title: Rådets henstilling af 12. juli 2011 om Rumæniens nationale reformprogram for 2011 og med Rådets udtalelse om Rumæniens opdaterede konvergensprogram, 2011-2014

text:
               22.7.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 216/6

         RÅDETS HENSTILLING
   af 12. juli 2011
   om Rumæniens nationale reformprogram for 2011 og med Rådets udtalelse om Rumæniens opdaterede konvergensprogram, 2011-2014
   2011/C 216/03
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 9, stk. 3,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som har hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 6. maj 2009 vedtog Rådet afgørelse 2009/459/EF (2) med henblik på at stille mellemfristet finansiel bistand til rådighed for Rumænien i en periode på tre år på grundlag af traktatens artikel 143. Det ledsagende aftalememorandum, der blev undertegnet den 23. juni 2009, og de efterfølgende tillæg indeholder de økonomisk-politiske betingelser for udbetalingen af den finansielle bistand. Afgørelse 2009/459/EF blev ændret den 16. marts 2010 ved afgørelse 2010/183/EU (3). Efter Rumæniens vellykkede gennemførelse af programmet og på baggrund af en delvis justering af betalingsbalancens løbende poster på grund af de resterende strukturelle svagheder på Rumæniens produkt- og arbejdsmarkeder, som gør landet følsomt over for internationale prischok, vedtog Rådet den 12. maj 2011 afgørelse 2011/288/EU (4) med henblik på at stille forebyggende mellemfristet finansiel bistand til rådighed for Rumænien for en periode på tre år på grundlag af traktatens artikel 143. Det ledsagende aftalememorandum blev undertegnet den 29. juni 2011.

               (2)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget koordinering af de økonomiske politikker, som vil fokusere på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (3)

               Den 13. juli 2010 vedtog Rådet en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (5), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (4)

               Den 12. januar 2011 vedtog Kommissionen den første årlige vækstundersøgelse, som markerer starten på en ny cyklus med økonomisk styring i EU og det første europæiske halvår med forudgående og integreret politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien.

               (5)

               Den 25. marts 2011 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne for finanspolitisk konsolidering og strukturreformer (i overensstemmelse med Rådets konklusioner af 15. februar og 7. marts 2011 og i forlængelse af Kommissionens årlige vækstundersøgelse). Det understregede behovet for at prioritere genopretning af sunde budgetter og finanspolitisk holdbarhed, nedbringelse af ledigheden ved hjælp af arbejdsmarkedsreformer og nye bestræbelser på at øge væksten. Det opfordrede medlemsstaterne til at omsætte disse prioriteter til konkrete foranstaltninger, der skal medtages i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.

               (6)

               Den 25. marts 2011 opfordrede Det Europæiske Råd tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.

               (7)

               Den 2. maj 2011 forelagde Rumænien sin 2011-opdatering af konvergensprogrammet for perioden 2011-2014 og sit nationale reformprogram for 2011. Disse to programmer er blevet vurderet samtidigt.

               (8)

               Fra 2002 til 2008 oplevede den rumænske økonomi en stærk vækst med en real BNP-vækst på gennemsnitligt 6,3 %, hvilket oversteg landets potentielle vækstniveau. Den økonomiske vækst kunne primært tilskrives den indenlandske efterspørgsel, idet den stærke kredit- og lønudvikling satte kraftigt skub i det private forbrug og investeringerne. Dette kraftige opsving, var yderligere understøttet af udenlandsk kapitaltilstrømning, hvilket førte til en overophedning og uholdbare eksterne og finanspolitiske ubalancer. Underskuddet på betalingsbalancens løbende poster nåede op på 13,4 % af BNP i 2007 og fald kun marginalt til 11,6 % af BNP i 2008. Ifølge Kommissionens seneste vurdering af holdbarheden, synes risiciene for så vidt angår de offentlige finansers langsigtede holdbarhed at være høje. I denne vurdering er der imidlertid endnu ikke taget højde for de omfattende foranstaltninger, der er foretaget i 2010 med henblik på reform af pensionssystemet, og som i betydelig grad har forbedret den langsigtede holdbarhed af det rumænske pensionssystem. Den høje eksterne låntagning var drevet af en procyklisk finanspolitik, hvor det samlede underskud steg fra 1,2 % af BNP i 2005 til 5,7 % af BNP i 2008 som følge af gentagne budgetafvigelser, specielt i forbindelse med løbende udgifter. Finanskrisen og den deraf følgende globale økonomiske nedgang forstærkede investorernes risikoaversion, hvilket førte til en betydelig stramning i kapitalstrømmene til Rumænien. Trods de gunstige økonomiske forhold steg erhvervsfrekvensen ikke og beskæftigelsesfrekvensen varierede kun en anelse i opgangs-årene. Beskæftigelsesfrekvensen faldt derefter til 63,3 % i 2010, mens arbejdsløsheden steg fra 5,8 % i 2008 til 7,3 % i 2010 som følge af den økonomiske nedgang. Arbejdsløsheden er fortsat særlig høj blandt sårbare grupper, så som romaerne. På den baggrund anmodede de rumænske myndigheder, som var konfronteret med akutte private finansieringsbehov, i maj 2009 om finansiel bistand fra det internationale samfund og EU.

               (9)

               Efter den vellykkede gennemførelse af EU-/IMF-tilpasningsprogrammet og for at konsolidere disse positive resultater blev der ført forhandlinger med myndighederne om et forebyggende EU-/IMF-program for 2011-2013. I dette nye program videreføres den finanspolitiske konsolidering, de finanspolitiske styringsreformer og den opretholdelse af den finansielle stabilitet, der var blevet iværksat under 2009-2011-programmet. Desuden lægges der stærk vægt på de strukturreformer på produktmarkedet (i energi- og transportsektorerne) og arbejdsmarkedet, der er nødvendige for at frigøre Rumæniens vækstpotentiale, fremme jobskabelsen og øge udnyttelsen af EU-midler. Rumænien er fortsat på rette spor til at opnå likviditetsunderskudsmålet på 4,4 % af BNP i 2011 (under 5 % af BNP i ESA-termer). Dette vil også danne et passende grundlag for at nå underskudsmålet på under 3 % af BNP for 2012, selv om yderligere foranstaltninger kan være nødvendige i overensstemmelse med Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2011. Myndighederne har også truffet foranstaltninger til at nå strukturreformmålene i det nye program og fortsat opretholde finansiel stabilitet. På baggrund af sidstnævnte, har Rumænien forpligtet sig til at prioritere, at forbedre indsamlingen af regeringens finansstatistikker i ESA-95 inden for rammerne af det national institut for statistik.

               (10)

               Baseret på vurderingen af det opdaterede konvergensprogram i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af den opfattelse, at de makroøkonomiske antagelser, der danner grundlag for fremskrivningerne i programmet, er plausible. Konvergensprogrammet sigter mod at korrigere det uforholdsmæssigt store underskud inden fristen i 2012, som Rådet fastlagde i sin henstilling af 16. februar 2010. Programmet sigter mod at opnå et samlet underskud på 2,6 % af BNP i 2013 og på 2,1 % af BNP i 2014, idet den planlagte konsolidering overvejende er udgiftsbaseret. På baggrund af den strukturelle saldo, Kommissionens tjenestegrene har genberegnet, vil den mellemfristede målsætning ikke blive opfyldt inden for programperioden. Konsolideringsstrategien synes at være koncentreret om den første del af perioden, idet den strukturelle forbedring er koncentreret i 2011 og 2012. Derimod er der ingen forbedring af den strukturelle saldo i 2013 og 2014. Den underskudsudvikling, der er forudset, er passende i 2011 og 2012, men ikke i 2013 og 2014. De vigtigste risici for budgetmålene er gennemførelsesrisici, statsejede virksomheders restancer, som udgør en alvorlig eventualforpligtelse for budgettet, og de forbehold, Kommissionen (Eurostat) har givet udtryk for vedrørende Rumæniens indberetning som led i proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud (6).

               (11)

               Rumænien har afgivet sine tilsagn under europluspagten i sit nationale reformprogram og konvergensprogrammet, som blev forelagt den 2. maj 2011. De fleste af disse tilsagn er blevet eller er i færd med at blive opfyldt som led i det mellemfristede finansielle bistandsprogram og er i vid udstrækning hensigtsmæssige til at løse de eksisterende udfordringer under pagten.

               (12)

               Kommissionen har vurderet konvergensprogrammet og det nationale reformprogram, herunder tilsagnene under europluspagten. Den har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Rumænien, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i EU, ved at der fra EU-niveau ydes bidrag til kommende nationale beslutninger.

               (13)

               På baggrund af denne vurdering og under hensyntagen til Rådets henstilling af 16. februar 2010 i medfør af artikel 126, stk. 7, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde har Rådet undersøgt 2011-opdateringen af Rumæniens konvergensprogram, og Rådets udtalelse (7) afspejles i nedenstående henstilling. Rådet har under hensyntagen til Det Europæiske Råds konklusioner af 25. marts 2011 undersøgt Rumæniens nationale reformprogram,

         HENSTILLER, at Rumænien:
   gennemfører de foranstaltninger, der er fastlagt i afgørelse 2009/459/EF som ændret ved afgørelse 2010/183/EU, sammen med de foranstaltninger, der er fastlagt i afgørelse 2011/288/EU og yderligere specificeret i aftalememorandummet af 23. juni 2009 og de efterfølgende tillæg hertil samt i aftalememorandummet af 29. juni 2011 og de efterfølgende tillæg hertil.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. juli 2011.

            På Rådets vegne

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 150 af 13.6.2009, s. 8.

      (3)  EUT L 83 af 30.3.2010, s. 19.

      (4)  EUT L 132 af 19.5.2011, s. 15.

      (5)  Opretholdt for 2011 ved Rådets afgørelse 2011/308/EU af 19. maj 2011 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (EUT L 138 af 26.5.2011, s. 56).

      (6)  Eurostat gav udtryk for forbehold med hensyn til kvaliteten af de rumænske tal under proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud på grund af:

               i)

               uvished vedrørende visse offentlige selskabers indvirkning på det offentlige underskud,

               ii)

               indberetningen af ESA95-kategorier »andre forfaldne ikke-betalte mellemværender«,

               iii)

               visse finansielle transaktioners art og virkninger og

               iv)

               konsolideringen af interne betalingsstrømme i den offentlige administration.

