|

52011DC0400

/* KOM/2011/0400 endelig udg*/  COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE EUROPEAN COUNCIL, THE COUNCIL, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE AND THE COMMITTEE OF THE REGIONS Afslutning af det første europæiske halvår med økonomisk-politisk samordning: Retningslinjer for de nationale politikker i 2011-2012

	MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, DET EUROPÆISKE RÅD, RÅDET, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG REGIONSUDVALGETAfslutning af det første europæiske halvår med økonomisk-politisk samordning:Retningslinjer for de nationale politikker i 2011-2012HJÆLPE EU MED AT KOMME STYRKET UD AF KRISENEU gennemlever den værste økonomiske krise siden grundlæggelsen – såvel regeringer som borgere har stået over for et hidtil uset pres, inden for et meget kort tidsrum er der truffet uhørte beslutninger, og dette har været meget bekosteligt og smertefuldt. Krisen startede ikke i Europa, og andre store økonomier er kommet ud for lignende chok. Inden for EU har virkningerne varieret fra det ene land til det andet – nogle medlemsstater kom hurtigt ud af den oprindelige lavkonjunktur, mens andre står over for enorme udfordringer. Kommissionens prognoser viser, at det økonomiske opsving er ved at få fodfæste i EU, men det er fortsat uensartet og forbundet med usikkerhed.Der kan ikke være tale om at vende tilbage til en uændret situation: samfundene vil blive radikalt påvirket og ændret af de rystelser, vi har været ude for i de sidste tre år, vækstpotentialet er blevet svækket, de offentlige finanser og finansielle systemer er blevet påvirket i negativ retning, og arbejdsløsheden har ramt en betydelig del af befolkningen, især de unge. Mange mennesker har udsigt til afsavn i nogen tid endnu, mens andre kommer til at opleve, hvad et jobløst opsving indebærer. Mange steder har reaktionen været vrede og frustration.Krisen har fået os til at indse, at vores økonomier er indbyrdes forbundne, og at vi har en fælles fremtid. EU er et økonomisk område, ikke 27 økonomier, og det, der påvirker det ene land, påvirker dem alle. Dette gælder især for de 17 medlemsstater, der deler en fælles valuta som led i euroområdet. For at genskabe vores vækstkapacitet og sikre, at medlemsstaterne styrker hinanden frem for at spænde ben for hinanden, må vi indføre den kollektive EU-dimension i den nationale politiske planlægning, før der træffes beslutninger. Behovet for en stærkere politisk samordning på EU-plan hænger ikke blot sammen med krisen – de makroøkonomiske ubalancer blev opbygget over flere år, hvorved mange medlemsstater kun havde begrænset eller slet ingen handlefrihed, da krisen ramte. En stærkere politisk samordning er også det bedste svar fra EU på udfordringerne i forbindelse med globaliseringen. Uden for EU blev vækstøkonomierne mindre berørt af krisen, og de oplever meget store vækstrater: EU bliver nødt til at gøre en konstant indsats for at styrke konkurrenceevnen på verdensmarkederne, hvis det skal fastholde sin levestandard.En af de vigtigste konklusioner af disse erfaringer var, at man ved at fokusere udelukkende på stabilitets- og vækstpagtens underskudskriterier og den utilstrækkelige gennemførelse ikke var i stand til at forhindre alvorlige problemer på andre områder. Dette betød, at vi var for langsomme til at tage fat på de alvorlige spørgsmål. Og når vi endelig tog fat på dem, betød vores tilbageholdenhed med hensyn til at udfordre hinanden, at der ikke var nogen følelse af et kollektivt ansvar for resultatet. Alt for ofte blev vores handlinger dikteret af pres fra markedet.Stillet over for krisens presserende karakter har EU udarbejdet et fælles, sammenhængende og omfattende svar – indeholdende planer for genopsvinget, samordning af bankernes redning og omstrukturering og en fuldstændig revision af tilsynet med finansielle tjenesteydelser, ydelse af makrofinansiel bistand til flere medlemsstater[1], oprettelse af nye støttemekanismer til sikring af finansiel stabilitet i euroområdet og fastsættelse af ambitiøse mål for en ny udvikling hen imod intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst som led i Europa 2020-strategien[2].Der er ved at opstå en ny økonomisk styring i EU. Kommissionens lovgivningsforslag og arbejdet i den taskforce, der ledes af formanden for Det Europæiske Råd, vil medføre en fuldstændig ændring af EU's redskaber til at forhindre makroøkonomiske ubalancer og styrke stabilitets- og vækstpagtens funktion. I foråret i år enedes euroområdets medlemsstater og flere andre medlemsstater[3] om at gøre en yderligere indsats for at fremme konkurrenceevnen, beskæftigelsen, holdbarheden af de offentlige finanser og den finansielle stabilitet som led i europluspagten.EU er i øjeblikket ved at indføre en ny arbejdsmetode – det europæiske halvår – for at sikre, at der på EU-plan gennemføres kollektive drøftelser af de centrale prioriteter, før og ikke efter at de nationale beslutninger træffes. Resultaterne af disse drøftelser skal derefter rent faktisk afspejles i de nationale beslutninger, især i nationale budgetter og strukturreformer, således at de enkelte landes og EU's indsats føres sammen i den rigtige rækkefølge med henblik på at sikre resultater og følge med i udviklingen.På grundlag af sin vurdering af de programmer, som medlemsstaterne har indsendt, fremlægger Kommissionen nu landespecifikke henstillinger og henstillinger til euroområdet. Disse retningslinjer er begrænset til de centrale prioriteter, der skal tackles i de næste 12-18 måneder. Dette afspejler et bevidst valg om at koncentrere sig om de mest presserende udfordringer og det, der realistisk kan opnås inden for denne tidsramme, idet der tages hensyn til de specifikke forhold i hver medlemsstat. For de medlemsstater, der modtager ekstern finansiel bistand, har Kommissionen valgt kun at fremsætte en enkelt henstilling – nemlig at de skal opfylde forpligtelserne i deres programmer til tiden. En mere detaljeret analyse er indeholdt i støttedokumenterne, hvor der sættes fokus på aspekter af strukturel karakter og udpeges mellemfristede prioriteter, navnlig i tilknytning til opnåelse af Europa 2020-målene. Når først disse retningslinjer er vedtaget af Rådet, skal de afspejles i de enkelte medlemsstaters nationale beslutninger og årlige budgetprocedurer.Boks 1. Det første europæiske halvårDet europæiske halvår begyndte i januar 2011 med Kommissionens præsentation af EU's centrale socioøkonomiske udfordringer i den årlige vækstundersøgelse og den fælles beskæftigelsesrapport[4]. Det Europæiske Råd i foråret godkendte og supplerede retningslinjerne i den årlige vækstundersøgelse. På baggrund heraf blev medlemsstaterne anmodet om i slutningen af april at fremlægge stabilitets- eller konvergensprogrammer – om situationen i deres offentlige finanser – og nationale reformprogrammer – indeholdende centrale politiske foranstaltninger til at fastholde vækst og beskæftigelse og nå målene i EU 2020-strategien[5]. De fleste medlemmer af europluspagten har desuden fremlagt specifikke tilsagn, som er afgivet i henhold til pagten (se nedenfor).Kommissionen har vurderet disse programmer og tilsagn og præsenterer nu sine retningslinjer land for land, således at Det Europæiske Råd i juni kan afslutte det første halvår. Samtidig med at det anerkendes, at det kan tage tid, før reformerne giver resultater, har Kommissionen fokuseret på områder, hvor der på nuværende tidspunkt skal træffes nye foranstaltninger.På grundlag af disse første erfaringer mener Kommissionen, at det europæiske halvår kan blive en effektiv styringsmetode, som kan støtte EU's og de enkelte landes politiske beslutninger på en integreret, gennemsigtig og rettidig måde, forudsat at medlemsstaterne kollektivt træffer beslutning om de centrale politiske retningslinjer, der skal gennemføres, og følger op på Rådets henstillinger:- Den samtidige fremlæggelse af stabilitets- og konvergensprogrammerne og de nationale reformprogrammer sætter EU i stand til at vurdere den nationale vækst og de finanspolitiske strategier sammen, herunder eventuelle risici, ubalancer eller kompromiser, som ellers ikke ville blive bemærket. Kommissionen fremlægger derfor et integreret sæt af henstillinger for hver enkelt medlemsstat, som respekterer de forskellige retsgrundlag, der ligger til grund for dem. Rådet anmodes om at sende et enkelt sæt af henstillinger til hver medlemsstat, som omfatter Rådets udtalelse om dens finanspolitiske situation.- Ved at samle retningslinjerne på EU-plan og i de enkelte lande under ét, bliver der mulighed for at drøfte de nationale dagsordener og præsentere disse på baggrund af EU-målene. Dette betyder, at EU-dimensionen kan indarbejdes i den nationale politikplanlægning, før der træffes beslutninger. Det giver også EU mulighed for at gøre status over de nationale bestræbelser og vedtage supplerende foranstaltninger, som skal træffes på EU-plan, f.eks. i forbindelse med flagskibsinitiativerne under Europa 2020[6].- Kombinationen af kortfristede retningslinjer og mellemfristede mål giver EU og medlemsstaterne et middel til at udarbejde en afstemt plan for reformer og stærkere og bedre koordinerede politikker.KOMMISSIONENS VURDERING OG HENSTILLINGERKommissionens samlede vurdering er, at de programmer, som medlemsstaterne har fremlagt, udgør et godt udgangspunkt for at fastholde Europas opsving, tackle de finanspolitiske udfordringer og gennemføre mere ambitiøse reformer på nationalt plan. Retningslinjerne i den årlige vækstundersøgelse er stort set blevet medtaget i de nationale bestræbelser. Vedtagelsen af nationale mål viser, at der er betydelig tilslutning til målene i Europa 2020-strategien[7].Kommissionen er imidlertid bekymret over at konstatere, at kombinationen af disse tilsagn ikke vil sætte EU i stand til at nå de overordnede mål i 2020. Baseret på de nationale tilsagn er EU på vej til at nå sine mål for emissionsreduktioner, for vedvarende energi og for andelen af unge, der forlader skolen tidligt. Det er nødvendigt med en ekstra indsats for at nå målene vedrørende beskæftigelse, forskning og udvikling, energieffektivitet, videregående uddannelse og fattigdom.I 2011-2012 står medlemsstaterne over for omfattende udfordringer i en særdeles krævende kontekst. Det finanspolitiske råderum er meget begrænset, og der opstår utilfredshed blandt borgerne i flere medlemsstater, efterhånden som virkningerne af krisen bliver mærkbare. Under det pres, der består, er der imidlertid sket det, at mange af de ændringer, der er nødvendige for at rette op på struktursvaghederne, og som ofte er blevet udsat i årevis, nu er ved at blive overvejet eller gennemført. Dette er tydeligst i de medlemsstater, der modtager bistand fra EU, andre medlemsstater og IMF, men det fremgår også i forskellig grad af alle de nationale programmer.I sin vurdering anerkender Kommissionen bredden af de reformer, som medlemsstaterne allerede er gået i gang med, og erkender, at der ikke findes nogen standardløsning og ingen mirakelkur: det hele kan eller bør ikke gøres på én gang. I betragtning af situationens alvor og økonomiernes indbydes afhængighed anbefaler Kommissionen imidlertid aktioner på nationalt plan på følgende områder, som er identificeret i den årlige vækstundersøgelse:Forudsætninger for vækst-  Med 24 medlemsstater, som i øjeblikket er omfattet af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, og med offentlige gældsniveauer, der stadig befinder sig på et foruroligende højt niveau, er de fleste regeringer nu i gang med vidtrækkende finanspolitiske konsolideringsbestræbelser, samtidig med at de står over for den opgave at foretage en omfattende revision af størrelsen og strukturen af både udgifts- og indtægtssiderne på de nationale budgetter. Vedtagelsen af styrkede finanspolitiske rammer i nogle medlemsstater, herunder gennem anvendelse af udgiftslofter og "gældsbremser", er et positivt fremskridt. Flere medlemsstater er også ved at reformere deres offentlige administration og socialsikringssystemer, således at de bedre kan kontrollere udgiftsniveauerne. Kommissionen mener, at det er vigtigt at holde sig til aftalte frister for korrektionen af de uforholdsmæssigt store underskud og at konsolidere hurtigt, idet man bevæger sig i retning af de mellemfristede budgetmålsætninger, som Rådet har fastsat. I den forbindelse kræver Kommissionen også, at man skal være særlig opmærksom på kvaliteten af de offentlige udgifter og skattestrukturer for at bevare eller styrke vækstfremmende foranstaltninger, såsom investeringer i forskning, uddannelse og energieffektivitet[8].-  Korrektionen af de makroøkonomiske ubalancer, der er opstået i de sidste ti år, er gået langsomt i nogle medlemsstater; der er behov for yderligere korrektioner. De medlemsstater, der har store underskud på de løbende poster i forbindelse med vedvarende tab af konkurrenceevne og tidligere gunstige gældsfinansieringsbetingelser, skal især tage yderligere skridt til at tackle de strukturelle svagheder. I nogle tilfælde kan dette indebære en revision af lønfastsættelsessystemerne, efter høring af arbejdsmarkedets parter, for at sikre, at lønningerne understøtter konkurrenceevnen og udvikler sig i overensstemmelse med produktivitetsvæksten. I andre tilfælde består den vigtigste udfordring i at gennemføre produktivitetsfremmende strukturreformer, som bl.a. flytter den økonomiske aktivitet over mod sektorer med høj merværdi og konkurrenceudsatte sektorer. I medlemsstater med overskud på de løbende poster kan der konstateres en række udlignende tendenser. Der er plads til en yderligere styrkelse af den indenlandske efterspørgsel, som hovedsagelig består i foranstaltninger, der skal bringe flere mennesker i beskæftigelse og åbne service- og netværksmarkederne.-  Banksektorens evne til at arbejde effektivt for økonomien giver fortsat anledning til bekymring i en række medlemsstater. Resultaterne af de nye bankstresstest, der vil blive offentliggjort om kort tid, skal øjeblikkelig følges op af foranstaltninger, som skal tackle de resterende svagheder. Foruden den igangværende revision af lovgivningen på EU-plan anbefaler Kommissionen en række systemiske reformer, der tager sigte på at modernisere visse nationale systemers styring og funktion. Flere medlemsstater bør også overveje at styrke deres lovgivningsmæssige rammer for realkredit for at forhindre boligbobler og undgå, at de private husholdninger stifter alt for stor gæld.Mobilisering af arbejdsmarkederne, jobskabelse-  De fleste medlemsstater er i gang med en reform af deres pensionssystemer, både som en måde til at dæmpe de fremtidige aldersrelaterede udgifter, efterhånden som befolkningerne bliver ældre, og til at skabe yderligere incitamenter til at blive længere på arbejdsmarkedet. Det er fortsat en prioritet at hæve den lovfæstede pensionsalder, så der er en sammenhæng med gennemsnitslevealderen, og udarbejdelse af automatiske eller formelbaserede forbindelser mellem pensionsalder og forventet levetid kan være et effektivt redskab. Udfasning af førtidspensionsordninger og fremme af beskæftigelsesmulighederne for arbejdstagere over 50 år er en nødvendig del af det politiske svar. I betragtning af finanskrisens indvirkning på de private pensionsmidler bør medlemsstater med et to- eller tresøjlesystem sikre, at hver af søjlerne kan stå alene. I en række medlemsstater er det eller kan det blive et problem, at pensionernes størrelse ikke er tilstrækkelig til at sikre en ordentlig levestandard i alderdommen.