset overdrevent i en længere periode. I takt med at forskning i og erfaring med frigivelsesfasen udvikles, vil det være nødvendigt at supplere sættet af variabler, der er angivet i denne henstilling, med yderligere passende indikatorer, når disse identificeres. Overordnet set er det nødvendigt, at de udpegede myndigheder foretager en mere nøje vurdering i bufferens frigivelsesfase end i bufferens opbygningsfase. Markedsefterretninger, tilsynsmæssige vurderinger og stresstests kan også påvirke denne vurdering.

               (18)

               Forudsat at sådanne data er tilgængelige i den pågældende medlemsstat, bør overvågningen og offentliggørelsen af et mindstesæt af variabler, der signalerer, om den kontracykliske kapitalbuffer skal opbygges, fastholdes, reduceres eller frigives helt, fremme konsistens og gennemsigtighed for så vidt angår de udpegede myndigheder. Det bør ikke forhindre de udpegede myndigheder i at overveje yderligere indikatorer eller kvalitative oplysninger i lyset af den pågældende medlemsstats særlige forhold, ej heller bør det forhindre de udpegede myndigheder i at lægge mere vægt på visse variabler frem for andre eller at placere større vægt på kvalitative oplysninger.

               (19)

               ESRB's henstillinger offentliggøres, efter at Rådet er blevet informeret om Det Almindelige Råds hensigt herom, og efter at Rådet har haft lejlighed til at svare —

         VEDTAGET FØLGENDE HENSTILLING:
   AFDELING 1

      HENSTILLINGER

      Henstilling A — Principper

   Det henstilles, at de udpegede myndigheder overholder følgende principper, når de vurderer og fastsætter de kontracykliske buffersatser, der skal gælde i den pågældende medlemsstat:

               1.

               Princip 1: (Formål) Afgørelser om en passende kontracyklisk buffersats bør træffes under hensyntagen til formålet om at beskytte banksystemet mod potentielle tab, der er knyttet til opbygningen af cykliske systemiske risici, for derved at understøtte udbuddet af kredit til realøkonomien igennem hele den finansielle cyklus.

               2.

               Princip 2: (Buffervejledning) Gabet mellem långivning og BNP, dvs. at forholdet mellem långivning og BNP afviger fra den langsigtede tendens, bør være det fælles udgangspunkt i de vejledende afgørelser om kontracykliske buffersatser, navnlig i opbygningsfasen. De udpegede myndigheder bør dog også tage højde for andre kvantitative og kvalitative oplysninger ved vurderingen af cykliske systemiske risici og fastsættelsen af en passende kontracyklisk buffersats. Dette omfatter oplysninger, der afspejler særlige nationale forhold. De udpegede myndigheder bør over for offentligheden forklare, hvad oplysningerne skal anvendes til, og hvordan der tages højde for disse ved fastsættelsen af den relevante buffersats.

               3.

               Princip 3: (Risiko for vildledende oplysninger) De udpegede myndigheder bør vurdere oplysningerne, der indgår i gabet mellem långivning og BNP og alle andre relevante variabler eller modeller, der kombinerer variabler, og samtidig være opmærksomme på, at oplysningerne kan være vildledende. De udpegede myndigheder bør tage højde for dette, når de foretager deres vurdering vedrørende holdbarheden af kreditvæksten i forbindelse med fastsættelse af en passende buffersats. Anvendeligheden af disse variabler og modeller bør revurderes regelmæssigt.

               4.

               Princip 4: (Frigivelse af bufferen) De udpegede myndigheder bør straks frigive den kontracykliske kapitalbuffer, når risiciene realiseres. Dette kan begrænse kreditinstitutternes procykliske adfærd ved at hjælpe dem absorbere tab, samtidig med at långivning til realøkonomien opretholdes og solvenskravene overholdes. Hvis risiciene ikke realiseres men vurderes at aftage, kan en gradvis frigivelse af bufferen være mere hensigtsmæssig. Såfremt en udpeget myndighed reducerer den eksisterende buffersats, bør den træffe beslutning om en vejledende periode, hvor buffersatsen ikke forventes at stige.

               5.

               Princip 5: (Kommunikation) De udpegede myndigheder bør udvikle en klar strategi for kommunikationen af deres afgørelser om den kontracykliske kapitalbuffer. Som en del af denne strategi bør de fastsætte en mekanisme til koordinering med andre udpegede myndigheder samt med ESRB. De bør også etablere gennemsigtige stabile processer og veldefinerede kommunikationskanaler til centrale interessenter og offentligheden.

               6.