      (7)  Jf. artikel 9, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1466/97.


Avis juridique important

|

31988H0130

88/130/EØF: Rådets henstilling af 7. marts 1988 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (1979) (femte EUF) for regnskabsåret 1986

EF-Tidende nr. L 064 af 10/03/1988 s. 0031 - 0031

*****  RAADETS  HENSTILLING  af 7. marts 1988  om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemfoerelsen af transaktionerne under Den Europaeiske Udviklingsfond (1979) (femte EUF) for regnskabsaaret 1986  (88/130/EOEF)  RAADET FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER HAR -  som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 206b,  som henviser til anden AVS/EOEF-Konvention, undertegnet i Lomé den 31. oktober 1979,  som henviser til Raadets afgoerelse 80/1186/EOEF af 16. december 1980 om de oversoeiske landes og territoriers associering med Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (1),  som henviser til den interne aftale af 1979 om finansiering og forvaltning af Faellesskabets bistand (2), undertegnet den 20. november 1979, saerlig artikel 29, stk. 3,  som henviser til finansforordningen af 17. marts 1981 vedroerende Den Femte Europaeiske Udviklingsfond (3), saerlig artikel 66 til 70,  som har gennemgaaet forvaltningsregnskabet og status pr. 31. december 1986 vedroerende transaktionerne under Den Europaeiske Udviklingsfond (1979) (femte EUF) samt Revisionsrettens beretning vedroerende regnskabsaaret 1986 med Kommissionens tilhoerende svar (4),  som tager i betragtning, at der i henhold til artikel 29, stk. 3, i den interne aftale meddeles Kommissionen decharge for den finansielle forvaltning af Den Europaeiske Udviklingsfond (1979) (femte EUF) af Europa-Parlamentet efter henstilling fra Raadet, og  som tager i betragtning, at Kommissionens gennemfoerelse af alle transaktioner under Den Europaeiske Udviklingsfond (1979) (femte EUF) i regnskabsaaret 1986 har vaeret tilfredsstillende -  HENSTILLER:  Til Europa-Parlamentet, at det meddeler Kommissionen decharge for gennemfoerelsen af transaktionerne under Den Europaeiske Udviklingsfond (1979) (femte EUF) for regnskabsaaret 1986.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 7. marts 1988.  Paa Raadets vegne  G. STOLTENBERG  Formand  (1) EFT nr. L 361 af 31. 12. 1980, s. 1.  (2) EFT nr. L 347 af 22. 12. 1980, s. 210.  (3) EFT nr. L 101 af 11. 4. 1981, s. 12.  (4) EFT nr. C 336 af 15. 12. 1987, s. 129 og 253.


title: Kommissionens henstilling (EU) 2017/761 af 26. april 2017 om den europæiske søjle for sociale rettigheder

text:
               29.4.2017

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 113/56

         KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2017/761
   af 26. april 2017
   om den europæiske søjle for sociale rettigheder
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I henhold til artikel 3 i traktaten om Den Europæiske Union er Unionens mål bl.a. at fremme befolkningernes velfærd og at arbejde for en bæredygtig udvikling i Europa baseret på en social markedsøkonomi med høj konkurrenceevne, hvor der tilstræbes fuld beskæftigelse og sociale fremskridt. Unionen skal bekæmpe social udstødelse og forskelsbehandling og fremme social retfærdighed og beskyttelse, ligestilling mellem kvinder og mænd, solidaritet mellem generationerne og beskyttelse af børns rettigheder.

               (2)

               I henhold til artikel 9 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde skal Unionen ved fastlæggelsen og gennemførelsen af sine politikker og aktiviteter tage hensyn til de krav, der er knyttet til fremme af et højt beskæftigelsesniveau, sikring af passende social beskyttelse, bekæmpelse af social udstødelse samt et højt niveau for uddannelse, erhvervsuddannelse og beskyttelse af menneskers sundhed.

               (3)

               I henhold til artikel 151 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde skal Unionen og medlemsstaterne, der er opmærksomme på de grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder, som bl.a. er fastlagt i den europæiske socialpagt undertegnet i Torino den 18. oktober 1961 og fællesskabspagten af 1989 om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder, have som mål at fremme beskæftigelsen, en forbedring af leve- og arbejdsvilkårene for herigennem at muliggøre en udjævning af disse vilkår på et stadigt stigende niveau, en passende social beskyttelse, dialogen på arbejdsmarkedet, en udvikling af de menneskelige ressourcer, der skal muliggøre et varigt højt beskæftigelsesniveau, og bekæmpelse af social udstødelse.

               (4)

               I henhold til artikel 152 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde skal Unionen anerkende og fremme arbejdsmarkedsparternes rolle på EU-plan under hensyntagen til de nationale systemers forskelligartede karakter. Den skal lette dialogen mellem dem og respektere deres uafhængighed.

               (5)

               Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som blev proklameret for første gang på Det Europæiske Råds møde i Nice den 7. december 2000, sikrer og fremmer en række grundlæggende principper, som er af afgørende betydning for den europæiske sociale model. Bestemmelserne i dette charter er rettet til Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer under iagttagelse af nærhedsprincippet samt til medlemsstaterne, dog kun når de gennemfører EU-retten.

               (6)

               Traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde indeholder bestemmelser om Unionens beføjelser bl.a. vedrørende arbejdskraftens frie bevægelighed (artikel 45-48), etableringsretten (artikel 49-55), social- og arbejdsmarkedspolitikken (artikel 151-161), fremme af dialogen mellem arbejdsmarkedets parter (artikel 154), herunder aftaler indgået og iværksat på EU-plan (artikel 155), lige løn til mænd og kvinder for samme arbejde (artikel 157), bidrag til udviklingen af et højt uddannelsesniveau og erhvervsuddannelsesniveau (artikel 165 og 166), Unionens indsats som supplement til de nationale politikker og til fremme af samarbejdet på sundhedsområdet (artikel 168), økonomisk, social og territorial samhørighed (artikel 174-178), udarbejdelse og overvågning af gennemførelsen af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker (artikel 121), fastlæggelse og gennemgang af gennemførelsen af retningslinjerne for beskæftigelsen (artikel 148) og mere generelt tilnærmelse af lovgivningerne (artikel 114-117).

               (7)

               Europa-Parlamentet slog til lyd for en solid europæisk søjle for sociale rettigheder, der styrker de sociale rettigheder, giver en positiv indvirkning på borgernes liv på kort og mellemlang sigt og giver støtte til europæisk integration i det 21. århundrede (1). Det Europæiske Råd understregede, at der er behov for at håndtere økonomisk og social usikkerhed som en prioritet, og opfordrede til at skabe en lovende fremtid for alle, sikre vores levevis og skabe bedre muligheder for de unge. (2) Lederne af 27 medlemsstater og af Det Europæiske Råd, Europa-Parlamentet og Europa-Kommissionen forpligtede sig på Romdagsordenen. Forpligtelsen bygger på principperne om bæredygtig vækst og fremme af økonomiske og sociale fremskridt såvel som samhørighed og konvergens, samtidig med at det indre markeds integritet fastholdes (3). Arbejdsmarkedets parter har forpligtet sig til fortsat at bidrage til et Europa, der leverer resultater for sine arbejdstagere og virksomheder (4).

               (8)

               Gennemførelsen af det europæiske indre marked i de sidste årtier har været ledsaget af udviklingen af en solid gældende EU-ret på det sociale område, som har ført til fremskridt, for så vidt angår fri bevægelighed, leve- og arbejdsvilkår, ligestilling mellem kvinder og mænd, sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, social beskyttelse og uddannelse. Indførelsen af euroen har givet Unionen en stabil fælles valuta, som deles af 340 millioner borgere i nitten medlemsstater, gør deres dagligdag lettere og beskytter dem mod finansiel ustabilitet. Unionen er også blevet udvidet betydeligt, hvilket har øget de økonomiske muligheder og fremmet sociale fremskridt over hele kontinentet.

               (9)

               Arbejdsmarkeder og samfund er i hastig udvikling med nye muligheder og nye udfordringer som følge af globaliseringen, den digitale revolution, foranderlige arbejdsmønstre og den samfundsmæssige og demografiske udvikling. Udfordringer såsom en betydelig ulighed, langtidsledighed og ungdomsarbejdsløshed eller solidaritet mellem generationerne er ofte de samme i de forskellige medlemsstater, dog i forskelligt omfang.

               (10)

               Europa har vist, at det er indstillet på at overvinde den finansielle og økonomiske krise, og som et resultat af den målbevidste indsats er Unionens økonomi nu mere stabil med hidtil uset høje beskæftigelsesniveauer og en støt faldende arbejdsløshed. De sociale konsekvenser af krisen har imidlertid været omfattende — fra ungdomsarbejdsløshed og langtidsledighed til risiko for fattigdom — og håndteringen af disse konsekvenser har fortsat højeste prioritet.

               (11)

               De beskæftigelsesmæssige og sociale udfordringer, som Europa står over for, er i vidt omfang et resultat af forholdsvis beskeden vækst, som har rod i uudnyttet potentiale, for så vidt angår deltagelse på arbejdsmarkedet og produktivitet. Økonomiske og sociale fremskridt er tæt forbundet, og oprettelsen af en europæisk søjle for sociale rettigheder bør indgå som led i bredere bestræbelser på at udvikle en mere inklusiv og bæredygtig vækstmodel ved at forbedre Europas konkurrenceevne og gøre det til et bedre sted at investere, skabe arbejdspladser og fremme social samhørighed.

               (12)

               Den europæiske søjle for sociale rettigheder har til formål at tjene som rettesnor for effektive beskæftigelsesmæssige og sociale resultater som svar på nuværende og fremtidige udfordringer, der er direkte rettet mod at opfylde borgernes basale behov og sikre bedre vedtagelse og gennemførelse af sociale rettigheder.

               (13)

               Et stærkere fokus på beskæftigelsesmæssige og sociale resultater er af afgørende betydning for at øge modstandsdygtigheden og uddybe Den Økonomiske og Monetære Union. Derfor er den europæiske søjle for sociale rettigheder først og fremmest udtænkt til euroområdet, men den vil kunne anvendes i alle medlemsstater, der ønsker at være en del af den.

