title: Den Europæiske Centralbanks henstilling af 4. april 2017 om fælles specifikationer for kompetente nationale myndigheders udøvelse af nogle af de valgmuligheder og skøn, der gives i henhold til EU-retten, for så vidt angår mindre signifikante institutter (ECB/2017/10)

text:
                  13.4.2017

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  C 120/2

            DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS HENSTILLING
      af 4. april 2017
      om fælles specifikationer for kompetente nationale myndigheders udøvelse af nogle af de valgmuligheder og skøn, der gives i henhold til EU-retten, for så vidt angår mindre signifikante institutter
      (ECB/2017/10)
      (2017/C 120/02)
      STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
      under henvisning til Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (1), særlig artikel 4, stk. 3, og artikel 6, stk. 1 og stk. 5, litra c), og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Den Europæiske Centralbank (ECB) er ansvarlig for Den Fælles Tilsynsmekanismes (Single Supervisory Mechanism, SSM) effektive og konsekvente virkemåde. ECB overvåger systemets funktion med henblik på at sikre en konsekvent anvendelse af høje tilsynsstandarder og konsekvens i tilsynsresultaterne på tværs af de deltagende medlemsstater.

                  (2)

                  ECB skal sikre en konsekvent anvendelse af de tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter i de deltagende medlemsstater i henhold til Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) nr. 1024/2013 og forordning (EU) nr. 468/2014 (ECB/2014/17) (2).

                  (3)

                  Som den kompetente myndighed i henhold til forordning (EU) nr. 1024/2013, for så vidt angår kreditinstitutter, der er klassificeret som signifikante, har ECB udøvet en række valgmuligheder og skøn, som er fastsat i Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) 2016/445 (ECB/2016/4) (3). I tillæg hertil fastsætter ECB i sin vejledning af november 2016 om de valgmuligheder og skøn, der gives i henhold til EU-retten (herefter »ECB's vejledning«), et fælles sæt specifikationer for udøvelsen af visse valgmuligheder i de enkelte tilfælde efter en individuel vurdering af ansøgninger fra kreditinstitutter, der er klassificeret som signifikante i henhold til artikel 6, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1024/2013 og i henhold til del IV og artikel 147, stk. 1, i forordning (EU) nr. 468/2014.

                  (4)

                  Med henblik på at fremme en fælles tilsynsmetode for kompetente nationale myndigheder ved vurderingen af den individuelle udøvelse af valgmuligheder og skøn kan ECB i henhold til artikel 4, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1024/2013 vedtage en henstilling om de specifikationer, der skal anvendes ved vurderingen af ansøgninger fra mindre signifikante institutter.

                  (5)

                  Et fælles sæt specifikationer for den individuelle udøvelse af valgmuligheder og skøn er nødvendig, på den ene side for at fremme konsistens, effektivitet og gennemsigtighed i tilsynet med mindre signifikante institutter inden for SSM, og på den anden side for at fremme ensartet behandling af signifikante og mindre signifikante institutter samt lige vilkår for alle kreditinstitutter inden for de deltagende medlemsstater, hvor dette er nødvendigt. Samtidig skal der tages hensyn til proportionalitetsprincippet og de berettigede forventninger, som kreditinstitutter under tilsyn har.

                  (6)

                  Med henblik herpå har ECB identificeret en række valgmuligheder og skøn blandt dem, der er omfattet af ECB's vejledning, som passende vil kunne udøves på samme måde for så vidt angår signifikante og mindre signifikante institutter. ECB har endvidere identificeret andre valgmuligheder og skøn, heraf to valgmuligheder og skøn af generel karakter, som omhandlet i artikel 380 og artikel 420, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013, til hvis udøvelse ECB anbefaler anvendelsen af en specifik fremgangsmåde for så vidt angår mindre signifikante institutter.

                  (7)

                  Med hensyn til de valgmuligheder og skøn, der vedrører konsolideret tilsyn og undtagelser fra tilsynskrav, bør de kompetente nationale myndigheder opfordres til at anvende en forsigtig fremgangsmåde i forbindelse med sådanne undtagelser på individuelt grundlag, på linje med henstillingerne i afsnit II i kapitel 1 i ECB's vejledning. Med hensyn til likviditetsundtagelser på grænseoverskridende niveau anbefaler ECB en specifik fremgangsmåde for mindre signifikante institutter, da ikke alle specifikationer til vurderingen af ansøgninger omfattet af ECB's vejledning er relevante for disse institutter.

                  (8)

                  Der bør være en konsekvent og forsigtig fremgangsmåde på tværs af SSM vedrørende de valgmuligheder og skøn, der vedrører kapitalgrundlag og -krav, som fastsat i afsnit II i kapitel 2 og 3 i ECB's vejledning, da disse tilsynsafgørelser påvirker størrelsen af det tilgængelige kapitalgrundlag og dets kvalitet. Det samme gælder hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter eller minoritetsinteresser, som under visse betingelser kan inkluderes i det anerkendte kapitalgrundlag. Endvidere bør standardmetoden, den interne ratingbaserede metode, den interne modelmetode og den interne modelmetode til beregningen af kapitalgrundlagskrav anvendes på samme måde for alle kreditinstitutter på tværs af SSM med henblik på at sikre lige vilkår. Også med henblik herpå bør vurderingen af opfyldelsen af kravene fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (4) om tilladelse til anvendelsen af en nulprocentsrisikovægtning til beregningen af kapitalgrundlagskrav for gruppeinterne eksponeringer baseres på et fælles sæt af specifikationer. ECB har imidlertid identificeret nogle valgmuligheder og skøn, der vedrører kapitalgrundlag og -krav, for hvilke det er nødvendigt at anvende en specifik fremgangsmåde i relation til mindre signifikante institutter.

                  (9)

                  For så vidt angår valgmuligheder og skøn vedrørende institutter, som har indgået en institutsikringsordning, anbefales anvendelsen af et fælles sæt specifikationer til vurderingen af ansøgninger om undtagelser som fastsat i afsnit II i kapitel 4 i ECB's vejledning med henblik på at opnå et konsekvent tilsyn, da institutsikringsordninger typisk består af både signifikante og mindre signifikante institutter. Med hensyn til beholdninger i institutter, som falder ind under institutsikringsordninger efter artikel 49, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013, anbefales en specifik fremgangsmåde i relation til mindre signifikante institutter imidlertid for at reducere den administrative byrde for disse institutioner mest muligt.

                  (10)

                  Med hensyn til opfyldelsen af kravene til store eksponeringer bør fremgangsmåden fastsat i afsnit II i kapitel 5 i ECB's vejledning for så vidt angår signifikante institutter anvendes, også i relation til mindre signifikante institutter med henblik på at fremme en forsigtig behandling af store eksponeringer for alle kreditinstitutter inden for SSM, således at koncentrationsrisici håndteres tilstrækkeligt og begrænses.

                  (11)

                  ECB anbefaler en konsekvent og forsigtig fremgangsmåde med hensyn til de valgmuligheder og skøn, der vedrører likviditetskrav, som fastsat i afsnit II i kapitel 6 i ECB's vejledning, da disse valgmuligheder og skøn påvirker beregningen af likviditetsdækningskravene, eksempelvis ved at specificere behandlingen af specifikke indgående og udgående pengestrømme. For så vidt angår satserne for udgående pengestrømme fra ikkebalanceførte handelsfinansieringsprodukter kan de kompetente nationale myndigheder anvende en pengestrømssats på under 5 %, hvis den gældende pengestrømssats er blevet justeret på grundlag af statistisk dokumentation.

                  (12)

                  For så vidt angår indrømmelsen af undtagelsen for kreditinstitutter, der er fast knyttet til et centralt organ, som fastsat i artikel 21, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2013/36/EU (5), anbefales fremgangsmåden fastsat i afsnit II i kapitel 8 i ECB's vejledning i relation til mindre signifikante institutter for at opnå lige vilkår.