               Princip 6: (Anerkendelse af buffersatser) I tillæg til de obligatoriske gensidighedsordninger fastsat i EU-retten, bør de udpegede myndigheder generelt anerkende de kontracykliske buffersatser, som anvendes i andre medlemsstater. De udpegede myndigheder bør overveje de grænseoverskridende virkninger af ikke at anerkende en buffersats vedrørende eksponeringer over for en anden medlemsstat, som overskrider det obligatoriske niveau. Hvis de udpegede myndigheder ikke anerkender en buffersats, der er fastsat af en udpeget myndighed i en anden medlemsstat, og som overskrider det obligatoriske niveau, bør de underrette:

                           a)

                           ESRB

                           b)

                           den udpegede myndighed, der har fastsat buffersatsen

                           c)

                           ECB, hvis mindst en af de udpegede myndigheder, der har fastsat eller ikke anerkender buffersatsen, er fra en medlemsstat, som deltager i Den Fælles Tilsynsmekanisme i henhold til Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013.

               7.

               Princip 7: (Andre makroprudentielle instrumenter) Den kontracykliske kapitalbuffer er én blandt en række af makroprudentielle instrumenter, som myndighederne i EU råder over. De udpegede myndigheder bør som en del af deres makroprudentielle politiske strategi overveje, hvornår den kontracykliske kapitalbuffer skal anvendes alene, hvornår andre instrumenter skal anvendes i stedet for bufferen, og hvornår bufferen skal kombineres med andre instrumenter.

      Henstilling B — Vejledning om måling og beregning af gabet mellem långivning og BNP, beregning af benchmarkbuffersatsen og buffervejledningen

               1.

               Det henstilles, at de udpegede myndigheder hvert kvartal måler og beregner et standardiseret gab mellem långivning og BNP i overensstemmelse med BCBS's vejledning, som specificeret i del I i bilaget til denne henstilling.

               2.

               Hvis de udpegede myndigheder finder, at en anden måling og beregning af gabet mellem långivning og BNP bedre afspejler de særlige forhold i den nationale økonomi, henstilles det, at de hvert kvartal måler og beregner et yderligere gab mellem långivning og BNP ud over det gab, der beregnes i henhold til stk. 1. Når de udpegede myndigheder beregner yderligere gab mellem långivning og BNP, henstilles det, at de følger nedenstående vejledning:

                           a)

                           metoden til måling og beregning bør afspejle afvigelsen af forholdet mellem långivning og BNP fra den langsigtede tendens

                           b)

                           målingen og beregningen bør være baseret på empiriske analyser af data, der er relevante for medlemsstaten

                           c)

                           enhver revision af målings- og beregningsmetoden for det yderligere gab mellem långivning og BNP bør være baseret på en grundig revidering af resultaterne, som den valgte metode frembringer i forbindelse med signalering af opbygningen af risici, der er forbundet med den type af kriser, som den kontracykliske kapitalbuffer er udviklet til at begrænse.

               3.

               Det henstilles, at de udpegede myndigheder hvert kvartal beregner følgende:

                           a)

                           en benchmarkbuffersats, der er baseret på et standardiseret gab mellem långivning og BNP i overensstemmelse med BCBS's vejledning, som fastsat i del II i bilaget, og, hvor det er relevant, enten

                           b)

                           en benchmarkbuffersats, der er baseret på det standardiserede gab mellem långivning og BNP og beregnet i overensstemmelse med en metodologi, der er forskellig fra den, der er fastsat i del II i bilaget, hvis en sådan metodologi anvendes, eller

                           c)

                           en benchmarkbuffersats, der er baseret på det yderligere gab mellem långivning og BNP og beregnet i overensstemmelse med en metodologi, der er forskellig fra den, der er fastsat i del II i bilaget, hvis det yderligere gab mellem långivning og BNP beregnes.

               4.

               Hvis der i tillæg til den benchmarkbuffersats, der er fastsat i overensstemmelse med stk. 3, litra a), er blevet beregnet en yderligere benchmarkbuffersats som fastsat i stk. 3, litra b), eller stk. 3, litra c), for et bestemt kvartal med henblik på direktiv 2013/36/EU, henstilles det, at de udpegede myndigheder udvælger den benchmarkbuffersats, der afspejler de særlige forhold i den pågældende nationale økonomi bedst, som en buffervejledning.

               5.