-  I flere medlemsstater har krisen ført til drastiske stigninger i arbejdsløsheden, sommetider sammen med stærke fald i beskæftigelsen, og de mest sårbare grupper har ofte været dem, der er blevet mest berørt. Risikoen for, at visse personer bliver inaktive eller udelukket, kan blive en realitet, hvis den ikke forhindres og tackles. Det er derfor vigtigt med effektive støtteforanstaltninger og arbejdsformidlingskontorer, som kan hjælpe de arbejdsløse med at finde arbejde og fortsat udvikle deres færdigheder. Situationen for personer, der oplever fattigdom, og andre særlig sårbare grupper kræver også særlig opmærksomhed.-  Flere medlemsstater bør være mere proaktive med hensyn til at forbedre uddannelsesresultaterne og adgangen til livslang læring, både som en måde til at forbedre beskæftigelsesmulighederne og til at styrke den menneskelige kapital. Der er i visse medlemsstater behov for en særlig indsats for at tackle spørgsmålet om unge, der forlader skolen tidligt, og for at tilbyde lærepladser og erhvervsuddannelse. Der anbefales også målrettede foranstaltninger til at tackle den høje arbejdsløshed blandt unge mennesker. Mange medlemsstater oplever en hurtig aldring i arbejdsstyrken, og når væksten vender tilbage, opstår der stigende kvalifikationsflaskehalse: det er derfor en prioritet at afpasse uddannelserne til arbejdsmarkedets behov.-  En række medlemsstater lider stadig under opsplitningen af deres arbejdsmarked med forskellige typer kontrakter, og de må resolut gå over til en mere effektiv – og retfærdig – kombination af fleksibilitet og sikkerhed i arbejdsaftaler ("flexicurity"), herunder ved at afbalancere lovgivningen om sikkerhed i ansættelsen, således at de stimulerer jobskabelse, deltagelse i arbejdsmarkedet, mobilitet på tværs af sektorerne og akkumulation af menneskelig kapital.-  Hidtil har man ikke været tilstrækkelig opmærksom på at reducere skattekilen på arbejde, især for lavtlønnede og lavtkvalificerede arbejdstagere. I en situation med finanspolitisk konsolidering vil mange medlemsstater skulle revidere både skattesiden og udgiftssiden på de nationale budgetter. Det henstilles generelt at flytte beskatningen bort fra arbejde og over til forbrug og/eller at støtte miljømålsætninger. Der er også behov for yderligere foranstaltninger til at fjerne sociale og skattemæssige hindringer for, at sekundære forsørgere tilslutter sig eller forbliver i arbejdsstyrken. Revision af skatte- og dagspengesystemerne, forbedring af mulighederne for børnepasning og indførelse af mere fleksible ansættelsesformer anbefales som prioriteter i denne forbindelse.Fremskyndelse af vækstfremmende foranstaltninger-  Flere medlemsstater er bagud med gennemførelsen af servicedirektivet[9] og forsinker dermed unødigt dynamikken i tjenestesektoren. Der anbefales en række konkrete foranstaltninger, således at de kan udnytte det indre markeds potentiale til at fremme vækst og skabe beskæftigelse, især ved at fjerne uberettigede adgangsbarrierer eller sikre en yderligere åbning af de liberale erhverv ved at fjerne kvoter og eksklusivaftaler, fremme større konkurrence i netværksindustrierne og gøre mere strategisk brug af de store beløb, der investeres gennem offentlige indkøb.-  Som led i deres budgetkonsolideringsstrategier skal medlemsstaterne overveje, hvordan de prioriterer udgifterne til forskning og uddannelse og de centrale infrastrukturer, der er nødvendige for at fastholde væksten, samtidig med at de maksimerer kvaliteten af udgifterne og effektiviteten af tjenesteydelserne.-  Der er behov for at forbedre adgangen til finansiering for innovative virksomheder, især risikokapital til små og mellemstore virksomheder, og for at hjælpe små og mellemstore virksomheder med at fokusere på startvilkårene, f.eks. forenkling af procedurerne for bevillinger og tilladelser, reduktion af den tid og de omkostninger, der er forbundet med at opnå dem, og forbedring af investorbeskyttelsen.-  Der lægges særlig vægt på behovet for, at en række medlemsstater fremmer større energieffektivitet. Dette vil ikke blot støtte energisikkerheden og bidrage til at bekæmpe klimaforandringer, men vil også fremme udbredelsen af innovative teknologier og sætte gang i skabelsen af faglærte job.-  En række medlemsstater skal tage skridt til at reducere de administrative byrder for virksomhederne og til at øge de offentlige myndigheders og retssystemets kapacitet og resultater. I flere tilfælde er det nødvendigt med en hurtig indsats for at modernisere erhvervsmiljøet ved at reducere bureaukrati og øge gennemsigtigheden i de offentlige indkøb. Det henstilles endvidere til flere medlemsstater, at de bør udnytte EU-midlerne bedre.Boks 2. Europluspagten: status over de første tilsagnStats- og regeringscheferne i euroområdet nåede i marts 2011 til enighed om europluspagten, som Bulgarien, Danmark, Letland, Litauen, Polen og Rumænien også tilsluttede sig. Formålet med pagten er at styrke Den Monetære Unions økonomiske søjle, opnå en ny kvalitet i koordineringen af den økonomiske politik og forbedre konkurrenceevnen og derigennem nå frem til en højere grad af konvergens. Pagten fokuserer primært på områder, der henhører under medlemsstaternes kompetence, og som er vigtige for at øge konkurrenceevnen og undgå skadelige ubalancer. Den er udformet, så den indebærer en særlig yderligere indsats, herunder konkrete tilsagn og aktioner, der er mere ambitiøse end dem, der allerede er vedtaget inden for EU's rammer, og ledsages af en tidsplan for gennemførelsen. Disse nye tilsagn vil blive indarbejdet i de nationale reformprogrammer og stabilitets- og konvergensprogrammerne og vil være underlagt EU's ramme for regelmæssig overvågning.De fleste af de 23 deltagerlande har fremlagt deres tilsagn – i alt over 100 særskilte foranstaltninger – angående de fleste eller alle de fire områder, der er omfattet af pagten: at fremme konkurrenceevnen, at fremme beskæftigelsen, at bidrage til holdbare offentlige finanser og at styrke den finansielle stabilitet.Der er imidlertid en uensartet ambitions- og præcisionsgrad i disse tilsagn:- Fem medlemmer af pagten har endnu ikke meddelt deres tilsagn[10].- Tilsagnene sætter som helhed fokus på en fremrykning af vækstfremmende reformer til fremme af konkurrenceevnen, f.eks. i netværksindustrierne og servicesektoren. Mange vedrører beskæftigelsesforanstaltninger, hvor der fokuseres på at forbedre de uddannelsesmæssige resultater og færdigheder. Andre indebærer finanspolitiske konsolideringsforanstaltninger, f.eks. ved at forankre en strengere finanspolitisk disciplin i den nationale lovgivning. Tilsagnene omhandler i mindre grad en styrkelse af den finansielle stabilitet, især gennem en styrkelse af det nationale tilsyn med de finansielle aktører. Aspekter vedrørende pragmatisk samordning af skattepolitikker – i form af udveksling af bedste praksis, forebyggelse af skadelige metoder og forslag om at bekæmpe svig og skatteunddragelse – fortjener også yderligere opmærksomhed fremover.- Nogle medlemmer forpligter sig til målelige initiativer, f.eks. gennemførelse af specifikke lovgivninger eller programmer, herunder ved at angive deres finansielle størrelse, mens andre afgiver mere generelle tilsagn om at nedbringe arbejdsløsheden for lavt kvalificerede arbejdstagere, fastholde en lav skattebyrde, forbedre erhvervsmiljøet ved at reducere bureaukrati eller gennemføre EU-direktiver.- Selv når der afgives specifikke tilsagn, ser de fleste ud til at vedrøre igangværende lovgivningsprojekter snarere end fremadrettede reformprojekter, der er iværksat som reaktion på pagten. Indtil nu ser ingen af tilsagnene ud til at afspejle det fokus på bedste praksis og benchmarking i forhold til dem, der opnår de bedste resultater inden for Europa, og i forhold til andre strategiske partnere, således som det er fastsat i pagten.Kommissionens vurdering af tilsagnene afspejles i dens henstillinger. I mange tilfælde er der fremsat en specifik henstilling på områder, som er mere generelt beskrevet i de tilsagn, der er afgivet under pagten, f.eks. på sådanne områder som pensionsreformer, beskatning af arbejdskraft og forbedring af færdigheder.DE NÆSTE SKRIDTKommissionen opfordrer Det Europæiske Råd til at godkende dens henstillinger på mødet i juni 2011, før de formelt vedtages af Rådet.På EU-plan vil der fortsat blive arbejdet med at følge op på det europæiske halvår:-  Lovgiveren bør vedtage den nye lovgivningspakke om forebyggelse og korrektion af ubalancer og om styrkelse af stabilitets- og vækstpagten. Dette vil styrke vores kollektive redskaber til at vurdere situationen og sikre en passende opfølgning.-  På baggrund af de landespecifikke henstillinger bør Rådet i dets forskellige sammensætninger undersøge de nationale politikker og resultater på deres områder, overvåge gennemførelsen og gennemføre peer reviews af specifikke emner for at fremme gensidig orientering om interessante metoder.-  I fortsættelse af de specifikke henstillinger til medlemmerne bør eurogruppen intensivere sin politiske samordning med særligt fokus på at identificere og forhindre ubalancer. Den bør også overvåge, hvorvidt henstillingerne bliver efterkommet.-  Som anført i europluspagten skal stats- og regeringscheferne i de deltagende medlemsstater politisk overvåge gennemførelsen af forpligtelserne. I lyset af Kommissionens vurdering af de første erfaringer med pagten bør de deltagende medlemsstater gøre deres tilsagn mere specifikke, målelige og tidsafgrænsede, således at udviklingen kan kontrolleres. Disse tilsagn bør være forankret i udarbejdelsen og gennemførelsen af de nationale reformprogrammer og stabilitets- eller konvergensprogrammer.-  Europa-Parlamentet bør have mulighed for at undersøge udviklingen inden for de vigtigste elementer i Europa 2020-strategien og fremføre sine synspunkter om Kommissionens næste årlige vækstundersøgelse. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget bør også spille en rolle i så henseende.-  Kommissionen vil gøre status over de fremskridt, der bør gøres med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, først på EU-plan i den næste årlige vækstundersøgelse i januar 2012 og derefter for hver medlemsstat i dens retningslinjer, som følger næste år. Kommissionen vil fortsat støtte medlemsstaternes bestræbelser gennem aktioner på EU-plan med henblik på at gennemføre Europa 2020-flagskibsinitiativerne og ved at intensivere indsatsen for at frigøre det indre markeds potentiale, herunder gennem akten for det indre marked.Afslutningen af det første europæiske halvår markerer indledningen af et "nationalt halvår": i andet halvår i år vil det være op til medlemsstaterne at drøfte og indarbejde de europæiske retningslinjer i deres 2012-budgetter og nationale planlægning, hvilket ligeledes sker med henblik på udarbejdelsen af de næste nationale programmer, som efter planen skal foreligge i foråret 2012.Som følge af de nuværende vanskeligheder har nogle medlemsstater måske valgt forsigtige mål og foranstaltninger i dette første år, men der vil i de kommende år være behov for en yderligere indsats for at sikre, at EU investerer tilstrækkeligt i intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst. Medlemsstaterne må gøre mere for at beskytte udgifterne til forskning og uddannelse samt centrale infrastrukturer. De bør åbne flere muligheder i servicesektoren, herunder ved at nedbryde barrierer for jobskabelse og konkurrence i centrale netværksindustrier og ved hurtigt at træffe beslutninger om de foranstaltninger, der er foreslået i akten for det indre marked. Medlemsstaterne kunne gøre mere for at forbedre erhvervsmiljøet, bl.a. gennem bedre lovgivning, mindre overregulering og ved at forbedre de små og mellemstore virksomheders adgang til finansiering. Foranstaltningerne med henblik på at gennemføre "flexicurity" og tilpasse færdighederne til arbejdsmarkedets behov bør videreføres.I deres arbejde med finanspolitisk konsolidering og strukturreformer må medlemsstaterne finde metoder til at tackle de sociale virkninger af de ændringer, der nu er på vej. I Europa 2020-strategien valgte EU at have en målsætning om social inklusion, hvor det tilstræbes at løfte 20 millioner mennesker ud af fattigdom og eksklusion inden 2020. De tendenser, der kan ses i mange lande, peger på en stigende risiko for fattigdom og marginalisering, medmindre der træffes aktive foranstaltninger til at modvirke dette. På grundlag af de aktioner, der er beskrevet i de nationale programmer, må medlemsstaterne gøre mere for at opfylde dette mål.For at skabe legitimitet og effektivitet i den nye økonomiske styring i EU bør medlemsstaterne vedtage de bedste metoder til at involvere de nationale parlamenter samt regionale og lokale myndigheder og andre interesserede parter i udviklingen og opfølgningen af deres programmer. Kommissionen er parat til at yde assistance og tage del i nationale drøftelser som led i denne nye, stærkere økonomiske styring i EU.Vi må udnytte det incitament til ændringer, der skyldes krisen, til at hjælpe EU med at komme styrket ud af krisen og være bedre rustet til at møde fremtiden, således at det virkelig er i stand til at konkurrere sikkert og succesrigt på de globale markeder. Dette første europæiske halvår er et afgørende skridt hen imod opfyldelse af vores Europa 2020-målsætninger og markerer en kvalitativ ændring i EU's økonomisk-politiske samordning og styring. Ved at fremskynde nationale aktioner og ved at samarbejde på EU-plan er vi bedre i stand til at sikre en bæredygtig vækst og hjælpe vores borgere til at realisere deres håb for fremtiden. [1] Grækenland, Irland, Letland, Portugal og Rumænien.[2] Strategien omfatter fem overordnede mål, som skal nås af EU inden 2020: forøgelse af beskæftigelsesfrekvensen til 75 %, forøgelse af investeringerne i F&U til 3 % af BNP, opfyldelse af målsætningerne for klimaændringer og energi ("20 20 20"), forøgelse af andelen af befolkningen i videregående eller tilsvarende uddannelse til mindst 40 % og reduktion af andelen af unge, der forlader skolen tidligt, til under 10 %, fremme af social inklusion ved at løfte mindst 20 millioner mennesker ud af risikoen for fattigdom og eksklusion.[3] Bulgarien, Danmark, Letland, Litauen, Polen og Rumænien.[4] "Årlig vækstundersøgelse 2011: En hurtigere samlet EU-løsning på krisen" - KOM(2011) 2011 af 12.1.2011, inkl. udkast til den fælles beskæftigelsesrapport.[5] Portugal og Grækenland fremlagde ikke formelt stabilitetsprogrammer. Deres politiske prioriteter vil regelmæssigt blive drøftet i forbindelse med opfølgningen af bistandsprogrammerne.[6] Kommissionen har fremlagt en række initiativer på EU-plan ("Europa 2020-flagskibene") for at støtte opnåelsen af Europa 2020-målsætningerne: "Digital dagsorden", "Innovation i EU", "En ny industripolitik", "Unge på vej", "Nye kvalifikationer og nye job", "En platform mod fattigdom", "Ressourceeffektivitet". Kommissionen har også præsenteret flere centrale foranstaltninger med henblik på at udnytte potentialet i EU's indre marked i form af en ny "Akt for det indre marked".[7] Med undtagelse af Det Forenede Kongerige, som fremlagde kvalitative mål for flere områder, og Luxembourg, som for nylig trak sit fattigdomsmål tilbage.[8] Som omfatter afskaffelse af miljøskadelige tilskud.[9] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked.[10] Finland, Grækenland, Letland, Portugal og Slovenien.