                  (13)

                  Med hensyn til de valgmuligheder og skøn, som vedrører ledelsesordninger og tilsyn, anbefales en forsigtig og konsekvent fremgangsmåde, som fastsat i afsnit II i kapitel 11 i ECB's vejledning, med henblik på at befordre, at alle kreditinstitutter underlægges passende ledelseskrav. En specifik fremgangsmåde i relation til mindre signifikante institutter med hensyn til kombinationen af risiko- og revisionsudvalg anses som passende i lyset af proportionalitetsprincippet.

                  (14)

                  Endvidere omfatter denne henstilling de valgmuligheder og skøn, som vedrører samarbejdet mellem myndighederne, da det er nødvendigt at sikre et smidigt samarbejde inden for SSM.

                  (15)

                  For så vidt angår bilaterale aftaler om tilsynet med kreditinstitutter i de ikkedeltagende medlemsstater i henhold til artikel 115, stk. 2, i direktiv 2013/36/EU, er der behov for en specifik fremgangsmåde i relation til mindre signifikante institutter, da denne valgmulighed er tilgængelig for den kompetente myndighed, som har ansvaret for tilladelserne. I henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), og artikel 9 i forordning (EU) nr. 1024/2013 har ECB enekompetence til at meddele kreditinstitutter tilladelse og at inddrage kreditinstitutters tilladelser, og det er derfor nødvendigt at inddrage ECB i etableringen af bilaterale aftaler om tilsynet med kreditinstitutter i de ikkedeltagende medlemsstater —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      FØRSTE DEL

         GENERELLE BESTEMMELSER

         I.

      1.   Genstand og anvendelsesområde

      Denne henstilling fastsætter principperne for udøvelsen af nogle af de valgmuligheder og skøn, der gives i henhold til EU-retten, for så vidt angår mindre signifikante institutter.
      2.   Definitioner

      I denne henstilling finder definitionerne i forordning (EU) nr. 1024/2013, forordning (EU) nr. 468/2014 (ECB/2014/17), forordning (EU) nr. 575/2013, direktiv 2013/36/EU og Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/61 (6) anvendelse.
      ANDEN DEL

         VALGMULIGHEDER OG SKØN, HVOR EN SPECIFIK FREMGANGSMÅDE FOR MINDRE SIGNIFIKANTE INSTITUTTER ANBEFALES

         II.

         Undtagelser fra tilsynskrav

      1.   Artikel 8, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013: Likviditetsundtagelser på grænseoverskridende niveau

      I forbindelse med gennemgangen af ansøgninger om likviditetsundtagelser på grænseoverskridende niveau skal de kompetente nationale myndigheder vurdere opfyldelsen af samtlige de forpligtelser, der er fastsat i artikel 8, stk. 1 og 3, i forordning (EU) nr. 575/2013, og anvende de vurderingsspecifikationer, der er fastsat i afsnit II, kapitel 1, stk. 4, i ECB's vejledning, med undtagelse af specifikationerne i artikel 8, stk. 3, litra b).

         III.

         Kapitalkrav

      1.   Artikel 129, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013: Eksponeringer i form af særligt dækkede obligationer

      Med hensyn til eksponeringer i form af særligt dækkede obligationer bør den kompetente nationale myndighed koordinere med ECB for så vidt angår vurderingen af betydelige potentielle koncentrationsproblemer i den pågældende deltagende medlemsstat, inden den træffer beslutning om delvist at undtage fra anvendelsen af artikel 129, stk. 1, litra c), i forordning (EU) nr. 575/2013 og tillade kreditkvalitetstrin 2 for op til 10 % af den samlede eksponering af den nominelle værdi af det udstedende instituts udestående særligt dækkede obligationer.
      2.   Artikel 311, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013: Behandling af eksponeringer mod centrale modparter

                  2.1.

                  En kompetent national myndighed bør tillade et kreditinstitut at anvende de regler, der er fastsat i artikel 310 i forordning (EU) nr. 575/2013, for dets handelseksponeringer og bidrag til misligholdelsesfonden til en central modpart, hvor den centrale modpart har meddelt kreditinstituttet, at den er ophørt med at beregne den hypotetiske kapital (KCCP) i henhold til artikel 311, stk. 1, litra a), i forordning (EU) nr. 575/2013.

                  2.2.

                  Med henblik på stk. 2.1 bør de kompetente nationale myndigheder i kontrollen med årsagerne anvende ECB's konklusioner for så vidt angår den samme centrale modpart i forbindelse med vurderingen af gyldigheden af årsagerne til, at den centrale modpart er ophørt med at beregne KCCP (den hypotetiske kapital).

            3.   Artikel 380 i forordning (EU) nr. 575/2013: Undtagelse i tilfælde af systemsvigt

                  3.1.

                  Hvis der opstår et omfattende svigt i et system, som omhandlet i artikel 380 i forordning (EU) nr. 575/2013, som bekræftet af ECB ved en offentlig meddelelse, og indtil ECB har offentliggjort en meddelelse om, at fejlen er udbedret, bør ECB foretage en vurdering af dette svigt, og de kompetente nationale myndigheder bør anvende konklusionerne i ECB's vurdering og benytte valgmuligheden fastsat i artikel 380 i forordning (EU) nr. 575/2013. I tilfælde heraf:

                              a)

                              behøver kreditinstitutter ikke at opfylde kapitalgrundlagskravet i henhold til artikel 378 og 379 i forordning (EU) nr. 575/2013, og

                              b)

                              anses det ikke for en misligholdelse med hensyn til kreditrisikoen, hvis en modpart i denne situation undlader at afvikle en handel.

                  3.2.

                  Hvis en kompetent national myndighed planlægger at offentligøre en meddelelse, som bekræfter omfattende svigt i et system, som omhandlet i artikel 380 i forordning (EU) nr. 575/2013, bør den samarbejde med ECB herom før offentliggørelsen af en sådan meddelelse.

         IV.

         Institutsikringsordninger

      1.   Artikel 49, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013: Fradrag af beholdninger i institutter, som falder ind under institutsikringsordninger

                  1.1.

                  Hvis der er ansøgt om tilladelse til ikke at fratrække beholdninger af kapitalgrundlagsinstrumenter, bør de kompetente nationale myndigheder anvende de specifikationer, som er fastsat i afsnit II, kapitel 4, stk. 4, i ECB's vejledning, for at vurdere, hvorvidt kravene fastsat i artikel 49, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013 er opfyldt.

                  1.2.

                  En kompetent national myndighed kan tillade en institutsikringsordning at indsende en ansøgning om tilladelse i henhold til artikel 49, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013 på vegne af alle mindre signifikante institutter, som er medlem af ordningen. I dette tilfælde kan den kompetente nationale myndighed udstede en afgørelse om tilladelse i overensstemmelse med artikel 49, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013, som finder anvendelse på alle de mindre signifikante institutter, som fremgår af ansøgningen.

         V.

         Likviditet

      1.   Artikel 420, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013: Udgående pengestrømme

                  1.1.

                  I overensstemmelse med artikel 11 i forordning (EU) 2016/445 bør de kompetente nationale myndigheder fastsætte en udgående pengestrømssats på 5 % for ikkebalanceførte handelsfinansieringsposter, som omhandlet i artikel 429 i forordning (EU) nr. 575/2013 og i tilhørende bilag I, til kreditinstitutternes vurdering af udgående pengestrømme. En kompetent national myndighed bør kræve, at kreditinstitutterne indberetter tilsvarende udgående pengestrømme til den i overensstemmelse med Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 680/2014 (7).

                  1.2.

                  Som undtagelse fra stk. 1.1 kan en kompetent national myndighed fastsætte en udgående pengestrømssats på under 5 % på grundlag af statistisk dokumentation for mindre signifikante institutter, som er etableret i den pågældende medlemsstat.

         VI.