               Det henstilles, at de udpegede myndigheder, som en del af de informationer, der skal ledsage den krævede meddelelse af den kontracykliske kapitalbuffersats i henhold til artikel 136, stk. 7, i direktiv 2013/36/EU, hvert kvartal offentliggør følgende på deres websted:

                           a)

                           det standardiserede gab mellem långivning og BNP og det tilsvarende forhold mellem långivning og BNP

                           b)

                           det yderligere gab mellem långivning og BNP og det tilsvarende forhold mellem långivning og BNP, hvor dette beregnes, og en begrundelse for afvigelser fra formlen i del I i bilaget

                           c)

                           den benchmarkbuffersats, der er beregnet i henhold til stk. 3, litra a)

                           d)

                           den benchmarkbuffersats, der er beregnet i overensstemmelse med stk. 3, litra b, eller stk. 3, litra c), hvor dette finder anvendelse

                           e)

                           kilderne til de underliggende data og andre relevante metadata.

               6.

               Det henstilles, at de udpegede myndigheder, som en del af de informationer, der skal ledsage den krævede meddelelse af den kontracykliske kapitalbuffersats i henhold til artikel 136, stk. 7, i direktiv 2013/36/EU, forklarer deres begrundelser, når de afviger fra:

                           a)

                           den valgte måling og beregning af gabet mellem långivning og BNP, som fastsat i stk. 1 og 2, herunder alle elementerne

                           b)

                           den valgte beregning af benchmarkbuffersatsen, som fastsat i stk. 3

                           c)

                           den valgte buffervejledning, som fastsat i stk. 4.

      Henstilling C — Vejledning om variabler, som angiver opbygningen af systemiske risici, der er forbundet med perioder med overdreven kreditvækst

               1.

               For at kunne foretage en informeret vurdering for så vidt angår den passende kontracykliske buffersats, henstilles det, at de udpegede myndigheder i tillæg til gabet mellem långivning og BNP tager højde for en række kvantitative og kvalitative oplysninger, som angiver opbygningen af systemiske risici, der er forbundet med perioder med overdreven kreditvækst.

               2.

               De udpegede myndigheder bør, når de vurderer de kvantitative oplysninger, overvåge et sæt af variabler, der angiver opbygningen af cykliske systemiske risici. Det sæt bør, forudsat at sådanne variabler er tilgængelige i medlemsstaterne, omfatte følgende:

                           a)

                           målinger af potentiel overvurdering af ejendomspriser (f.eks. forholdet mellem priser for erhvervs- og boligejendomme og indkomst, prisgab og vækstrater)

                           b)

                           målinger af kreditudviklinger (f.eks. den reale kreditvækst samlet eller for bankerne, afvigelser fra tendensen for en deflateret M3)

                           c)

                           målinger af eksterne ubalancer (f.eks. betalingsbalancens løbende poster i forhold til BNP)

                           d)

                           målinger af styrken af bankbalancerne (f.eks. gearingsgrad)

                           e)

                           målinger af den private sektors gældsbyrde (f.eks. gældsservicering i forhold til indkomst)

                           f)

                           målinger af en potentiel forkert prissætning af risiko (f.eks. den reale vækst i aktiekurser)

                           g)

                           målinger, som udledes af modeller, der kombinerer gabet mellem långivning og BNP med et udvalg af ovenstående målinger.

               3.

               Hvis sådanne variabler er tilgængelige og relevante i medlemsstaterne, henstilles det, at de udpegede myndigheder hvert kvartal offentliggør mindst en af målingerne, der er fastsat i stk. 2, litra a), b), c), d), e) og f), på deres websted sammen med den meddelelse om den kontracykliske buffersats, der er påkrævet i henhold til artikel 136, stk. 7, i direktiv 2013/36/EU.

      Henstilling D — vejledning om variabler, som angiver, at bufferen bør fastholdes, reduceres eller frigives helt

               1.

               For at kunne foretage en informeret vurdering for så vidt angår den passende kontracykliske buffersats, henstilles det, at de udpegede myndigheder tager højde for en række kvantitative og kvalitative oplysninger, der angiver, om bufferen bør fastholdes, reduceres eller frigives helt.

               2.

               De udpegede myndigheder bør, når de vurderer de kvantitative oplysninger, overvåge et sæt variabler, der angiver, om bufferen bør fastholdes, reduceres eller frigives helt. Dette sæt bør, hvis sådanne variabler er tilgængelige i medlemsstaterne, omfatte følgende:

                           a)

                           måling af stress på bankfinansieringsmarkederne (f.eks. LIBOR-OIS (overnight index swaps) -gabet, bank CDS (credit default swap) -præmier)

                           b)

                           målinger, der angiver generel systemisk stress (f.eks. en sammensat indikator, der måler stress i det nationale eller europæiske finansielle system, som f.eks. ECB CISS (Composite Indicator of Systemic Stress) -indikatoren).