title: En konsekvent holdning over for regimer, som EU har vedtaget restriktive foranstaltninger over for Europa-Parlamentets henstilling til Rådet af 2. februar 2012 om en konsekvent holdning over for regimer, som EU har vedtaget restriktive foranstaltninger over for, når deres ledere forfølger personlige og erhvervsmæssige interesser inden for EU (2011/2187(INI))

text:
               20.8.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               CE 239/11

         Torsdag den 2. februar 2012En konsekvent holdning over for regimer, som EU har vedtaget restriktive foranstaltninger over for
   P7_TA(2012)0018
   Europa-Parlamentets henstilling til Rådet af 2. februar 2012 om en konsekvent holdning over for regimer, som EU har vedtaget restriktive foranstaltninger over for, når deres ledere forfølger personlige og erhvervsmæssige interesser inden for EU (2011/2187(INI))
   2013/C 239 E/02

      Europa-Parlamentet,

               —

               der henviser til forslag til henstilling til Rådet af Graham Watson for ALDE-Gruppen om en konsekvent holdning over for totalitære regimer, som EU har vedtaget restriktive foranstaltninger over for, når deres ledere forfølger personlige og erhvervsmæssige interesser inden for EU (B7-0235/2011),

               —

               der henviser til FN-pagten, navnlig artikel 1 og 25 samt artikel 39 og 41 i kapitel VII,

               —

               der henviser til FN’s menneskerettighedskonventioner og de valgfrie protokoller hertil,

               —

               der henviser til den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder og de to valgfrie protokoller hertil,

               —

               der henviser til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (den europæiske menneskerettighedskonvention),

               —

               der henviser til FN’s Sikkerhedsråds resolution 1674 af 28. april 2006, der bekræfter bestemmelserne i dokumentet vedrørende resultatet af Verdenstopmødet om ansvaret for at beskytte befolkninger mod folkedrab, krigsforbrydelser, etnisk udrensning og forbrydelser mod menneskeheden,