               (14)

               Den europæiske søjle for sociale rettigheder omfatter principper og rettigheder, der er afgørende for retfærdige og velfungerende arbejdsmarkeder og velfærdssystemer i Europa i det 21. århundrede. Den bekræfter nogle af de rettigheder, der allerede findes i gældende EU-ret. Den tilføjer nye principper til at håndtere udfordringer som følge af den samfundsmæssige, teknologiske og økonomiske udvikling.

               (15)

               De principper, der er nedfældet i den europæiske søjle for sociale rettigheder, vedrører EU-borgere og tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold. Når et princip henviser til arbejdstagere, vedrører det alle personer i beskæftigelse, uanset beskæftigelsens status, form og varighed.

               (16)

               Den europæiske søjle for sociale rettigheder er ikke til hinder for, at medlemsstaterne eller deres arbejdsmarkedsparter fastsætter mere ambitiøse sociale standarder. Der er navnlig intet i den europæiske søjle for sociale rettigheder, som må fortolkes, så det indskrænker eller modvirker rettigheder og principper, således som de på de respektive anvendelsesområder er anerkendt af EU-retten eller international ret og af internationale aftaler, som Unionen eller alle medlemsstaterne er part i, herunder den europæiske socialpagt undertegnet i Torino den 18. oktober 1961 og Den Internationale Arbejdsorganisations relevante konventioner og henstillinger.

               (17)

               At opnå resultater på grundlag af den europæiske søjle for sociale rettigheder er en fælles forpligtelse og et fælles ansvar for Unionen, dens medlemsstater og arbejdsmarkedets parter. Principperne og rettighederne i den europæiske søjle for sociale rettigheder bør gennemføres både på EU-plan og på medlemsstatsplan inden for deres respektive kompetenceområder og i overensstemmelse med nærhedsprincippet.

               (18)

               På EU-plan medfører den europæiske søjle for sociale rettigheder ikke en udvidelse af Unionens beføjelser som fastlagt i traktaterne. Den bør gennemføres inden for rammerne af disse beføjelser.

               (19)

               På medlemsstatsplan tager søjlen hensyn til de europæiske folks forskelligartede kulturer og traditioner samt til medlemsstaternes nationale identitet og organisering af deres offentlige myndigheder på nationalt, regionalt og lokalt plan. Navnlig anfægter oprettelsen af søjlen ikke medlemsstaternes mulighed for at fastlægge de grundlæggende principper i deres sociale sikringsordninger og bør ikke berøre den økonomiske balance i disse ordninger.

               (20)

               Den sociale dialog spiller en central rolle i styrkelsen af sociale rettigheder og fremme af bæredygtig og inklusiv vækst. Arbejdsmarkedets parter på alle niveauer har en afgørende rolle at spille med hensyn til at fremme og gennemføre den europæiske søjle for sociale rettigheder i overensstemmelse med deres uafhængighed og retten til kollektive skridt —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

      DEN EUROPÆISKE SØJLE FOR SOCIALE RETTIGHEDER

   KAPITEL I

      Lige muligheder og adgang til arbejdsmarkedet

   1.   Uddannelse og livslang læring

   Alle har ret til inkluderende uddannelse og livslang læring af høj kvalitet med henblik på at bevare og tilegne sig færdigheder, der sætter dem i stand til at deltage fuldt ud i samfundslivet og foretage vellykkede overgange til arbejdsmarkedet.
   2.   Ligestilling

               a.

               Ligebehandling og lige muligheder for kvinder og mænd skal sikres og fremmes på alle områder, herunder for så vidt angår deltagelse på arbejdsmarkedet, arbejds- og ansættelsesvilkår og karrieremuligheder.

               b.

               Kvinder og mænd har ret til lige løn for arbejde af samme værdi.

         3.   Lige muligheder

   Uanset køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering har alle ret til ligebehandling og lige muligheder, for så vidt angår beskæftigelse, social beskyttelse, uddannelse og adgang til varer og tjenester, som er tilgængelige for offentligheden. Lige muligheder for underrepræsenterede grupper skal fremmes.
   4.   Aktiv beskæftigelsesstøtte

               a.

               Alle har ret til rettidig og skræddersyet bistand til at forbedre udsigterne til beskæftigelse eller selvstændig virksomhed. Dette omfatter retten til at modtage støtte til jobsøgning, uddannelse og omskoling. Alle har ret til at overføre social beskyttelse og ret til uddannelse ved erhvervsskift.

               b.

               Unge har ret til videreuddannelse, en læreplads, et praktikophold eller et seriøst jobtilbud, senest 4 måneder efter at de er blevet arbejdsløse eller har forladt uddannelsen.

               c.

               Arbejdsløse har ret til personlig, vedvarende og konsekvent støtte. Langtidsledige har ret til en tilbundsgående individuel vurdering senest efter 18 måneders ledighed.

         KAPITEL II

      Rimelige arbejdsvilkår

   5.   Sikker og fleksibel beskæftigelse

               a.

               Uanset ansættelsesforholdets art og varighed har arbejdstagere ret til rimelig og lige behandling, for så vidt angår arbejdsvilkår, adgang til social beskyttelse og uddannelse. Overgang til tidsubegrænset beskæftigelse skal fremmes.

               b.

               Den nødvendige fleksibilitet hos arbejdsgiverne til hurtigt at tilpasse sig ændringer i de økonomiske forhold skal sikres i overensstemmelse med lovgivningen og kollektive overenskomster.

               c.

               Innovative arbejdsformer, der sikrer arbejdsvilkår af høj kvalitet, skal fremmes. Der skal tilskyndes til iværksætteri og selvstændig virksomhed. Erhvervsmæssig mobilitet skal fremmes.

               d.

               Ansættelsesforhold, der fører til usikre arbejdsvilkår, skal hindres, bl.a. ved at forbyde brug af atypiske kontrakter. En prøvetid bør være af rimelig varighed.

         6.   Lønninger

               a.

               Arbejdstagere har ret til rimelige lønninger, der sikrer en anstændig levestandard.

               b.

               De skal sikres passende mindstelønninger, således at behovene hos arbejdstageren og dennes familie er opfyldt, i lyset af de nationale økonomiske og sociale vilkår, samtidig med at adgangen til beskæftigelse og incitamenterne til at søge arbejde bibeholdes. Fattigdom blandt personer i arbejde skal hindres.

               c.

               Alle lønninger skal fastsættes på en gennemsigtig og forudsigelig måde i overensstemmelse med national praksis og i respekt for arbejdsmarkedets parters uafhængighed.

         7.   Oplysninger om ansættelsesvilkår og beskyttelse i tilfælde af opsigelser

               a.

               Arbejdstagere har ret til ved ansættelsesforholdets start at blive underrettet skriftligt om deres rettigheder og pligter i forbindelse hermed, herunder om prøvetiden.

               b.

               Forud for en opsigelse har arbejdstagere ret til at blive underrettet om årsagerne hertil og få et rimeligt varsel. De har ret til adgang til effektiv og upartisk tvistbilæggelse og i tilfælde af ubegrundet opsigelse ret til at klage, herunder passende kompensation.

         8.   Social dialog og inddragelse af arbejdstagerne

               a.

               Arbejdsmarkedets parter skal høres om udformningen og gennemførelsen af økonomiske, beskæftigelsesmæssige og sociale politikker i overensstemmelse med national praksis. De skal tilskyndes til at forhandle og indgå kollektive overenskomster på områder, der er relevante for dem, samtidig med at deres uafhængighed og retten til kollektive skridt respekteres. Aftaler indgået mellem arbejdsmarkedets parter skal gennemføres på EU- og medlemsstatsplan, hvis det er relevant.

               b.

               Arbejdstagere eller deres repræsentanter har ret til at blive underrettet og hørt i god tid på områder, der er relevante for dem, navnlig for så vidt angår overførsel, omstrukturering og sammenlægning af virksomheder og kollektive afskedigelser.

               c.

               Støtte til øget kapacitet hos arbejdsmarkedets parter med henblik på at fremme den sociale dialog skal fremmes.

         9.   Balance mellem arbejdsliv og privatliv

   Forældre og mennesker med omsorgsforpligtelser har ret til passende orlov, fleksible arbejdsformer og adgang til omsorgstjenester. Kvinder og mænd skal have lige adgang til særlig orlov for at kunne opfylde deres omsorgsforpligtelser og tilskyndes til at benytte sig heraf på en afbalanceret måde.
   10.   Sundt, sikkert og veltilpasset arbejdsmiljø og databeskyttelse

               a.

               Arbejdstagere har ret til et højt niveau af beskyttelse af deres sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen.

               b.

               Arbejdstagere har ret til et arbejdsmiljø, der er tilpasset deres faglige behov, og som giver dem mulighed for at forlænge deres deltagelse på arbejdsmarkedet.

               c.

               Arbejdstagere har ret til at få deres personoplysninger beskyttet i et ansættelsesforhold.

         KAPITEL III

      Social beskyttelse og inklusion

   11.   Børnepasning og støtte til børn

               a.

               Børn har ret til prismæssigt overkommelige dagtilbud af høj kvalitet.

               b.

               Børn har ret til beskyttelse mod fattigdom. Børn fra socialt dårlige kår har ret til særlige foranstaltninger til fremme af lige muligheder.

         12.   Social beskyttelse

   Uanset arten og varigheden af ansættelsesforholdet har arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende på sammenlignelige vilkår ret til passende social beskyttelse.
   13.   Arbejdsløshedsunderstøttelse

   Arbejdsløse har ret til passende aktiveringsstøtte fra de offentlige arbejdsformidlinger til at komme ud (tilbage) på arbejdsmarkedet og passende arbejdsløshedsunderstøttelse af en rimelig varighed i overensstemmelse med deres bidrag og de nationale regler for støtteberettigelse. Understøttelsen må ikke udgøre et disincitament til hurtigt at komme i beskæftigelse igen.
   14.   Mindsteindkomst

   Alle, som ikke har tilstrækkelige midler, har ret til passende mindsteindkomstydelser, som sikrer et værdigt liv i alle livets faser, og effektiv adgang til varer og tjenester, der kan understøtte dette. For dem, der kan arbejde, bør mindsteindkomstydelser kombineres med incitamenter til at komme ud (tilbage) på arbejdsmarkedet.
   15.   Ældres indkomst og alderspension

               a.

