title: 2004/787/EF: Kommissionens henstilling af 4. oktober 2004 om tekniske retningslinjer for prøvetagning og detektion af genetisk modificerede organismer og materiale fremstillet af genetisk modificerede organismer, der udgør eller indgår i produkter, inden for rammerne af forordning (EF) nr. 1830/2003EØS-relevant tekst

text:
               24.11.2004

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 348/18

      KOMMISSIONENS HENSTILLING

   af 4. oktober 2004
   om tekniske retningslinjer for prøvetagning og detektion af genetisk modificerede organismer og materiale fremstillet af genetisk modificerede organismer, der udgør eller indgår i produkter, inden for rammerne af forordning (EF) nr. 1830/2003
   (EØS-relevant tekst)
   (2004/787/EF)
   KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER —
   som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 211, andet led, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1830/2003 af 22. september 2003 om sporbarhed og mærkning af genetisk modificerede organismer og sporbarhed af fødevarer og foder fremstillet af genetisk modificerede organismer og om ændring af direktiv 2001/18/EF (1) indfører et system for videregivelse og opbevaring af oplysninger mellem virksomhederne på alle stadier i markedsføringen af produkter, der indeholder eller består af genetisk modificerede organismer, i det følgende benævnt »GMO’er«, eller fødevarer og foder fremstillet af GMO’er, men indeholder ikke krav om, at virksomhederne på hvert stadium i markedsføringen skal udtage prøver fra og analysere produkter for forekomsten af GMO’er eller materiale fremstillet af GMO’er.

               (2)

               I medfør af artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1830/2003 skal medlemsstaterne imidlertid sørge for, at tilsyns- og andre kontrolforanstaltninger, herunder prøvetagning og analyse (kvalitativ og kvantitativ), gennemføres i nødvendigt omfang for at sikre, at forordningen efterkommes.

               (3)

               For at fremme en samordnet tilgang til gennemførelsen af disse tilsyns- og kontrolforanstaltninger skal der i henhold til artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1830/2003 opstilles tekniske retningslinjer for prøvetagning af og analyse for forekomsten af GMO’er og fødevare- og fodermaterialer, der er fremstillet af GMO'er, i produkter.

               (4)

               Disse retningslinjer omfatter produkter, som er tilladt med henblik på markedsføring, men indskrænker ikke artikel 4, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF (2), hvad angår GMO’er, som ikke er tilladt i Den Europæiske Union.

               (5)

               Prøvetagning og detektion bør udføres på grundlag af pålidelige videnskabelige og statistiske protokoller, så der kan opnås et passende konfidensniveau for detektion af GMO’er eller materiale fremstillet af GMO’er.

               (6)

               Under udarbejdelsen af retningslinjerne er udvalget i artikel 30 i direktiv 2001/18/EF blevet hørt, og der er taget hensyn til det arbejde, der er udført af medlemsstaternes kompetente myndigheder, Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed og EF-referencelaboratoriet.

               (7)

               For tilfælde, hvor partier af ikke-genetisk modificerede frø eller andet planteformeringsmateriale skal opfylde standarder for utilsigtet eller teknisk uundgåelig forekomst af genetisk modificerede frø eller andet planteformeringsmateriale, bør der som led i den relevante lovgivning om frø og andet planteformeringsmateriale opstilles en retligt bindende protokol for prøvetagning af og analyse for forekomst af genetisk modificerede frø eller andet planteformeringsmateriale; denne protokol bør i nødvendigt omfang også tjene som grundlag for prøvetagning og analyse af andre genetisk modificerede afgrødearter, som ikke er omfattet af ovennævnte lovgivning —

         HENSTILLER:
   I.   GENERELLE PRINCIPPER

               1.

               For at opfylde kravene i artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1830/2003 bør medlemsstaterne tage følgende i betragtning:

                           a)

                           virksomhedernes hidtidige overholdelse af lovgivningen på området

                           b)

                           pålideligheden af eventuel kontrol, som virksomhederne allerede har foretaget

                           c)

                           tilfælde, hvor der er mistanke om tilsidesættelse af lovgivningen

                           d)

                           at de anvendte midler står i forhold til de specifikke mål, navnlig i lyset af de indvundne erfaringer

                           e)

                           graden af heterogenitet og det led i forsyningskæden, hvor analysen foretages.

               2.

               Officiel kontrol bør udføres uden varsel, dog ikke i tilfælde, hvor forudgående anmeldelse til den pågældende virksomhed er påkrævet.

               3.

               Officiel kontrol bør udføres på alle stadier af produktionen, forarbejdningen, oplagringen og distributionen af produkter, der indeholder eller kan indeholde GMO’er eller fødevarer og foderstoffer fremstillet af GMO’er, også på indpassagestedet ved import (3).

               4.

               Ved den officielle kontrol bør der ikke gøres forskel på produkter, der er bestemt til eksport uden for Fællesskabet, og produkter, der er bestemt til markedsføring inden for Fællesskabet.

               5.

               Virksomheder, hvis produkter er genstand for prøvetagning og analyse, kan anmode om yderligere udtalelse. Officielle organer bør indsamle et tilstrækkeligt antal kontraprøver til håndhævelses- og referenceformål med henblik på at sikre virksomhederne klageret og ret til at indhente yderligere udtalelse i overensstemmelse med national lovgivning.

               6.

               Der kan anvendes andre prøvetagningsmetoder end dem, der anbefales i disse retningslinjer.

               7.

               Der kan anvendes andre analysemetoder end dem, der anbefales i disse retningslinjer, forudsat at de pågældende metoder er godkendt af det ved forordning (EF) nr. 1829/2003 oprettede EF-referencelaboratorium.

               8.

               Medlemsstaterne bør sikre, at der udføres officiel kontrol med henblik på at opfylde målene i forordning (EF) nr. 1830/2003, dog med forbehold af specifikke krav i EU-lovgivningen om fødevare- og foderkontrol og anden kontrol, navnlig direktiv 95/53/EF om principperne for tilrettelæggelse af offentlig kontrol på foderstofområdet, Rådets direktiv 70/373/EØF af 20. juli 1970 om indførelse af fællesskabsprøveudtagningsmåder og analysemetoder for så vidt angår den officielle kontrol med foderstoffer, direktiv 89/397/EØF om offentlig kontrol med levnedsmidler og direktiv 93/99/EØF om supplerende bestemmelser vedrørende offentlig kontrol med levnedsmidler.

         II.   DEFINITIONER

               a)

               Ved »parti« forstås en afgrænset, nærmere angivet mængde materiale.
               I de følgende definitioner er der taget hensyn til den type materiale, partiet består af; definitionerne er i overensstemmelse med ISTA-reglerne og ISO-standard 6644 og 13690 samt FAO (internationale standarder for plantesundhedsforanstaltninger):
               Frøparti: en nærmere angivet, fysisk identificerbar og homogen mængde frø, som ikke overskrider den maksimale partistørrelse som defineret i frødirektiverne, og som udgør en hel eller en del af en sending.
               Parti af andet planteformeringsmateriale: et antal enheder af et enkelt produkt, der kan identificeres på grundlag af homogen sammensætning, oprindelse osv., som ikke overskrider den maksimale partistørrelse som defineret i lovgivningen om andet planteformeringsmateriale, og som udgør en hel eller en del af en sending.
               Parti fødevare- og foderprodukter: produktmængde, der afsendes eller modtages samlet, og som er omfattet af en kontrakt eller et forsendelsesdokument.

               b)

                  Enkeltprøve: lille produktmængde af en given størrelse udtaget fra hvert enkelt prøvetagningspunkt i partiet i hele dettes dybde (statisk prøvetagning) eller udtaget fra produktstrømmen i et nærmere angivet tidsrum (prøvetagning af fritflydende produkter).

               c)

                  Arkiv-enkeltprøve: enkeltprøve, der opbevares i et givet tidsrum med henblik på yderligere analyse.

               d)

                  Samleprøve: produktmængde fremstillet ved sammensætning og blanding af enkeltprøver udtaget fra et givet parti.

               e)

                  Laboratorieprøve: produktmængde taget fra samleprøven med henblik på laboratoriekontrol og -analyse.

               f)

                  Analyseprøve: homogeniseret laboratorieprøve, der enten består af hele laboratorieprøven eller en repræsentativ del heraf.

               g)

                  Kontraprøve: prøve, der opbevares i et givet tidsrum til håndhævelses- og referenceformål.

               h)

                  Procentdel genetisk modificeret DNA: antallet af genetisk modificerede DNA-kopier i forhold til antallet af taxonspecifikke DNA-kopier, beregnet i procent på grundlag af haploide genomer.

         III.   PRINCIPPER FOR PRØVETAGNINGSPROTOKOLLER

               1.

               Ved tilsyn og kontrol med, om virksomhederne overholder artikel 4 og 5 i forordning (EF) nr. 1830/2003, bør medlemsstaterne følge retningslinjerne vedrørende prøvetagningsprotokoller for produkter, der består af, indeholder eller er fremstillet af GMO’er.

               2.

               Det ved forordning (EF) nr. 1829/2003 oprettede EF-referencelaboratorium og de laboratorier, der på nationalt plan er udpeget til Det Europæiske Net af GMO-laboratorier, i det følgende benævnt »ENGL«, vil yde yderligere vejledning og bistand vedrørende prøvetagningsmetoder, der er omfattet af denne henstilling.

               3.

               Der bør anvendes harmoniserede prøvetagningsprocedurer til at vurdere forekomsten af GMO’er. Disse procedurer bør anvendes på partier af frø og andet planteformeringsmateriale, fødevarer, foder og landbrugsprodukter.

               4.

               De følgende prøvetagningsprocedurer skal sikre, at de indsamlede og analyserede prøver er repræsentative for de forskellige produkttyper, der undersøges. Mens prøvetagningsprotokoller for påvisning af forekomst af genetisk modificerede frø og andet planteformeringsmateriale i frøpartier bør udarbejdes i overensstemmelse med den relevante lovgivning om frø eller andet planteformeringsmateriale, beskrives prøvetagningsmetoderne for bulkprodukter og fødevarer og foder i hvert sit afsnit, hvor de produktspecifikke egenskaber tages i betragtning.

         IV.   PRØVETAGNINGSPROTOKOLLER
   1.   Prøvetagning af partier af frø og andet planteformeringsmateriale
   I dette afsnit beskrives detektion af genetisk modificerede frø eller andet planteformeringsmateriale i partier af frø eller andet planteformeringsmateriale af ikke-genetisk modificerede sorter eller kloner og detektion af genetisk modificerede frø eller andet planteformeringsmateriale, der stammer fra en anden transformationsbegivenhed end den, der er angivet for det pågældende parti af frø eller andet planteformeringsmateriale af en genetisk modificeret sort eller klon.
   Prøver bør udtages efter gængse internationale metoder og i forekommende tilfælde fra partistørrelser som fastsat i Rådets direktiv 66/401/EØF, 66/402/EØF, 68/193/EØF, 92/34/EØF, 98/56/EØF, 1999/105/EF, 2002/54/EF, 2002/55/EF, 2002/56/EF, 2002/57/EF. De generelle principper og metoder for prøvetagning af frø og andet planteformeringsmateriale bør være i overensstemmelse med Det Internationale Frøkontrolforbunds (ISTA) regler og den dertil hørende ISTA Handbook on Seed Sampling.
   Prøvetagnings- og analysemetoderne for frø og andet planteformeringsmateriale bør opfylde kravene i den relevante lovgivning om frø og andet planteformeringsmateriale, hvad statistiske risici angår. Kvalitetsniveauet for partier af frø eller andet planteformeringsmateriale og den hermed forbundne statistiske usikkerhed fastsættes i forhold til tærskelværdierne for GMO’er og relaterer sig til antallet af genetisk modificerede DNA-kopier i forhold til antallet af taxonspecifikke DNA-kopier, beregnet i procent på grundlag af haploide genomer.
   2.   Prøvetagning af landbrugsbulkprodukter
   Prøvetagningsprotokollen er baseret på en totrinsprocedure, hvorved der om nødvendigt kan udarbejdes skøn over forekomsten af GMO og usikkerheden herpå udtrykt som standardafvigelse, uden at der kræves antagelser om GMO’ernes mulige heterogenitet.
   Til vurdering af standardafvigelsen bør der først fremstilles en samleprøve, hvorefter den heraf udtagne analyseprøve analyseres for forekomst af genetisk modificerede materialer. Ligger analyseresultatet tæt på den fastsatte tærskelværdi (± 50 % af dens værdi), bør de individuelle arkiv-enkeltprøver analyseres med henblik på at bestemme usikkerheden.
   Følgende dokumenter bør tages i betragtning:

               a)

               ISO standard 6644 (2002)

               b)

               ISO standard 13690 (1999)

               c)

               ISO standard 5725 (1994)

               d)

               ISO standard 2859 (1985)

               e)