               —

               der henviser til Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,

               —

               der henviser til den europæiske sikkerhedsstrategi (ESS) med titlen "Et sikkert Europa i en bedre verden", der blev vedtaget af Det Europæiske Råd den 12. december 2003,

               —

               der henviser til FN’s Sikkerhedsråds resolution 1267 (1999) om situationen i Afghanistan og resolution 1371 (2001) om situationen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien,

               —

               der henviser til artikel 21, stk. 2, samt artikel 22 og 36, i traktaten om Den Europæiske Union (TEU),

               —

               der henviser til artikel 215 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

               —

               der henviser til Rådets rammeafgørelse 2003/577/RIA af 22. juli 2003 om fuldbyrdelse i Den Europæiske Union af kendelser om indefrysning af formuegoder eller bevismateriale (1),

               —

               der henviser til Rådets dokument af 22. januar 2004 (5603/2004) om oprettelse af en sanktionsgruppe under Gruppen af Råder vedrørende Eksterne Forbindelser (RELEX/sanktioner),

               —

               der henviser til Rådets dokument med titlen "Grundprincipper for anvendelse af restriktive foranstaltninger (sanktioner)" af 7. juni 2004 (10198/1/2004),

               —

               der henviser til EU-Domstolens dom i sagen Yusuf og Al Barakaat International Foundation mod Rådet og Kommissionen (Sml. 11-3533 (2005)),

               —

               der henviser til Rådets rammeafgørelse 2006/783/RIA af 6. oktober 2006 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på afgørelser om konfiskation (2),

               —

               der henviser til Rådets dokument af 9. juli 2007 (11679/2007) om EU's bedste praksis for effektiv gennemførelse af restriktive foranstaltninger;

               —

               der henviser til Rådets dokument om gennemførelse af Rådets fælles holdning 2001/931/FUSP af 21. juli 2007 (10826/1/2007),

               —

               der henviser til Rådets dokument af 24. april 2008 (08666/1/2008) om ajourføring af EU's bedste praksis for effektiv gennemførelse af restriktive foranstaltninger,

               —

               der henviser til Rådets fælles holdning 2009/67/FUSP af 26. januar 2009 om ajourføring af fælles holdning 2001/931/FUSP om anvendelse af specifikke foranstaltninger til bekæmpelse af terrorisme og om ophævelse af fælles holdning 2008/586/FUSP (3),

               —

               der henviser til Rådets dokument med titlen "Retningslinjer for gennemførelse og evaluering af restriktive foranstaltninger (sanktioner) som led i EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik", senest ændret den 15. december 2009 (17464/2009),

               —

               der henviser til sin beslutning af 4. september 2008 om evaluering af EU-sanktioner som del af EU's aktioner og politikker på menneskerettighedsområdet (4),

               —

               der henviser til direktiv 2005/60/EF om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme (5),

               —

               der henviser til medlemsstaternes udenrigspolitiske ressourcer,

               —

               der henviser til forretningsordenens artikel 121, stk. 3,

               —

               der henviser til betænkning fra Udenrigsudvalget (A7-0007/2012),

         Generelle observationer vedrørende EU's tilgang til autoritære ledere

               A.

               der henviser til den nye artikel 21 i EU-traktaten som indført ved artikel 1, nr. 24, i Lissabontraktaten, hvori det anerkendes, at Unions optræden bygger på principperne om "demokrati, retsstatsprincippet, menneskerettighedernes og de grundlæggende frihedsrettigheders universalitet og udelelighed, respekt for den menneskelige værdighed, principperne om lighed og solidaritet samt respekt for grundsætningerne i De Forenede Nationers pagt og folkeretten";

               B.

               der henviser til, at sanktioner iværksættes med henblik på at nå de specifikke FUSP-mål, der er fastsat i EU-traktatens artikel 21, og som omfatter fremme af den internationale fred og sikkerhed, respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, retsstatsprincippet samt konsolidering af demokrati og god regeringsførelse;

               C.

               der henviser til, at sanktioner eller restriktive foranstaltninger inden for rammerne af FUSP betragtes som tvangsforanstaltninger uden magtanvendelse, såsom våbenembargoer, handelssanktioner, finansielle og økonomiske sanktioner, indefrysning af aktiver, flyveforbud, adgangsrestriktioner, diplomatiske sanktioner, boykot af sportsbegivenheder og kulturelle begivenheder samt midlertidig ophævelse af samarbejdet med et tredjeland;

               D.

               der henviser til, at anvendelse af sanktioner eller restriktive foranstaltninger kun er effektiv, hvis den indgår i en sammenhængende global strategi for EU og dens medlemsstater på menneskerettighedsområdet;

               E.

               der henviser til, at "målrettede sanktioner" findes i form af sanktioner rettet mod personer, selektive økonomiske foranstaltninger og diplomatiske foranstaltninger, såsom visumforbud, indefrysning af aktiver, eksport- eller importembargo mod specifikke varer, flyveforbud, forbud mod investering eller begrænsning af officielle kontakter;

               F.

               der henviser til, at uenighed mellem medlemsstaterne ofte fører til inkonsekvent anvendelse af restriktive foranstaltninger, hvilket er til skade for EU’s troværdighed og har en negativ indvirkning på effektiviteten af de pågældende foranstaltninger;

               G.

               der henviser til, at EU ofte har været inkonsekvent i anvendelsen af sin sanktionspolitik ved at behandle tredjelande forskelligt, selv om tilstandene i disse lande med hensyn til menneskerettigheder og demokrati har været ensartede, hvilket har fremkaldt kritik af EU for at bruge dobbelte standarder;

               H.

               der henviser til, at fremskridtet på det informationsteknologiske område gør nationale grænser mere og mere irrelevante, og at kapaciteten til at isolere et land eller dets elite i en globaliseret verden således formindskes;

               I.

               der henviser til, at de fleste af de lande, der iværksættes sanktioner imod, er de lande, der har været mest isoleret fra det internationale system, og hvis befolkningsgrupper ville have størst gavn af forøget international kontakt med henblik på forandringer; der henviser til, at restriktive foranstaltninger, især rettet mod visse personer, ikke desto mindre i visse tilfælde kan have afskrækkende psykologiske virkninger;

               J.

               der henviser til, at EU kun bør træffe afgørelser om sanktioner efter grundig vurdering af, hvad der er den mest effektive måde til at opnå demokratisk forandring i det pågældende land; der henviser til, at hver enkelt afgørelse bør ledsages af en tilsvarende begrundelse;

               K.

               der henviser til, at mange autoritære ledere og personer med tilknytning til sådanne ser Den Europæiske Union som et sted, der tiltrækker investering, fast ejendom, bank- og sundhedstjenesteydelser, og som et område, inden for hvilket de kan rejse frit og frit bruge den rigdom, som de ofte har erhvervet på tvivlsom måde;

               L.

               der henviser til, at autoritære lederes mulighed for at forvandle magt til personlig rigdom, herunder ofte ved uretmæssig tilegnelse af eller personlig kontrol over statslige aktiver, giver dem incitamenter til og øger deres mulighed for at tilrane sig og bevare magten; der bemærker, at det er nødvendigt at foretage yderligere undersøgelser med henblik på at minimere enhver forbindelse mellem udenlandsk bistand til udvikling eller andre formål og berigelse af autoritære ledere og deres nærmeste kredse;

               M.

               der henviser til, at det uden en samordnet indsats er vanskeligt at få fat i præcise oplysninger om de aktiver, som autoritære ledere besidder inden for EU, og at EU må blive ved med at forsøge at få oplysninger;

               N.

               der henviser til, at ledere, der er pålagt sanktioner, vil blive berørt, hvis de personligt kommer under pres i form af begrænsninger af deres mulighed for at flytte penge, investere og få adgang til deres finansielle aktiver, af rejsemuligheder, af adgangen til særlige goder og tjenesteydelser eller diplomatisk repræsentation;

               O.

               der henviser til, at de talrige internationale og regionale aktører gør det nødvendigt med en dialog samt formelle og uformelle samrådsmekanismer mellem disse aktører;

               P.

               der henviser til, at et væsentligt aspekt ved en effektiv politik mod autoritære regimer er, at den skal sikre ligevægt mellem diplomatiske tvangsforanstaltninger, herunder restriktive foranstaltninger med klar tale og konstruktive muligheder, som ikke involverer vold, og EU's og medlemsstaternes udenrigspolitiske ressourcer, idet der foretrækkes en kritisk og progressiv dialog frem for isolation;

               Q.

               der henviser til, at revisionsproceduren, der giver mulighed for at udvide, lempe eller hæve sanktioner som reaktion på ændringer i adfærden hos de ledere, sanktionerne er rettet imod, har afgørende betydning for effektiviteten af de restriktive foranstaltninger, og skal gennemføres på rigoristisk og strategisk vis;

               R.

               der henviser til, at alle restriktive foranstaltninger skal respektere menneskerettighederne, den humanitære folkeret, retfærdig rettergang, proportionalitet og ret til effektiv klageadgang og under ingen omstændigheder må ramme de mest sårbare befolkningsgrupper i de lande, der er omfattet af disse foranstaltninger;

               1.

               henstiller til Rådet:

                     Fastlæggelse af klarere definitioner

                           a)

                           at udvikle klare kriterier for, hvornår der skal iværksættes restriktive foranstaltninger, målet med sådanne foranstaltninger, formen af de foranstaltninger, der skal iværksættes, retningslinjer for en regelmæssig evaluering heraf, samt den revisionsprocedure, som skal følges i samråd med Europa-Parlamentet; at fastsætte kriterierne på en måde, der øger konsekvensen i og troværdigheden af EU’s sanktioner, men giver tilstrækkelig fleksibilitet på det operationelle niveau, således at EU får mulighed for at anvende instrumentet som et effektivt redskab i sine eksterne aktioner

                           b)

                           klart og udtrykkeligt at fastlægge, hvem der skal pålægges sanktioner i tilfælde af fejlslagne stater eller ikke-statslige aktører, vel vidende at strukturerne ofte er uklare

                           c)

                           at indføje sanktionerne i en omfattende politisk sammenhæng og fastsætte specifikke målsætninger om en bæredygtig demokratiseringsproces på kortere og længere sigt

                           d)

                           at anerkende, at sanktionerne ikke er et mål i sig selv, og ledsage anvendelsen af dem med klare og opnåelige kriterier for ophævelse af sanktioner

                           e)

                           systematisk at støtte Den Internationale Straffedomstols arbejde ved at sikre, at der i EU’s sanktionspolitik tages behørigt hensyn til domstolens procedurer og domme

                           f)

                           at opfordre EU-medlemsstaterne til at anvende princippet om universel jurisdiktion i bekæmpelsen af straffrihed og forbrydelser mod menneskeheden med henblik på at forbedre det internationale strafferetlige system

                     Opbygning af en effektiv sanktionspolitik

                           g)

                           at forpligte sig til at øge samarbejdet og synergien mellem de 27 EU-medlemsstater mest muligt og indtrængende opfordre dem til at tale med samlet og konsekvent stemme med hensyn til fordømmelse af autoritære regimer ved hjælp af én fælles integreret EU-tilgang

                           h)