         Finansielt tilsyn

      1.   Artikel 76, stk. 3, i direktiv 2013/36/EU: Kombinering af risiko- og revisionsudvalg

                  1.1.

                  Med hensyn til mindre signifikante institutter (herunder kreditinstitutter, der er datterselskaber i en koncern), som ikke betragtes som signifikante i henhold til artikel 76, stk. 3, i direktiv 2013/36/EU, bør de kompetente nationale myndigheder udøve valgmuligheden med henblik på at tillade kombinationen af risiko- og revisionsudvalgene.

                  1.2.

                  De kompetente nationale myndigheder bør foretage vurderingen af signifikans, som omhandlet i artikel 76, stk. 3, i direktiv 2013/36/EU, på grundlag af størrelsen, den interne organisation og arten, rækkevidden og kompleksiteten af kreditinstituttets aktiviteter i overensstemmelse med vurderingsspecifikationerne fastsat i afsnit II, kapitel 11, stk. 3, i ECB's vejledning.

                  1.3.

                  Hvis den nationale lovgivning, der gennemfører direktiv 2013/36/EU, allerede fastsætter kriterier udover de specifikationer, der er fastsat i afsnit II, kapitel 11, stk. 3, i ECB's vejledning, bør de kompetente nationale myndigheder anvende de kriterier, der er fastsat i den nationale lovgivning.

            2.   Artikel 115, stk. 2, i direktiv 2013/36/EU: Bilateral aftale om tilsynet med kreditinstitutter i de ikkedeltagende medlemsstater

                  2.1.

                  Da ECB har kompetence til at meddele den indledende tilladelse til kreditinstitutter inden for SSM, og de kompetente nationale myndigheder har kompetence til at udøve tilsyn med mindre signifikante institutter, bør de kompetente nationale myndigheder meddele ECB deres plan om at overdrage ansvaret for det direkte tilsyn med mindre signifikante institutter til den kompetente myndighed, som meddelte tilladelsen og fører tilsyn med det mindre signifikante instituts moderselskab, eller overtage ansvaret for at føre direkte tilsyn med det kreditinstitut, som er datterselskab, med tilladelse i en anden medlemsstat. Som kompetent myndighed med ansvar for at meddele tilladelse til kreditinstitutter samarbejder ECB med den relevante kompetente nationale myndighed om etableringen af en bilateral aftale om overdragelsen eller overtagelsen af tilsynsforpligtelser på vegne af den kompetente nationale myndighed, som har ansvaret for det løbende tilsyn med moder- eller datterselskabet inden for de deltagende medlemsstater.

                  2.2.

                  Stk. 2.1 finder anvendelse i følgende situationer:

                              a)

                              en kompetent national myndighed overvejer at overdrage ansvaret for det direkte tilsyn med et mindre signifikant institut til den kompetente nationale myndighed, som meddelte tilladelse og fører tilsyn med moderselskabet, og

                              b)

                              en kompetent national myndighed har i sin egenskab af direkte tilsynsmyndighed for et moderselskab, som er et kreditinstitut, tilstræbt eller anmodet om overtage ansvaret for tilsynet med et kreditinstitut, som er datterselskab, med tilladelse i en anden medlemsstat.

            TREDJE DEL

         VALGMULIGHEDER OG SKØN UDØVET I DE ENKELTE TILFÆLDE, HVOR EN FÆLLES FREMGANGSMÅDE BØR ANVENDES I RELATION TIL ALLE KREDITINSTITUTTER

         VII.

      De valgmuligheder og skøn, som skal udøves i de enkelte tilfælde, hvor en fælles fremgangsmåde bør anvendes i relation til signifikante og mindre signifikante institutter, fremgår af bilaget. De kompetente nationale myndigheder bør udøve disse valgmuligheder og skøn i relation til mindre signifikante institutter i overensstemmelse med den referencetabel, der fremgår af bilaget.
      FJERDE DEL

         AFSLUTTENDE BESTEMMELSE

         VIII.

         Afsluttende bestemmelse

      Denne henstilling er rettet til de kompetente nationale myndigheder i de deltagende medlemsstater.

         Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 4. april 2017.

            Mario DRAGHI

               Formand for ECB

         (1)  EUT L 287 af 29.10.2013, s. 63.

         (2)  Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) nr. 468/2014 af 16. april 2014 om fastlæggelse af en ramme for samarbejde inden for Den Fælles Tilsynsmekanisme mellem Den Europæiske Centralbank og de kompetente nationale myndigheder og med de udpegede nationale myndigheder (SSM-rammeforordningen) (ECB/2014/17) (EUT L 141 af 14.5.2014, s. 1).

         (3)  Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) 2016/445 af 14. marts 2016 om udøvelsen af de valgmuligheder og skøn, der gives i henhold til EU-retten (ECB/2016/4) (EUT L 78, 24.3.2016, s. 60).

         (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 1).

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 338).

         (6)  Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/61 af 10. oktober 2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 for så vidt angår likviditetsdækningskravene for kreditinstitutter (EUT L 11 af 17.1.2015, s. 1).

         (7)  Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 680/2014 af 16. april 2014 om gennemførelsesmæssige tekniske standarder for institutters indberetning med henblik på tilsyn i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (EUT L 191 af 28.6.2014, s. 1).

         BILAG

                     Retsgrundlag for valgmuligheden og/eller skønnet

                     Anbefalet fremgangsmåde: Konsistens med hensyn til politikken vedrørende valgmuligheder og skøn for signifikante institutter

                           Konsolideret tilsyn og undtagelser fra tilsynsmæssige krav

                     Artikel 7, stk. 1, 2 og 3, i forordning (EU) nr. 575/2013: Kapitalundtagelser

                     Afsnit II, kapitel 1, stk. 3, i ECB's vejledning

                     Artikel 8, stk. 1 og 2, i forordning (EU) nr. 575/2013: Likviditetsundtagelser

                     Afsnit II, kapitel 1, stk. 4, i ECB's vejledning

                     Artikel 9 i forordning (EU) nr. 575/2013: Individuel konsolideringsmetode

                     Afsnit II, kapitel 1, stk. 5, i ECB's vejledning

                     Artikel 10, stk. 1 og 2, i forordning (EU) nr. 575/2013: Undtagelser for kreditinstitutter, som er fast knyttet til et centralt organ

                     Afsnit II, kapitel 1, stk. 6, i ECB's vejledning

                     Artikel 24, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013: Værdiansættelse af aktiver og ikkebalanceførte poster — anvendelse af internationale regnskabsstandarder til tilsynsmæssige formål

                     Afsnit II, kapitel 1, stk. 8, i ECB's vejledning

                           Kapitalgrundlag

                     Artikel 49, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013: Fradrag af beholdninger i forsikringsselskaber

                     Afsnit II, kapitel 2, stk. 4, i ECB's vejledning

                     Artikel 49, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013: Fradrag af beholdninger i enheder i den finansielle sektor

                     Afsnit II, kapitel 2, stk. 5, i ECB's vejledning

                     Artikel 78, stk. 1, litra b) i forordning (EU) nr. 575/2013: Fradrag af kapitalgrundlag — overskydende kapitalmargenkrav

                     Afsnit II, kapitel 2, stk. 6, i ECB's vejledning

                     Artikel 78, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013: Fradrag af kapitalgrundlag — gensidige selskaber, sparekasser og andelsselskaber

                     Afsnit II, kapitel 2, stk. 7, i ECB's vejledning

                     Artikel 83, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013: Undtagelse for hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter, som er udstedt af en enhed med særligt formål

                     Afsnit II, kapitel 2, stk. 9, i ECB's vejledning

                     Artikel 84, stk. 5, i forordning (EU) nr. 575/2013: Minoritetsinteresser omfattet af konsolideret egentlig kernekapital

                     Afsnit II, kapitel 2, stk. 10, i ECB's vejledning

                           Kapitalkrav

                     Artikel 113, stk. 6, i forordning (EU) nr. 575/2013: beregning af risikovægtede eksponeringsbeløb — gruppeinterne eksponeringer