               ISO standard 542 (1990)

         2.1.   Protokol for prøvetagning fra partier af landbrugsbulkprodukter
   Det anbefales, at prøvetagning af bulkprodukter (korn, oliefrø) finder sted efter de generelle prøvetagningsprincipper og -metoder i ISO standard 6644 og 13690. Ved prøvetagning af fritflydende produkter bør prøvetagningsperioden, i overensstemmelse med ISO standard 6644, fastsættes som: samlet lossetid/samlet antal enkeltprøver. Ved statisk prøvetagning bør enkeltprøver udtages ved særlige prøvetagningspunkter. Disse prøvetagningspunkter bør fordeles ensartet i hele partiet, i overensstemmelse med principperne i ISO 13690. Antallet af enkeltprøver eller prøvetagningspunkter (hvor enkeltprøver til fremstilling af samleprøve og arkiv-enkeltprøver tages) afhænger af partistørrelsen:

               Partistørrelse i tons

               Samleprøvens størrelse i kg

               Antal enkeltprøver

               ≤ 50

               5

               10

               100

               10

               20

               250

               25

               50

               ≥ 500

               50

               100

         Ved partier fra 50 til 500 tons bør samleprøven udgøre 0,01 % af det samlede parti. Ved partier under 50 tons bør samleprøven være på 5 kg. Ved partier over 500 tons bør samleprøven være på 50 kg. Der bør ved hvert prøvetagningsinterval (systematisk prøvetagning) eller ved hvert prøvetagningspunkt (statisk prøvetagning) udtages en enkeltprøve på 1 kg, som deles i to portioner a 0,5 kg: den ene anvendes som enkeltprøve til fremstilling af samleprøven, og den anden opbevares som arkiv-enkeltprøve.
   Prøvetagning af materialer, der er større end korn (f.eks. frugt, rhizomer, kartofler), bør ske i overensstemmelse med ISO standard 2859. Prøvetagning af oliefrø bør ske i overensstemmelse med ISO standard 542.
   2.2.   Protokol for forberedelse af analyseprøver
   Der anbefales en flertrinnet protokol med henblik på at minimere omkostningerne og maksimere den statistiske værdi i overensstemmelse med forud fastsatte acceptniveauer.
   Først fremstilles en samleprøve ved at samle de enkeltprøver, der er udtaget i overensstemmelse med punkt 2.1, og blande dem grundigt efter procedurerne i ISO standard 13690 og 6644.
   Samleprøven anvendes til at fremstille en analyseprøve efter procedurerne i ISO standard 13690 og 6644, og analyseres for forekomst af GMO’er efter de i afsnit V omhandlede »analyseprotokoller/testmetoder«. Ligger analyseresultatet tæt på den fastsatte tærskelværdi (tærskelværdi ± 50 % af dens værdi), kan det være nødvendigt at bestemme usikkerheden herpå (punkt 2.3 omhandler en protokol til bestemmelse af denne usikkerhed).
   2.3.   Protokol til bestemmelse af usikkerhed
   Er der — som det vil være tilfældet ved mindre partier — kun 20 eller færre arkiv-enkeltprøver til rådighed, bør alle prøverne analyseres hver for sig, og der bør træffes afgørelse om eventuel mærkning.
   Er der flere end 20 arkiv-enkeltprøver til rådighed, bør der tilfældigt vælges 20 prøver, som analyseres hver for sig for forekomst af GMO'er. Analyseresultaterne fra disse 20 prøver anvendes til at vurdere partiets GMO-indhold og usikkerheden herpå udtrykt som standardafvigelse. Hvis usikkerheden på analysen af de 20 prøver er acceptabel, kræves der ingen yderligere analyse af de resterende arkiv-enkeltprøver. Er usikkerheden derimod ikke acceptabel, bør der foretages en yderligere analyse af de resterende arkiv-enkeltprøver.
   Hvor mange yderligere prøver der skal analyseres, bør fastsættes fra gang til gang, alt efter det usikkerhedsniveau, der er beregnet på grundlag af de første 20 prøver.
   Den sekventielle analyse bør indstilles, når det ene af eller begge følgende forhold gør sig gældende:

               —

               Partiets beregnede GMO-indhold (det gennemsnitlige GMO-indhold af de analyserede arkiv-enkeltprøver) er over eller under den fastsatte tærskelværdi ± 50 % af dens værdi.

               —

               Usikkerheden på det undersøgte partis GMO-indhold ligger på et acceptabelt niveau (± 50 % af det gennemsnitlige analyseresultat).

         Når alle prøver er analyseret, bør der træffes afgørelse om eventuel mærkning.
   2.4.   Protokol for prøvetagning fra partier af fødevarer og foder
   Prøvetagning af færdigpakkede fødevarer og foderprodukter bør udføres efter procedurerne i ISO 2859.
   Prøvetagning af ikke-færdigpakkede fødevarer og foderprodukter bør udføres efter den i afsnit 2.1 omhandlede protokol.
   V.   ANALYSEPROTOKOLLER/TESTMETODER
   1.   Det ved forordning (EF) nr. 1829/2003 oprettede EF-referencelaboratorium og de laboratorier, der på nationalt plan er udpeget til ENGL, vil yde yderligere vejledning og bistand vedrørende de analysemetoder, der er omfattet af denne henstilling.
   2.   Krav til laboratorierne
   Laboratorier i medlemsstaterne, der udfører analyser i overensstemmelse med denne henstilling, bør være akkrediteret i overensstemmelse med EN ISO/IEC 17025/1999 eller certificeret i overensstemmelse med en passende ordning og bør regelmæssigt deltage i præstationsprøvningsordninger, der afholdes eller samordnes af nationalt eller internationalt anerkendte laboratorier og/eller af nationale eller internationale organisationer.
   Analyse af fødevarer i overensstemmelse med denne henstilling bør udføres af laboratorier, der opfylder kravene i artikel 3 i direktiv 93/99/EØF.
   Den analytiske undersøgelse af prøverne bør udføres i overensstemmelse med de generelle laboratorie- og procedurekrav i udkastet til europæisk standard prEN ISO 24276:2002.
   3.   Forberedelse af analyseprøver
   Ved udtagning af prøver er målet at opnå en repræsentativ og homogen laboratorieprøve uden risiko for sekundær kontamination. Medlemsstaterne bør anvende udkastet til europæisk standard prEN ISO 24276:2002 og prEN ISO 21571:2002, som beskriver metoder til homogenisering af laboratorieprøven, reduktion af laboratorieprøven til testprøven, forberedelse af testprøven og ekstraktion af målanalysand.
   Udtagning af frøprøver bør ske i overensstemmelse med ISTA’s International Rules for Seed Testing. Udtagning af prøver af planteformeringsmateriale bør ske i overensstemmelse med gængse internationale metoder, hvis sådanne findes.
   4.   Analyse
   Der findes ikke med den nuværende videnskabelige viden én enkelt metode, der kan bruges til at detektere og kvantificere alle GMO’er eller fødevare- eller fodermaterialer fremstillet af GMO’er, der er godkendt med henblik på markedsføring.
   Der findes imidlertid forskellige prøvestrategier, som kan ventes at give lige så pålidelige resultater. De kan bestå af en eller en kombination af følgende metoder:

               a)

               Kvalitative metoder, som kan være specifikke i forhold til transformationsbegivenheden, konstruktionen eller det genetiske element.

               b)

               Kvantitative metoder, som kan være specifikke i forhold til transformationsbegivenheden, konstruktionen eller det genetiske element.

         Det kan være hensigtsmæssigt at begynde med en screeningmetode for at undersøge, om der forekommer GMO’er eller ej. Ved positivt resultat bør der anvendes særlige metoder, alt efter om det drejer sig om en genkonstruktion og/eller en transformationsbegivenhed. Findes der forskellige GMO’er med den samme genkonstruktion på markedet, anbefales det stærkt at benytte en metode, der er specifik i forhold til transformationsbegivenheden. Resultaterne af den kvantitative analyse bør udtrykkes som antallet af genetisk modificerede DNA-kopier i forhold til antallet af taxonspecifikke DNA-kopier, beregnet i procent på grundlag af haploide genomer. Hvis det er muligt, bør laboratorierne anvende en metode, der er valideret i overensstemmelse med internationalt anerkendte kriterier (f.eks. ISO 5725/1994 eller IUPAC’s harmoniserede protokol), og anvende certificeret referencemateriale.
   En ajourført liste over validerede metoder, herunder validerede metoder, der er anmeldt til Codex Alimentarius, kan hentes på http://biotech.jrc.it.
   5.   Mangel på validerede metoder
   Findes der ingen validerede metoder, f.eks. til undersøgelse af, om der forekommer GMO’er eller ej, bør medlemsstaternes laboratorier udføre en intern validering af metoden i overensstemmelse med internationalt anerkendte kriterier. Findes der ingen validerede metoder for den matrix, der skal analyseres, anbefales det, at der fra databasen på http://biotech.jrc.it vælges en metode, som er valideret på grundlag af en lignende matrix eller et lignende råmateriale. Inden en sådan metode anvendes, bør den afprøves på den pågældende matrix.
   6.   Udtryk og fortolkning af analyseresultaterne
   Ved kvalitative metoder er detektionsgrænsen (limit of detection — LOD) det laveste niveau af analysanden, som kan detekteres med pålideligt resultat, forudsat at antallet af kopier af måltaxonets genom er kendt.
   Ved kvantitative metoder er kvantificeringsgrænsen (limit of quantification — LOQ) det laveste niveau af analysanden, som kan kvantificeres med pålideligt resultat, forudsat at antallet af kopier af måltaxonets genom er kendt. Resultaterne af den kvantitative analyse bør udtrykkes som antallet af genetisk modificerede DNA-kopier i forhold til antallet af taxonspecifikke DNA-kopier, beregnet i procent på grundlag af haploide genomer. Er indholdet af den genetisk modificerede målsekvens under kvantificeringsgrænsen (LOQ), skal resultaterne kun udtrykkes kvalitativt.
   Det anbefales, at resultaterne fortolkes i overensstemmelse med anvisningerne i udkastet til europæisk standard prEN ISO 24276:2002.
   VI.   AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
   Prøveudtagnings- og detektionsmetoderne, herunder relevante protokoller og dokumenter, bør videreudvikles og forbedres under hensyntagen til eventuelle ændringer i tærskler og tærskelværdier fastsat i medfør af artikel 12, 24 og 47 i forordning (EF) nr. 1829/2003, artikel 21, stk. 2 og 3, i direktiv 2001/18/EF og anden fællesskabslovgivning, den i artikel 12 i forordning (EF) nr. 1830/2003 omhandlede rapport om samme forordnings gennemførelse, den teknologiske udvikling og udviklingen i de internationale fora.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 4. oktober 2004.

            På Kommissionens vegne

         Margot WALLSTRÖM

            Medlem af Kommissionen

      (1)  EUT L 268 af 18.10.2003, s. 24.

      (2)  EFT L 106 af 17.4.2001, s. 1. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 1830/2003.

      (3)  Ifølge artikel 9, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1830/2003 skal foreliggende relevante oplysninger om GMO’er, som ikke er tilladt i EU, indføres i et centralt register.