                           at erkende, at sanktioner, der ikke koordineres på internationalt plan, kan være ineffektive og modvirke deres erklærede mål, kan underminere troværdigheden af samt gennemsigtigheden og konsekvensen i den europæiske sanktionspolitik og kan styrke det pågældende autoritære regime eller indskrænke EU’s og medlemsstaternes relative forhandlingsspillerum og troværdighed over for den pågældende stat; at sikre bedre koordination og udveksling af information mellem medlemsstaterne ved hjælp af klare procedurer

                           i)

                           at gennemføre eksisterende sanktionsordninger på en stram og sammenhængende måde, idet det tilstræbes at undgå anvendelse af dobbelte standarder, og udvide anvendelsesområdet for sanktionsordningerne til at omfatte krænkelse af de grundlæggende frihedsrettigheder, navnlig for så vidt angår religionsfrihed og ytringsfrihed; at sikre, at lande, der hører til det Europæiske Økonomisk Samarbejdsområde (EØS), og lande, der søger om optagelse i Den Europæiske Union, også anvender de restriktive foranstaltninger og udveksler relevant information med EU

                           j)

                           at iværksætte sanktioner eller restriktive foranstaltninger, der er målrettede og står i et rimeligt forhold til det mål, der søges nået, og som kun har til formål at indvirke på den ansvarlige elite i repressive eller kriminelle regimer og de ansvarlige ikke-statslige aktører i fejlslagne stater, samt så vidt muligt minimere risikoen for, at sanktionerne rammer civilbefolkningen, navnlig de mest sårbare

                           k)

                           at sikre, at den udenlandske bistand til udvikling eller andre formål ikke ender med at blive et incitament for autoritære ledere og deres inderste kreds til at berige sig

                           l)

                           at sikre, så vidt muligt, at sanktionspolitikken kombineres med støtte til civilsamfundet i det pågældende land; at forbedre kvaliteten af og gennemsigtigheden i indberetningsfasen, således at det bliver muligt nøjagtigt at angive den ydede bistand og det bidrag, den faktisk yder med henblik på at opfylde civilsamfundets behov

                           m)

                           at sikre, at der ikke anvendes dobbelte standarder, når der træffes afgørelser om restriktive foranstaltninger eller sanktioner, og at disse anvendes uanset politiske, økonomiske og sikkerhedsmæssige interesser

                           n)

                           at sikre, at restriktive foranstaltninger, der begrænser europæiske virksomheders markedsaktiviteter i lande, der er underkastet sanktioner, ikke er til fordel for konkurrenter fra tredjelande

                           o)

                           at sikre, at medlemsstaterne og EU’s missions- og delegationsledere er tæt involveret i processen med at udforme, gennemføre, overvåge og evaluere restriktive foranstaltninger og deres konsekvenser på stedet ved at tilvejebringe materiale til konsekvensanalyse, hvilket gør EU's tilstedeværelse på stedet absolut nødvendig; at sikre, at de relevante oplysninger straks videregives til Europa-Parlamentet

                           p)

                           at sikre, at de vigtigste forkæmpere for demokrati og menneskerettigheder i de lande, som der er iværksat sanktioner over for, inddrages nøje i processen med at udforme, gennemføre og evaluere restriktive foranstaltninger

                           q)

                           at pålægge de eksisterende strukturer i EU’s Udenrigstjeneste og Kommissionen at foretage en grundig situationsanalyse af den økonomiske og samfundsmæssige struktur i det pågældende land før og efter vedtagelse af sanktioner, og således undersøge de direkte og indirekte virkninger af alle specifikke foranstaltninger på det politiske og socioøkonomiske område i det pågældende samfund samt tage hensyn til, hvilken virkning de får på erhvervslivets elite, civilsamfundets grupper, den politiske opposition og også de reformorienterede elementer i regeringen

                           r)

                           at forpligte RELEX/Sanktionsgruppen til at opfylde sit mandat om at gennemføre forskning i iværksættelse af sanktioner, evaluering af eksisterende sanktioner og udvikling af bedste praksis med hensyn til anvendelsen og gennemførelsen af restriktive foranstaltninger og til regelmæssigt at aflægge rapport til Rådet og Europa-Parlamentet om sine resultater

                           s)

                           at pålægge EU’s juridiske og andre relevante tjenester at rådgive Rådet om, hvilke forsigtighedsforanstaltninger der er nødvendige for at hindre, at sortlistede personer omgår sanktionerne

                           t)

                           at forpligte EU-Udenrigstjenesten og Kommissionen til at anvende en mere integreret fremgangsmåde, hvor de deler ekspertise og viden i forbindelse med udformningen, gennemførelsen og revisionen af sanktioner

                           u)

                           at pålægge Rådet og Kommissionen at afsætte tilstrækkelig tid og tilstrækkelige ressourcer og anvende eksperter med viden om det pågældende land og personale, der er specialiseret i menneskerettigheder, til de analyser, der går forud for udformningen af sanktioner og til evaluering af sanktionernes effektivitet

                           v)

                           at pålægge Kommissionen og medlemsstaterne at koordinere gennemførelsen af våbenembargoer, hvilket hører under medlemsstaternes kompetenceområde

                           w)

                           at pålægge Kommissionen og medlemsstaterne årligt at aflægge rapport om iværksættelsen af sanktioner og deres effektivitet

                           x)

                           at opfordre Frankrig og Det Forenede Kongerige og alle EU’s ikke-permanente medlemmer af FN's Sikkerhedsråd til at udøve tilstrækkeligt pres til at sikre, at FN’s Sikkerhedsråds resolutioner gennemføres nøje og fuldt ud

                           y)

                           i givet fald at overveje at gøre brug af bestemmelser om "væsentlige elementer" i den bilaterale handel, som giver EU mulighed for at pålægge sanktioner for krænkelse af menneskerettighederne og de demokratiske principper, og føre en sammenhængende europæisk udenrigspolitik med henblik på at støtte foranstaltninger mod autoritære regimer

                     Tilsagn om en konsekvent politik inden for EU's grænser

                           z)

                           at pålægge EU’s medlemsstater at oplyse, når personer på sanktionslisten har fysiske og finansielle aktiver inden for medlemsstaternes grænser, samt aktivernes omtrentlige værdi og beliggenhed; at opfordre EU-medlemsstaterne til at samarbejde om udveksling af relevante oplysninger eksempelvis gennem de eksisterende kontorer for inddrivelse af aktiver samt gennem Camden Asset Recovery Inter-Agency Network (CARIN); at fremme samarbejdet mellem EU-medlemsstaterne med henblik på identifikation og konfiskation af disse aktiver

                           aa)

                           at pålægge alle EU-medlemsstater at sikre nøje gennemførelse af målrettede finansielle sanktioner eller restriktive foranstaltninger, såsom:

                                       —

                                       at udvide anvendelsen af direktiv 2005/60/EF om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme til obligatorisk at dække alle forsøg på at åbne konti eller deponere penge, der gøres af diktatorer, som er genstand for sanktioner, og fysiske og juridiske personer, der har tilknytning til dem, eftersom disse penge stammer fra kriminalitet, tyveri og underslæb, og undersøge mulighederne for andre forebyggende mekanismer, der kan bremse indstrømningen af uretmæssigt tilegnede statsmidler eller -aktiver i EU’s finansielle institutioner

                                       —

                                       afslag på långivning, stramning af foranstaltninger i forbindelse med tilbagebetaling af lån samt indefrysning af indlån for at sikre, at foranstaltningerne i praksis forhindrer bestemte personer og enheder al adgang til finansielle tjenesteydelser inden for EU’s retsområde

                           ab)

                           at sikre, at de restriktive økonomiske og finansielle foranstaltninger anvendes af alle personer og foretagender, der driver virksomhed inden for EU, herunder tredjelandsstatsborgere, samt af EU-borgere eller økonomiske foretagender, der driver virksomhed uden for EU’s grænser, men som er registreret eller oprettet i henhold til en EU-medlemsstats lovgivning

                           ac)

                           at sikre, at der nedlægges strengt forbud mod, at ledere, der er genstand for sanktioner, samt fysiske og juridiske personer og foretagender, som har en klar tilknytning til dem, kan eje aktiver og fast ejendom i EU

                           ad)

                           at pålægge EU-medlemsstaterne at forbyde skoler og universiteter, tænketanke og andre akademiske institutioner at acceptere støtte, lån eller gaver fra ledere, der er genstand for sanktioner, og fra fysiske og juridiske personer, der er knyttet til disse ledere, og at skabe transparens i deres private finansiering

                           ae)

                           at pålægge EU-medlemsstaterne at forbyde sportsforeninger (herunder fodboldklubber) og velgørende organisationer at acceptere støtte, lån eller gaver fra ledere, der er genstand for sanktioner, og fra fysiske og juridiske personer, der er knyttet til disse ledere

                           af)

                           at pålægge EU og EU-medlemsstaterne nøje at håndhæve rejseforbud, der forbyder personer, som er genstand for sanktioner, at rejse inden for EU af andre end humanitære årsager

                           ag)

                           at pålægge EU-medlemsstaterne aktivt at undersøge og i givet fald retsforfølge fysiske eller juridiske personer i Europa, der har bistået ledere, som er genstand for sanktioner, og personer, der er knyttet til disse ledere, med at omgå eller undgå de sanktioner, der lovligt er blevet iværksat mod dem

                     Udadrettede aktiviteter

                           ah)

                           at forpligte EU til at opbygge international støtte og koalitioner i forbindelse med sine politikker, navnlig i forhold til indflydelsesrige aktører i den pågældende region og internationale organisationer, samt til at inddrage Europa-Parlamentet fuldt ud i denne proces

                           ai)

                           at engagere EU i at styrke legitimiteten af og opbygge bred offentlig og politisk støtte til sine politikker, herunder restriktive foranstaltninger og sanktioner, på EU-niveau og på internationalt plan, navnlig i lande, hvis styre er genstand for sanktioner, og til at inddrage Europa-Parlamentet fuldt ud i denne proces

                           aj)

                           at opfordre EU indtrængende til, i mangel af sanktioner eller restriktive foranstaltninger fra FN’s Sikkerhedsråds side, at samarbejde med andre stater, der anvender sanktioner, udveksle oplysninger og koordinere sine aktioner med henblik på at sikre den størst mulige virkning på internationalt plan og gøre anvendelsen af EU-sanktioner så effektiv som muligt

                           ak)

                           at forpligte næstformanden i Kommissionen/den højtstående repræsentant, missionsledere og EU-Udenrigstjenesten til udtrykkeligt at meddele ledere, som er genstand for sanktioner, hvad der kræves af dem, til at opstille præcise og opnåelige mål med henblik på at fremme positive ændringer og tilbyde passende teknisk bistand

                           al)

                           at pålægge medlemsstaterne så vidt det er juridisk muligt at dele oplysninger om sortlistede personer med andre stater, relevante EU-organer og internationale organisationer

                           am)

                           at pålægge medlemsstaterne at sikre en rimelig grad af offentlig adgang til informationer om nationale foranstaltninger vedrørende de restriktive foranstaltninger, der anvendes

                           an)

                           at pålægge Rådet at høre Europa-Parlamentet fuldt ud under revisionen af sanktioner og at indhente forslag fra Europa-Parlamentet om de politiske retningslinjer og udformningen af EU’s sanktionspolitik i et bredere perspektiv

                           ao)

                           at erindre om, at diplomatiske tvangsforanstaltninger også skal kombineres med positive foranstaltninger såsom udviklingsstøtte, bæredygtigt økonomisk samarbejde og bistand til civilsamfundet

                           ap)

                           at ledsage sanktioner og evalueringen heraf med foranstaltninger, der er baseret på samarbejde og dialog med civilsamfundsorganisationer og med befolkningen i mållandene, med henblik på at udvikle eller styrke en kultur med respekt for demokrati og menneskerettigheder i det pågældende land

                           aq)

                           at bestræbe sig på at mobilisere indefrosne og konfiskerede aktiver med henblik på hurtigst muligt at sende dem tilbage til deres respektive lande til gavn for befolkningen

                     *
               * *

               2.

               pålægger sin formand at sende denne henstilling til Rådet og til orientering til Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten.