               Pensionerede arbejdstagere og selvstændige har ret til en pension, som svarer til deres bidrag og sikrer en passende indkomst. Kvinder og mænd skal have lige muligheder for at erhverve pensionsrettigheder.

               b.

               Alle ældre har ret til midler, der sikrer et værdigt liv.

         16.   Sundhedsydelser

   Alle har ret til rettidig adgang til prismæssigt overkommelige, forebyggende og helbredende sundhedsydelser af høj kvalitet.
   17.   Integrering af personer med handicap

   Personer med handicap har ret til indkomststøtte, der sikrer et værdigt liv, tjenester, som sætter dem i stand til at deltage på arbejdsmarkedet og i samfundslivet, og et arbejdsmiljø, der er tilpasset deres behov.
   18.   Langtidspleje

   Alle har ret til prismæssigt overkommelig langtidspleje af høj kvalitet, herunder hjemmepleje og lokalsamfundsbaserede tjenester.
   19.   Boliger og støtte til hjemløse

               a.

               Der skal være adgang til socialt boligbyggeri eller boligstøtte af høj kvalitet for dem, der har behov for det.

               b.

               Udsatte personer har ret til passende støtte og beskyttelse mod tvangsudsættelse.

               c.

               Hjemløse skal have adgang til passende husly og tjenester for at fremme deres sociale inklusion.

         20.   Adgang til basale tjenester

   Alle har ret til adgang til basale tjenester af høj kvalitet, herunder vand, sanitet, energi, transport, finansielle tjenester og digital kommunikation. Støtte til adgang til disse tjenester skal være tilgængelig for dem, der har behov for det.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 26. april 2017.

            På Kommissionens vegne

         Marianne THYSSEN

            Medlem af Kommissionen

      (1)  Europa-Parlamentets beslutning af 19. januar 2017 om en europæisk søjle for sociale rettigheder (2016/2095(INI)).

      (2)  Bratislavaerklæringen af 16. september 2016.

      (3)  Romerklæringen af 25. marts 2017.

      (4)  Fælles erklæring fra arbejdsmarkedets parter af 24. marts 2017.


title: Kommissionens henstilling (EU) 2015/914 af 8. juni 2015 om en EU-ordning for genbosætning

text:
               13.6.2015

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 148/32

         KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2015/914
   af 8. juni 2015
   om en EU-ordning for genbosætning
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, fjerde punktum, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Det Europæiske Råd fremhævede på sit ekstraordinære møde den 23. april 2015, hvor alvorlig situationen i Middelhavsområdet er, og indtog det klare standpunkt, at Unionen bør mobilisere alle bestræbelser med henblik på at forhindre yderligere tab af menneskeliv på havet og på at tage hånd om de grundlæggende årsager til den humanitære nødsituation. Det Europæiske Råd gav endvidere tilsagn om at ville oprette et første frivilligt pilotprojekt om genbosætning i hele Unionen, hvorved der fremskaffes opholdssteder til personer, der er berettiget til beskyttelse (1).

               (2)

               I sin beslutning af 29. april 2015 opfordrede Europa-Parlamentet medlemsstaterne til at yde et større bidrag til eksisterende programmer for genbosætning og understregede behovet for at sikre en sikker og lovlig adgang til Unionens asylsystem (2).

               (3)

               Der er i øjeblikket stor forskel på medlemsstaterne med hensyn til at forpligte sig til at genbosætte personer. Kun 15 medlemsstater og 3 associerede stater har et genbosætningsprogram (yderligere én medlemsstat har bebudet et genbosætningsprogram), 3 medlemsstater og en associeret stat har foretaget genbosætning på ad hoc-basis, mens de øvrige ikke deltager i genbosætning overhovedet.

               (4)

               I 2014 nåede antallet af asylansøgere i EU op på 626 000, mens 6 380 tredjelandsstatsborgere med behov for international beskyttelse, blev genbosat i Unionen (3). Antallet af flygtninge, asylansøgere og internt fordrevne på verdensplan nåede i 2013, for første gang siden anden verdenskrig, op over 50 mio. mennesker (4).

               (5)

               Rådet (retlige og indre anliggender) erkendte i sine konklusioner af 10. oktober 2014, at »(…) henset til den indsats, der gøres af de medlemsstater, der er berørt af migrationsstrømme, bør alle medlemsstater give deres bidrag til [genbosætning] på en retfærdig og afbalanceret måde« (5).

               (6)

               Den 13. maj 2015 præsenterede Kommissionen en omfattende europæisk dagsorden for migration (6), som bl.a. fastlægger en række øjeblikkelige foranstaltninger, der er skræddersyet til at imødegå den menneskelige tragedie i hele Middelhavsområdet.

               (7)

               For at undgå, at fordrevne personer, der har behov for beskyttelse, må ty til kriminelle netværk af menneskesmuglere og menneskehandlere, opfordres Den Europæiske Union med denne dagsorden til at intensivere sine bestræbelser på genbosætningsområdet. I overensstemmelse hermed fremsætter Kommissionen denne henstilling, som foreslår en EU-genbosætningsordning, hvorved der stilles 20 000 pladser til rådighed på grundlag af en fordelingsnøgle.

               (8)

               Hvis associerede stater beslutter at deltage, vil fordelingsnøglen og tildelinger pr. medlemsstat og deltagende associeret stat blive tilpasset i overensstemmelse hermed.

               (9)

               På baggrund af tidligere drøftelser på et særligt møde i forummet om genbosætning og flytning den 25. november 2014 bør fordelingsnøglen baseres på a) befolkningens størrelse (40 % vægtning), b) det samlede BNP (40 % vægtning), c) det gennemsnitlige antal spontane asylansøgninger og antallet af genbosatte flygtninge pr. million indbyggere i perioden 2010-2014 (10 % vægtning), og d) arbejdsløsheden (10 % vægtning).

               (10)

               Medlemsstaterne skal give i alt 20 000 personer adgang til Unionen i løbet af ordningens to-årige gennemførelsesperiode. Ansvaret for at huse sådanne personer bør ligge udelukkende hos de deltagende stater i overensstemmelse med den relevante EU-lovgivning og internationale regler. Dette imødekommer anmodningen fra De Forenede Nationers Højkommissariat for Flygtninge (UNHCR), der opfordrede de europæiske lande til i højere grad at forpligte sig til at modtage flygtninge ved hjælp af bæredygtige genbosætningsprogrammer, og støttede kampagnen under ledelse af Den Internationale Organisation for Migration og fem ikke-statslige organisationer.

               (11)

               Situationen i nabolandene og de nuværende migrationsstrømme, navnlig forbindelse med de regionale udviklings- og beskyttelsesprogrammer i Mellemøsten, Nordafrika og Afrikas Horn, bør tages i betragtning ved indkredsningen af de prioriterede regioner.

               (12)

               UNHCR og andre organer med relevant erfaring og ekspertise, herunder Det Europæiske Asylstøttekontor, bør opfordres til at bidrage til gennemførelsen af genbosætningsordningen.

               (13)

               Der bør træffes foranstaltninger for at undgå sekundære bevægelser af genbosatte personer fra genbosætningsstaten til andre medlemsstater og associerede stater, som deltager i ordningen.

               (14)

               Kommissionen agter at bidrage til ordningen ved at stille yderligere 50 mio. EUR til rådighed i årene 2015 og 2016 inden for rammerne af Unionens genbosætningssprogram, således som dette er fastsat i artikel 17 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 516/2014 (7). Med henblik på at optimere anvendelsen af de finansielle incitamenter vil Kommissionen tilpasse de faste beløb og de prioriteter, der er fastsat i det pågældende program i form af en delegeret retsakt, som omhandlet i artikel 17, stk. 4 og 10, i forordning (EU) nr. 516/2014. Hvis de associerede lande beslutter at deltage i genbosætningsordningen, kan de ikke drage fordel af de i forordning (EU) nr. 516/2014 omhandlede faste beløb som kompensation for deres tilsagn —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

      EU-ORDNING FOR GENBOSÆTNING

               1.

               Kommissionen anbefaler, at medlemsstaterne genbosætter 20 000 mennesker med behov for international beskyttelse, på grundlag af de betingelser og den fordelingsnøgle, der er fastsat i denne henstilling.

      DEFINITION OG ANVENDELSESOMRÅDE

               2.

               Ved »genbosætning« forstås overførsel af fordrevne enkeltpersoner med et klart behov for international beskyttelse efter anmodning fra De Forenede Nationers Højkommissariat for Flygtninge, fra et tredjeland til en medlemsstat og efter aftale med sidstnævnte, med henblik på beskyttelse imod refoulement og på at give tilladelse til indrejse og ret til ophold og andre rettigheder, som er sammenlignelige med dem, der indrømmes en person under international beskyttelse.

               3.

               Den europæiske genbosætningsordning skal omfatte alle medlemsstater.

      INDHOLD

               4.

               Ordningen skal omfatte et samlet europæisk tilsagn om 20 000 genbosætningspladser. Ordningen skal vare i to år fra datoen for vedtagelsen af henstillingen.

               5.

               Det samlede antal genbosættelsespladser, som der er givet tilsagn om, bør fordeles mellem medlemsstaterne efter fordelingsnøglen i bilaget. Hvis associerede stater beslutter at deltage i ordningen, vil fordelingsnøglen blive tilpasset i overensstemmelse hermed.

               6.

               Der vil først og fremmest blive modtaget personer til genbosætning fra prioritetsregionerne Nordafrika, Mellemøsten og Afrikas Horn, og navnlig fra de lande, hvor der i øjeblikket gennemføres regionale udviklings- og beskyttelsesprogrammer.

               7.

               Medlemsstaterne og de associerede stater bør fortsat have ansvaret for individuelle indrejsetilladelser efter passende medicinsk og sikkerhedsmæssig kontrol, mens De Forenede Nationers højkommissær for flygtninge bør forestå vurderingen af genbosætningskandidaterne i de prioriterede regioner og for at fremsætte forslag om genbosætning i medlemsstaterne og de associerede stater.

               8.