Avis juridique important

|

32003H0488

Rådets henstilling af 18. juni 2003 om forebyggelse og reduktion af helbredsskader forbundet med narkotikamisbrug

EU-Tidende nr. L 165 af 03/07/2003 s. 0031 - 0033

Rådets henstillingaf 18. juni 2003om forebyggelse og reduktion af helbredsskader forbundet med narkotikamisbrug(2003/488/EF)RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 152, stk. 4, andet afsnit,som henviser til forslag fra Kommissionen(1),som henviser til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),som henviser til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg(3),som henviser til udtalelse fra Regionsudvalget(4), ogsom tager følgende i betragtning:(1) Ifølge traktatens artikel 3, stk. 1, litra p), skal Fællesskabets virke indebære bidrag til opnåelse af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau. Traktatens artikel 152, stk. 1, tredje afsnit, hjemler desuden en indsats for at begrænse narkotikarelaterede helbredsskader, herunder oplysning og forebyggelse.(2) Det Europæiske Råd udtrykte på mødet i Helsingfors den 10.-11. december 1999 sin støtte til EU's narkotikastrategi (2000-2004), som dækker alle EU's narkotikarelaterede aktiviteter og opstiller en række hovedmål. Disse mål går bl.a. ud på i løbet af fem år at opnå en betydelig reduktion af narkotikarelaterede helbredsskader (hiv, hepatitis B og C, tuberkulose etc.) og af antallet af narkotikarelaterede dødsfald.(3) På mødet i Santa Maria da Feira den 19.-20. juni 2000 godkendte Det Europæiske Råd EU's narkotikahandlingsplan (2000-2004) som et vigtigt instrument for udmøntning af EU's narkotikastrategi (2000-2004) i konkrete handlinger, der resulterer i en effektiv integreret og tværfaglig løsning på narkotikaproblemet.(4) I sin meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om Den Europæiske Unions handlingsplan for bekæmpelse af narkotikamisbrug (2000-2004) argumenterede Kommissionen for, at den bedste strategi vil være en helhedsstrategi, som dækker alle områder af forebyggelsen af narkotikamisbrug, fra advarsler mod at begynde et misbrug til begrænsning af misbrugets negative helbredsmæssige og sociale konsekvenser.(5) Europa-Parlamentet glædede sig i sin beslutning om ovennævnte meddelelse over målet om at mindske dødeligheden blandt narkomaner og anmodede EU og medlemsstaterne om at fremme og udvikle politikker for skadesreduktion uden dermed at hindre de enkelte medlemsstater i at gennemføre foranstaltninger og forsøg på dette område.(6) EF-handlingsprogrammet vedrørende forebyggelse af narkotikamisbrug som led i indsatsen inden for folkesundhed og EF-handlingsprogrammet vedrørende forebyggelse af aids og visse andre smitsomme sygdomme som led i indsatsen inden for folkesundhed har støttet projekter, som har til formål at forebygge og reducere de risici, der er forbundet med narkotikamisbrug, navnlig ved at tilskynde til samarbejde mellem medlemsstaterne og ved at støtte medlemsstaternes indsats og fremme samordningen mellem deres politikker og programmer. Begge handlingsprogrammer har bidraget til at forbedre oplysningen og uddannelsen af især unge og særligt sårbare grupper med henblik på at forebygge narkotikamisbrug og dermed forbundne risici.(7) Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af et program for Fællesskabets indsats inden for folkesundheden (2003-2008) omhandler fremme af strategier og foranstaltninger vedrørende narkotikamisbrug som en af de vigtige livsstilsrelaterede sundhedsdeterminanter.(8) Ifølge forskningen berører den narkotikamisbrugsrelaterede sygelighed og dødelighed et anseeligt antal europæiske borgere, og helbredsskader forbundet med narkotikamisbrug er derfor et væsentligt problem for folkesundheden.(9) I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet kan nye foranstaltninger på et område, som ikke hører ind under Fællesskabets enekompetence, som f.eks. forebyggelse og reduktion af risici forbundet med narkotikamisbrug, kun træffes af Fællesskabet, hvis målene for den påtænkte handling på grund af dennes omfang eller virkninger bedre kan gennemføres af Fællesskabet end af medlemsstaterne. Forebyggelse og reduktion af risici forbundet med narkotikamisbrug kan ikke afgrænses til et bestemt geografisk område eller en bestemt medlemsstat, og der er derfor behov for samordning på fællesskabsplan.(10) Der bør fastsættes bestemmelser om aflæggelse af rapport på nationalt plan og på fællesskabsplan for at overvåge, hvilke foranstaltninger medlemsstaterne træffer på dette område, hvilke resultater der opnås, og hvordan denne henstilling er blevet gennemført.(11) Den vigtigste foranstaltning til reduktion af de med narkotikamisbruget forbundne risici er at forebygge selve misbruget,HENSTILLER:1) at medlemsstaterne for at sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau sætter sig som mål på folkesundhedsområdet at forebygge narkotikamisbrug og reducere de dermed forbundne risici samt at udvikle og implementere dertil svarende helhedsstrategier2) at medlemsstaterne for at opnå en betydelig reduktion af narkotikarelaterede helbredsskader (hiv, hepatitis B og C, tuberkulose etc.) og af antallet af narkotikarelaterede dødsfald sørger for, at der som en integrerende del af deres overordnede politik for forebyggelse og behandling af narkotikamisbrug tilbydes et udvalg af forskellige tjenester og faciliteter, navnlig med henblik på risikoreduktion; i denne sammenhæng bør medlemsstaterne under hensyntagen til, at det generelle mål i første række er at forhindre narkotikamisbrug:1) informere og rådgive stofmisbrugere for at fremme risikoreduktion og gøre det lettere for misbrugerne at bruge de relevante tjenester2) informere lokalsamfund og pårørende og sætte disse i stand til at involvere sig i indsatsen for at forebygge og reducere de med narkotikamisbrug forbundne helbredsrisici3) gøre opsøgende arbejde til en del af de nationale narkotikaforanstaltninger på social- og sundhedsområdet og støtte passende oplæring i opsøgende arbejde og udvikling af arbejdsnormer og -metoder, idet opsøgende arbejde defineres som en indsats rettet mod lokalsamfundet, der gennemføres for at skabe kontakt til enkeltpersoner eller kredse inden for bestemte målgrupper, som ikke effektivt kontaktes eller nås via de bestående tjenester eller de traditionelle sundhedsuddannelseskanaler4) når det er relevant, tilskynde til, at ligestillede og frivillige involveres og oplæres i opsøgende arbejde, herunder foranstaltninger, der kan reducere antallet af narkotikarelaterede dødsfald, samt førstehjælp og hurtig inddragelse af alarmtjenesterne5) fremme netværk og samarbejde mellem organer, der er involveret i opsøgende arbejde, så der skabes kontinuitet, og brugerne får bedre adgang til disse tjenester6) afhængig af den enkelte stofmisbrugers individuelle behov tilbyde såvel narkotikafri behandling som hensigtsmæssig substitutionsbehandling suppleret med passende psyko- social støtte og rehabilitering, idet man i denne forbindelse skal være opmærksom på, at der bør findes et bredt udvalg af forskellige behandlingstilbud til stofmisbrugerne7) træffe foranstaltninger for at forebygge ulovlig anvendelse af substitutionsstofferne, men samtidig sikre passende adgang til behandling8) overveje at give stofmisbrugere i fængslerne adgang til tjenester svarende til dem, der stilles til rådighed for stofmisbrugere uden for fængslerne, på en måde, der ikke skader de vedvarende, overordnede bestræbelser på at holde narkotika ude af fængslerne9) tilskynde til, at stiknarkomaner og deres nærmeste sociale netværk vaccineres mod hepatitis B og omfattes af forebyggende foranstaltninger mod hiv, hepatitis B og C, tuberkulose og seksuelt overførte sygdomme samt tilbydes passende screening for alle ovennævnte sygdomme, og træffe de relevante lægelige foranstaltninger10) hvor der er behov for det, tilbyde adgang til uddeling af kondomer og injektionsmateriel og også til programmer og steder for bytning af injektionsmateriel.11) sikre, at alarmtjenesterne er uddannet til og udstyret til at håndtere tilfælde af overdosis12) fremme passende koordinering mellem sundhedspleje - herunder psykisk sundhedspleje - og socialforsorg og specialiserede tiltag i forbindelse med risikoreduktion13) støtte videreuddannelse, der giver fagfolk med ansvar for forebyggelse og reduktion af helbredsrisici forbundet med narkotikamisbrug et anerkendt kvalifikationsbevis3) at medlemsstaterne med henblik på at udvikle passende evalueringsmetoder, der skal øge virkningen og effektiviteten af forebyggelsen af narkotikamisbrug og reduktionen af de dermed forbundne helbredsrisici, overvejer:1) at bruge videnskabeligt dokumenteret effektivitet som hovedkriterium, når der skal vælges interventionsmåde2) at støtte indragelsen af behovsanalyser i den indledende fase af ethvert program3) at udvikle og implementere passende evalueringsregler for alle programmer til forebyggelse af narkotikamisbrug og alle risikoreduktionsprogrammer4) at opstille og indføre kvalitetskriterier for evaluering, der bygger på anbefalingerne fra Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug (EONN)5) at tilrettelægge standardiseret indsamling og formidling af data i overensstemmelse med EONN's anbefalinger via de nationale Reitox-kontaktpunkter6) at udnytte evalueringsresultaterne effektivt til at justere og udvikle foranstaltninger til forebyggelse af narkotikamisbrug7) at indføre evalueringskurser på forskellige niveauer og for forskellige målgrupper8) at indføre nyskabende metoder, som gør det muligt at inddrage alle aktører og interessenter i evalueringen for derved at øge accepten af evaluering9) i samarbejde med Kommissionen at tilskynde til udveksling af programresultater, færdigheder og erfaringer internt i EU og med tredjelande, navnlig kandidatlandene4) at medlemsstaterne aflægger rapport til Kommissionen om gennemførelsen af denne henstilling inden to år efter vedtagelsen og derefter efter anmodning fra Kommissionen med henblik på at bidrage til opfølgningen af denne henstilling på fællesskabsplan og til relevant handling inden for rammerne af EU's narkotikahandlingsplanOPFORDRER Kommissionen til:- at samarbejde med Europarådets Pompidou-Gruppe, Verdenssundhedsorganisationen (WHO), De Forenede Nationers Internationale Narkotikakontrolprogram og andre relevante internationale organisationer, som er aktive på dette område- at udarbejde en rapport i overensstemmelse med EU's narkotikahandlingsplan og med teknisk bistand fra EONN med henblik på at revidere og ajourføre denne henstilling på grundlag af de oplysninger, som medlemsstaterne sender til Kommissionen og til EONN, og de nyeste videnskabelige data og udtalelser.Udfærdiget i Luxembourg, den 18. juni 2003.På Rådets vegneG. DrysFormand(1) Forslag af 17.5.2002 (endnu ikke offentliggjort i EUT).(2) Udtalelse afgivet den 13.2.2003 (endnu ikke offentliggjort i EUT).(3) EUT C 61 af 13.2.2003, s. 189.(4) EUT C 73 af 26.3.2003, s. 5.


title: Kommissionens henstilling af 25. november 1969 til Den italienske Republik om tilpasning af det statslige handelsmonopol for lightere

text:
Avis juridique important

|

31970H0014

EF-Tidende nr. L 006 af 09/01/1970 s. 0016 - 0018 den danske specialudgave: serie II bind VI s. 0006  den engelske specialudgave: serie II bind VI s. 0006