      (1)  EUT L 196 af 2.8.2003, s. 45.

      (2)  EUT L 328 af 24.11.2006, s. 59.

      (3)  EUT L 23 af 27.1.2009, s. 37.

      (4)  EUT C 295 E af 4.12.2009, s. 49.

      (5)  EUT L 309 af 25.11.2005, s. 15.


title: Henstilling med henblik på rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Tysklands opdaterede stabilitetsprogram, 2001-2005

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


Avis juridique important

|

31998H0480

98/480/EF: Kommissionens henstilling af 22. juli 1998 om god miljøpraksis for vaske- og rengøringsmidler (meddelt under nummer K(1998) 2163)

EF-Tidende nr. L 215 af 01/08/1998 s. 0073 - 0075

KOMMISSIONENS HENSTILLING af 22. juli 1998 om god miljøpraksis for vaske- og rengøringsmidler (meddelt under nummer K(1998) 2163) (98/480/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER,som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 155, andet led, ogud fra følgende betragtninger:Vaske- og rengøringsmidler har allerede været genstand for forskellige fællesskabsbestemmelser om fremstilling, passende håndtering, anvendelse og mærkning, særlig Rådets direktiv 73/404/EØF af 22. november 1973 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om vaske- og rengøringsmidler (1), senest ændret ved direktiv 86/94/EØF (2), og Kommissionens henstilling 89/542/EØF af 13. september 1989 om mærkning af vaske- og rengøringsmidler (3);Rådets direktiv 88/379/EØF af 7. juni 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om klassificering, emballering og etikettering af farlige præparater (4), senest ændret ved direktiv 96/65/EF (5), gælder for vaske- og rengøringsmidler, der er klassificeret som farlige i henhold til artikel 3 i ovennævnte direktiv;foranstaltningerne i denne henstilling foregriber ikke kravene i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald (6);Der gælder særlige fællesskabskrav for kosmetiske midler, som ikke er omfattet af denne henstilling;miljøkriterierne for tildeling af Fællesskabets miljømærke til vaskemidler som fastsat i Kommissionens beslutning 95/365/EF (7) er forskellige fra denne henstilling; fabrikanter bør derfor overveje at anvende Fællesskabets miljømærke udover at overholde denne henstilling;Kommissionen har fastlagt retningslinjer for effektiv anvendelse af miljøaftaler i en meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet (8); Rådet og Europa-Parlamentet har i deres resolutioner af 17. juli 1997 og 7. oktober 1997 om miljøaftaler anerkendt, at sådanne aftaler kan være et værdifuldt instrument til at udnytte industriens egen ansvarsbevidsthed maksimalt (9);Kommissionen finder, at alle berørte parter skal konsulteres vedrørende henstillingen og i særdeleshed vedrørende dens implementering og de opnåede resultater, for derved at fremme effektiviteten og for at garantere gennemsigtighed og troværdighed for denne industriforpligtelse, som anerkendt af Kommissionen i form af en kommissionshenstilling;reduktion i vasketemperaturer ville nedbringe energiforbruget og således nedbringe CO2-emissionerne;reduktion af forbruget af vaskemidler og deres emballage vil sandsynligvis mindske de generelle miljøvirkninger tilknyttet vaske- og rengøringsmidler;reduktion af svært bionedbrydelige ingredienser i vaske- og rengøringsmidler vil reducere vaske- og rengøringsmidlers miljøvirkninger;industrien udarbejdede en adfærdskodeks for at forbedre forbrugeroplysningen, der kunne sikre rigtig anvendelse og især dosering af vaske- og rengøringsmidler gennem mere detaljeret mærkning, oplysende annoncer og andre programmer med henblik på at gøre forbrugerne mere miljøbevidste, spare ressourcer og have direkte positive virkninger for vandkvaliteten og miljøet generelt;der er i hver medlemsstat nationale sammenslutninger, der repræsenterer størstedelen af virksomhederne i vaske- og rengøringsmiddelindustrien; de er alle medlemmer af AISE (Association Internationale de la savonnerie, de la détergence et des produits d'entretien), der har forpligtet sig til at anvende denne kommissionshenstilling;AISE, der repræsenterer over 90 % af vaske- og rengøringsmiddelindustrierne i Fællesskabet, har forpligtet sig til at sikre overensstemmelse med denne henstilling i samarbejde med de nationale sammenslutninger;ikke AISE-medlemmer, der sælger, markedsfører eller fremstiller vaske- og rengøringsmidler i Det Europæiske Fællesskab og Det Europæiske Økonomiske samarbejdsområde kan også deltage heri;de resultater, der opnås ved denne henstilling, bør meddeles til Europa-Parlamentet og Rådet samt til offentligheden lige som Kommissionens meddelelser om miljøaftaler;gennemførelse af Kommissionens henstilling skal på den ene side sikres af AISE ved over for Kommissionen at sikre overensstemmelse med bestemmelserne i denne henstilling og på den anden side af de nationale sammenslutninger, der vil samarbejde med myndighederne i medlemsstaterne for at sikre gennemførelse af disse bestemmelser;denne henstilling bør træde i kraft så hurtigt som muligt for at reducere miljøvirkningerne af anvendelsen af vaske- og rengøringsmidler;det er nødvendigt, at producenter og forbrugere udviser andre bestræbelser, for at der kan opnås bæredygtig udvikling,HENSTILLER:Artikel 1 I denne henstilling forstås ved vaske- og rengøringsmidler de produkter, der sælges til offentligheden generelt til brug ved vask og rengøring.Artikel 2 Den samlede mængde energi, der anvendes til et vaskekredsløb for produktgruppen defineret i artikel 1, bør reduceres med 5 % inden år 2002 i forhold til 1996.Artikel 3 Forbruget pr. capita i Det Europæiske Fællesskab af produktgruppen defineret i artikel 1 bør reduceres med 10 % inden år 2002 i forhold til 1996.Artikel 4 Forbruget pr. capita af primær og sekundær emballage af produktgruppen defineret i artikel 1 bør reduceres med 10 % inden år 2002 i forhold til 1996.Artikel 5 Indholdet af svært bionedbrydelige organiske ingredienser, som defineret i bilaget, bør reduceres for produktgruppen defineret i artikel 1 inden år 2002 i forhold til 1996.Artikel 6 Gennem forbrugeroplysning skal der informeres om korrekt brug af vaske- og rengøringsmidler, jf. dog Rådets direktiv 84/450/EØF (10) om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om vildledende reklame.Artikel 7 For at overvåge fremskridt med hensyn til denne henstilling vil der blive indsamlet statistiske oplysninger i medlemsstaterne. De indsamlede statistiske oplysninger skal rapporteres til henholdsvis Kommissionen og til de nationale myndigheder. De oplysninger og data, der skal indsamles, samt dataindsamlingen og -efterprøvningen er fastlagt i bilaget.De nationale AISE-sammenslutninger og AISE selv vil få en neutral organisation til at indsamle og behandle de statistiske oplysninger.Artikel 8 Med henblik på gennemførelse af denne henstilling samarbejder de nationale myndigheder med de nationale medlemmer af AISE.Artikel 9 Indtil målene i henstillingen er nået, hører Kommissionen hvert andet år medlemsstaterne, AISE og forbrugerudvalget (11) om situationen med hensyn til gennemførelse af henstillingen. Kommissionen underretter Rådet og Europa-Parlamentet herom og stiller oplysningerne til rådighed for offentligheden.Udfærdiget i Bruxelles, den 22. juli 1998.På Kommissionens vegneMartin BANGEMANNMedlem af Kommissionen(1) EFT L 347 af 17. 12. 1973, s. 51.(2) EFT L 80 af 25. 3. 1986, s. 51.(3) EFT L 291 af 10. 10. 1989, s. 55.(4) EFT L 187 af 16. 7. 1988, s. 14.(5) EFT L 265 af 18. 10. 1996, s. 15.(6) EFT L 365 af 31. 12. 1994, s. 10.(7) EFT L 217 af 13. 9. 1995, s. 14.(8) KOM (96) 561, endelig udg. af 27. november 1996.(9) EFT C 286 af 22. 9. 1997, s. 254 og EFT C 321 af 22. 10. 1997, s. 6.(10) EFT L 250 af 19. 9. 1984, s. 17. Direktivet er senest ændret ved Rådets og Europa-Parlamentets direktiv 97/55/EF af 6. oktober 1997, EFT L 290 af 23. 10. 1997, s. 18.(11) EFT L 162 af 13. 7. 1995, s. 37.BILAG AISE og de nationale medlemmer heraf indsamler alle nødvendige data og overvåger gennemførelsen af denne henstilling. Med henblik herpå kan de nationale sammenslutninger, der er medlemmer af AISE, samarbejde med de nationale myndigheder. Referencegrundlaget for gennemførelse af henstillingens mål er år 1996.Følgende data indsamles for hvert enkelt nationalt marked:ProduktforbrugVirksomheder opgiver deres samlede forbrug af vaske- og rengøringsmidler (pulver og flydende) i tons pr. kalenderår. Forbrug betyder salg på hvert nationalt marked af vaske- og rengøringsmidler målt i tons.EmballageforbrugVirksomheder opgiver deres samlede forbrug af emballage til de ovennævnte vaske- og rengøringsmidler i tons pr. kalenderår på hvert nationalt marked.Svært bionedbrydelige organiske ingredienserVirksomheder opgiver deres samlede forbrug af svært bionedbrydelige organiske ingredienser (1) tilknyttet det ovenfor nævnte salg af vaske- og rengøringsmidler (pulver og væsker) i tons pr. kalenderår på hvert nationalt marked.EnergiforbrugReduktion af energiforbruget pr. vask vil blive defineret på basis af ændring i vaskeprogrammers temperaturfordeling. AISE vil opstille passende og repræsentative vanestudier på europæisk plan for at finde temperaturprofilen for hver medlemsstat.Statistiske oplysninger indsamles i medlemsstaterne og rapporteres gennem AISE til Kommissionen hvert andet år, undtagen for energiforbruget, der kun opgives for 1996 og igen i år 2002. Den første rapport med data for referencegrundlaget 1996 meddeles Kommissionen i september 1998.Den første statusrapport om 1997 og 1998 meddeles Kommissionen i september 1999. Rapporterne til Kommissionen omfatter data for hver medlemsstat og gennemsnitsdata for EU.Overensstemmelse med målene i denne henstilling vil blive baseret på vægtede gennemsnitsdata for EU.Med den første rapport giver AISE Kommissionen en liste over virksomheder, der gennemfører henstillingen i hver medlemsstat.Indsamling og efterprøvning af data foretages af et uafhængigt organ med passende erfaring. Det uafhængige organ garanterer, at fortrolige oplysninger fra de individuelle virksomheder ikke videregives.(1) Svært bionedbrydelige organiske ingredienser er dem, der ikke bionedbrydes mere end 70 % i SCAS-testsystemet for bionedbrydelighed eller i Zahn Wellens test som defineret under C.12 og C.9 i bilag V til direktiv 67/548/EØF (EFT 196 af 16. 8. 1967), senest ændret ved direktiv 92/32/EØF (EFT L 154 af 5. 6. 1992).