                     Afsnit II, kapitel 3, stk. 3, i ECB's vejledning

                     Artikel 162, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013: Eksponeringernes løbetid

                     Afsnit II, kapitel 3, stk. 5, i ECB's vejledning

                     Artikel 225, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013: Egne estimater af volatilitetsjusteringer

                     Afsnit II, kapitel 3, stk. 7, i ECB's vejledning

                     Artikel 243, stk. 2, og andet afsnit af artikel 244, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013: Væsentlig risikooverførsel

                     Afsnit II, kapitel 3, stk. 8, i ECB's vejledning

                     Artikel 283, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013: Gennemførelse af metoden med interne modeller

                     Afsnit II, kapitel 3, stk. 9, i ECB's vejledning

                     Artikel 284, stk. 4 og 9, i forordning (EU) nr. 575/2013: Beregning af eksponeringsværdien for modpartsrisikoen

                     Afsnit II, kapitel 3, stk. 10, i ECB's vejledning

                     Artikel 311, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013: Markedsrisiko (eksponeringer mod centrale modparter)

                     Afsnit II, kapitel 3, stk. 11, i ECB's vejledning

                     Artikel 366, stk. 4, i forordning (EU) nr. 575/2013: Beregning af value-at-risk-nummeret

                     Afsnit II, kapitel 3, stk. 12, i ECB's vejledning

                           Institutsikringsordninger

                     Artikel 8, stk. 4, i forordning (EU) nr. 575/2013: Likviditetsundtagelser for medlemmer af institutsikringsordninger

                     Afsnit II, kapitel 4, stk. 3, i ECB's vejledning

                           Store eksponeringer

                     Artikel 396, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013: Opfyldelse af kravene til store eksponeringer

                     Afsnit II, kapitel 5, stk. 3, i ECB's vejledning

                           Likviditet

                     Artikel 422, stk. 8, i forordning (EU) nr. 575/2013 og artikel 29 i delegeret forordning (EU) 2015/61: Koncerninterne udgående pengestrømme

                     Afsnit II, kapitel 6, stk. 11, i ECB's vejledning

                     Artikel 425, stk. 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 og artikel 34 i delegeret forordning (EU) 2015/61: Koncerninterne indgående pengestrømme

                     Afsnit II, kapitel 6, stk. 15, i ECB's vejledning

                     Artikel 8, stk. 1, i delegeret forordning (EU) 2015/61: Spredning af beholdninger af likvide aktiver

                     Afsnit II, kapitel 6, stk. 5, i ECB's vejledning

                     Artikel 8, stk. 3, litra c), i delegeret forordning (EU) 2015/61: Forvaltning af likvide aktiver

                     Afsnit II, kapitel 6, stk. 6, i ECB's vejledning

                     Artikel 8, stk. 6, i delegeret forordning (EU) 2015/61: Valutamismatch

                     Afsnit II, kapitel 6, stk. 4, i ECB's vejledning

                     Artikel 10, stk. 2, i delegeret forordning (EU) 2015/61: Haircuts i særligt dækkede obligationer af særdeles høj kvalitet

                     Afsnit II, kapitel 6, stk. 7, i ECB's vejledning

                     Artikel 24, stk. 6, i delegeret forordning (EU) 2015/61: Multiplikator for detailindskud, som er omfattet af en indskudsgarantiordning

                     Afsnit II, kapitel 6, stk. 8, i ECB's vejledning

                     Artikel 25, stk. 3, i delegeret forordning (EU) 2015/61: Højere udgående pengestrømssats

                     Afsnit II, kapitel 6, stk. 9, i ECB's vejledning

                     Artikel 26, i delegeret forordning (EU) 2015/61: Udgående pengestrømme med indbyrdes afhængige indgående pengestrømme

                     Afsnit II, kapitel 6, stk. 10, i ECB's vejledning

                     Artikel 30, stk. 2, i delegeret forordning (EU) 2015/61: Supplerende udgående sikkerhedsstrømme fra nedjusteringsudløsere

                     Afsnit II, kapitel 6, stk. 12, i ECB's vejledning

                     Artikel 33, stk. 2, i delegeret forordning (EU) 2015/61: Loft på indgående pengestrømme

                     Afsnit II, kapitel 6, stk. 13, i ECB's vejledning

                     Artikel 33, stk. 3, 4 og 5, i delegeret forordning (EU) 2015/61: Specialiserede kreditinstitutter

                     Afsnit II, kapitel 6, stk. 14, i ECB's vejledning

                           Gearing

                     Artikel 429, stk. 7, i forordning (EU) nr. 575/2013: Udelukkelse af koncerninterne eksponeringer fra beregningen af gearingsmålene

                     Afsnit II, kapitel 7, stk. 3, i ECB's vejledning

                           Generelle krav vedrørende adgangen til at udøve virksomhed som kreditinstitut

                     Artikel 21, stk. 1, i direktiv 2013/36/EU: Undtagelser for kreditinstitutter, som er fast knyttet til et centralt organ

                     Afsnit II, kapitel 9, stk. 1, i ECB's vejledning

                           Ledelsessystemer og finansielt tilsyn

                     Artikel 88, stk. 1, i direktiv 2013/36/EU: Kombinering af formandens og den administrerende direktørs funktioner

                     Afsnit II, kapitel 11, stk. 4, i ECB's vejledning

                     Artikel 91, stk. 6, i direktiv 2013/36/EU: Supplerende bestyrelsesposter

                     Afsnit II, kapitel 11, stk. 5, i ECB's vejledning

                     Artikel 108, stk. 1, i direktiv 2013/36/EU: Proces til vurdering af den interne kapital for kreditinstitutter, som er fast knyttet til et centralt organ

                     Afsnit II, kapitel 11, stk. 7, i ECB's vejledning

                     Artikel 111, stk. 5, i direktiv 2013/36/EU: Tilsyn med finansielle holdingvirksomheder eller blandede finansielle holdingvirksomheder med en del af koncernen i de ikkedeltagende medlemsstater

                     Afsnit II, kapitel 11, stk. 8, i ECB's vejledning

                     Artikel 117 og 118 i direktiv 2013/36/EU: Samarbejdsforpligtelser

                     Afsnit II, kapitel 11, stk. 10, i ECB's vejledning

                     Artikel 142 i direktiv 2013/36/EU: Kapitalbevaringsplaner

                     Afsnit II, kapitel 11, stk. 13, i ECB's vejledning


Avis juridique important

|

52004SC0811

Henstilling med henblik på Rådets henstilling til Malta med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophør  /* SEK/2004/0811 endelig udg. */

Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING TIL MALTA med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophør(forelagt af Kommissionen)BEGRUNDELSEDen 7. april 2004 offentliggjorde Kommissionen sine økonomiske forårsprognoser [1]. Ifølge disse prognoser, der byggede på de tal, som Malta havde indberettet i marts 2004, voksede det offentlige underskud i Malta fra 5,7 % af BNP i 2002 til 9,7 % af BNP i 2003 og overskred dermed traktatens referenceværdi på 3 % af BNP.[1]  Kommissionens prognoser fra foråret 2004 findes på følgende websted:  http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publications/european_economy/2004/ee204en.pdf.På denne baggrund indledte Kommissionen proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud over for Malta den 12. maj 2004 med vedtagelse af en rapport i henhold til traktatens artikel 104, stk. 3 [2]. Den 21. maj 2004 modtog Kommissionen Maltas konvergensprogram, der bekræftede, at det offentlige underskud udgjorde 9,7 % af BNP i 2003.[2]  Rapporten foreligger i sin fulde ordlyd på følgende websted:  http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/procedures_en.htmProceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud reguleres af traktatens artikel 104 og Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, der indgår som led i stabilitets- og vækstpagten [3]. De lande, der tiltrådte EU den 1. maj 2004, er medlemsstater med dispensation og skal undgå uforholdsmæssigt store underskud, men de kan ikke pålægges sanktionerne i artikel 104, stk. 9 og 11.[3]  EFT L 209 af 2.8.1997.Kommissionens rapport i henhold til traktatens artikel 104, stk. 3, konkluderede, at underskuddets overskridelse af traktatens referenceværdi på 3 % af BNP i 2003 hverken var en følge af usædvanlige begivenheder, som de maltesiske myndigheder ikke selv var herre over, eller resultatet af et alvorligt økonomisk tilbageslag i stabilitets- og vækstpagtens forstand. Om udviklingen i 2004 konkluderede rapporten, at det offentlige underskud sandsynligvis ville falde, men fortsat ligge over 3 % af BNP. Mere præcist forventes det offentlige underskud ifølge Kommissionens prognoser fra foråret 2004 at udgøre 5,9 % af BNP i 2004, hvilket er højere end de 5,2 % af BNP, som de maltesiske myndigheder havde beregnet sig frem til i konvergensprogrammet.Med udgangspunkt i Kommissionens prognoser fra foråret 2004 konkluderede Kommissionens rapport desuden, at den offentlige gæld som andel af BNP, der udgjorde 72,0 % af BNP i 2003, ville afvige yderligere fra traktatens referenceværdi på 60 % af BNP i 2004. Mere præcist forventer Kommissionen ifølge sine prognoser fra foråret 2004, at gældskvoten vil vokse til 73,9 % af BNP i 2004, hvilket er højere end de 72,1 % af BNP, som de maltesiske myndigheder havde beregnet sig frem til i konvergensprogrammet.Det hedder i traktatens artikel 104, stk. 4, at "det i artikel 114 omhandlede udvalg [dvs. Det Økonomiske og Finansielle Udvalg] afgiver udtalelse om Kommissionens rapport". Udvalget afgav sin udtalelse den 24. maj 2004, hvori det tilsluttede sig Kommissionens vurdering. Det Økonomiske og Finansielle Udvalg konkluderede især, at budgetsituationen i Malta var af en sådan karakter, at der forelå et uforholdsmæssigt stort underskud i henhold til begge kriterier i artikel 104, stk. 2. Selv hvis der blev taget hensyn til andre relevante faktorer, herunder især den mellemfristede budgetstilling og den offentlige investeringskvote, ændrede dette ikke ved vurderingen baseret på disse kriterier. Udvalget fandt det også sandsynligt, at det offentlige underskud igen ville overskride traktatens referenceværdi i 2004, og at den offentlige bruttogæld i endnu større grad ville overskride traktatens referenceværdi på 60 % af BNP i 2004.Kommissionen, der har undersøgt de relevante faktorer, der tages hensyn til i dens rapport, og som henviser til Det Økonomiske og Finansielle Udvalgs udtalelse, finder, at der foreligger et uforholdsmæssigt stort underskud i Malta. Kommissionen vedtog en udtalelse herom den 24. juni 2004, som den har rettet til Rådet i overensstemmelse med traktatens artikel 104, stk. 5. Kommissionen har henstillet, at Rådet træffer afgørelse i overensstemmelse hermed i henhold til artikel 104, stk. 6. Herudover forelægger Kommissionen hermed Rådet en henstilling med henblik på Rådets henstilling, der skal rettes til Malta med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophør, jf. traktatens artikel 104, stk. 7. Kontrollen med gennemførelsen af de foranstaltninger, der træffes af de maltesiske myndigheder, kan nødvendiggøre, at Rådet retter nye henstillinger til Malta i henhold til artikel 104, stk. 7, idet artikel 104, stk. 9, ikke finder anvendelse på medlemsstater med dispensation.Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING TIL MALTA med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophørRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION -som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 104, stk. 7,som henviser til henstilling fra Kommissionen, ogsom tager følgende i betragtning:(1) I henhold til traktatens artikel 104 skal medlemsstaterne undgå uforholdsmæssigt store offentlige underskud.(2) Stabilitets- og vækstpagten er baseret på målsætningen om sunde offentlige finanser som et middel til at styrke forudsætningerne for prisstabilitet og en stærk og vedblivende vækst, som fører til øget beskæftigelse.(3) Rådet fastslog den [5. juli] 2004 i overensstemmelse med artikel 104, stk. 6, at der forelå et uforholdsmæssigt stort underskud i Malta.(4) Efter at Rådet har fastslået, at der foreligger et uforholdsmæssigt stort underskud i Malta, skal Rådet i henhold til traktatens artikel 104, stk. 7, og artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 samtidig rette henstillinger til den pågældende medlemsstat med henblik på at bringe denne situation til ophør inden for en given frist.(5) I henhold til artikel 3, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 skal der i denne henstilling fastsættes en frist på højst fire måneder for den pågældende medlemsstats iværksættelse af virkningsfulde foranstaltninger, og der skal fastsættes en frist for korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud, som bør gennemføres i året efter, at det er konstateret, medmindre der foreligger særlige omstændigheder. Der foreligger sådanne særlige omstændigheder i Maltas tilfælde, eftersom det offentlige underskud ved EU-tiltrædelsen lå væsentligt over referenceværdien.(6) Når der foreligger særlige omstændigheder, kan Rådet tillade en mellemfristet korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud. Det er rimeligt at vurdere, at Maltas konvergensprogram fra maj 2004 og de efterfølgende opdateringer heraf samt Rådets udtalelser herom udstikker kursen for korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud. I henhold til konvergensprogrammet fra maj 2004 er det planen at reducere det uforholdsmæssigt store underskud til under referenceværdien på 3 % i 2006, og programmet indeholder følgende årlige mål for det offentlige underskud: 5,2 % af BNP i 2004, 3,7 % i 2005, 2,3 % i 2006 og 1,4 % i 2007. Ifølge samme program forventes gældskvoten, der udgjorde 72,0 % i 2003, at stige yderligere i forhold til traktatens referenceværdi på 60 % af BNP frem til 2005 (til 72,4 %) for derefter at falde til 70,4 % i 2007. Kursen for korrektionen bygger på et makroøkonomisk scenario, der er plausibelt i henhold til Rådets udtalelse af [5. juli] 2004 om konvergensprogrammet.(7) Efter Rådets opfattelse vil der ved hjælp af budgetkonsolideringsforanstaltninger kunne sikres en vedvarende forbedring af den offentlige saldo, og de bør samtidig indrettes således, at kvaliteten i de offentlige finanser forbedres og økonomiens vækstpotentiel styrkes -HENSTILLER:- at de maltesiske myndigheder bringer den nuværende situation med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophør så hurtigt som muligt- at de maltesiske myndigheder tager skridt til på mellemlang sigt og på troværdig og holdbar vis at reducere underskuddet til under 3 % af BNP i 2006 ved at følge den kurs for nedbringelsen af underskuddet, der er beskrevet i Rådets udtalelse af [5. juli] 2004 om konvergensprogrammet fra maj 2004- at de maltesiske myndigheder beslutsomt træffer de foranstaltninger, der er redegjort for i konvergensprogrammet fra maj 2004, navnlig dem af strukturel karakter, der tager sigter på at rationalisere og mindske de offentlige udgifter- at de maltesiske myndigheder senest den [5. november 2004] tager effektive skridt til at gennemføre de foranstaltninger, der er nødvendige for at nå målet for underskuddet i 2005- at de maltesiske myndigheder tager skridt til at sikre, at stigningen i gældskvoten bremses i 2005, og at udviklingen i gældskvoten derefter vendes, jf. Rådets udtalelse om konvergensprogrammet fra maj 2004.Derudover opfordrer Rådet de maltesiske myndigheder til at sikre, at budgetkonsolideringen i retning af en mellemfristet budgetsaldo tæt på balance eller i overskud fastholdes, efter at det uforholdsmæssigt store underskud er blevet korrigeret.Denne henstilling er rettet til Republikken Malta.Udfærdiget i Bruxelles, den [5. juli] 2004.På Rådets vegneFormandxxxxxx


title: Rådets henstilling af 20. december 2012 om validering af ikkeformel og uformel læring

text:
               22.12.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 398/1

         RÅDETS HENSTILLING
   af 20. december 2012
   om validering af ikkeformel og uformel læring
   2012/C 398/01
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 165 og 166,
   under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Validering af læringsresultater, dvs. viden, færdigheder og kompetencer, der er erhvervet gennem ikkeformel og uformel læring, kan spille en vigtig rolle med hensyn til at styrke beskæftigelsesegnetheden og mobiliteten samt øge motivationen for livslang læring, især for socialt og økonomisk dårligt stillede og lavtuddannede.