               3.

               For at kunne træffe beslutning om hvorvidt bufferen skal fastholdes, reduceres eller frigives helt, henstilles det, at udpegede myndigheder foretager en nærmere vurdering, når de overvåger variablerne i stk. 2.

               4.

               Hvis sådanne variabler er tilgængelige og relevante i medlemsstaterne, henstilles det, at de udpegede myndigheder hvert kvartal offentliggør mindst en af variablerne, der er fastsat i stk. 2, litra a) og b), på deres websted sammen den meddelelse om den kontracykliske buffersats, der er påkrævet i henhold til artikel 136, stk. 7, i direktiv 2013/36/EU.

         AFDELING 2

      GENNEMFØRELSE

   1.   Fortolkning

               1.

               I denne henstilling gælder følgende definitioner:

                           a)

                           »udpeget myndighed«: en offentlig myndighed eller et offentligt organ, som en medlemsstat har udpeget i overensstemmelse med artikel 136, stk. 1, i direktiv 2013/36/EU eller ECB i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013

                           b)

                           »benchmarkbuffersats«: en kontracyklisk buffersats, der er beregnet i overensstemmelse med henstilling B(3)

                           c)

                           »buffervejledning«: en benchmarkbuffersats, der udvalgt i overensstemmelse med henstilling B(4)

                           d)

                           »gab mellem långivning og BNP«: afvigelsen af forholdet mellem långivning og BNP fra den langsigtede tendens i en konkret medlemsstat

                           e)

                           »standardiseret gab mellem långivning og BNP«: et gab mellem långivning og BNP, der er målt og beregnet i overensstemmelse med henstilling B(1)

                           f)

                           »yderligere gab mellem långivning og BNP«: et gab mellem långivning og BNP, der er målt og beregnet i overensstemmelse med henstilling B(2)

                           g)

                           »kontracyklisk buffersats«: den sats, som institutterne skal anvende til beregning af deres institutspecifikke kontracykliske kapitalbuffer, og som er fastsat i overensstemmelse med artikel 136 og artikel 137 i direktiv 2013/36/EU eller af en relevant tredjelandsmyndighed, alt efter hvad der er relevant.

               2.

               Bilaget udgør en integreret del af denne henstilling. I tilfælde af modstrid mellem hovedteksten og bilaget har hovedteksten forrang.

         2.   Kriterier for gennemførelse

               1.

               Adressaterne anmodes om at indberette de foranstaltninger, de har truffet på baggrund af denne henstilling, eller på tilstrækkelig måde begrunde undladelsen af at gennemføre foranstaltningerne. Indberetningerne bør som minimum indeholde:

                           a)

                           oplysninger om indhold og tidsfrister vedrørende de trufne foranstaltninger

                           b)

                           en vurdering af de trufne foranstaltningers funktion set i lyset af målene med denne henstilling

                           c)

                           en detaljeret begrundelse for undladelsen af at træffe foranstaltninger eller fravigelsen fra denne henstilling, herunder forsinkelser.

         3.   Tidsfrister for opfølgning

               1.

               Adressaterne anmodes om at aflægge rapport til ESRB, Rådet og Kommissionen om de foranstaltninger, som de har truffet på baggrund af denne henstilling, eller i givet fald at begrunde undladelsen af at gennemføre foranstaltninger, jf. nedenstående stykker.

               2.

               Senest den 30. juni 2016 anmodes adressaterne om at forelægge ESRB, Rådet og Kommissionen en rapport, hvori der redegøres for de foranstaltninger, de har truffet for at efterkomme denne henstilling. De henstillede foranstaltninger bør finde anvendelse fra den dato, på hvilken medlemsstaterne kræver, at kreditinstitutterne i deres jurisdiktion opretholder en institutionsspecifik kontracyklisk kapitalbuffer i overensstemmelse med artikel 130 i direktiv 2013/36/EU. Rapporten bør omfatte detaljer om de foranstaltninger, der er truffet fra den pågældende dato og frem.

               3.

               Adressaterne anmodes om hvert tredje år at fremsende en rapport, hvori der redegøres for de foranstaltninger, de har truffet for at efterkomme denne henstilling.

               4.

               Det Almindelige Råd træffer beslutning om, hvornår denne henstilling skal revideres eller opdateres i lyset af de erfaringer, der gøres i forbindelse med fastsættelse af buffere i henhold direktiv 2013/36/EU eller i forbindelse med udviklinger i internationalt aftalt praksis.