++++  KOMMISSIONENS HENSTILLING  af 25 . november 1969  til Den italienske Republik om tilpasning af det statslige handelsmonopol for lightere   ( Teksten paa italiensk er den eneste autentiske )   ( 70/14/EOEF )  I  1 . Ved skrivelse af den 24 . marts 1959 meddelte den italienske regering Kommissionen , at lightere i Italien er genstand for et statsligt handelsmonopol i den forstand , hvori udtrykket bruges i EOEF-traktatens artikel 37 .  I henhold til denne bestemmelse har medlemsstaterne pligt til gradvis at tilpasse de statslige handelsmonopoler , saaledes at enhver forskelsbehandling af medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings - og afsaetningsvilkaar er udelukket fra overgangsperiodens udloeb .  2 . Ved kongelig anordning nr . 560 af 11 . marts 1923 og den aftale , som var knyttet hertil , ophaevedes statsmonopolet paa salg af taendstikker , der havde eksisteret siden 1916 , og i stedet indfoertes en produktionsafgift . Samtidigt blev der oprettet et konsortium med tvungent medlemsskab bestaaende af alle italienske taendstikproducerende virksomheder ,  " Consorzio Industrie Fiammiferi " ( CIF ) , som fik monopol paa fremstilling og salg af taendstikker paa italiensk omraade , og som ligeledes fik til opgave at sikre betaling til staten af taendstikafgiften . Staten paa sin side forpligtede sig til at fastsaette detailpriserne paa lightere og paa sten hertil paa et tilstraekkelig hoejt niveau til at undgaa enhver konkurrence ved afsaetningen af taendstikker ( § 9 i den ovennaevnte aftale mellem staten og CIF ) . Den forpligtede sig ogsaa til - saa laenge denne aftale var gaeldende - ikke at tillade oprettelse af nye fabrikker for fremstilling af taendstikker og erstatningsprodukter herfor .  I henhold til lovbekendtgoerelse nr . 105 af 26 februar 1930 ( som blev lov af 1 . maj 1930 nr . 611 ) og til en aftale mellem staten og CIF , der er optaget som bilag til lovbekendtgoerelsen ( " Convenzione aggiuntiva fro lo Stato ed il Consorzio Industrie Fiammiferi " ) , fik CIF ( i lovbekendtgoerelsens § 2 ) overdraget eneretten til paa italiensk omraade at fabrikere , importere og saelge de lightere , som kan erstatte taendstikker ( " Apparater til taending , der taendes af en sten , og som kan erstatte taendstikker " ) . Med hensyn til de oevrige lightere , fastsaettes i bekendtgoerelsens § 3 , at finansministeriet enten direkte kan udoeve eneretten til fabrikation , import og salg , eller bemyndige organer eller enkeltpersoner til at udoeve den . Imidlertid udvides i aftalens § 10 CIF's eneret til at omfatte " alle andre taendeapparater , som eventuelt maatte blive bragt i handelen , uanset den maade , hvorpaa de taendes , blot det drejer sig om lommeapparater og at man kan sidestille dem med lommeapparater , der taendes med en sten " .  Pligten til at tilslutte sig CIF blev for hele aftaalens gyldighedsperiode paalagt de fire lighterproducerende virksomheder , som fandtes i Italien paa det tidspunkt , hvor bekendtgoerelsen blev vedtaget . Kun en lighterfabrikant ( la Società per azioni Fabbriche Fiammiferi ed Affini - SAFFA , som ligeledes er den stoerste taendstikfabrikant ) er i dag tilknyttet CIF , idet de andre virksomheder har indstillet deres virksomhed .  Aftalen , der udloeb den 31 . maj 1932 , er blevet forlaenget flere gange . Ifoelge den sidste forlaengelse , ved ministeriel bekendtgoerelse af 29 . april 1965 , er dens udloeb fastsat til 31 . december 1974 .  3 . Beskatningssystemet for lightere blev udformet ved lovbekendtgoerelse af 11 . januar 1956 , nr . 2 ( blevet til lov af 16 . marts 1956 , nr . 109 ) .  Tidligere var lightere underkastet en produktionsafgift ; en fast afgift , forskellig efter lightertype , blev anvendt paa indenlandske produkter og paa importerede produkter ; stempling af lightere var bevis paa , at afgiften var blevet betalt . Under dette system bestod CIF's fiskale funktion i hver maaned til staten at forudbetale de afgifter , som ramte lightere ; saaledes lettedes statens skatteopkraevning . Ved fastsaettelsen af salgsprisen overvaeltede CIF dernaest afgiften paa forbrugerne .  Regeringsloven af 1956 aendrede fuldstaendigt dette system . Den faste afgift , stempligssystemet og CIF's forudbetaling af skatten blev ophaevet . Produktionsafgiften blev omdannet til en forbrugsafgift , som forbrugerne betaler hvert aar ved at kobe en banderole . Under dette nye system ( som praeciseredes ved finansministerens anordning af 4 . februar 1956 ) har CIF kun til opgave at udlevere banderolerne .  Endvidere blev det ved anordningen af 1956 udtrykkeligt fastslaaet , at alle de bestemmelser vedroerende lightere , som ikke ville vaere uforenelige med anordningen , skulle forblive i kraft . CIF's monopol paa fabrikation , import og salg har altsaa ikke undergaaet nogen forandringer .  Importen af lightere , der kommer fra de oevrige medlemsstater , et steget betydeligt . Den er nemlig vokset fra 9 836 stk . i 1958 til 290 802 stk . i 1968 og til 479 660 stk . i perioden fra januar til oktober 1969 .  4 . Efter Kommissionens opfattelse er den af monopolvirksomheden udvirkede foroegelse af importen af lightere fra de oevrige medlemsstater ikke tilstraekkelig til at opnaa det i artikel 37 fastsatte maal .  I betragtning af at overgangsperioden naermer sig sin afslutning er der nu grund til at vedtage forholdsregler , der goer det muligt at udelukke enhver forskelsbehandling af medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings - og afsaetningsvilkaar .  Formaalet med artikel 37 , som indgaar i afsnittet om frie varebevaegelser i kapitlet om ophaevelse af de kvantitative restriktioner mellem medlemsstaterne , er fra overgangsperiodens udloeb og vedroerende de varer , der er underkastet et statsligt handelsmonopol ( eller en tilsvarende ordning ) , at opnaa samme resultat , som for de oevrige varers vedkommende opnaas ved anvendelse af artikel 30 til 34 , det vil sige frie varebevaegelser .  Der er blevet fastsat en anden fremgangsmaade for at naa dette resultat i de sektorer , der omfattes af statslige handelsmonopoler . Der er truffet bestemmelser om en gradvis aendring af dem , dels for at tage hensyn til , at de produkter , der er underkastet monopol , for de paagaeldende medlemsstater voldte saerlige problemer , dels for at undgaa , at ophaevelsen af de kvantitative restriktioner og af foranstaltninger med tilsvarende virkning inden for disse sektorer skulle forblive uden praktiske foelger . Det maatte nemlig frygtes , at liberaliseringen af samhandelen med hensyn til de produkter , der er underkastet monopol , ikke kan gennemfoeres , hvis monopolvirksomhederne i kraft af deres eneret til at importere , eksportere og afsaette visse produkter , frit kunne bestemme i hvilket omfang og paa hvilke vilkaar de produkter , der hidroerer fra de andre medlemsstater , kan indfoeres paa det indenlandske marked ( eller omvendt , i hvilket omfang de indenlandske varer kan eksporteres til de oevrige medlemsstater ) .  Det er af denne grund , at det i artikel 37 forudses , at fra overgangsperiodens udloeb er " enhver forskelsbehandling mellem medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings - og afsaetningsvilkaar udelukket " .  Det maa understreges , at der i artikel 37 ikke alene foreskrives ophaevelse af den forskelsbehandling , som foelger af de bestemmelser , der finder anvendelse paa monopoliserede varer ; dette maal kunne , i mangel af en artikel om de statslige monopoler , naas ved hjaelp af andre bestemmelser i traktaten , saerlig dem , som forbyder afgifter med tilsvarende virkning som toldafgifter og foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner . Hvad angaar de saerlige kendetegn for statslige monopoler og for de restriktioner , de kan give anledning til , foelger det af det ovenfor sagte , at formaalet med " tilpasningen " - det vil sige at sikre " udelukkelsen af enhver forskelsbehandling " - er at udelukke , at der fra overgangsperiodens udloeb stadig kan opstaa forskelsbehandling , som kan skyldes visse saerlige befoejelser , som monopolvirksomhederne har med hensyn til import og afsaetning paa deres marked af visse varer eller eksport af disse . Da disse er de i artikel 37 fastsatte maal , paahviler det Italien at tilpasse monopolet paa lightere foer overgangsperiodens udloeb , saaledes at disse maal kan naas . Endvidere paahviler der Kommissionen , foruden dens almindelige pligt til at overvaage anvendelsen af traktaten , en pligt til i overensstemmelse med artikel 37 , stk . 6 , at udfaerdige henstillinger vedroerende den naermere udformning af den i denne artikel omhandlede tilpasning .  5 . Ved udoevelsen af de enerettigheder , som loven tillaeger CIF , sikrer dette selskab distribution paa det italienske marked af baade lightere af indenlandsk fabrikation og af importerede lightere . Med dette formaal for oeje griber CIF ind paa alle stadier af afsaetningsprocessen : det koeber lighterne hos fabrikanterne ; det foretager alle toldformaliteter vedroerende lighterne af udenlandsk fabrikation ; det er lagerfoerende ; det sender varerne til detailhandlerne og det yder eftersalgsservice .  a ) CIF's opkoeb af lightere goeres hvert aar til genstand for en forhandling mellem dette selskab og fabrikanterne . Paa grundlag af de prognoser , som CIF udarbejder , fastsaetter det de maengder og de typer lightere , som det vil koebe . Overdragelsesprisen , det vil sige den pris , som CIF betaler til fabrikanterne , droeftes frit mellem parterne .  b ) Som eneimportoer er CIF alene berettiget til at foretage alle toldformaliteterne , der muliggoer import af varer af udenlandsk fabrikat .  c ) Hvad angaar forhandlingen af lightere , bestemmes i anordningen af 1930 ( § 6 ) , at lightere af gaengs kvalitet ( " af gaengs metal eller andre materialer uden saerlig vaerdi , uden belaegning eller udsmykning " ) udelukkende saelges i de af monopolvirksomheden godkendte butikker . De andre lightere kan saelges baade i disse butikker og af andre handlende , som imidlertid skal opnaa en tilladelse til handel , som gives af finansministeriet efter anbefaling fra CIF .  d ) Efterhaanden som forhandlerne udsaelger de kvanta , hvorover de raader , afgiver de ordrer til CIF , som forsyner dem af sine lagre . Dog har fabrikanternes agenter ret til at optage ordrer hos forhandlerne og videresende dem til CIF .  e ) Med hensyn til den pris , hvortil CIF saelger til de handlende , maa der skelnes mellem om det drejer sig om lightere af gaengs kvalitet som naevnt ovenfor under c ) eller om andre lightere . Hvad angaar den foerste kategori , fastsaettes prisen ved finansministerens anordning . Det drejer sig om en maksimalpris : CIF kan saelge til en lavere pris ( se bekendtgoerelse af 1930 § 7 og aftalens § 6 ) . Hvad angaar de andre lightere , det vil sige stoerstedelen , fastsaettes priserne af CIF .  f ) CIF yder eftersalgsservicen .  6 . Paa grundlag af de oplysninger , som Kommissionen har til sin raadighed , konstaterer den :  a ) at der paalaegges afsaetningen paa italiensk territorium af lightere af gaengs kvalitet begraensninger ; visse modeller indfoeres ikke af monopolvirksomheden ;  b ) visse typer lightere af udenlandsk fabrikat saelges paa det italienske marked til meget hoejere priser  - forskellen er til tider paa 100 % - end dem , som gaelder for de samme varer i andre EOEF-lande ;  c ) at visse typer lightere af udenlandsk fabrikat saelges paa det italienske marked til meget hoejere priser end visse typer , som kan sammenlignes med lightere af italiensk fabrikat ;  d ) at CIF i adskillige tilfaelde ikke fuldt ud har udfoert de ordrer paa udenlandske lightere , som er afgivet af detailhandlerne , eller har udfoert dem med betydelig forsinkelse ; at den ufuldstaendige udfoerelse af en ordre desuden i visse tilfaelde har vaeret ledsaget af CIF's naegtelse af at yde detailhandleren den betalingsfrist , som indroemmes , naar ordren andrager et vist mindstebeloeb .  7 . De ovenfor beskrevne forhold er udtryk for en forskelsbehandling med hensyn til afsaetningsvilkaarene til skade for leverandoererne i andre medlemsstater . Kommissionen mener , at denne situation er en foelge af de meget vidtstrakte befoejelser , som er blevet tillagt CIF :  a ) Den ret , CIF har til frit at kunne bestemme de kvanta og typer lightere , som det koeber , goer det muligt for det vilkaarligt at begraense indfoerselen .  b ) Da CIF alene er bemyndiget til at foretage toldformaliteterne , kan det forsinke afsaetningen af de udenlandske varer .  c ) Da CIF alene er bemyndiget til at opretholde lagre , kan det fremkalde forsinkelser i deailhandlernes forsyning med indfoerte lightere .  d ) Ved at naegte at give sit samtykke til udstedelse af en salgstilladelse kan CIF begraense de udenlandske fabrikanters afsaetningsmuligheder paa det italienske marked .  e ) Retten til for langt den stoerste del af lighterne at fastsaette salgspriserne til detailhandlerne goer det muligt for CIF at fordyre de udenlandske varer mere end de indenlandske og paa afgoerende maade at paavirke de udenlandske lighteres konkurrencestilling paa det italienske marked .  f ) Eneretten til at yde koebere eftersalgsservice kan fremkalde en forskelsbehandling i den forstand , at det , naar det drejer sig om udenlandske varer , er muligt at yde denne service med saadanne forsinkelser , at disse ville kunne skade et givet produkts omdoemme .  Af disse grunde forekommer det Kommissionen , at den bedste loesning - fordi den er effektiv oejeblikkelig - til at naa det i artikel 37 fastsatte maal er at ophaeve CIF's enerettigheder til at importere og afsaette , for saa vidt disse rettigheder vedroerer handelen mellem medlemsstaterne .  8 . Hvad angaar monopolets fiskale side , oensker Kommissionen at goere opmaerksom paa , at en anvendelse af EOEF-traktatens artikel 90 , stk . 2 , for at udelukke eller begraense noedvendigheden af at aendre monopolet paa lightere i overensstemmelse med forskrifterne i artikel 37 ikke er mulig . I artikel 90 , stk . 2 , foreskrives nemlig alene , at de virksomheder , som har karakter af fiskale monopoler , er underkastet traktatens bestemmelser i det omfang , anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de saerlige opgaver , som er betroet dem , idet udviklingen af samhandelen i oevrigt ikke maa paavirkes i et saadant omfang , at det strider mod Faellesskabets interesse .  Det fremgaar af det som er blevet sagt ovenfor under 3 , at CIF ikke mere i dag opfylder nogen fiskal funktion , eftersom afgiften betales af forbrugeren .  II  Af disse grunde henstiller Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber , i overensstemmelse med EOEF-traktatens artikel 37 , stk . 6 , til Den italienske Republik senest den 31 . december 1969 at traeffe foelgende foranstaltninger :  1 . at muliggoere leverandoererne i de andre medlemsstater under nogen restriktion at foretage enhver indfoersel af lightere , der kommer fra medlemsstaterne . Med dette formaal for oeje skal enhver formalitet , der er noedvendig med henblik paa indfoerselen af disse varer paa det italienske marked , kunne foretages direkte af koeberne eller af de af dem udpegede personer uden om CIF , saaledes at de straks kan raade derover .  2 . at muliggoere , at der frit kan foretages alle de noedvendige handlinger med henblik paa at afsaette de lightere , der kommer fra de oevrige medlemsstater , paa det italienske marked .  Til dette formaal :   - at goere det muligt for de oevrige medlemsstaters leverandoerer at vaere lagerfoerende i Italien ;   - ikke laengere at goere udstedelsen af en salgstilladelse vedroerende lightere afhaengig af CIF's anbefaling hertil ;   - at goere det muligt for de oevrige medlemsstaters leverandoerer at yde koebere eftersalgsservice ;   - at goere det muligt at priserne paa de varer , der kommer fra de oevrige medlemsstater , kan aftales mellem saelgere og koebere i de forskellige afsaetningsled .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 25 . november 1969 .  Paa Kommissionens vegne  Jean REY  Formand