               (2)

               I en tid, hvor Den Europæiske Union står over for en alvorlig økonomisk krise, der har medført en voldsom stigning i arbejdsløsheden, især blandt unge, og i forbindelse med en aldrende befolkning kan validering af relevant viden, færdigheder og kompetencer yde et endnu mere værdifuldt bidrag til at forbedre arbejdsmarkedets funktion, fremme mobiliteten samt forbedre konkurrenceevnen og den økonomiske vækst.

               (3)

               Arbejdsgiverorganisationer, de enkelte arbejdsgivere, fagforeninger, handels- og industrikamre og erhvervsorganisationer, nationale myndigheder, som deltager i anerkendelsen af erhvervsmæssige kvalifikationer og vurderingen og attesteringen af læringsresultater, beskæftigelsescentre, ungdomsorganisationer, ungdomsledere, uddannelsesudbydere og civilsamfundsorganisationer er alle vigtige interesseparter, der kan spille en vigtig rolle med at fremme ikkeformelle og uformelle læringsmuligheder og enhver efterfølgende valideringsproces.

               (4)

               I Europa 2020-strategien for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst opfordres der til at udvikle viden, færdigheder og kompetencer for at skabe økonomisk vækst og beskæftigelse. I de tilhørende flagskibsinitiativer Unge på vej og En dagsorden for nye kvalifikationer og job understreges behovet for mere fleksible uddannelsesforløb, som kan gøre det lettere at komme ind og opnå fremgang på arbejdsmarkedet, lette overgangsfaserne mellem arbejde og læring og fremme validering af ikkeformel og uformel læring.

               (5)

               I Rådets konklusioner af 12. maj 2009 om en strategiramme for europæisk samarbejde på uddannelsesområdet (ET 2020) (1) bemærkedes det, at livslang læring bør betragtes som et grundlæggende princip bag hele rammen, som skal omfatte læring i alle sammenhænge – formelle, ikkeformelle eller uformelle.

               (6)

               I En EU-strategi for unge — investering og mobilisering, en fornyet åben koordinationsmetode tilpasset udfordringer og muligheder på ungdomsområdet fra 2009 opfordredes der til bedre anerkendelse af færdigheder, som er opnået gennem ikkeformel uddannelse for unge, og behovet for fuld udnyttelse af de redskaber, der findes på EU-plan, til validering af viden, færdigheder og kompetencer til anerkendelse af kvalifikationer understregedes. Strategien blev godkendt ved Rådets resolution af 27. november 2009 om nye rammer for det europæiske samarbejde på ungdomsområdet (2010-2018) (2).

               (7)

               I kommunikéet fra Brugge fra december 2010 erklærede de europæiske ministre med ansvar for erhvervsrettet uddannelse, de europæiske arbejdsmarkedsparter og Europa-Kommissionen, at de deltagende lande senest i 2015 bør påbegynde udviklingen af nationale procedurer for anerkendelse og validering af ikkeformel og uformel læring, der i givet fald er understøttet af nationale referencerammer for kvalifikationer.

               (8)

               Kommunikéet fra konferencen af europæiske ministre med ansvar for videregående uddannelse, den 28.-29. april 2009 i Leuven og Louvain-la-Neuve, fremhævede, at vellykkede politikker for livslang læring bør indeholde grundlæggende principper og procedurer for anerkendelse af tidligere uddannelse på grundlag af læringsresultater, mens Rådets konklusioner af 28. november 2011 om moderniseringen af videregående uddannelser af 28. november 2011 (3) opfordrede medlemsstaterne til at udvikle klare overgangsmuligheder til videregående uddannelser fra erhvervsfaglige og andre uddannelsestyper samt mekanismer for anerkendelse af tidligere læring og erfaringer, der er erhvervet uden for det formelle uddannelsessystem.

               (9)

               Rådets resolution af 28. november 2011 om en ny europæisk dagsorden for voksenuddannelse (4) fastlægger som et af sine prioriterede områder for perioden 2012-2014 at indføre fuldt funktionelle systemer til validering af ikkeformel og uformel læring og fremme, at de benyttes af voksne i alle aldre og på alle kvalifikationsniveauer samt af virksomheder og andre organisationer.

               (10)

               Rådets resolution af 19. december 2002 om fremme af styrket europæisk samarbejde om erhvervsuddannelse (5) og Københavnerklæringen af 30. november 2002 kræver, at der udvikles et sæt af fælles principper for validering af ikkeformel og uformel læring.

               (11)

               Konklusionerne vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet den 18. maj 2004, fremmer fælles europæiske principper for identifikation og validering af ikkeformel og uformel læring.

               (12)

               Siden 2004 er der regelmæssigt blevet udgivet en europæisk fortegnelse over validering af ikkeformel og uformel læring med ajourførte oplysninger om den aktuelle valideringspraksis i de europæiske lande, mens der i 2009 blev udgivet europæiske retningslinjer for validering af ikkeformel og uformel læring.

               (13)

               Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 2241/2004/EF af 15. december 2004 om en samlet fællesskabsramme for større gennemsigtighed i kvalifikationer og kompetencer (Europass) (6) indførte Europass, der er en europæisk dokumentmappe, som borgerne kan anvende, når de har behov for at redegøre for og fremlægge deres kvalifikationer og kompetencer i Europa.

               (14)

               Resolutionen vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet den 18. maj 2006, om anerkendelse af værdien af ikkeformel og uformel læring på det europæiske ungdomsområde (7) opfordrede medlemsstaterne til at muliggøre identifikation af kompetencer, som er erhvervet ved ikkeformel og uformel læring, så de kan blive anerkendt på arbejdsmarkedet.

               (15)

               Youthpass blev oprettet som et gennemsigtighedsværktøj for deltagere i projekter, der er finansieret af programmet »Aktive unge«, der blev oprettet af Europa-Parlamentet og Rådet ved afgørelse nr. 1719/2006/EF (8).

               (16)

               I Europa-Parlamentets og Rådets henstilling af 23. april 2008 om etablering af den europæiske referenceramme for kvalifikationer for livslang læring (9) opfordredes medlemsstaterne til at knytte deres nationale kvalifikationssystemer til den europæiske referenceramme for kvalifikationer og at fremme validering af ikkeformel og uformel læring i overensstemmelse med de fælles europæiske principper, der blev vedtaget i maj 2004.

               (17)

               Det europæiske meritoverførsels- og meritakkumuleringssystem (ECTS), der blev etableret i 1989 inden for rammerne af Erasmusprogrammet, tildeler meritpoint for formel læring på grundlag af læringsresultater og den studerendes arbejdsbyrde og letter samtidig videregående uddannelsesinstitutioners tildeling af meritpoint på grundlag af læringsresultater for ikkeformelt og uformelt læringsudbytte.

               (18)

               Europa-Parlamentets og Rådets henstilling af 18. juni 2009 om fastlæggelse af en europæisk referenceramme for kvalitetssikring af erhvervsuddannelserne (10) fastslog, at rammen bør være til støtte for gennemførelsen af de fælles europæiske principper for identifikation og validering af ikkeformel og uformel læring, forbedre det indbyrdes forhold mellem uddannelse og beskæftigelse og bygge bro mellem formel, ikkeformel og uformel læring.