               Når en genbosat person får indrejsetilladelse i en medlemsstat eller en associeret stat, som deltager i ordningen, skal denne stat gennemføre en formel procedure med henblik på international beskyttelse, herunder optagelse af fingeraftryk. Denne procedure skal gennemføres hurtigt og i overensstemmelse med relevant lovgivning, særlig Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 603/2013 (8), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU (9), Rådets direktiv 2005/85/EF (10), Rådets direktiv 2003/9/EF (11) og, fra den 20. juli 2015, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU (12) og 2013/33/EU (13).

               9.

               Efter denne proces, hvor en medlemsstat har tildelt international beskyttelse eller national beskyttelsesstatus til en genbosat person, bør denne person i den medlemsstat, som personen er genbosat i, nyde de rettigheder, der gælder for personer under international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, eller tilsvarende rettigheder, som er sikret ved national lovgivning. I denne forbindelse bør fri bevægelighed inden for Unionen underkastes de samme betingelser og begrænsninger, der gælder for andre tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold i medlemsstaterne. I tilfælde af deltagende associerede stater, bør tilsvarende national lovgivning finde anvendelse.

               10.

               Kandidater til genbosætning bør informeres om deres rettigheder og forpligtelser under genbosætningsordningen samt inden for rammerne af den relevante EU-lovgivning og nationale lovgivning, inden deres indrejse i de deltagende medlemsstater eller associerede stater, især om konsekvenserne af sekundære bevægelser i EU og/eller deltagende associerede stater, og om, at de kun har krav på de rettigheder, der er knyttet til international beskyttelse eller national beskyttelsesstatus i den stat, hvor de genbosættes.

               11.

               Genbosatte personer, som uden tilladelse rejser ind i en anden medlemsstat eller deltagende associeret stat end den stat, hvor de er blevet genbosat, enten før afslutningen af den formelle internationale beskyttelsesprocedure eller efter tildeling af international beskyttelse, sendes tilbage til den stat, hvor de er blevet genbosat, i overensstemmelse med de regler, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 (14) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF (15).

               12.

               Inddragelsen af Det Europæiske Asylstøttekontor i gennemførelsen af ordningen bør sikres, navnlig med henblik på at yde særlig støtte til de medlemsstater og deltagende associerede stater, som ikke har tidligere erfaring med genbosætning. Det Europæiske Asylstøttekontor bør overvåge gennemførelsen af ordningen og regelmæssigt aflægge rapport herom.

               13.

               Medlemsstaterne bør have ret til at modtage en finansiel tildeling i forhold til antallet af personer, der er blevet genbosat på deres område i overensstemmelse med de faste beløb, der er fastsat i artikel 17 i forordning (EU) nr. 516/2014, som tilpasset ved Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. xxx/2015 (16).

      ADRESSATER

               14.

               Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 8. juni 2015.

            På Kommissionens vegne

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Medlem af Kommissionen

      (1)  Punkt 3, litra q), erklæring fra Det Europæiske Råd, 23.4.2015, EUCO 18/15.

      (2)  Punkt 8 og 10 i Europa-Parlamentets beslutning af 29.4.2015, 2015/2660 (RSP).

      (3)

      Kilde: Eurostat.

      (4)

      Kilde: Global Trend 2013-rapporten, UNHCR.

      (5)  Rådets konklusioner vedrørende »foranstaltninger til en bedre håndtering af migrationsstrømme«, møde i Rådet (retlige og indre anliggender) 10.10.2014.

      (6)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om en europæisk dagsorden for migration af 13. maj 2015, COM(2015) 240 final.

      (7)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 516/2014 af 16. april 2014 om oprettelse af en asyl-, migrations- og integrationsfond, om ændring af Rådets beslutning 2008/381/EF og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 573/2007/EF og nr. 575/2007/EF og Rådets beslutning 2007/435/EF (EUT L 150 af 20.5.2014, s. 168).

      (8)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 603/2013 af 26. juni 2013 om oprettelse af »Eurodac« til sammenligning af fingeraftryk med henblik på en effektiv anvendelse af forordning (EU) nr. 604/2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet i en af medlemsstaterne af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs, og om medlemsstaternes retshåndhævende myndigheders og Europols adgang til at indgive anmodning om sammenligning med Eurodac-oplysninger med henblik på retshåndhævelse og om ændring af forordning (EU) nr. 1077/2011 om oprettelse af et europæisk agentur for den operationelle forvaltning af store it-systemer inden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed (EUT L 180 af 29.6.2013, s. 1).

      (9)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse (EUT L 337 af 20.12.2011, s. 9).

      (10)  Rådets direktiv 2005/85/EF af 1. december 2005 om minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne (EUT L 326 af 13.12.2005, s. 13).

      (11)  Rådets direktiv 2003/9/EF af 27. januar 2003 om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne (EUT L 31 af 6.2.2003, s. 18).

      (12)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (EUT L 180 af 29.6.2013, s. 60).

      (13)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/33/EU af 26. juni 2013 om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse (EUT L 180 af 29.6.2013, s. 96).

      (14)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26. juni 2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (EUT L 180 af 29.6.2013, s. 31).

      (15)  Artikel 6, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (EUT L 348 af 24.12.2008, s. 98).

      (16)  Endnu ikke fremlagt.

      BILAG

                  Medlemsstater

                  Fordelingsnøgle
                  (%)

                  Tildeling

                  Belgien

                  2,45

                  490

                  Bulgarien

                  1,08

                  216

                  Cypern

                  0,34

                  69

                  Danmark

                  1,73

                  345

                  Det Forenede Kongerige

                  11,54

                  2 309

                  Estland

                  1,63

                  326

                  Finland

                  1,46

                  293

                  Frankrig

                  11,87

                  2 375

                  Grækenland

                  1,61

                  323

                  Irland

                  1,36

                  272

                  Italien

                  9,94

                  1 989

                  Kroatien

                  1,58

                  315

                  Letland

                  1,10

                  220

                  Litauen

                  1,03

                  207

                  Luxembourg

                  0,74

                  147

                  Μalta

                  0,60

                  121

                  Nederlandene

                  3,66

                  732

                  Polen

                  4,81

                  962

                  Portugal

                  3,52

                  704

                  Rumænien

                  3,29

                  657

                  Slovakiet

                  1,60

                  319

                  Slovenien

                  1,03

                  207

                  Spanien

                  7,75

                  1 549

                  Sverige

                  2,46

                  491

                  Tjekkiet

                  2,63

                  525

                  Tyskland

                  15,43

                  3 086

                  Ungarn

                  1,53

                  307

                  Østrig

                  2,22

                  444

            Fordelingsnøglen er baseret på følgende kriterier (1)
          (2):

                  a)

                  Befolkningens størrelse (tal for 2014, 40 % vægtning). Dette kriterium afspejler en medlemsstats kapacitet til at absorbere et vist antal flygtninge.

                  b)

                  Samlet BNP (tal fra 2013, 40 % vægtning). Dette kriterium afspejler et lands absolutte velstand og er vejledende for en økonomis evne til at absorbere og integrere flygtninge.

                  c)

                  Gennemsnitligt antal spontane asylansøgninger og antallet af genbosatte flygtninge pr. 1 mio. indbyggere i perioden 2010-2014 (10 % vægtning). Dette kriterium afspejler medlemsstaternes indsats i de seneste år.

                  d)

                  Arbejdsløshed (tal fra 2014, 10 % vægtning). Dette kriterium afspejler kapaciteten til at integrere flygtninge.

         (1)  Beregningerne er baseret på statistiske oplysninger fra Eurostat (pr. 8.4.2015).

         (2)  Procentsatserne er beregnet med fem decimaler og rundet op eller ned til to decimaler med henblik på brug i denne tabel. Tildelingen af personer er foretaget på grundlag af de fuldstændige tal med fem decimaler.


Avis juridique important

|

32001H0290

Kommissionens henstilling af 21. marts 2001 om grundparametre for det transeuropæiske jernbanesystem for højhastighedstog som omhandlet i artikel 5, stk. 3, litra b), i direktiv 96/48/EF (EØS-relevant tekst) (meddelt under nummer K(2001) 745)