Avis juridique important

|

31978K0932

Kommissionens henstillling nr. 932/78/EKSF af 2. maj 1978 om indførelse af en definitiv antidumpingtold for pladeemner i ruller, af jern og stål med oprindelse i Bulgarien

EF-Tidende nr. L 120 af 04/05/1978 s. 0022 - 0024 den græske specialudgave: Kapitel 13 bind 7 s. 0190  den spanske specialudgave: Kapitel 13 bind 9 s. 0082  den portugisiske specialudgave: Kapitel 13 bind 9 s. 0082

++++   ( 1 ) EFT nr . L 114 af 5 . 5 . 1977 , s . 6 .   ( 2 ) EFT nr . L 352 af 31 . 12 . 1977 , s . 13 .   ( 3 ) EFT nr . C 19 af 24 . 1 . 1978 , s . 19 .   ( 4 ) EFT nr . L 37 af 7 . 2 . 1978 , s . 13 .   ( 5 ) Jf . Kommissionens meddelelse af 31 . december 1977 om basispriserne paa visse jern - og staalprodukter , EFT nr . L 353 af 31 . 12 . 1977 , s . 1 .   ( 6 ) EFT nr . L 114 af 5 . 5 . 1977 , s . 1 og EFT nr . L 352 af 31 . 12 . 1977 , s . 17 .  KOMMISSIONENS HENSTILLING 932/78/EKSF  af 2 . maj 1978  om indfoerelse af en definitiv anti-dumpingtold for pladeemner i ruller , af jern og staal med oprindelse i Bulgarien  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER RETTER _  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske Kul - og Staalfaellesskab , saerlig artikel 74 og 86 ,  under henvisning til Kommissionens henstilling 77/329/EKSF af 15 . april 1977 om beskyttelse mod dumping , praemier eller subventioner fra lande , der ikke tilhoerer Det europaeiske Kul - og Staalfaellesskab ( 1 ) , som aendret ved henstilling nr . 3004/77/EKSF ( 2 ) , saerlig artikel 17 og 19 ,  under henvisning til udtalelse fra Det raadgivende Udvalg nedsat i henhold til henstilling 77/329/EKSF , og  ud fra foelgende betragtninger :  Kommissionen har modtaget en klage , der er indgivet paa den beroerte faellesskabsindustris vegne , og som indeholder beviser for forekomsten af dumping vedroerende ruller med oprindelse i Bulgarien og visse andre lande samt beviser for en deraf foelgende betydelig skade ;  da det fremgik af de modtagne oplysninger , at klagen kunne antages til behandling , og at det kunne blive noedvendigt at traeffe beskyttelsesforanstaltninger , underrettede Kommissionen officielt repraesentanterne for eksportlandet samt de beroerte importoerer og eksportoerer herom ; den offentliggjorde en meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af 24 . januar 1978 , om , at en undersoegelse vedroerende den paagaeldende import ( 3 ) ville blive begyndt ; herefter indledtes en undersoegelse af sagen i samarbejde med medlemsstaterne ;  da den foreloebige undersoegelse viste , at der forelaa dumping , samt at der forelaa tilstraekkeligt bevis for skade , og da der i Faellesskabets interesser kraevedes omgaaende handling , indfoerte Kommissionen ved henstilling nr . 245/78/EKSF ( 4 ) en midlertidig antidumpingtold paa importen af de paagaeldende produkter ;  efter begyndelsen af undersoegelsen , som blev tilendebragt efter fastsaettelsen af den midlertidige antidumpingtold , gav Kommissionen de beroerte parter lejlighed til at fremlaegge deres synspunkter ;  for saa vidt de beroerte parter imidlertid ikke benyttede sig af lejligheden til at fremlaegge deres synspunkter eller fremfoere deres argumenter , maatte Kommissionen drage sine konklusioner paa grundlag af de foreliggende kendsgerninger ;  ved fastlaeggelse af omfanget af denne dumping har Kommissionen maattet tage hensyn til , at handelen med disse varer foregaar paa monopolistiske eller monopollignende betingelser , at priserne fastsaettes af staten , og at det derfor ikke er hensigtsmaessigt at foretage en noeje sammenligning mellem dette produkts eksportpris til Faellesskabet og dets hjemmemarkedspris ;  derfor har Kommissionen besluttet at basere sine dumpingberegninger paa grundlag af produktionsomkostningerne i et land , der anses for at vaere en af de mest effektive producenter af det paagaeldende produkt ifoelge de seneste foreliggende offentliggjorte oplysninger ;  beregningerne af disse produktionsomkostninger er foretaget under skyldig hensyntagen til bl . a . : raavarer ( jernmalm , sinter , pellets , skrot , ferrolegeringer og andre jernholdige materialer og sintringsstoffer ) , energiomkostninger ( koks , braendselsolie , elektricitet ) , loenomkostninger , herunder ogsaa til social sikring , andre driftsomkostninger ( f . eks . vedligeholdelsesomkostninger og transportomkostninger ) og kapitalomkostninger , hvortil medregnedes et rimeligt beloeb for administration , salgsomkostninger og eventuelle andre omkostninger samt avance ;  denne beregning har bekraeftet , at de af Kommissionen offentliggjorte basispriser er rimelige ( 5 ) ;  priserne paa de i Faellesskabet importerede produkter , som er genstand for klagen , er blevet sammenlignet med disse basispriser ;  denne prissammenligning skete paa basis af prisen franko Faellesskabets graense , fortoldet ;  undersoegelsen har vist , at de paagaeldende produkter blev tilbudt i Faellesskabet til importpriser , der laa under basispriserne , og at der har fundet dumping sted med en margen svarende til denne prisforskel ;  hvad angaar skaden for den beroerte industrigren , viser de for Kommissionen forelagte oplysninger , at den samlede import i Faellesskabet af de paagaeldende produkter er oeget fra 1 170 000 tons i 1974 til 1 551 000 tons alene i loebet af de foerste seks maaneder af 1977 , medens importen med oprindelse i Bulgarien er steget fra 78 000 tons til 80 000 tons i loebet af samme periode , saaledes at importen har kunnet opnaa en markedsandel i Faellesskabet paa 20 % , i almindelighed , og 14,6 % for saa vidt angaar importvarer med oprindelse i Bulgarien sammen med importvarer med oprindelse i Australien , Oestrig , Tjekkoslovakiet , Finland , Japan , Sydafrika , Sydkorea og Spanien , som ogsaa er genstand for beskyttelsesforanstaltninger eller daekkes af aftaler om staal med EKSF ;  Faellesskabets jern - og staalindustri befinder sig i en krisesituation praeget af et fald i produktionen af de paagaeldende produkter paa ca . 4 % i loebet af perioden 1974-1977 i Faellesskabet , af en nedgang i beskaeftigelsen fra 780 000 til 720 000 i loebet af perioden 1974-1977 samt af forskellige arbejdsfordelingsordninger , hvorfor Faellesskabets jern - og staalindustri har haft faldende overskud eller alvorlige tab i de fleste af de beroerte virksomheder ;  For at boede paa denne situation har Kommissionen isaer indfoert et system med mindstepriser ( 6 ) _ for salg inden for Faellesskabet af visse jern - og staalprodukter fremstillet af den europaeiske jern - og staalindustri ;  importpriserne i Faellesskabet paa produkter med oprindelse i Bulgarien er betydelig lavere end de naevnte mindstepriser ; saadanne underpriser bringer ligevaegten i det samlede prissystem i fare og forvolder eller truer med at forvolde betydelig skade for Faellesskabets industri eller for en stor del af denne ;  det fremgaar af den endelige konstatering af de faktiske forhold , at faellesskabsindustrien har lidt betydelig skade , eller at den , hvis der ikke var truffet midlertidige foranstaltninger , ville have lidt betydelig skade paa grund af importen af varer med oprindelse i Bulgarien sammen med importen af varer fra Australien , Oestrig , Tjekkoslovakiet , Finland , Japan , Sydafrika , Sydkorea og Spanien , som ogsaa er genstand for beskyttelsesforanstaltninger eller , som har oprindelse i lande , som har indgaaet aftaler om staal med Faellesskabet , nemlig Japan , Oestrig , Tjekkoslovakiet , Finland , Sydafrika og Spanien ;  i betragtning af den alvorlige situation , som Faellesskabets jern - og staalindustri befinder sig i , er det i Faellesskabets interesse noedvendigt at indfoere en definitiv anti-dumpingtold og definitivt at opkraeve det beloeb , der er stillet sikkerhed for i form af midlertidig told ;  det definitive toldbeloeb boer svare til forskellen mellem den af Kommissionen offentliggjorte basispris for det paagaeldende produkt og dets importpris i Faellesskabet under skyldig hensyntagen til en eventuel lavere vaerdi , som importoererne maatte paaberaabe sig , og paa tilfredsstillende maade paavise over for de kompetente nationale myndigheder _  FOELGENDE HENSTILLING :  Artikel 1  1 . Der indfoeres er definitiv anti-dumpingtold paa foelgende produkter med oprindelse i Bulgarien   _ pladeemner i ruller af jern og staal ,   _ position i den faelles toldtarif : 73.08 ,   _ NIMEXE nr . 73.08-01 til 49 .  2 . Toldbeloebet er lig med forskellen mellem den faktiske pris ( basispris plus tillaeg ) ifoelge kontrakt , franko graense , fortoldet , og den faktiske pris ( basispris plus tillaeg ) , som sidst offentliggjordes af Kommissionen for dette produkt paa det tidspunkt , det overgik til fri omsaetning i Faellesskabet .  3 . Toldbeloebet nedsaettes forholdsmaessigt , for saa vidt importoeren over for de kompetente nationale myndigheder godtgoer , at den i stk . 2 ovenfor naevnte prisforskel skyldes en lavere vaerdi som foelge af , at varernes kvalitet er ringere ene den ringeste kvalitet , der er beskrevet i Kommissionens seneste offentliggoerelse af basispriser .  4 . Denne told skal opkraeves paa samme basis som toldafgifter .  Artikel 2  De beloeb , der er stillet sikkerhed for i form af midlertidig told i henhold til bestemmelserne i henstilling nr . 245/78/EKSF for produkter med oprindelse i Bulgarien opkraeves definitivt i det omfang , de ikke overstiger den i denne henstilling fastsatte toldsats .  Artikel 3  Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne .  Den traeder i kraft for hver enkelt medlemsstats vedkommende paa datoen for offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 2 . maj 1978 .  Paa Kommissionens vegne  Wilhelm HAFERKAMP  Naestformand


Avis juridique important

|

31994H0284

94/284/EF: Kommissionens henstilling af 19. april 1994 om den retlige behandling af ecu'en og kontrakter i ecu med henblik på indførelsen af den fælles europæiske valuta