               (19)

               Europa-Parlamentets og Rådets henstilling af 18. juni 2009 (11) etablerede et europæisk meritoverførselssystem for erhvervsuddannelse (ECVET), der skal anvendes til overførsel og akkumulering af den enkeltes læringsresultater, som er erhvervet i en formel og, hvor det er hensigtsmæssigt, i en ikkeformel eller uformel sammenhæng.

               (20)

               Høringer i form af en onlineundersøgelse, drøftelser i relevante politiske organer og en række forskellige peerlæringsaktiviteter med arbejdsmarkedets parter viser overvældende enighed om betydningen af at synliggøre viden, færdigheder og kompetencer, som erhverves gennem livs- og arbejdserfaring, og bred tilslutning til et EU-initiativ med henblik på at forbedre valideringspolitikker og -praksisser i medlemsstaterne —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

               1.

               MEDLEMSSTATERNE BØR MED HENBLIK PÅ AT GIVE DEN ENKELTE MULIGHED FOR AT VISE, HVILKE FÆRDIGHEDER VEDKOMMENDE HAR ERHVERVET SIG UDEN FOR FORMEL UDDANNELSE OG UNDERVISNING, HERUNDER I KRAFT AF ERFARINGER MED MOBILITET, OG FOR AT ANVENDE DISSE I SIN KARRIERE OG VIDEREUDDANNELSE OG MED BEHØRIG HENSYNTAGEN TIL NÆRHEDSPRINCIPPET:

                           1.

                           senest i 2018, i overensstemmelse med nationale omstændigheder og særlige forhold, og som de anser for passende, have indført ordninger for validering af ikkeformel og uformel læring, der sætter den enkelte i stand til:

                                       a)

                                       at få valideret viden, færdigheder og kompetencer, som er opnået gennem ikkeformel og uformel læring, herunder eventuelt via åbne uddannelsesressourcer,

                                       b)

                                       at få anerkendt disse kvalifikationer helt, eller eventuelt delvist, på grundlag af det validerede ikkeformelle og uformelle læringsudbytte, uden at dette berører anden gældende EU-ret, især Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (12).

                                 Medlemsstaterne kan prioritere visse områder og/eller sektorer inden for deres valideringsordninger i overensstemmelse med deres behov.

                           2.

                           når det er hensigtsmæssigt, medtage følgende elementer i valideringsordningerne for ikkeformel og uformel læring og give den enkelte mulighed for at benytte sig af disse hver for sig eller kombineret, i henhold til vedkommendes behov:

                                       a)

                                       KORTLÆGNING af den enkeltes læringsresultater opnået gennem ikkeformel og uformel læring

                                       b)

                                       DOKUMENTATION af den enkeltes læringsresultater opnået gennem ikkeformel og uformel læring

                                       c)

                                       VURDERING af den enkeltes læringsresultater opnået gennem ikkeformel og uformel læring

                                       d)

                                       CERTIFICERING af resultaterne af vurderingen af den enkeltes læringsresultater opnået gennem ikkeformel og uformel læring i form af en anerkendt kvalifikation, eller meritpoint som fører til en anerkendt kvalifikation, eller på en anden måde, der findes hensigtsmæssig.

                           3.

                           når det er hensigtsmæssigt, anvende følgende principper for valideringsordningerne for ikkeformel og uformel læring, idet der tages hensyn til nationale, regionale og/eller lokale såvel som sektorspecifikke behov og karakteristika:

                                       a)

                                       Valideringsordningerne er knyttet til nationale referencerammer for kvalifikationer og er i overensstemmelse med den europæiske referenceramme for kvalifikationer.

                                       b)

                                       Oplysninger og vejledning om fordelene ved og mulighederne for validering og om de relevante procedurer er tilgængelige for den enkelte og organisationer.

                                       c)

                                       Mindre gunstigt stillede grupper, herunder arbejdsløse, eller personer i fare for at blive arbejdsløse, vil især kunne drage nytte af valideringsordningerne, eftersom validering kan øge deres deltagelse i livslang læring og forbedre deres adgang til arbejdsmarkedet.

                                       d)

                                       Enkeltpersoner, som er arbejdsløse eller er i fare for at blive arbejdsløse, har mulighed for — i overensstemmelse med national lovgivning og særlige forhold — at få foretaget en kvalifikationsvurdering af deres viden, færdigheder og kompetencer inden for et rimeligt tidsrum, ideelt set senest seks måneder efter, at der er blevet konstateret et behov.

                                       e)

                                       Valideringen af ikkeformel og uformel læring støttes af passende vejledning og rådgivning og er lettilgængelig.

                                       f)

                                       Der er etableret gennemsigtige mekanismer til kvalitetssikring i overensstemmelse med eksisterende kvalitetsrammer, som understøtter pålidelige, gyldige og troværdige vurderingsmetoder og -redskaber.

                                       g)

                                       Der gives mulighed for udvikling af de erhvervsmæssige kompetencer hos det personale, der deltager i valideringsprocessen inden for alle relevante sektorer.

                                       h)

                                       Kvalifikationer eller eventuelt dele af kvalifikationer, som er opnået på baggrund af valideringen af ikkeformelt og uformelt læringsudbytte, overholder de aftalte standarder, der gælder enten for de samme eller tilsvarende kvalifikationer, som opnås inden for formelle uddannelsesprogrammer.

                                       i)

                                       Anvendelsen af EU-gennemsigtighedsværktøjer såsom Europassrammen og Youthpass fremmes med henblik på at lette dokumentationen af læringsresultater.

                                       j)

                                       Der eksisterer synergier mellem valideringsordningerne og de meritoverførselssystemer, der finder anvendelse inden for det formelle uddannelsessystem, såsom ECTS og ECVET

                           4.

                           fremme inddragelse i udviklingen og gennemførelsen af de i punkt 1-4 nævnte elementer og principper af alle relevante interesseparter såsom arbejdsgivere, fagforeninger, handels- og industrikamre og erhvervsorganisationer, nationale myndigheder, som deltager i anerkendelsen af erhvervsmæssige kvalifikationer, beskæftigelsescentre, ungdomsorganisationer, ungdomsledere, uddannelsesudbydere og civilsamfundsorganisationer.
                           Med henblik på at fremme deltagelse i denne proces:

                                       a)

                                       bør arbejdsgivere, ungdomsorganisationer og civilsamfundsorganisationer fremme og lette kortlægningen og dokumentationen af læringsresultater, der erhverves på arbejdspladsen eller i forbindelse med frivillige aktiviteter, gennem anvendelse af relevante EU-redskaber for gennemsigtighed såsom dem, der er udviklet inden for Europassrammen og Youthpass

                                       b)

                                       bør uddannelsesudbydere lette adgangen til formelle uddannelsessystemer på baggrund af læringsresultater opnået i ikkeformelle og uformelle sammenhænge og, hvor det er hensigtsmæssigt og muligt, give undtagelser og/eller tildele meritpoint for relevante læringsresultater opnået i sådanne sammenhænge

                           5.

                           fremme samordning om valideringsordninger mellem interesseparter inden for uddannelses-, beskæftigelses- og ungdomsrelaterede sektorer samt inden for andre relevante politikområder.

               2.