EF-Tidende nr. L 100 af 11/04/2001 s. 0017 - 0026

Kommissionens henstillingaf 21. marts 2001om grundparametre for det transeuropæiske jernbanesystem for højhastighedstog som omhandlet i artikel 5, stk. 3, litra b), i direktiv 96/48/EF(meddelt under nummer K(2001) 745)(EØS-relevant tekst)(2001/290/EF)KOMMISSIOEN FOR DE EUROPÆSKE FÆLLESSKABER -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,som henviser til Rådets direktiv 96/48/EF af 23. juli 1996 om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem for højhastighedstog(1), særlig artikel 6, stk. 1, ogud fra følgende betragtninger:(1) Første fase i udarbejdelsen af tekniske specifikationer for interoperabilitet (TSI) består i at fastlægge de grundparametre, der er omhandlet i artikel 5, stk. 3, litra b), i direktiv 96/48/EF.(2) Det udvalg, der er nedsat ved direktiv 96/48/EF, har udpeget den europæiske sammenslutning for jernbaners interoperabilitet (AEIF) som repræsentativt fælles organ, jf. artikel 2, litra h), i samme direktiv.(3) AEIF har udarbejdet en tekst med definitioner af en række grundparametre og forslag til, hvilke værdier de skal overholde. AEIF har taget udgangspunkt i bilag II til direktiv 96/48/EF og tilføjet parametre, som er fundet nødvendige af hensyn til interoperabilitet.(4) Denne henstilling har som første mål at udgøre de tekniske retningslinjer for de myndigheder, der er ansvarlige for projektering, anlæg, udbygning og drift af den infrastruktur og det rullende materiel, som indgår i det jernbanesystem, der er omhandlet i direktiv 96/48/EF, og som tages i brug efter datoen for ikrafttrædelsen af denne henstilling.(5) Henstillingen har som andet mål at tilvejebringe et fælles grundlag for udarbejdelse af TSI'er. Den hindrer ikke, at det kan blive nødvendigt at fastlægge disse parametre i de tilhørende TSI'er, der vedtages i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 96/48/EF. Parametrene kan endvidere ajourføres som led i den revision af TSI'er, som er omhandlet i artikel 6, stk. 2, i samme direktiv; så snart de endelige resultater af Safetrain-projektet er til rådighed for AIEF, skal de tages i betragtning ved revision af parameteren "mekaniske karakteristika for det rullende materiel".(6) Direktiv 96/48/EF giver mulighed for særlige gennemførelsesbestemmelser i særlige tilfælde; at der i denne henstilling opregnes særlige tilfælde, skal ikke opfattes som en tilskyndelse til bevarelse af afvigelser mellem nettene, men er en erkendelse af, at nogle nationale net i dag har vigtige særlige kendetegn.(7) De i denne henstilling fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra det udvalg, der er nedsat ved direktiv 96/48/EF -HENSTILLER FØLGENDE:1. Bilaget indeholder definitioner af en række grundparametre for det transeuropæiske jernbanesystem for højhastighedstog, som er omhandlet i artikel 5, stk. 3, litra b), i direktiv 96/48/EF, og tilhørende krav, der skal opfyldes.2. Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Bruxelles, den 21. marts 2001.På Kommissionens vegneLoyola De PalacioNæstformand(1) EFT L 235 af 17.9.1996, s. 6.BILAGIndledning:I det følgendea) udpeges der tre kategorier af jernbanestrækninger som fastsat i bilag I, punkt 1, litra b), i Rådets direktiv 96/48/EF af 23. juli 1996 om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem for højhastighedstog:- kategori I: de jernbanestrækninger, som specielt anlægges til højhastighedstog, og som er udstyret til hastigheder på normalt 250 km/h eller derover- kategori II: de jernbanestrækninger, der specielt udbygges til højhastighedstog, og som er udstyret til hastigheder på omkring 200 km/h- kategori III: de strækninger, der specielt udbygges til højhastighedstog, og som har særlige karakteristika på grund af topografiske, terrænbetingede eller byplanmæssige begrænsninger, og hvor hastigheden skal tilpasses til det enkelte tilfældeb) nævnes de særlige tilfælde; der henvises til i artikel 5, stk. 3, litra d), i direktiv 96/48/EF. Dog bliver det i de dertil knyttede TSI'er fastsat, hvorledes de skal anvendes i de enkelte tilfælde, og hvilke tolerancer der gælder, hvis der ikke er anført nogen i denne henstillingc) bestemmes det, at kravene i grundparameter nr. 1, 2, 3, 5, 6, 8 og 16 ikke finder anvendelse i Irland og Nordirland. I TSI'erne for disse grundparametre bliver der defineret hensigtsmæssige særlige tilfælde i forbindelse med det irske standardfritrumsprofil for nyanlæg og den irske standardsporvidde på 1602 mm for langskinnespor.1. MINDSTE FRITRUMSPROFIL FOR INFRASTRUKTURERNE OG PROFIL FOR DET RULLENDE MATERIEL1.1. ParameterbeskrivelseProfiler definerer et tværsnit, således at sporet kan befares af det rullende materiel uden fare for sammenstød med faste anlægsgenstande (tunnelvægge, kørelednings- og signalmaster, rækværk på broer, perroner mv.). Der bliver således tale om to forskellige profiler, dels fritrumsprofilet, som angiver de mindste mål for den faste infrastruktur, dels profilet for det rullende materiel, som angiver de største mål for det rullende materiel.1.1.1. FritrumsprofiletDette profil gælder for infrastrukturen, som er forpligtet til at holde det fastlagte tværsnit frit for hindringer af enhver art.1.1.2. Profilet for det rullende materielHerved forstås det tværsnit, som det rullende materiel befinder sig inden for under kørsel.1.1.3. Forholdet mellem profilet for det rullende materiel og fritrumsprofiletAf ovenstående definitioner fremgår, at en given stræknings fritrumsprofil altid med en vis sikkerhedsmargen skal være større end profilet for det rullende materiel, det befares af.1.2. Krav1.2.1. FritrumsprofilMindste fritrumsprofil for nyanlæg af jernbanestrækninger i kategori I er GC.Mindste fritrumsprofil for bestående jernbanestrækninger i kategori I og for jernbanestrækninger i kategori II er GB. Profilet GC anbefales, hvis en økonomisk undersøgelse viser, at en sådan investering er fordelagtig.1.2.2. Profil for det rullende materielDe 3 profiler UIC 505-1, GB og GC er tilladt. Jernbanevirksomheden kan for sit materiel vælge det profil, der svarer bedst til dens behov, under hensyntagen til fritrumsprofilet på de strækninger, der ønskes benyttet.1.2.3. SærtilfældeI Storbritannien finder profilet "UK1" anvendelse på jernbanestrækninger i kategori II og III og rullende materiel, som de befares med.På strækninger i Finland finder profilet "FIN1" anvendelse.2. MINDSTE KURVERADIUS2.1. ParameterbeskrivelseEt jernbanespors kurveradius fastlægger sporets krumning, når der ikke er tale om et ret spor. Kurveradius, overhøjde, manglende overhøjde og maksimalhastighed i kurven er fire indbyrdes afhængige parametre.Mindste kurveradius fremkommer, når tre andre parametre, nemlig den maksimale overhøjde, maksimum for manglende overhøjde og den af infrastrukturejeren påregnede maksimalhastighed, er fastlagt.2.2. KravKravene i det følgende vedrører standardsporvidden som defineret i punkt 3. Ved andre sporvidder fastlægges der tilsvarende krav i de pågældende TSI'er.2.2.1. OverhøjdeVed anlæg af nye højhastighedsstrækninger projekteres der med en maksimal overhøjde på 180 mm. På eksisterende strækninger tillades en vedligeholdstolerance på +- 20 mm, dog således at en overhøjde pa 190 mm ikke overskrides.Denne værdi kan dog sættes op til 200 mm for strækninger, der kun befares med persontog.2.2.2. Manglende overhøjde2.2.2.1. Strækninger, der er bygget specielt til højhastighedstogVed anlæg af strækninger specielt til højhastighedstog projekteres der med en manglende overhøjde som anført i nedenstående tabel, alt efter den maksimale kørehastighed på strækningen:>TABELPOSITION>For strækninger, hvor de geografiske forhold lægger meget snævre begrænsninger på linjeføringen, kan der tillades højere værdier end anført i tabellen. De fastsættes i TSI'en for infrastrukturen.2.2.2.2. Strækninger, der er opgraderet til højhastighedstog, og forbindelsesstrækningerVed opgradering af strækninger til højhastighedstog og på forbindelsesstrækninger projekteres der med en manglende overhøjde som anført i nedenstående tabel, alt efter den maksimale kørehastighed på strækningen.>TABELPOSITION>På eksisterende højhastighedsstrækninger kan samme værdier benyttes.For strækninger, hvor de geografiske forhold lægger meget snævre begrænsninger på linjeføringen, kan der tillades højere værdier end anført i tabellen. De fastsættes i TSI'en for infrastrukturen.2.2.2.3. Manglende overhøjde på sporskifters vigesporManglende overhøjde på vigespor skal ved projektering holdes under:- 120 mm, hvor hastigheden på vigesporet er 30 <= V <= 70 km/h- 100 mm, hvor hastigheden på vigesporet er 70 <  V <= 170 km/h- 85 mm, hvor hastigheden på vigesporet er 170 <  V <= 230 km/h.For eksisterende sporskifter på strækninger, der er opgraderet til højhastighedstog, tillades der en tolerance på 10 mm på førnævnte værdier.2.2.3. Tog med kurvestyringDer tillades drift ved højere hastighed for tog med kurvestyring eller med præstationsforbedrende udstyr, forudsat at dette ikke begrænser adgangen for interoperable tog, der ikke har lignende udstyr.2.2.4. Side- og arbejdssporFor side- og arbejdsspor gælder en mindsteværdi for kurveradius på 150 m for den teoretiske radius med en vedligeholdstolerance på 25 m.3. SPORVIDDE3.1. ParameterbeskrivelseSporvidden er afstanden mellem køreskinnernes indadvendende flader målt mellem skinnehovederne i en højde af 14,5 mm (+- 0,5 mm) under kørefladen.3.2. KravSporvidden fastsættes til 1435 mm svarende til det europæiske standardnet. Den teoretiske konstruktionsmæssige værdi kan ligge mellem 1435 og 1437 mm. Tolerancerne fastsættes i TSI'en for infrastrukturen.3.3. SærtilfældeFølgende værdier kan accepteres:- en sporvidde på 1524 mm i Finland- en sporvidde på 1668 mm i Portugal på strækninger i kategori II og III.4. MAKSIMALE PÅVIRKNINGER AF SPORET4.1. ParameterbeskrivelseAlt rullende materiel på et jernbanespor påvirker det i berøringspunktet mellem hjul og skinne med kræfter i tre retninger, nemlig i lodret retning, i tværretningen og i længderetningen.Sådanne kræfter har hovedsagelig deres oprindelse i nedenstående fysiske forhold ved et jernbaneanlæg:- statisk lodret belastning fra det rullende materiel- kvasi-statisk belastning, i tværretningen som følge af hurtig kørsel i kurver med manglende overhøjde, og i længderetningen som følge af accelerations- og decelerationskræfter- dynamisk belastning i det lodrette tværplan som følge af uregelmæssigheder i sporets geometri; de afhænger af, hvor perfekt sporets geometri er, hvor stor den manglende overhøjde er, og hvordan det rullende materiels ophængning er konstrueret- dynamisk belastning som følge af bogiernes eventuelle ustabilitet; de afhænger af kontakten mellem hjul og skinne.4.2. KravFølgende regler skal overholdes:- Infrastrukturen skal kunne modstå en tværgående kraft pr. aksel på mindst>PIC FILE= "L_2001100DA.002001.EPS">i kN, hvor P er målt i kN og angiver det statiske akseltryk pr. aksel på et interoperabelt tog.- Det skal for ethvert interoperabelt køretøj godtgøres, at det overfører en tværgående kraft påhøjst>PIC FILE= "L_2001100DA.002101.EPS">til sporet, hvor P er målt i kN og angiver det statiske akseltryk pr. aksel på køretøjet.- Kvotienten mellem tværgående og lodrette kræfter på det enkelte hjul skal begrænses: (Y/Qlim) = 0,8, hvor Y er den dynamiske tværgående kraft, og Qlim er den lodrette kraft, som et hjul udøver på skinnen.- Bogieustabilitet skal undgås ved at holde den "ækvivalente konicitet" på 0,15 med slidte skinner og hjul- Accelerationen i længderetningen skal holdes under 2,5 m/s2.Ovennævnte kriterier skal overholdes med følgende forbehold:- Den maksimale værdi af den statiske belastning pr. aksel, P, er anført i punkt 9.