EF-Tidende nr. L 121 af 12/05/1994 s. 0043 - 0044

KOMMISSIONENS HENSTILLING af 19. april 1994 om den retlige behandling af ecu'en og kontrakter i ecu med henblik paa indfoerelsen af den faelles europaeiske valuta (94/284/EF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER,  som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, saerlig artikel 155, andet led, og som tager foelgende i betragtning:  Denne henstilling fremsaettes i overensstemmelse med de maal, der opstilles i Kommissionens hvidbog »Afskaffelse af de retlige hindringer for ecu'ens anvendelse« (1), hvis hovedlinjer er gennemgaaet og godkendt af Europa-Parlamentet (2) og Det OEkonomiske  og Sociale Udvalg (3);  ved artikel 109 G i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab er det fastsat, at ecu'ens valutasammensaetning fastfryses, samt at ecu'ens vaerdi fra indledningen af tredje fase fastlaases uigenkaldeligt i overensstemmelse med bestemmelserne i  artikel 109 L, stk. 4; i henhold til artikel 109 L, stk. 4, vedtager Raadet, der traeffer afgoerelse med enstemmighed blandt de medlemsstater, der deltager i tredje fase, paa datoen for indledningen af tredje fase paa forslag af Kommissionen og efter hoering  af Den Europaeiske Centralbank de omregningskurser, der gaelder i forhold til valutaerne i de medlemsstater, der deltager i tredje fase, og til hvilken ecu'en vil blive en selvstaendig valuta;  ifoelge artikel 109 L, stk. 4, aendrer vedtagelsen af omregningskurserne ikke i sig selv ecu'ens vaerdi udadtil; dette betyder, at én ecu i dens nuvaerende egenskab af valutakurv, naar tiden er inde og i overensstemmelse med procedurerne i traktaten, vil  blive ombyttet med én ecu i dens nye egenskab af selvstaendig valuta efter omregningskursen 1: 1 (reglen om nominel kontinuitet);  i Den OEkonomiske og Monetaere Unions anden fase afhaenger fastlaeggelsen af principperne for ensartet behandling af forpligtelser i ecu af medlemsstaternes vilje til at indfoere en tilsvarende retlig behandling af ecu'en i deres nationale retssystemer;  traktatens artikel 105, stk. 1, definerer prisstabilitet som hovedmaalet for det europaeiske system af centralbanker; prisstabilitetsmaalet forudsaetter, at man i Den Europaeiske Unions retssystem anvender det nominalistiske princip - som angivet i  traktatens artikel 109 L, stk. 4 - som er velkendt i medlemsstaterne og udgoer et almindeligt retsprincip i deres valutalovgivning; traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab er udgangspunktet for udarbejdelsen af de grundlaeggende principper i  europaeisk valutalovgivning;  Europa-Kommissionen anfoerte allerede i sin hvidbog »Afskaffelse af de retlige hindringer for ecu'ens anvendelse«, at medlemsstaterne med henblik paa at skabe nogle principper for europaeisk valutalovgivning i deres lovgivning som minimum skulle give  ecu'en retlig status som udenlandsk valuta; i hvidbogen opfordres de enkelte medlemsstater til at sikre, at ecu'en ikke behandles daarligere i det paagaeldende lands retssystem end andre medlemsstaters valutaer; dette betyder ikke , at ecu'en faar status  som »parallel valuta«, hvilket ikke er forudset i traktaten om Den Europaeiske Union og er blevet afvist af medlemsstaterne under forhandlingerne - HENSTILLER:   A.   AFSNIT 1   AFSKAFFELSE AF RETLIGE HINDRINGER FOR ECU'ENS ANVENDELSE  1. at medlemsstaterne sikrer, at ecu'en ved lovgivning faar retlig statuts som fremmed valuta 2. at medlemsstaterne sikrer, at ecu'en ikke i deres egne retssystemer behandles daarligere end de andre valutaer, som er tillagt samme retlige status  AFSNIT 2   RETLIG BESKYTTELSE AF ECU'EN  3. at medlemsstaterne giver ecu'en en passende retlig beskyttelse  AFSNIT 3   KONTINUITET I KONTRAKTER I ECU  4. at alle parter i kontrakter, der lyder paa ecu (betegnet med ecu eller andre tilsvarende benaevnelser) eller henviser til ecu (betegnet med ecu eller andre tilsvarende benaevnelser), opfylder bestemmelserne i bilaget 5. at henvisninger til ecu i kontrakter i tvivlstilfaelde fortolkes som henvisninger til ecu som defineret i EF-lovgivningen.   B.  Medlemsstaterne anmodes om senest tolv maaneder efter meddelelsen af denne henstilling at underrette Kommissionen om teksten til de vigtigste nationale love og administrative bestemmelser, som de har udstedt i forbindelse med afsnit 1 og 2 i denne  henstilling, og underretter Kommissionen om eventuelle andre aendringer inden for dette omraade.   C.  Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne. Afsnit 3 er ogsaa rettet til alle kontraherende parter, som har indgaaet eller indgaar enhver form for retlig forpligtelse i ecu.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 19. april 1994.  Paa Kommissionens vegne Henning CHRISTOPHERSEN Naestformand  (1) Dok. SEK(92) 2472 endelig udg.  (2) Beslutning A3-0296/93 af 27. oktober 1993 om afskaffelse af de retlige hindringer for ecu'ens anvendelse.  (3) OESU 236/94.      BILAG  1. Dette bilag finder anvendelse paa alle parter i en kontrakt, der lyder paa ecu eller henviser til ecu, uanset om der er tale om fysiske eller juridiske personer.  2. Foelgende definitioner finder anvendelse i dette bilag:  - »ecu« er den europaeiske valutaenhed, der henvises til i artikel 109 G i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, baade i dens nuvaerende form som valutakurv og i dens fremtidige form som selvstaendig valuta - »andre tilsvarende benaevnelser« er ecu, écu, Ecu, E.C.U. samt enhver anden formulering, der anvendes som henvisning til ecu'en som De Europaeiske Faellesskabers regningsenhed eller til ecu'en som faellesbetegnelse for valutakursmekanismen - »ecu som kurvevaluta« er ecu'en i dens nuvaerende form som valutakurv - »ecu som faelles valuta« er ecu'en i dens fremtidige form som selvstaendig valuta.  3. I alle kontrakter, der lyder paa ecu (betegnet med ecu eller andre tilsvarende benaevnelser) eller henviser til ecu (betegnet med ecu eller andre tilsvarende benaevnelser), oensker de kontraherende parter at henvise til ecu'en som defineret i artikel 109  G i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab.  4. Alle forpligtelser til at betale en sum i ecu som kurvevaluta konverteres til sin tid efter procedurerne i artikel 109 G og 109 L, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab til forpligtelser til at betale samme beloeb i ecu som  faelles valuta.


Vigtig juridisk meddelelse

|

52009PC0167

Henstilling med henblik på Rådets afgørelse om Den Europæiske Kulturhovedstad i 2012  /* KOM/2009/0167 endelig udg. */

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 8.4.2009KOM(2009) 167 endeligHenstilling med henblik påRÅDETS AFGØRELSEom Den Europæiske Kulturhovedstad i 2012BEGRUNDELSEEuropa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1622/2006/EF af 24. oktober 2006 om en fællesskabsaktion vedrørende "Den Europæiske Kulturhovedstad" 2007-2019[1] fastlægger proceduren for udpegelse af europæiske kulturhovedstæder. I henhold til artikel 2 i afgørelsen udpeges to byer i to medlemsstater til europæiske kulturhovedstæder efter tur fra 2009, i overensstemmelse med den rækkefølge, der er fastsat i bilaget til afgørelsen.I henhold til artikel 14 er udpegelsen af europæiske kulturhovedstæder for 2012 underlagt følgende overgangsbestemmelser:Senest fire år før starten på det pågældende arrangement forelægger de pågældende medlemsstater byernes ansøgninger for Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og Regionsudvalget.Kommissionen indkalder en jury, som udarbejder en rapport om ansøgningerne i lyset af aktionens mål og karakteristika. Denne jury består af uafhængige højtstående personer, som er eksperter med baggrund inden for den kulturelle sektor. Juryen forelægger sin rapport for Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet.Europa-Parlamentet kan inden for en frist på tre måneder fra modtagelsen af rapporten fremsende en udtalelse om ansøgningerne til Kommissionen.Rådet, der træffer afgørelse på grundlag af en henstilling, som Kommissionen udarbejder i lyset af juryens rapport, udpeger officielt de pågældende byer som europæiske kulturhovedstæder for det år, ansøgningen vedrører.I overensstemmelse med artikel 2 og bilaget gav Portugal og Slovenien inden udgangen af 2007 meddelelse om ansøgningerne fra henholdsvis Guimarães og Maribor som kandidatbyer for 2012.Juryen trådte sammen den 23. april 2008 for at behandle ansøgningerne. Behandlingen omfattede en høring af repræsentanter for kandidatbyerne. Juryen vurderede forslagene på grundlag af de for aktionen fastsatte kriterier og anmodede derefter de pågældende byer om at arbejde videre på deres planer, at fokusere mere på hovedmålsætningerne og -kendetegnene for aktionen som fastsat i afgørelse nr. 1622/2006/EF, herunder kulturprogrammer med en langsigtet virkning for byen og regionen, og at komplettere deres ansøgning i overensstemmelse hermed. Juryen forventede et mere detaljeret program, særlig med hensyn til kunstneriske arrangementer med en bredere europæisk dimension[2].De kompletterede ansøgninger var Kommissionen i hænde den 30. september 2008, og den 5. november 2008 blev der afholdt et nyt møde vedrørende udpegelsen. Juryen forelagde sin rapport for Kommissionen i slutningen af november 2008; på juryens anmodning fremsendte Kommissionen rapporten til de øvrige institutioner.På grundlag af en samlet evaluering af ansøgningerne nåede juryen – sammen med en række forslag til forbedringer, særlig vedrørende Maribors ansøgning – til enighed om at anbefale Den Europæiske Unions institutioner, at Guimarães og Maribor skal være europæiske kulturhovedstæder i 2012.Europa-Parlamentets Kultur- og Uddannelsesudvalg sendte som opfølgning af juryens rapport et brev til Generaldirektoratet for Uddannelse og Kultur den 28. januar 2009, hvori det fremhævede de relevante aspekter af udpegelsen af de europæiske kulturhovedstæder i 2012.I overensstemmelse med artikel 14 i afgørelse nr. 1622/2006/EF forelægger Kommissionen hermed vedlagte henstilling for Rådet om den officielle udpegelse af Guimarães og Maribor som europæiske kulturhovedstæder i 2012.Henstilling med henblik påRÅDETS AFGØRELSEom Den Europæiske Kulturhovedstad i 2012RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1622/2006/EF om en fællesskabsaktion vedrørende "Den Europæiske Kulturhovedstad" 2007-2019[3], særlig artikel 14,under henvisning til juryens rapport af november 2008 til Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet i overensstemmelse med artikel 14, stk. 2, i afgørelse nr. 1622/2006/EF,i betragtning af at kriterierne i artikel 14, stk. 3, i afgørelse nr. 1622/2006/EF er helt opfyldt, ogunder henvisning til Kommissionens henstilling af … 2009 -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1Guimarães og Maribor udnævnes til "Europæiske Kulturhovedstæder 2012" i overensstemmelse med artikel 14 i afgørelse nr. 1622/2006/EF.Udfærdiget i Bruxelles, den .På Rådets vegneFormand [1] EUT L 304 af 3.11.2006, s. 1.[2] Jf. dokumentet "Information about the selection meeting for the European Capital of Culture 2012", som blev sendt til de pågældende byer efter mødet.[3] EUT L 304 af 3.11.2006, s. 1.


Avis juridique important

|

31986H0156

86/156/EØF: Kommissionens henstilling af 6. maj 1986 til medlemsstaterne vedrørende samordning af de nationale foranstaltninger, der er truffet med hensyn til landbrugsprodukter som følge af radioaktivt nedfald hidrørende fra Sovjetunionen

EF-Tidende nr. L 118 af 07/05/1986 s. 0028 - 0028

*****  KOMMISSIONENS  HENSTILLING  af 6. maj 1986  til medlemsstaterne vedroerende samordning af de nationale foranstaltninger, der er truffet med hensyn til landbrugsprodukter som foelge af radioaktivt nedfald hidroerende fra Sovjetunionen  (86/156/EOEF)  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER HAR -  som henviser til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 155, og  som tager foelgende i betragtning:  Som foelge af ulykken paa atomkraftvaerket i Tjernobyl i Sovjetunionen er radioaktivt materiale stroemmet ud i atmosfaeren, og der er konstateret nedfald heraf i Faellesskabet;  ud fra et legitimt oenske om at beskytte forbrugernes helbred har medlemsstaterne vedtaget nationale foranstaltninger, der gaar ud paa at begraense eller forbyde handel med visse landbrugsprodukter;  med hensyn til forbindelserne med de beroerte tredjelande har Kommissionen forelagt Raadet et forslag med henblik paa at suspendere indfoerslen af saadanne landbrugsprodukter, der kan vaere forurenede, og den vil traeffe de fornoedne foranstaltninger i koedsektoren i dette oejemed;  det er derfor noedvendigt at samordne de foranstaltninger, medlemsstaterne har truffet vedroerende handelen med deres egne markeder, idet det henstilles til dem at overholde strenge begraensninger for de mest udsatte produkter, og at anvende de samme regler og kontrolforanstaltninger paa de produkter, de udfoerer, som dem, der gaelder for handelen paa deres nationale marked;  den forsikring, som eksportmedlemsstaten saaledes giver, skal goere det muligt for importmedlemsstaten at give afkald paa ethvert andet krav ved indfoersel og ganske saerligt paa enhver supplerende attest; det er desuden underforstaaet, at ingen medlemsstat traeffer strengere forholdsregler over for produkter fra en anden medlemsstat end dem, som den anvender paa sit eget marked -  HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE:  1. At drage omsorg for, at foelgende maksimale graensevaerdier overholdes for handelen paa deres eget marked:  1.2,3 //  //  // Fra og med  // Maksimal aktivitet (Bq/kg)  // 1.2.3 //  // Maelk og mejeriprodukter   // Frugt og groensager   //    //   //   // 6. maj 1986   // 500   // 350  // 16. maj 1986   // 250   // 175   // 26. maj 1986   // 125  // 90   //    //   //  2. At underkaste de produkter, de udfoerer, de samme begraensninger og i almindelighed de samme kontrolforanstaltninger med hensyn til radioaktivitet som dem, der gaelder for deres eget marked.  3. At anerkende de kontrolforanstaltninger, som eksportmedlemsstaten saaledes har truffet, ved at afstaa fra erhvert andet krav ved indfoersel i denne forbindelse og isaer enhver form for supplerende attest.  4. Straks at underrette de oevrige medlemsstater og Kommissionen om, hvorledes denne henstilling foelges.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 6. maj 1986.  Paa Kommissionens vegne  Frans ANDRIESSEN  Naestformand