         4.   Overvågning og vurdering

               1.

               ESRB's sekretariat:

                           a)

                           bistår adressaterne, herunder ved at fremme en koordineret rapportering, udarbejde relevante skemaer og om nødvendigt ved at give en detaljeret beskrivelse af modaliteterne og tidsfristerne for opfølgning

                           b)

                           kontrollerer adressaternes opfølgning, herunder ved at bistå dem på anmodning, og aflægger rapport om opfølgningen til Det Almindelige Råd via Styringskomitéen.

               2.

               Det Almindelige Råd vurderer de foranstaltninger og begrundelser, som adressaterne har rapporteret, og træffer i givet fald afgørelse med hensyn til, om denne henstilling ikke er blevet fulgt, og om hvorvidt adressaterne har givet en tilfredsstillende begrundelse for deres undladelse af at træffe foranstaltninger.

      Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 18. juni 2014.

         Mario DRAGHI

            Formand for ESRB

      (1)  EUT L 176 af 27.6.2013, s. 338.

      (2)  EUT L 331 af 15.12.2010, s. 1.

      (3)  EUT C 58 af 24.2.2011, s. 4.

      (4)  EUT L 287 af 29.10.2013, s. 63.

      (5)  EUT C 170 af 15.6.2013, s. 1.

      BILAG
      DEL I
      METODOLOGI FOR MÅLING OG BEREGNING AF GABET MELLEM LÅNGIVNING OG BNP I OVERENSSTEMMELSE MED BCBS'S VEJLEDNING
      Det standardiserede gab mellem långivning og BNP, benævnt GAPt
         , måles og beregnes som:

         GAPt = RATIOt - TRENDt

      hvor:

                     t

                  =

                  datoen ultimo perioden, hvor en periode er et kvartal

                     RATIOt

                  =

                  (CREDITt/(GDPt + GDPt-1 + GDPt-2 + GDPt-3
                     )) × 100 %;

                     GDPt

                  =

                  bruttonationalproduktet for den medlemsstat, hvor den udpegede myndighed har hjemsted, i kvartal t,

                     CREDITt

                  =

                  et bredt mål for kreditforsyningen til den private ikke-finansielle sektor i den medlemsstat, hvor den udpegede myndighed har hjemsted, der er udestående ultimo kvartal t

                     TRENDt

                  =

                  en rekursiv Hodrick-Prescott-filtreret tendens for RATIO med en udjævnende parameter, lambda af 400 000 (1).

            DEL II
      METODOLOGI FOR BEREGNING AF BENCHMARKBUFFERSATSEN I OVERENSSTEMMELSE MED BCBS' VEJLEDNING (2)

      Størrelsen på benchmarkbuffersatsen (som en procentdel af de risikovægtede aktiver) er nul, når gabet mellem långivning og BNP ligger under eller svarer til den laveste tærskel. Den stiger derefter lineært med gabet mellem långivning og BNP, indtil benchmarkbuffersatsen når sit maksimale niveau, hvor gabet mellem långivning og BNP når eller overskrider den øverste tærskel.
      I formelle begreber:

                  Hvis GAPt ≤ L er benchmarkbuffersaten nul

                  Hvis GAPt ≥ H er benchmarkbuffersaten 2,5 %

            Mellem L og H er benchmarkbuffersatsen interpoleret lineært og svarer til (0,3125 × GAPt
          - 0,625)
      hvor:

                     GAPt
                      er gabet mellem långivning og BNP, som defineret i del I i bilaget,

                  L = 2 procentpoint er den nedre tærskel,

                     H = 10 procentpoint er den øvre tærskel.

         (1)  Hodrick-Prescott-filteret (HP-filter) er et almindeligt matematisk redskab, der anvendes inden for makroøkonomien til at fastsætte tendensen for en variabel over tid. Det gennemføres i standardiserede statistiske pakker. Et ensidigt rekursivt HP-filter sikrer, at kun de oplysninger, der er tilgængelige på det enkelte tidspunkt, anvendes til at beregne tendensen. Den udjævnende parameter, der typisk benævnes lambda i den tekniske litteratur, sættes til 400 000 for at opfange den langsigtede tendens i adfærden for forholdet mellem långivning og BNP.

         (2)  Selvom benchmarkbuffersatserne stiger lineært på linje med BNP og derfor kan antage alle værdier mellem nul og 2,5 %, specificerer artikel 136, stk. 4, i direktiv 2013/36/EU, at buffersatsen, som den udpegede myndighed har fastsat, skal være kalibreret i trin på 0,25 procentpoint eller multipla deraf.