- Den dynamiske belastning på det enkelte hjul (Q) er:>TABELPOSITION>- Den ækvivalente konicitet må højst være 0,25 ved en hastighed på op til 280 km/h, 0,30 ved en hastighed på op til 250 km/h, 0,35 ved en hastighed på op til 230 km/h og 0,40 ved en hastighed på op til 200 km/h. Hastigheder over 230 km/h vedrører strækninger i kategori I, og hastigheder op til 250 km/h vedrører strækninger i kategori II og III.5. MINDSTE PERRONLÆNGDE OG STØRSTE TOGLÆNGDE5.1. ParameterbeskrivelseFor persontog skal hele togsættet befinde sig ud for perronen, når toget standser planmæssigt ved en station, således at passagernes ind- og udstigning kan ske uden fare. Det kræver overensstemmelse mellem perronlængde og toglængde. Perronlængden skal svare til togsættets nyttelængde, men også andre driftsmæssige hensyn skal tages i betragtning, f.eks. synligheden af afgangssignalet.5.2. Krav- toglængde: højst 400 m (tolerance 1 %)- effektiv perronlængde: over 400 m.5.3. SærtilfældeFølgende værdier kan accepteres:- i Storbritannien gælder for strækninger i kategori II/III, at toglængden er højst 320 m og den effektive perronlængde er mindst 300 m- i Sverige gælder en effektiv perronlængde på mindst 225 m- i Danmark gælder en effektiv perronlængde på mindst 320 m- i Finland gælder en effektiv perronlængde på mindst 350 m.6. PERRONHØJDE6.1. ParameterbeskrivelsePerronhøjden måles som den vinkelrette afstand fra skinneoverkanten til perronens overkant.6.2. KravDer tillades to perronhøjder, 550 og 760 mm.6.3. SærtilfældeFølgende værdier kan accepteres:- i Storbritannien en højde på 915 mm- i Nederlandene en højde på 840 mm.7. KØRESTRØMMENS SPÆNDING7.1. ParameterbeskrivelseDer skal specificeres værdi og spektrum af kørestrømmens gennemsnitsspænding ved strømaftageren.7.2. Krav7.2.1. Strækninger i kategori II denne kategori gælder en kørestrøm på 25 kV, 50 Hz.I de lande, hvor banenettet allerede er elektrificeret med vekselstrøm 15 kV, 16 2/3 Hz, er det tilladt at benytte denne spænding ved anlæg af nye strækninger. Samme system kan benyttes i nabolandene, hvis det er økonomisk berettiget; i sådanne tilfælde anvendes bestemmelserne i artikel 7 i direktiv 96/48/EF.I Italien kan en kørestrøm på 3 kV jævnspænding benyttes til eksisterende strækninger og til nye delstrækninger op til maksimalt 250 km/h, hvis en vekselspænding på 25 kV, 50 Hz, kan gribe forstyrrende ind i det faste signaludstyr og signaludstyret i togene på en eksisterende nabostrækning.7.2.2. Eksisterende strækninger i kategori I og strækninger i kategori II og IIIDer benyttes følgende spændinger: 1,5 kV og 3 kV jævnspænding, 15 kV 16 2/3 Hz og 25 kV 50 Hz vekselspænding.8. KØRELEDNINGENS GEOMETRI8.1. ParameterbeskrivelseHøjhastighedstog forsynes med strøm fra køreledningen via strømaftagere. God kontakt mellem køretråd og strømaftager er en vigtig forudsætning for et interoperabelt transeuropæisk højhastighedstognet. Kontakten afhænger af, om køreledningens og strømaftagernes geometri er forenelige, hvilket defineres ved køreledningens højde, køreledningens placering i sideretningen med og uden sidevind og strømaftagernes dimensioner. Køreledningens højde bestemmes endvidere af de klimatiske forhold, især hvor megen is der kan dannes på strækningen.8.2. Krav8.2.1. Køreledningens højdePå højhastighedsstrækninger bør der benyttes konstant køreledningshøjde på en bestemt del af det transeuropæiske jernbanesystem for højhastighedstog, f.eks. defineret ved elektrificeringssystemet. Der er to mulige værdier, 5080 mm og 5300 mm. Sidstnævnte skal benyttes, når der skal tages hensyn til muligheden for isdannelse.For strækninger med jævnstrøm kan en køreledningshøjde på 5000 mm tillades, da den sikkerhedsmæssigt ligger på samme niveau som en højde på 5080 mm ved vekselstrøm.For strækninger i kategori II og III begrænses køreledningens højde af de lokale forhold. Der skal udvises særlig forsigtighed ved overgangen mellem forskellige højder. De tilladte gradienter er anført i nedenstående tabel.>TABELPOSITION>8.2.2. Strømaftagernes dimensionerEn europæisk standardstrømaftager har en bredde på 1600 mm med et arbejdsområde på 1200 mm og en kulpande med en længde på 800 mm.8.2.3. Tilladt placering i sideretningenKøreledningens tilladte placering i sideretningen skal passe til strømaftagerens arbejdsområde og kulpanderne. Køreledningens størst tilladte udbøjning til siden ved sidevindspåvirkning er 400 mm.8.2.4. Særtilfælde8.2.4.1. Tyskland, Østrig, Spanien og SverigeTog, der kører på eksisterende strækninger i kategori I, på strækninger i kategori II og III, og på stationerne, skal være forsynet med ekstra strømaftagere på 1950 mm.8.2.4.2. StorbritannienKøreledningens nominelle højde på strækninger i kategori II og III i Det Forenede Kongerige er på 4720 mm (mindst 4170 mm, højst 5940 mm).8.2.4.3. FinlandKøreledningens højde er på 6150 mm. Tog kan være udstyret med strømaftagere på 1950 mm.9. AKSELTRYK9.1. ParameterbeskrivelseNår et tog kører på et jernbanespor, udsættes dette for kræfter, som det skal kunne tåle. Der er både statiske og dynamiske kræfter, og de overføres til sporet via akslerne.Spor og rullende materiel skal vaere således udført og vedligeholdt, at disse kræfter til enhver tid holdes inden for grænserne for sikker kørsel.9.2. KravAkseltrykket på sporet må ikke overstige 170 kN.Ved hastigheder på højst 250 km/h accepteres et akseltryk på 180 kN for drivende aksler.For den enkelte aksel gælder en tolerance på 4 %, og for det gennemsnitlige akseltryk for et helt tog en tolerance på 2 %.10. ELEKTRISKE KARAKTERISTIKA FOR DET RULLENDE MATERIEL10.1. ParameterbeskrivelseDenne parameter omfatter følgende karakteristika:a) Kørestrømmens spænding og frekvensb) Effektfaktorenc) Forstyrrelser af signaler og kommunikationsnetd) Forstyrrelser af radiofrekvensere) Elektromagnetisk støjdæmpning af udstyr i det rullende materiel.10.2. KravDer stilles følgende krav:a) Kørestrømmens spænding og frekvens:Klemspændingen ved understationerne og spændingen ved strømaftageren skal ligge på værdierne i prEN 50 163, forslag 1, 1/2000, punkt 4.1. De vigtigste værdier er anført i nedenstående tabel:>TABELPOSITION>For systemer med 25 kV 50 Hz vekselspænding kan frekvensen variere fra 49 til 51 Hz; for systemer med 15 kV 16 2/3 Hz kan den variere fra 16 1/3 til 17 Hz.b) Effektfaktoren: en værdi på mindst 0,95 for rullende materiel på strækninger i kategori I. Der er i prENXXX(CII) et komplet sæt krav til effektfaktoren.c) Forstyrrelser af signaler og kommunikationsnet: Disse egenskaber afhænger af, hvilket signal- og kommunikationssystem der benyttes, og bliver specificeret i de pågældende TSI'er. De opføres for sig i infrastrukturfortegnelsen.d) Forstyrrelser af radiofrekvenser: europæisk standard 50 121.e) Elektromagnetisk støjdæmpning af udstyr i det rullende materiel: europæisk standard 50 121.11. MEKANISKE KARAKTERISTIKA FOR DET RULLENDE MATERIEL11.1. ParameterbeskrivelseDet rullende materiel skal yde beskyttelse for de rejsende og personalet i tilfælde af kollision. Beskyttelsen opnås ved en sådan byggemåde, at kollisionsenergien absorberes, vognkassens deformation holdes inden for visse grænser og overskydning forebygges.Der er tale om følgende tre kollisionsscenarier:1) kollision mellem to ens højhastighedstog med en relativ hastighed på 36 km/h.2) kollision mellem et højhastighedstog og en togvogn med sidepuffere (godsvogn i henhold til hæfte UIC 571-2 med en masse på 80 t) med en hastighed på 36 km/h.3) kollision i en jernbaneoverskæring ved en hastighed på 110 km/h med et vejkøretøj på 15 t, repræsenteret ved en stiv masse over skinneniveau med lodret anslagsflade.11.2. KravScenario 1: Førerrummet må ikke deformeres.Scenario 2 og 3: Det tillades, at førerrummet deformeres. Bagest i førerrummet skal der forefindes et ikke-deformerbart overlevelsesrum med en længde på mindst 0,75 m til lokoføreren, og der skal være uhindret adgang til sidedøre eller bagud til motorrum eller passagerafsnit.Endvidere gælder følgende i alle tilfælde:- Der skal kunne absorberes en energimængde på mindst 6 MJ, heraf mindst 75 % i forenden af togsættets forreste vogn og resten fordelt over alle koblinger mellem vognene.- Passagerafsnittet i forreste vogn og lokoførerens overlevelsesrum skal have ekstra styrke. De strukturer, der afgrænser disse rum, skal være konstrueret med en statisk styrke, der er mindst 1500 kN større end den gennemsnitlige sammentrykningskraft i de deformerbare zoner ved alle tre kollisionstyper.- Styrken af forreste og bageste vogn skal stå i passende forhold til de øvrige vognes styrke.- Kollisionskræfter over deformerbare zoner må ikke føre til, at den gennemsnitlige deceleration i passagerrummet i forreste vogn og i lokoførerens overlevelsesrum bliver større end 5 g.- Vognene skal vaere sammenkoblet på en sådan måde, at der ikke kan ske overskydning.12. KARAKTERISTIKA VEDRØRENDE EKSTERNE ELEKTROMAGNETISKE FORSTYRRELSER12.1. ParameterbeskrivelseDet skal vides, om der er elektromagnetisk kompatibilitet mellem- på den ene side udstyret i togstyrings- og sikringsdelsystemet og på den anden side miljøet omkring højhastighedsjernbanesystemet, og- på den ene side udstyret i togstyrings- og sikringsdelsystemet og på den anden side de øvrige delsystemer.Kompatibiliteten mellem energidelsystemet og togstyrings- og sikringsdelsystemet er behandlet i punkt 10.12.2. KravStandard EN 50 121 finder anvendelse.13. KARAKTERISTIKA VEDRØRENDE STØJ INDVENDIG I TOGET13.1. ParameterbeskrivelseDisse karakteristika tjener til at definere den maksimale støj indvendig i toget.13.2. KravStøjkriteriet anses ikke for at være en kritisk faktor for interoperabiliteten. Støjen i førerrummet skal dog af sikkerhedshensyn begrænses, idet grænseværdien udtrykt i ækvivalentværdi over 30 minutter (Leq dB(A) i 30 minutter) er 84 dB(A) (målt ved 300 km/h på en åben strækning som bestemt i hæfte UIC 651).14. STØRSTE TRYKVARIATIONER14.1. ParameterbeskrivelseNår toget kører gennem en tunnel, genereres der trykbølger, som afhænger af togfrontens og -bagendens aerodynamik, togets og tunnelens indvendige overflades friktion (og dermed toglængden), hastigheden og forholdet mellem togets tværsnit og tunneltværsnittet. Disse bølger har normalt skarpe fronter svarende til, at togets forende og bagende kører ud af tunnelen, og blødere overgange derimellem. De udbreder sig i tunnelens længderetning med lydens hastighed og reflekteres ved den frie tunnelåbning med amplitudeinversion. Når to tog krydser hinanden, er det resulterende tryk til et givet tidspunkt på et givet sted lig med summen af de trykbølger, der er under udbredelse i tunnelen, og trykvariationen bag toget under kørslen.For de rejsende er der to forskellige farer i forbindelse med trykvariationer; således:- er der over en vis tærskelværdi risiko for alvorlige skader på trommehinden- er der ved lavere værdier blot risiko for høregener.14.2. KravUnder de ugunstigste forhold må de rejsende højst blive udsat for en trykvariation på 10000 Pa. Denne værdi er fastsat ud fra sundhedshensyn og ikke hensynet til de rejsendes komfort.15. MAKSIMALE STIGNINGER OG FALD15.1. ParameterbeskrivelseKontaktfladen mellem stålhjul og stålskinne har begrænset friktionskoefficient. Det betyder:- at den fornødne trækkraft for en given masse vokser stærkt med en forøgelse af stigningen- at bremselængden, der afhænger af hastigheden og togets vægt, vokser stærkt med en forøgelse af faldet.Stigninger og fald fastlægges afhængigt af den tilsigtede brug af strækningen og inden for nedenstående maksimale værdier.15.2. KravFor stigninger og fald fastsættes en maksimal værdi på 35 [permil  ] for højhastighedsstrækninger i kategori I, idet dog følgende betingelser skal være opfyldt:- som glidende gennemsnit over 10 km må der højst være et fald på 25 [permil  ]- længden af en stigning eller et fald på 35 [permil  ] må højst være 6000 m.15.3. SærtilfældePå den tyske Köln-Rhin-strækning er maksimalværdien for stigninger og fald 40 [permil  ].16. MINDSTE SPORAFSTAND (MELLEM CENTERLINJER)16.1. ParameterbeskrivelseSporafstanden (mellem centerlinjer) er en parameter, der vedrører følgende to forskellige funktionskrav:- Den skal være fastsat på en sådan måde, at der under ingen omstændigheder er den mindste risiko for, at tog på to nabospor kan støde sammen. Dette krav opfyldes, når de enkelte spors fritrumsprofiler overholdes.- Den skal være fastsat på en sådan måde, at de aerodynamiske virkninger på to tog, der krydser hinanden, er forenelige med det rullende materiels konstruktion.16.2. Krav16.2.1. Nye straekninger i kategori IDer fastsættes en minimumsværdi for afstanden mellem centerlinjerne på 4,5 m (fritrumsprofil C).Denne værdi kan sættes ned til 4,2 m på strækninger, hvor hastigheden ikke overstiger 300 km/h, og til 4 m på strækninger, hvor hastigheden ikke overstiger 250 km/h.16.2.2. Strækninger i kategori IIDer fastsættes en værdi på 4 m for strækninger, hvor hastigheden overstiger 220 km/h. Ved lavere hastigheder er det tilstrækkeligt at overholde fritrumsprofilet.16.2.3. SærtilfældeStorbritannien kan på strækninger i kategori II/III benytte en værdi på 3165 mm sammen med fritrumsprofilet "UK1".I Spanien gælder en værdi på 3808 mm for strækninger i kategori II.17. BEFORDRING AF HANDICAPPEDEDer skal tages behørigt hensyn til resultaterne af COST-aktion 335 for så vidt angår det rullende materiel og infrastrukturen. Obligatoriske krav bliver anført i de pågældende TSI'er.