Vigtig juridisk meddelelse

|

52005SC0144

Henstilling med henblik på Rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Frankrigs opdaterede stabilitetsprogram, 2004-2008  /* SEK/2005/0144 endelig udg. */

	Bruxelles, den 2.2.2005SEK(2005) 144 endeligHenstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Frankrigs opdaterede stabilitetsprogram, 2004-2008(forelagt af Kommissionen)BEGRUNDELSERådets forordning (EF) nr. 1466/97 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[1] fastsætter, at deltagende medlemsstater, dvs. lande, der har indført den fælles valuta, skulle forelægge stabilitetsprogrammer for Rådet og Kommissionen senest den 1. marts 1999. I overensstemmelse med artikel 5 i forordningen skulle Rådet undersøge hvert enkelt stabilitetsprogram på grundlag af vurderinger foretaget af Kommissionen og det ved traktatens artikel 114 nedsatte udvalg, Det Økonomiske og Finansielle Udvalg. På grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter at have hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg afgav Rådet en udtalelse efter at have undersøgt programmet. Ifølge forordningen skal medlemsstaterne hvert år forelægge opdaterede stabilitetsprogrammer, der også kan undersøges af Rådet efter samme procedurer.I lyset af et offentligt underskud på over 3 % af BNP i 2002 traf Rådet den 3. juni 2003 afgørelse om, at der forelå et uforholdsmæssigt stort underskud i Frankrig, og henstillede, at det uforholdsmæssigt store underskud blev korrigeret senest i 2004. I sin meddelelse til Rådet om ”Tysklands og Frankrigs situation i relation til deres forpligtelser i henhold til proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud efter Domstolens dom”, der blev vedtaget den 14. december 2004[2], konkluderede Kommissionen, at 2005 skulle anses for at være den relevante frist for korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud. På basis af de foranstaltninger, der er specificeret i 2005-budgettet, og prognosen fra efteråret 2004 fra Kommissionens tjenestegrene fastslog Kommissionen i meddelelsen, at de foranstaltninger, de franske myndigheder havde truffet, i det store og hele forekom tilstrækkelige til at korrigere det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2005, og at der på dette stadium ikke var behov for yderligere foranstaltninger under proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Den bemærkede dog, at skulle det på et senere stadium vise sig, at den påtænkte korrektion ikke blev gennemført, ville Kommissionen være nødsaget til at henstille til Rådet, at det skærper budgetovervågningen og træffer de nødvendige foranstaltninger i overensstemmelse med bestemmelserne i traktaten og stabilitets- og vækstpagten.Frankrigs første stabilitetsprogram, der dækkede perioden 1999-2002, blev forelagt den 18. januar 1999 og vurderet af Rådet den 15. marts 1999. Der er blevet forelagt opdateringer i hvert af de efterfølgende år, og den seneste blev forelagt den 7. december 2004. Kommissionens tjenestegrene har foretaget en teknisk evaluering af det opdaterede stabilitetsprogram under hensyntagen til resultatet af Kommissionens egen økonomiske prognose fra efteråret 2004 og til adfærdskodeksen[3], den i fællesskab aftalte metode til beregning af det potentielle output og konjunkturkorrigerede saldi, henstillingerne i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for perioden 2003-2005 og principperne i meddelelsen fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet af 27. november 2002 om bedre samordning af finanspolitikken, som Rådet kunne tilslutte sig[4]. Denne evaluering er som følger:-  Frankrigs opdaterede stabilitetsprogram for 2004 blev forelagt for Kommissionen den 7. december 2004. Det dækker perioden 2004-2008 og opfylder i store træk datakravene i "adfærdskodeksen om stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form". Det omfatter dog ikke fremskrivninger for den samlede beskæftigelsesvækst efter nationalregnskabsdefinitionen, som er obligatoriske, men forelægger kun fremskrivninger for beskæftigelsesvæksten i den private sektor. Det giver heller ikke visse valgfrie data, som ville have været nyttige ved vurderingen af programmet.-  For perioden 2004-2008 forventer programmet en real BNP-vækst på 2,5 % pr. år. Ifølge Kommissionens beregninger ved brug af den i fællesskab aftalte metode på tallene i programmet vil den reale BNP-vækst blive en smule højere end den potentielle. Outputgabet vil dog fortsat være negativt frem til 2008. For årene 2004-2006 er fremskrivningerne fra Kommissionens tjenestegrene en smule mindre gunstige end programmets fremskrivninger med en forventet real BNP-vækst på 2,4 % i 2004 og på 2,2 % i 2005 og 2006. Alt i alt kan de makroøkonomiske fremskrivninger i programmet anses for plausible, selv om de forekommer noget højt sat.-  Programmet tager sigte på at bringe det offentlige underskud ned under 3 % af BNP i 2005 og på at sikre, at det fortsat falder i de efterfølgende år. Nedbringelsen af underskuddet i 2005, fra 3,6 % af BNP i 2004 til 2,9 % af BNP, vil primært blive opnået via en engangsindtægtspost, som beløber sig til 0,4 % af BNP[5]. I de efterfølgende år ventes underskuddet at falde med 0,6-0,7 procentpoint af BNP pr. år til 0,9 % af BNP i 2008. I forhold til den foregående opdatering bekræfter denne opdatering i det store og hele den planlagte justering set på baggrund af et i moderat grad mere gunstigt makroøkonomisk scenario. Primærsaldoen vil blive forbedret fra et underskud på 0,7 % af BNP i 2004 til et overskud på 2,2 % af BNP i 2008. Ifølge Kommissionens beregninger på basis af fremskrivningerne i det opdaterede program og den i fællesskab aftalte metode vil den konjunkturkorrigerede saldo også blive forbedret med 0,6-0,7 procentpoint pr. år fra og med 2005 og vil andrage -0,7 % af BNP i 2008. Den mellemfristede budgetstrategi er som i de tidligere opdateringer baseret på, at der fastsættes flerårige mål for stigningen i de offentlige udgifter i faste priser, som indebærer en reduktion af udgiftskvoten. Indtægtskvoten ventes at forblive stort set uændret.-  Så vidt det kan vurderes ud fra de foreliggende oplysninger, skulle de foranstaltninger, de franske myndigheder har truffet, være tilstrækkelige til at bringe underskuddet ned på 3 % af BNP i 2005. Budgetstillingen er dog stadig sårbar, og den mindste ugunstige udvikling i den makroøkonomiske situation eller budgetsituationen vil kunne bringe målsætningen om at korrigere det uforholdsmæssigt store underskud i 2005 i fare. Den planlagte budgetjustering for årene efter 2005 er betydelig, hvilket er begrundet i betragtning af den alvorlige budgetsituation. Fremskrivningerne er dog underlagt risici og er på nogle punkter ikke tilstrækkeligt dokumenterede. Navnlig forekommer den forventede nedbringelse af underskuddet i 2006 at være uden for rækkevidde på basis af den aktuelle politik. Programmet forventer et fald i underskuddet fra 2,9 % af BNP i 2005 til 2,2 % af BNP i 2006, selv om der allerede er bebudet skattelettelser på 0,2 % af BNP, og engangsindtægterne vil forsvinde. Programmet giver ikke tilstrækkelige oplysninger om, hvilke foranstaltninger der påtænkes iværksat for at kompensere for disse forhold. Ud fra en antagelse om en uændret økonomisk politik forventer prognosen fra efteråret 2004 fra Kommissionens tjenestegrene en stigning i det offentlige underskud fra 3,0 % af BNP til 3,3 % af BNP i 2006. Dette betyder, at det ud fra de aktuelle vækstantagelser vil være nødvendigt at træffe foranstaltninger resulterende i en underskudsreduktion på omkring 1 procentpoint af BNP i 2006 for at nå det mål, der er fastsat i programmet. Desuden betyder målet for de offentlige udgifter for perioden 2006-2008, nemlig en stigning på 1,2 % pr. år i faste priser, en væsentlig opbremsning i forhold til den seneste tids tendens, hvilket formentlig vil være vanskelig at opnå med den aktuelle politik. De strukturreformer, der blev gennemført i 2003 og 2004, ikke mindst på pensions- og sundhedsområdet, udgør klare skridt i den rigtige retning, men synes at være utilstrækkelige til at sikre den planlagte opbremsning i udgifterne. Troværdigheden i udgiftsmålene giver også anledning til bekymring, idet målsætningerne i de foregående opdateringer langt fra blev nået. I lyset af denne risikovurdering giver den planlagte justering, hvor betydelig den end er, ikke en tilstrækkelig sikkerhedsmargin mod at overskride referenceværdien på 3 % af BNP med normale makroøkonomiske udsving frem til 2007. Den er heller ikke tilstrækkelig til at sikre, at stabilitets- og vækstpagtens mellemfristede målsætning om en budgetstilling tæt på balance nås i løbet af programperioden.-  Efter at være steget med 8 procentpoint mellem 2001 og 2004 til 64,8 % af BNP ventes gældskvoten at holde sig over 60 % af BNP igennem hele den periode, programmet dækker (62 % i 2008). En gradvis nedbringelse vil først indtræffe i 2006 udløst af en nominel BNP-vækst og en tilbagevenden til overskud på primærsaldoen. Gældens forventede kurs påvirkes af de samme usikkerhedsmomenter som underskudskvoten.-  Opdateringen gennemgår de strukturreformer, der for nylig er blevet iværksat af de franske myndigheder. Bl.a. redegør programmet detaljeret for reformen af sundhedssikringssystemet, som blev igangsat i sommeren 2004, og som sigter mod at bringe sundhedssikringssystemet i budgetmæssig balance i 2007 (fra et underskud på 0,8 % af BNP i 2004), samtidig med at kvaliteten i sundhedsydelserne bevares. Ved reformen, som også sigter mod at forbedre den overordnede styring af systemet, indførtes en uafhængig ”varslingskomité”, som har til opgave at formulere anbefalinger, hvis den konstaterer en risiko for afvigelse fra det officielle mål. Sundhedsreformen kom efter den omfattende reform af pensionssystemet i 2003, som i væsentlig grad forbedrede de økonomiske incitamenter til at forblive erhvervsaktiv indtil og efter den lovpligtige pensionsalder. Endelig fremhæves det i programmet, at de nye budgetrammer for den statslige sektor (”Loi Organique relative aux Lois de Finances”) skulle give mulighed for at gøre yderligere fremskridt med at forbedre kvaliteten og effektivisere de offentlige udgiftsprogrammer, samtidig med det også gøres lettere at opfylde budgetmålsætningerne. Selv om disse reformer formentlig ikke er tilstrækkelige til at opfylde udgiftsmålene i opdateringen og til at sikre holdbarhed i de offentlige finanser på lang sigt, går de dog i den rigtige retning.-  Der er visse risici i relation til holdbarheden i de offentlige finanser på lang sigt på grund af de store forventede budgetudgifter til en aldrende befolkning. Disse risici findes på trods af gennemførelsen af omfattende strukturreformer af pensions- og sundhedssystemerne i henholdsvis 2003 og 2004. Gennemføres der ikke yderligere reformer, vil supplerende konsolidering derfor også være nødvendig i årene fremover.-  Alt i alt er den økonomiske politik, der opstilles i opdateringen, delvis forenelig med de landespecifikke overordnede retningslinjer for den økonomiske politik med hensyn til de offentlige finanser. Frankrig har gennemført omfattende strukturreformer, især på pensions- og sundhedsområdet, som gør landet bedre rustet til at modstå virkningerne af en aldrende befolkning. Nedbringelsen af det konjunkturkorrigerede underskud i 2004 vil dog blive betydeligt mindre end anbefalet, og Frankrig traf ingen foranstaltninger for at øge tempoet i reduktionen af det konjunkturkorrigerede underskud, da vækstbetingelserne blev forbedret. Desuden vil den mellemfristede justering, der ventes i 2004 - hvor betydelig den end er - ikke være tilstrækkelig til at sikre en budgetstilling tæt på balance inden for den tidshorisont, opdateringen dækker, og der knytter sig usikkerhedsmomenter til den.-  I lyset af ovennævnte vurdering bør Frankrig i) foretage det nødvendige for at sikre korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud i 2005, ii) sikre, at budgetkonsolideringen videreføres i årene efter 2005, således at der opnås en budgetstilling tæt på balance i 2008, og iii) videreføre strukturreformerne og udgiftskontrollen, så det sikres, at de flerårige udgiftsmål i programmet opfyldes.* * *På grundlag af denne vurdering har Kommissionen vedtaget vedlagte henstilling med henblik på Rådets udtalelse om Frankrigs opdaterede stabilitetsprogram og fremsender den til Rådet.Henstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Frankrigs opdaterede stabilitetsprogram, 2004-2008RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[6], særlig artikel 5, stk. 3,under henvisning til henstilling fra Kommissionen,efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg -AFGIVET FØLGENDE UDTALELSE:1.  Den [17. februar 2005] gennemgik Rådet Frankrigs opdaterede stabilitetsprogram, der dækker perioden 2004-2008. Programmet opfylder i store træk datakravene i den reviderede ”adfærdskodeks for stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form”. Det omfatter dog ikke fremskrivninger for den samlede beskæftigelsesvækst efter nationalregnskabsdefinitionen, som er obligatoriske, og indeholder ikke visse valgfrie variable. Frankrig opfordres som følge heraf til at sikre fuld overholdelse af datakravene.2.  Det makroøkonomiske scenario, der ligger til grund for programmet, forventer en real BNP-vækst på 2,5 % fra 2004 til 2008, en vækstrate, der ligger marginalt over den potentielle. På basis af de foreliggende oplysninger forekommer dette scenario at hvile på plausible vækstantagelser, selv om de forekommer noget højt sat. Programmets inflationsfremskrivninger forekommer også realistiske.3.  Den 3. juni 2003 traf Rådet afgørelse om, at der forelå et uforholdsmæssigt stort underskud i Frankrig, og henstillede, at dette blev korrigeret senest i 2004. I sin meddelelse til Rådet om ”Tysklands og Frankrigs situation i relation til deres forpligtelser i henhold til proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud efter Domstolens dom”, der blev vedtaget den 14. december 2004[7], konkluderede Kommissionen, at 2005 skulle anses for at være den relevante frist for korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud, idet Rådets konklusioner fra november 2003 havde haft retlige virkninger, indtil de blev annulleret af Domstolen. Det primære sigte med budgetstrategien i programmet er at bringe underskuddet ned under 3 % af BNP senest i 2005. Programmet tager også sigte på at sikre et fortsat fald i det offentlige underskud i de efterfølgende år. Underskuddet ventes at falde støt med 0,6-0,7 procentpoint af BNP pr. år fra 2005 for at nå et niveau på 0,9 % af BNP i 2008. I forhold til den foregående opdatering bekræfter denne opdatering i det store og hele den planlagte justering set på baggrund af et i moderat grad mere gunstigt makroøkonomisk scenario. Ifølge Kommissionens beregninger på basis af fremskrivningerne i det opdaterede program og den i fællesskab aftalte metode vil den konjunkturkorrigerede saldo også blive forbedret med 0,6-0,7 procentpoint pr. år fra og med 2005 og vil andrage -0,7 % af BNP i 2008. Den mellemfristede budgetstrategi er som i de tidligere opdateringer baseret på, at der fastsættes flerårige mål for stigningen i de offentlige udgifter i faste priser, som indebærer en reduktion af udgiftskvoten. Eftersom indtægtskvoten forventes at forblive stort set uændret, udløser dette et parallelt fald i underskuddet.4.  På basis af de foreliggende oplysninger skulle de foranstaltninger, de franske myndigheder har truffet, være tilstrækkelige til at bringe underskuddet ned på 3 % af BNP i 2005. Frankrigs budgetsituation er dog fortsat sårbar. Korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud forudsætter, at alle de påtænkte foranstaltninger gennemføres effektivt, og at der træffes supplerende foranstaltninger i tilfælde af negative begivenheder. Eftersom det forventede fald i underskuddet i 2005 primært hidrører fra en engangsbetaling, der udgør ½ % af BNP, er den planlagte underliggende budgetjustering for 2005 forholdsvis beskeden. I årene efter 2005 vil budgetresultatet kunne blive værre end forventet i programmet. Navnlig synes budgetmålsætningen for 2006 at være i fare med den nuværende politik, idet der er bebudet skattelettelser i dette år, og store engangsindtægter vil forsvinde. Derudover synes udgiftsmålet for perioden 2006-2008 at være vanskelige at nå med den aktuelle politik, selv om de strukturreformer, der er gennemført i de senere år, er klare skridt i den rigtige retning. Troværdigheden i udgiftsmålene giver også anledning til bekymring, idet målsætningerne i de foregående opdateringer langt fra blev nået.5.  I lyset af denne risikovurdering synes budgetstillingen i programmet ikke før i 2007 at give en tilstrækkelig sikkerhedsmargin mod at overskride referenceværdien på 3 % med normale makroøkonomiske udsving; den er heller ikke tilstrækkelig til at sikre, at stabilitets- og vækstpagtens mellemfristede målsætning om en budgetstilling tæt på balance nås i løbet af programperioden.6.  Gældskvoten skønnes at være nået op på 64,8 % af BNP i 2004, hvilket er over traktatens referenceværdi på 60 % af BNP. Programmet forventer, at gældskvoten vil falde fra 2006 og fremefter og nå ned på 62 % af BNP i 2008. Udviklingen i gældskvoten er underlagt de samme risici som underskudsmålene.7.  Hvad angår holdbarheden i de offentlige finanser på lang sigt, synes Frankrig at stå over for en vis risiko på grund af de store forventede budgetudgifter til en aldrende befolkning. Dette er tilfældet på trods af omfattende strukturreformer på pensions- og sundhedsområdet i henholdsvis 2003 og 2004. Gennemføres der ikke yderligere reformer, vil der blive behov for supplerende budgetkonsolidering i årene fremover, hvis der skal sikres holdbarhed i de offentlige finanser.8.  Den økonomiske politik, der beskrives i 2004-opdateringen, er kun delvis forenelig med henstillingerne i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, navnlig dem med budgetmæssige konsekvenser. Frankrig har gennemført omfattende strukturreformer, især på sundheds- og pensionsområdet, som gør landet bedre rustet til at modstå virkningerne af en aldrende befolkning. Nedbringelsen af det konjunkturkorrigerede underskud i 2004 vil dog blive betydeligt mindre end anbefalet, og desuden traf Frankrig ingen foranstaltninger for at øge tempoet i reduktionen af det konjunkturkorrigerede underskud, da vækstbetingelserne blev forbedret. Endelig knytter der sig usikkerhedsmomenter til den mellemfristede justering, der var skitseret i 2004-opdateringen - hvor betydelig den end var - og den vil ikke føre til en budgetstilling tæt på balance i løbet af den periode, programmet dækker.* * *I lyset af ovennævnte vurdering er Rådet af den opfattelse, at Frankrig bør:i) foretage det nødvendige for at sikre korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud i 2005ii) sikre, at budgetkonsolideringen videreføres i årene efter 2005, således at der nås en budgetstilling tæt på balance i 2008, ogiii) videreføre strukturreformerne og udgiftskontrollen, så det sikres, at de flerårige udgiftsmål i programmet opfyldes.Tabel: Sammenligning af centrale makroøkonomiske og budgetmæssige fremskrivninger2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |Realt BNP (procentvis ændring) | SP dec. 2004 | 2,5 | 2,5 | 2,5 | 2,5 | 2,5 |KOM okt. 2004 | 2,4 | 2,2 | 2,2 | - | - |SP dec. 2003 | 1,7 | 2,5 | 2,5 | 2,5 | - |HICP-inflation (%) | SP dec. 2004 | 2,2 | 1,8 | 1,5 | 1,5 | 1,5 |KOM okt. 2004 | 2,3 | 2,0 | 1,8 | - | - |SP dec. 2003 | 1,5 | 1,5 | 1,5 | 1,5 | - |Offentlig saldo (% af BNP) | SP dec. 2004 | -3,6 | -2,9 | -2,2 | -1,6 | -0,9 |KOM okt. 2004 | -3,7 | -3,0 | -3,3 | - | - |SP dec. 2003 | -3,55 | -2,9 | -2,2 | -1,5 | - |Primær saldo (% af BNP) | SP dec. 2004 | -0,7 | 0,1 | 0,8 | 1,5 | 2,2 |KOM okt. 2004 | -0,7 | -0,1 | -0,4 | - | - |SP dec. 2003 | -0,6 | 0,1 | 0,9 | 1,6 | - |Konjunkturkorrigeret saldo (% af BNP) | SP dec. 20041 KOM okt. 2004 SP dec. 20031 | -3,4 -3,5 -3,2 | -2,7 -2,8 -2,6 | -2,0 -3,1 -1,9 | -1,4 - -1,3 | -0,7 - - |Offentlig bruttogæld (% af BNP) | SP dec. 2004 | 64,8 | 65,0 | 64,6 | 63,6 | 62,0 |KOM okt. 2004 | 64,9 | 65,5 | 66,3 | - | - |SP dec. 2003 | 62,8 | 63,2 | 62,8 | 61,8 | - |Anm.: 1Beregninger foretaget af Kommissionens tjenestegrene på grundlag af oplysningerne i programmet. Kilder: Stabilitetsprogram; Kommissionens økonomiske prognoser fra efteråret 2004; beregninger foretaget af Kommissionens tjenestegrene. |[1] EFT L 209 af 2.8.1997. De dokumenter, der refereres til i dette dokument, kan konsulteres på følgende websted: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] KOM(2004) 813 af 14.12.2004.[3] Det Økonomiske og Finansielle Udvalgs reviderede udtalelse om stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form, godkendt af Økofin-Rådet den 10.7.2001.[4] KOM(2002) 668 af 27.11.2002.[5] Siden fremlæggelsen af det foreløbige budget for 2005 i september 2004 er denne engangsbetaling blevet opjusteret til 0,5 % af BNP. Opjusteringen blev inkorporeret i efterårsprognosen fra Kommissionens tjenestegrene, men fremskrivningerne i programmet er fortsat baseret på det oprindelige skøn på 0,4 % af BNP.[6] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1. De dokumenter, der refereres til i denne tekst, kan findes på følgende websted: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[7] KOM(2004) 813 af 14.12.2004.