title: En europæisk demokratifond Europa-Parlamentets henstilling af 29. marts 2012 til Rådet om de nærmere retningslinjer for den mulige oprettelse af en europæisk demokratifond (2011/2245(INI))

text:
               6.9.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               CE 257/13

         Torsdag den 29. marts 2012En europæisk demokratifond
   P7_TA(2012)0113
   Europa-Parlamentets henstilling af 29. marts 2012 til Rådet om de nærmere retningslinjer for den mulige oprettelse af en europæisk demokratifond (2011/2245(INI))
   2013/C 257 E/03

      Europa-Parlamentet,

               —

               der henviser til forslag til henstilling til Rådet af Alexander Graf Lambsdorff for ALDE-Gruppen om de nærmere retningslinjer for den mulige oprettelse af en europæisk demokratifond (B7-0391/2011),

               —

               der henviser til sin beslutning af 7. juli 2011 om eksterne EU-politikker til fremme af demokratisering (1),

               —

               der henviser til artikel 2, 6, 8 og 21 i traktaten om Den Europæiske Union,

               —

               der henviser til sin beslutning af 14. december 2011 om revisionen af den europæiske naboskabspolitik (2), særlig punkt 10,

               —

               der henviser til sine beslutninger af 7. april 2011 om revisionen af den europæiske naboskabspolitik - den østlige dimension (3) og om revisionen af den europæiske naboskabspolitik - den sydlige dimension (4),

               —

               der henviser til sin beslutning af 16. december 2010 om årsberetningen om menneskerettighederne i verden 2009 og EU's menneskerettighedspolitik (5),

               —

               der henviser til sin beslutning af 25. april 2002 om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om, hvordan Den Europæiske Union kan medvirke til at fremme menneskerettigheder og demokratisering i tredjelande (6),

               —

               der henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1889/2006 af 20. december 2006 om oprettelse af et finansieringsinstrument til fremme af demokrati og menneskerettigheder på verdensplan (EIDHR) (7),

               —

               der henviser til aftalerne mellem EU og tredjelande og de deri indeholdte klausuler om menneskerettigheder og demokrati,

               —

               der henviser til Rådets konklusioner af 18. maj 2009 om støtte til demokratisk regeringsførelse: Mod en bedre EU-ramme,

               —

               der henviser til tre sæt rådskonklusioner: konklusionerne af 22. oktober 2009 om demokratistøtte i EU’s eksterne forbindelser, konklusionerne af 13. december 2010, som indeholder situationsrapporten for 2010 og listen over pilotlande, samt konklusionerne af 20. juni 2011 om den europæiske naboskabspolitik,

               —

               der henviser til den fælles meddelelse fra Kommissionen og Den Europæiske Unions højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik af 25. maj 2011 "En ny tilgang til nabolande i forandring" (COM(2011)0303),

               —

               der henviser til Kommissionens meddelelse "Et partnerskab for demokrati og fælles velstand med det sydlige Middelhavsområde" (COM(2011)0200)),

               —

               der henviser til Rådets (udenrigsanliggender) konklusioner om den europæiske naboskabspolitik, der blev vedtaget på Rådets 3101. samling den 20. juni 2011,

               —

               der henviser til Rådets (udenrigsanliggender) konklusioner om den europæiske demokratifond, der blev vedtaget på Rådets 3100. samling den 1. december 2011,

               —

               der henviser til Kommissionens tematiske og geografiske finansinstrumenter vedrørende demokratisering og menneskerettigheder (såsom Det Europæiske Instrument for Demokrati og Menneskerettigheder (EIDHR), det europæiske naboskabs- og partnerskabsinstrument (ENPI) etc.,

               —

               der henviser til støtteskrivelse af 25. november 2011 om oprettelse af en europæisk demokratifond til Parlamentets formand, Jerzy Buzek, og den højtstående repræsentant/næstformanden, Catherine Ashton,

               —

               der henviser til forretningsordenens artikel 121, stk. 3, og artikel 97,

               —

               der henviser til betænkning fra Udenrigsudvalget og udtalelse fra Udviklingsudvalget (A7-0061/2012),

               A.

               der henviser til, at EU-traktaterne forankrer de universelle menneskerettigheder og demokratiet som grundlæggende værdier for EU og som grundlaget og målsætningen for EU's optræden udadtil;

               B.

               der henviser til, at artikel 8 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde knæsætter princippet om integrering af kønsaspektet ved at fastslå, at Unionen i alle sine aktiviteter tilstræber at fjerne uligheder og fremme ligestilling mellem mænd og kvinder;

               C.

               der henviser til, at Rådet i sit handlingsprogram for demokrati i forbindelserne udadtil gav udtryk for sit ønske om at øge sammenhængen og effektiviteten i sin støtte, og henviser til, at der kun er sket få fremskridt i den henseende;

               D.

               der henviser til, at Parlamentet udtrykte tilfredshed med initiativet om oprettelsen af Den Europæiske Demokratifond i sin ovennævnte beslutning af 7. juli 2011;

               E.

               der henviser til, at oprettelsen af den europæiske demokratifond støttes i en skrivelse til Europa-Parlamentets formand, Jerzy Buzek, og den højtstående repræsentant/næstformanden, Catherine Ashton, fra flere højt profilerede menneskerettighedsforkæmpere, herunder modtagerne af Sakharov-prisen, Aung San Suu Kyi og Alaksandr Milinkievic;

               F.

               der henviser til, at EU og medlemsstaterne endnu ikke har iværksat en virkelig sammenhængende og strategisk tilgang til demokratiseringsspørgsmål, der anerkender demokratistøtte som et særskilt handlefelt;

               G.

               der henviser til, at begivenhederne under "det arabiske forår" og i de østlige nabostater har demonstreret behovet for et øjeblikkeligt strategisk engagement fra EU’s side i forhold til lande med autoritære styrer og lande, der stræber efter demokratiske reformer, som bygger på en ny og anderledes tilgang, der skal genoprette troværdigheden og yde rettidig bistand i forbindelse med overgangen til demokrati; der henviser til, at oprettelsen af Den Europæiske Demokratifond kan være et af EU's mest konkrete reaktioner på de udfordringer, som demokratiseringsprocessen i nabolandene og derudover giver anledning til;

               H.

               der henviser til, at kvinder spiller en nøglerolle i demokratiseringsprocesserne og i vellykkede samfundsbevægelser;

               I.

               der henviser til, at de seneste begivenheder i Nordafrika og Mellemøsten har vist, at kvinder spiller en afgørende rolle i de demokratiske forandringer, at kvinders rettigheder ofte krænkes, at kvinder ofte har større fattigdomsrisiko, og at de ofte marginaliseres i deres lands politiske, sociale og økonomiske liv;

               J.

               der henviser til, at opstanden i Nordafrika og Mellemøsten skærper behovet for hurtigt at gribe ind over for ustabile og udemokratiske regimer i EU's naboskab, eftersom de har betydning for Europas egen sikkerhed og stabilitet;

               K.

               der henviser til, at opstramningen af politikken til fremme af demokrati og menneskerettigheder, der blev udviklet som led i EU’s naboskabspolitik og moderniseringsdagsordenen, nødvendigvis må suppleres med øgede muligheder for at reagere både hurtigt og konsekvent på begivenheder, der vedrører demokrati og retsstatsprincipper,

               L.

               der henviser til, at Det Europæiske Instrument for Demokrati og Menneskerettigheder (EIDHR) fokuserer på hasteforanstaltninger i forhold til menneskerettighedsforkæmpere, der er i fare, herunder journalister og oppositionsmedlemmer, og langsigtede foranstaltninger, der supplerer de eksisterende geografiske EU-instrumenter;

               M.

               der henviser til, at politiske partier, fremtrædende politiske personligheder (som f.eks. systemkritikere, oppositionsledere, ledere af ungdomsorganisationer), samfundsbevægelser, repræsentanter for civilsamfundet og medierne (herunder journalister, bloggere, aktivister fra de sociale medier og kunstnere), som klart arbejder for at forbedre demokratiet, fortsat spiller en central rolle i det enkelte demokrati og den enkelte demokratiseringsproces; der henviser til, at støtten til disse aktører tidligere har været begrænset som følge af manglende ressourcer, et begrænset mandat og tidskrævende EIDHR-procedurer;

               N.

               der henviser til, at Rådet (udenrigsanliggender) har støttet initiativet om oprettelse af en europæisk demokratifond; der henviser til, at arbejdet med oprettelsen skrider hurtigt frem, og at det er nødvendigt snarest at nå til enighed om de driftsmæssige aspekter;

               1.

               henstiller til Rådet at:

                           a)

                           sikre, at Den Europæiske Demokratifond vil sikre en mere strategisk og politisk EU-tilgang til demokratistøtte ved at yde kontekstspecifik, fleksibel, rettidig og bottom-up-orienteret bistand med mulighed for hurtig omprogrammering, når dette er nødvendigt for at bidrage til at fremme den demokratiske omstilling i partnerlandene;

                           b)

                           påvise, at det er nemmere og mere effektivt at nå ovennævnte mål ved at oprette en ny fond end ved at revidere de eksisterende instrumenter, især EIDHR;

                           c)

                           udarbejde en klar opgave- og værdibeskrivelse for Den Europæiske Demokratifond, så der er klare kriterier for udvælgelse af modtagere, især hvad angår metodologien i udvælgelsesprocessen;

                           d)

                           lægge vægt på sammenhæng og effektivitet i EU's demokratistøtte, som anført i EU-handlingsdagsordenen for demokratistøtte i EU's eksterne forbindelser, og fastlægge Den Europæiske Demokratifonds mandat og organisation i denne ånd;

                           e)

                           kræve, at Den Europæiske Demokratifond garanterer princippet om nationalt ejerskab til de demokratiske processer, og at demokratiopbygningen sker ved at give mere indflydelse på alle niveauer helt fra samfundets basis og op til de øverste regeringsorganer;

                           f)

                           sikre, at Den Europæiske Demokratifond tilskynder til et "dybt forankret og bæredygtigt demokrati" i lande, der befinder sig i fasen før omstillingen, i selve omstillingsfasen eller i fasen efter omstillingen med primært - men ikke eksklusivt - fokus på EU's nabolande og samtidig får et målrettet mandat, der giver den mulighed for at supplere andre instrumenters demokratistøtteforanstaltninger og føre bevis for sin merværdiskabelse;