Avis juridique important

|

31999H0130

1999/130/EF: Kommissionens henstilling af 18. november 1998 om ratificering af Den Internationale Arbejdsorganisations konvention nr. 180 om søfarendes arbejdstid og bemanding af skibe og ratificering af protokol af 1996 til konventionen om minimumsnormer i handelsskibe af 1976 (meddelt under nummer K(1999) 372)

EF-Tidende nr. L 043 af 17/02/1999 s. 0009 - 0010

KOMMISSIONENS HENSTILLING af 18. november 1998 om ratificering af Den Internationale Arbejdsorganisations konvention nr. 180 om søfarendes arbejdstid og bemanding af skibe og ratificering af protokol af 1996 til konventionen om minimumsnormer i handelsskibe af 1976 (meddelt under nummer K(1999) 372) (1999/130/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 155, anden tankestreg, oguf fra følgende betragtninger:Den Internationale Arbejdsorganisations (ILO) konvention nr. 180 om søfarendes arbejdstid og bemanding af skibe, som blev vedtaget på den 84. internationale arbejdskonference den 22. oktober 1996 fastsætter grænserne for arbejdstid og hviletid for søfarende, der arbejder ombord på skibe;det er konventionens mål at fremme arbejdstagernes sundhed og sikkerhed, at forbedre sikkerheden til søs og at beskytte havmiljøet, og dette er også Fællesskabets mål;protokol af 1996 til konvention nr. 147 om minimumsnormer i handelsskibe, 1976, som blev vedtaget samtidig med konvention nr. 180, har som supplerende bilag konvention nr. 180 om søfarendes arbejdstid og bemanding af skibe af 1996;artikel 4 i konventionen om minimumsnormer i handelsskibe, 1976, som protokol af 1996 henviser til, fastsætter, at et land, der har ratificeret konventionen, kan kontrollere skibe, der anløber dets havne med henblik på at konstatere, om de søfarendes leveforhold, arbejdsforhold og sikkerhedsforhold er i overensstemmelse med bestemmelserne i de konventioner, som indgår i bilag til konventionen om handelsskibe;Kommissionen har netop forelagt Rådet et forslag til direktiv - som vedtages inden for rammerne af protokollen om socialpolitik - vedrørende den europæiske aftale om tilrettelæggelse af arbejdstiden for søfarende, som bygger på konvention nr. 180;dette forslag sigter kun på søfolk, der arbejder på skibe, der fører et EF-medlemsstats flag;disse bestemmelser om de søfarendes arbejdstid kan ikke anvendes og håndhæves i Fællesskabet for skibe, der fører et tredjelands flag, medmindre konvention nr. 180 træder i kraft, og medmindre protokol af 1996 til konventionen om minimumsnormer i handelsskibe af 1976 ratificeres af EF's medlemsstater;ikrafttrædelse af konvention nr. 180 og protokol af 1996 til konventionen om minimumsnormer for handelsskibe af 1976 gør det muligt for de medlemsstater, der har ratificeret denne konvention og denne protokol at kontrollere, at arbejdstidsordningen i konvention nr. 180 gennemføres på alle de skibe, der anløber havne i Fællesskabet ved anvendelse af et rådsdirektiv;overholdelse af bestemmelserne i konvention nr. 180 bidrager til forbedring af sikkerhed til søs i EU og skaber lige forhold for skibe, der fører et medlemsflag og skibe, der fører tredjelandes flag;det ville være ønskeligt, om direktivet om håndhævelse af søfarendes arbejdstid på skibe, der anvender Fællesskabets havne, træder i kraft samtidig med direktivet om gennemførelse af den europæiske aftale om tilrettelæggelse af arbejdstiden for søfarende, og det er derfor vigtigt, at medlemsstaterne ratificerer konvention nr. 180 og protokol af 1996 og deponerer ratificeringsinstrumenterne hos ILO's bestyrelse så hurtigt som muligt -VEDTAGET FØLGENDE HENSTILLING:1) De medlemsstater, som endnu ikke har ratificeret ILO's konvention nr. 180 om søfarendes arbejdstid og bemanding af skibe, som blev vedtaget den 20. oktober 1996, opfordres til at gøre dette.2) De medlemsstater, som endnu ikke har ratificeret protokol af 1996 til konvention nr. 147 om minimumsnormer i handelsskibe af 1976, opfordres til at gøre dette.3) Medlemsstaterne anmodes om at meddele Kommissionen, hvilke foranstaltninger de har truffet til at efterkomme denne henstilling inden for en frist på et år efter offentliggørelse af beslutningen.Udfærdiget i Bruxelles, den 18. november 1998.På Kommissionens vegnePádraig FLYNNMedlem af Kommissionen