Avis juridique important

|

31982K3419

Kommissionens henstilling nr. 3419/82/EKSF af 20. december 1982 til medlemsstaterne om forlængelse af gyldighedsperioden for fællesskabstilsyn med importen til Fællesskabet af visse jern- og stålprodukter, som hører under traktaten om oprettelse af Det europæiske Kul- og Stålfællesskab, og som har oprindelse i tredjelande

EF-Tidende nr. L 360 af 21/12/1982 s. 0025 - 0025

*****  KOMMISSIONENS  HENSTILLING Nr. 3419/82/EKSF  af 20. december 1982  til medlemsstaterne om forlaengelse af gyldighedsperioden for faellesskabstilsyn med importen til Faellesskabet af visse jern- og staalprodukter, som henhoerer under traktaten om oprettelse af Det europaeiske Kul- og Staalfaellesskab, og som har oprindelse i tredjelande  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske Kul- og Staalfaellesskab, saerlig artikel 74, og  ud fra foelgende betragtninger:  Ved henstilling nr. 1399/82/EKSF (1) har Kommissionen indfoert faellesskabstilsyn med import til Faellesskabet af visse jern- og staalprodukter, som henhoerer under traktaten om oprettelse af Det europaeiske Kul- og Staalfaellesskab;  aarsagerne, der oprindeligt ledte Kommissionen til at foretage saadanne foranstaltninger, det vil sige noedvendigheden af at sikre et bedre kendskab til den forventede import og betingelser i denne forbindelse, hvorunder denne import finder sted, bestaar stadig;  det er derfor noedvendigt at forlaenge tilsynet -  VEDTAGET FOELGENDE HENSTILLING:  Artikel 1  Henstilling nr. 1399/82/EKSF forlaenges herved til den 31. december 1983 (2).  Artikel 2  Denne henstilling meddeles medlemsstaterne.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 20. december 1982.  Paa Kommissionens vegne  Wilhelm HAFERKAMP  Naestformand  (1) EFT nr. L 157 af 8. 6. 1982, s. 5.  (2) Importdokumenter, der er udstedt i maanederne november og december 1982 vil muligvis fortsat kunne anvendes i overensstemmelse med artikel 1, stk. 3, i henstilling nr. 1399/82/EKSF for en periode af to maaneder fra deres udstedelsesdato, selv om periode foerst slutter i 1983.