                           g)

                           indhente værdifuld erfaring ved indledningsvis, men ikke eksklusivt, at fokusere på EU's nabolande;

                           h)

                           garantere, at Den Europæiske Demokratifond skaber synergi med og supplerer det arbejde, der varetages af EU’s institutionerne, herunder Europa-Parlamentet, og medlemsstaterne, deres bistandsorganisationer og de fonde, de finansierer, og samtidig arbejder tæt sammen med dem, etablerer partnerskaber, undgår overlapning og tilstræber komplementaritet og tæt samordning med Anna Lindt fonden, især angående fremme af demokratiet i Middelhavsregionen;

                           i)

                           sikre, at den europæiske demokratifond skaber merværdi ved at supplere og ikke duplikere eller hæmme de eksisterende finansieringsinstrumenters, navnlig EIDHR’s og stabilitetsinstrumentets aktiviteter; sikre, at den europæiske demokratifond i givet fald kan igangsætte projekter, der senere kan fortsættes af EIDHR eller de geografiske instrumenter, og dermed skabe en kontaktflade for programmering, der kan sikre sammenhæng og bæredygtighed på lang sigt;

                           j)

                           definere en præcis metode til at undgå overlapning mellem de finansielle instrumenter, det komplekse net af EU-strukturer, de parlamentariske strukturer (OPPD, ECG osv.), der er ansvarlige for menneskerettigheder, og den europæiske demokratifond, før arbejdet på projektet indledes;

                           k)

                           sikre, at den europæiske demokratifond i forbindelse med den strategiske planlægning samarbejder med de øvrige EU-instrumenter og -strukturer, der beskæftiger sig med opgaver i forbindelse med menneskerettigheder og demokratisering, navnlig EIDHR, stabilitetsinstrumentet, den fælles strategiske ramme og de geografiske instrumenter; sikre en sund og gennemsigtig økonomisk forvaltning med lave administrations- og transaktionsomkostninger; være sig betydningen af fællesskabsmetoden bevidst og opfordre Kommissionen til hurtigst muligt at undersøge, hvordan fællesskabsinstrumenterne kan sættes i stand til at reagere hurtigere i fremtiden, og hvordan og hvornår der kan oprettes en ny EU-fond, hvis der etableres et behørigt retsgrundlag i en ny finansforordning; sikre, at et eventuelt bidrag til finansieringen af Den Europæiske Demokratifond over EU-budgettet ikke vil ske på bekostning af de allerede begrænsede bevillinger til EIDHR;

                           l)

                           gøre det muligt for den europæiske demokratifond at agere i tre faser: før omstillingen, under omstillingen og efter omstillingen, for at kickstarte projekter og innovative løsninger og græsrodsidéer, som hidtil ikke har kunnet støttes af EU på grund af proceduremæssige restriktioner og risikoreduktion; udforme Den Europæiske Demokratifond på en sådan måde, at den bliver mere risikovillig, samtidig med, af EU's finansforordning overholdes;

                           m)

                           kræve, at der skabes sikkerhed for, at EU's valgobservationsmissioner er upartiske, hvorfor Den Europæiske Demokratifond ikke bør medtage sådanne missioner blandt sine aktiviteter til fremme af demokratiet;

                           n)

                           henvende sig til en bred gruppe af mulige støttemodtagere under de tidlige stadier af finansieringen i et konkret land, herunder politiske demokratiforkæmpere (f.eks. fremvoksende politiske aktører, græsrodsbevægelser, ikke-registrerede ngo’er og fagforeninger), observatører, whistleblowere, individuelle politiske aktivister, kulturelle aktører, nye medieaktører (f.eks. bloggere etc.), organisationer, der kæmper for mindretallenes rettigheder, og tænketanke, for at gøre det muligt for Den Europæiske Demokratifond at støtte en bred vifte af lokale aktører, der stræber efter demokratiske reformer; støtte ovennævnte politiske aktører og bevægelser på en pluralistisk måde;

                           o)

                           sikre, at Den Europæiske Demokratifond tager særligt hensyn til kvindernes inddragelse i demokratiseringsprocessen ved at støtte kvindeorganisationer og -projekter på kønsspecifikke områder som f.eks. bekæmpelse af vold, jobskabelse og politisk engagement, udvidelse af kvindernes adgang til uddannelse og retsvæsenet og forhindring af eller ophør med krænkelserne af kvindernes rettigheder;

                           p)

                           sikre, at den europæiske demokratifond støtter foreninger med tilknytning til forskellige politiske partier i overgangslandene, i betragtning af at de er centrale aktører i demokratiet, og så at de kan bidrage til at opnå national konsensus;

                           q)

                           give Den Europæiske Demokratifond bemyndigelse til at udbetale støtte direkte til de endelige støttemodtagere uden forskelsbehandling og efter høring af de lokale EU-delegationer og om muligt gennem politiske fonde eller ngo'er med dokumenterede erfaringer fra en vellykket indsats for at fremme demokratiet; erkende, at videretildeling særlig i begyndelsen vil være en effektiv mekanisme, der kan gøre det muligt for den europæiske demokratifond at arbejde med partnere på græsrodsplan, som er i besiddelse af den fornødne viden og lokale infrastruktur, og som har lokalbefolkningens tillid; tilstræbe videretildeling, da det vil begrænse Den Europæiske Demokratifonds administrative byrde og potentielle risici på betingelse af, at den politiske pluralisme på EU-plan respekteres og forvaltes gennem kernemodtagere;

                           r)

                           sikre, at EU får en politisk indflydelse, som svarer til dens budgettilskud; etablere en effektiv, åben og inklusiv forvaltningsstruktur med en afbalanceret blanding af repræsentanter for medlemsstaterne og EU-institutionerne, herunder Parlamentet, og uafhængige eksperter og administratorer; finde balancen mellem Den Europæiske Demokratifonds autonomi og uafhængighed og dens ansvarlighed over for bidragsyderne og sikre størst mulig finansiel redelighed i dens regnskab, idet der især skal skabes garanti for, at midler ikke går tabt gennem korruption, og at der ikke udbetales midler til personer eller enheder med forbindelse til kriminelle organisationer eller terrororganisationer;

                           s)

                           strukturere Den Europæiske Demokratifond som en administrativt let, fleksibel og effektiv Bruxelles-baseret struktur med enkle støttetildelingsmekanismer; sikre, at ansøgerne ikke pålægges at skulle igennem besværlige udbudsprocedurer; fastslå, at støttemodtagernes medfinansiering ikke bør være en forudsætning for at modtage støtte; sikre, at tildelingen af støtte bør være betinget af overholdelse af strenge og klare kriterier, og at listen over støttemodtagere offentliggøres, medmindre det bringer deres sikkerhed i fare; indføre sikkerhedsforanstaltninger for at undgå enhver form for svig eller misbrug af midler;

                           t)

                           indbygge passende kanaler for struktureret samarbejde og koordination med aktørerne i Bruxelles og i "marken" i Den Europæiske Demokratifond; sikre en nøje samordning og rådførelse mellem den kommende fonds bestyrelse og Den Europæiske Demokratifonds personale samt EU-Udenrigstjenesten, Kommissionen og Parlamentet om strategier, målsætninger og initiativer i forbindelse med de forskellige EU-instrumenter såvel som en struktureret dialog med EU-delegationerne og medlemsstaternes ambassader på stedet;

                           u)

                           sikre, at Den Europæiske Demokratifond har solide forbindelser til og regelmæssigt hører grupper af støttemodtagere, dog uden at have regionale kontorer, men ved at anvende EU-delegationerne og til lokale organisationer eller uafhængige eksperter og praktikere der er blevet kontrolleret grundigt for at sikre, at de ikke har forbindelser til kriminelle organisationer eller terrororganisationer;

                           v)

                           sikre, at der etableres en passende overvågningsordning for at evaluere effektiviteten af den ydede støtte;

                           w)

                           prioritere oprettelsen af Den Europæiske Demokratifond som et udenrigspolitisk EU-finansieringsinstrument inden for EU's institutionelle rammer for på denne måde at sikre, at Parlamentet kan udøve sine lovgivnings- og budgetmæssige beføjelser på behørig vis for så vidt angår EU's bidrags- og programmeringsaktiviteter;

                           x)

                           garantere, at EU's bidrag til Den Europæiske Demokratifond ydes i overensstemmelse med principperne for god økonomisk praksis og administreres af personale, der er uddannet i anvendelse af finansforordningen, der er gældende for EU's budget, og at Europa-Parlamentet får mulighed for at udøve fuld budgetmæssig og lovgivningsmæssig kontrol, herunder overvågning af og kontrol med, hvordan støtten anvendes;

                           y)

                           sikre, at Parlamentet får vide rammer til at føre politisk tilsyn med Den Europæiske Demokratifonds aktiviteter og programmering, og at dens indsats gøre til genstand for en grundig overvågning og evaluering fra en uafhængig tredjepart bl.a. ved at sikre, at Parlamentet holdes orienteret om Den Europæiske Demokratifonds årsberetninger; give tilstrækkelig plads til, at Europa-Parlamentet kan deltage i programplanlægningsfasen, fastlægge prioriteter og strategiske retningslinjer og bidrage med sin kreative styrke og tværnationale erfaring fra medlemsstaterne til at støtte demokratiseringsprocesser uden for Europas grænser;

                           z)

                           sikre, at Parlamentet inddrages og høres igennem hele processen med opstarten og driften af Den Europæiske Demokratifond, bl.a. ved at tage et politisk afbalanceret udvalg af medlemmer af Europa-Parlamentet med i styrelsesrådet og bestyrelsen; tage styrelsesrådets sammensætning op til revision for at sikre, at medlemsstaterne er repræsenteret gennem Rådet, og øge Parlamentets stilling i styrelsesrådet for fonden med henblik på at sikre behørig indflydelse i overensstemmelse med Parlamentets ansvar som den ene part af EU's budgetmyndighed; sætte Parlamentet i stand til at på en meningsfuld og systematisk måde at give sit input til udarbejdelsen af de politiske og strategiske retningslinjer, prioriteringen, de forventede resultater og de overordnede finansielle bevillinger, der ligger til grund for fondens aktiviteter;

                           aa)

                           konstant at evaluere Den Europæiske Demokratifonds resultater, præstationer og merværdiskabelse i forhold til EU-instrumenterne og bæredygtigheden af de understøttede aktioner; tage ved lære af de indhøstede erfaringer og om nødvendigt tilpasse størrelsen strukturen, støttemekanismerne og ledelsens ansvarlighed tilsvarende; sikre, at resultaterne af en sådan evaluering tilstilles Parlamentet;

               2.

               pålægger sin formand at sende denne henstilling til Rådet og til orientering til Kommissionen og medlemsstaterne.

      (1)  Vedtagne tekster, P7_TA(2011)0334.

      (2)  Vedtagne tekster, P7_TA(2011)0576.

      (3)  Vedtagne tekster, P7_TA(2011)0153.

      (4)  Vedtagne tekster, P7_TA(2011)0154.

      (5)  Vedtagne tekster, P7_TA(2010)0489.

      (6)  EUT C 131 E af 5.6.2003, s. 147.

      (7)  EUT L 386 af 29.12.2006, s. 1.