               MEDLEMSSTATERNE OG KOMMISSIONEN BØR TRÆFFE FØLGENDE FORANSTALTNINGER:

                           a)

                           følge op på denne henstilling gennem rådgivningsgruppen for den europæiske referenceramme for kvalifikationer, der er nedsat ved Europa-Parlamentets og Rådets henstilling af 23. april 2008 om etablering af den europæiske referenceramme for kvalifikationer for livslang læring (13), og, hvor det er hensigtsmæssigt, inddrage relevante ungdomsorganisationer og repræsentanter for den frivillige sektor i efterfølgende aktiviteter i rådgivningsgruppen for den europæiske referenceramme for kvalifikationer

                           b)

                           indberette, hvilke fremskridt der er gjort efter vedtagelsen af denne henstilling i fremtidige fælles rapporter fra Rådet og Kommissionen inden for ET 2020-strategirammen og i fremtidige fælles EU-ungdomsrapporter inden for de nye rammer for det europæiske samarbejde på ungdomsområdet

                           c)

                           understøtte gennemførelsen af denne henstilling gennem anvendelse af EU-agenturernes ekspertviden, især Cedefops, og ved at rapportere om situationen med hensyn til validering af ikkeformel og uformel læring i den årlige rapport om udviklingen af nationale referencerammer for kvalifikationer.

               3.

               KOMMISSIONEN BØR TRÆFFE FØLGENDE FORANSTALTNINGER:

                           a)

                           bistå medlemsstaterne og interesseparterne ved:

                                       —

                                       at fremme effektiv peerlæring og udveksling af erfaring og god praksis

                                       —

                                       regelmæssigt at gennemgå de europæiske retningslinjer for validering af ikkeformel og uformel læring i fuldt samråd med medlemsstaterne

                                       —

                                       regelmæssigt at gennemgå den europæiske fortegnelse over validering af ikkeformel og uformel læring i samarbejde med medlemsstaterne

                           b)

                           inden 2018 overveje en videreudvikling – i samråd med medlemsstaterne, som specificeret i beslutning nr. 2241/2004/EF – af instrumenterne inden for Europassrammen, som letter gennemsigtigheden af validerede læringsresultater opnået gennem ikkeformel og uformel læring i hele Unionen

                           c)

                           i samarbejde med medlemsstaterne sikre, at programmerne for livslang læring og aktive unge og – med forbehold af forhandlingerne om den næste flerårige finansielle ramme – fremtidige europæiske programmer for uddannelse, ungdom og sport og de europæiske strukturfonde anvendes til at understøtte gennemførelsen af denne henstilling

                           d)

                           i samarbejde med medlemsstaterne og efter at have konsulteret de berørte parter at vurdere og evaluere de foranstaltninger, der træffes i medfør af denne henstilling, og senest den 31. december 2019 at aflægge rapport til Rådet om de opnåede erfaringer og følgerne for fremtiden, herunder om nødvendigt en eventuel genovervejelse og revision af denne henstilling.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2012.

            På Rådets vegne

         E. FLOURENTZOU

            Formand

      (1)  EUT C 119 af 28.5.2009, s. 2.

      (2)  EUT C 311 af 19.12.2009, s. 1.

      (3)  EUT C 372 af 20.12.2011, s. 36.

      (4)  EUT C 372 af 20.12.2011, s. 1.

      (5)  EFT C 13 af 18.1.2003, s. 2.

      (6)  EUT L 390 af 31.12.2004, s. 6.

      (7)  EUT C 168 af 20.7.2006, s. 1.

      (8)  EUT L 327 af 24.11.2006, s. 30.

      (9)  EUT C 111 af 6.5.2008, s. 1.

      (10)  EUT C 155 af 8.7.2009, s. 1.

      (11)  EUT C 155 af 8.7.2009, s. 11.

      (12)  EUT L 255 af 30.9.2005, s. 22.

      (13)  EUT C 111 af 6.5.2008, s. 1.

      BILAG

         DEFINITIONER

      I denne henstilling forstås ved:
      a)   »formel læring«: læring, som foregår i en organiseret og struktureret sammenhæng, som er udformet specifikt med henblik på læring, og som almindeligvis fører til en titel som regel i form af tildelingen af et certifikat eller eksamensbevis. Formel læring omfatter almen uddannelse, grundlæggende erhvervsuddannelse og videregående uddannelse
      b)   »ikkeformel læring«: læring, som foregår gennem planlagte aktiviteter (hvad angår læringsmålsætninger, undervisningstid), hvor der findes en eller anden form for system, der tjener som støtte for undervisningen (f.eks. lærer-elev-forhold). Ikkeformel læring kan omfatte programmer med henblik på videregivelse af faglige færdigheder, læse- og skrivefærdigheder for voksne og grundlæggende uddannelse for personer, der er gået ud af skolen for tidligt. De mest almindelige eksempler på ikkeformel læring er kurser på arbejdspladsen, hvormed virksomheder opgraderer og forbedrer arbejdstagernes færdigheder, f.eks. deres ikt-kvalifikationer, struktureret onlinelæring (f.eks. ved hjælp af åbne uddannelsesressourcer) og kurser, som tilrettelægges af civilsamfundsorganisationer for deres medlemmer, for deres målgruppe eller for offentligheden
      c)   »uformel læring«: læring, som er et resultat af hverdagsaktiviteter med relation til arbejde, familie eller fritid, og som ikke er organiseret og struktureret hvad angår målsætninger, undervisningstid eller undervisningsstøtte. Uformel læring behøver fra den lærendes perspektiv ikke at være intentionel. Eksempler på læringsresultater opnået gennem uformel læring er færdigheder, som opnås gennem livs- og arbejdserfaringer, projektledelseskvalifikationer eller ikt-kvalifikationer opnået på arbejdspladsen, sproglige og tværkulturelle færdigheder opnået under et udlandsophold, ikt-kvalifikationer opnået uden for arbejdspladsen, færdigheder opnået i forbindelse med frivilligt arbejde, kulturelle aktiviteter, sport, arbejde med unge eller gennem aktiviteter i hjemmet (f.eks. pasning af et barn)
      d)   »åbne uddannelsesressourcer«: digitaliseret materiale, der tilbydes gratis og åbent til brug og genbrug for lærere, elever og selvstuderende til undervisning, læring og forskning. Det omfatter undervisningsmateriale, softwareværktøjer til udvikling, brug og distribuering af indhold og gennemførelsesressourcer såsom åbne licenser. Åbne uddannelsesressourcer omfatter også akkumulerede digitale aktiver, der kan tilpasses og være til nytte uden at begrænse andres muligheder for at gøre brug af dem
      e)   »kvalifikationsvurdering«: en proces, der har til formål at identificere og analysere en persons viden, færdigheder og kompetencer, herunder vedkommendes egnethed og motivation med henblik på at definere et karriereprojekt og/eller planlægge en faglig nyorientering eller et uddannelsesprojekt. Formålet med en kvalifikationsvurdering er at hjælpe den pågældende med at analysere sin karrieremæssige baggrund, vurdere sin stilling i arbejdsmarkedsmæssig sammenhæng og planlægge et karriereforløb eller i visse tilfælde forberede valideringen af ikkeformelle og uformelle læringsresultater
      f)   »kvalifikation«: et formelt resultat af en evaluerings- og valideringsproces, der opnås, når et kompetent organ fastslår, at en bestemt person har opnået læringsresultater i henhold til bestemte standarder
      g)   »æringsresultater«: opgørelser over, hvad en lærende ved, forstår og er i stand til at udføre efter en afsluttet læringsproces, og som defineres i form af viden, færdigheder og kompetencer
      h)   »national referenceramme for kvalifikationer«: et instrument til klassificering af kvalifikationer i henhold til et sæt kriterier for specifikke læringsniveauer, som sigter på at integrere og koordinere nationale delsystemer for kvalifikationer og forbedre kvalifikationernes gennemsigtighed, tilgængelighed, udvikling og kvalitet i forhold til arbejdsmarkedet og civilsamfundet
      i)   »validering«: en proces, hvor et kompetent organ bekræfter, at en bestemt person har opnået læringsresultater målt i forhold til en relevant standard, og som består af følgende fire adskilte faser:
      j)   »anerkendelse af tidligere uddannelse«: validering af læringsresultater — enten fra formel uddannelse eller ikkeformel og uformel læring — der er erhvervet inden anmodningen om validering.