title: Rådets henstilling af 9. december 2013 om foranstaltninger i medlemsstaterne til effektiv integration af romaerne

text:
               24.12.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 378/1

         RÅDETS HENSTILLING
   af 9. december 2013
   om foranstaltninger i medlemsstaterne til effektiv integration af romaerne
   2013/C 378/01
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292 sammenholdt med artikel 19, stk. 1,
   som henviser til forslag fra Europa-Kommissionen, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Ifølge artikel 2 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) er ligestilling en af Unionens grundlæggende værdier. Ifølge artikel 3, stk. 3, andet afsnit, bekæmper Unionen social udstødelse og forskelsbehandling og fremmer beskyttelse af børns rettigheder.

               (2)

               Ifølge artikel 10 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) tilstræber Unionen ved udformningen og gennemførelsen af sine politikker og aktiviteter at bekæmpe forskelsbehandling på grund af race eller etnisk oprindelse.

               (3)

               Artikel 19, stk. 1, i TEUF sætter Rådet i stand til at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til bekæmpelse af forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering.

               (4)

               I artikel 21, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fastslås det, at enhver forskelsbehandling på grund af køn, race, farve, etnisk eller social oprindelse, genetiske anlæg, sprog eller tilhørsforhold til et nationalt mindretal er forbudt.

               (5)

               Rådets direktiv 2000/43/EF (1) fastlægger en ramme til bekæmpelse af forskelsbehandling på grundlag af race eller etnisk oprindelse i hele Unionen i forbindelse med beskæftigelse og uddannelse, social beskyttelse (herunder social sikring og sundhedspleje), sociale fordele og adgang til og levering af varer og tjenesteydelser, herunder bolig.

               (6)

               I denne henstilling anvendes begrebet »roma« — ligesom i andre politiske dokumenter fra Europa-Parlamentet og Rådet som et overbegreb, der omfatter grupper af mennesker med mere eller mindre ens kulturelle karakteristika, såsom sinti, rejsende, kalé, gens du voyage osv., uanset om de er fastboende eller ej.

               (7)

               Mange romaer i Unionen oplever stadig dyb fattigdom, social udstødelse, forskelsbehandling og hindringer for at nyde godt af de grundlæggende rettigheder, hvilket gør dem mere sårbare over for eksempelvis menneskehandel. Derfor bør der overvejes mere effektive sociale integrationsforanstaltninger, som er afpasset efter deres situation og behov.

               (8)

               Romabørns situation i Unionen er i særdeleshed bekymrende, fordi en række faktorer gør dem særligt sårbare og udsatte for dårlige forhold, bl.a. hvad angår helbred, bolig og ernæring, samt for udstødelse, diskrimination, racisme og vold. Social udstødelse af romabørn er ofte forbundet med manglende fødselsregistrering og identitetspapirer, lav deltagelse i førskoleuddannelse og -pasning og i højere uddannelse samt med højt skolefrafald. Segregering er en alvorlig hindring, der forhindrer adgang til kvalitetsuddannelse. Nogle romabørn er også ofre for menneskehandel og udnyttes som arbejdskraft.

               (9)

               Romaer, der er tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold i medlemsstaterne, kan også komme i en sårbar position, især når de lever under de samme dårlige vilkår som mange romaer, der er EU-borgere, men derudover også står over for de udfordringer, som migranter, der kommer til Unionen fra tredjelande, har.

               (10)

               I forbindelse med mobilitet inden for Unionen er det nødvendigt at respektere EU-borgernes ret til fri bevægelighed og vilkårene for udøvelsen heraf, herunder at borgerne skal råde over tilstrækkelige midler og være omfattet af en sygeforsikring i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF (2), samtidig med at det også tilstræbes at forbedre romaernes levevilkår og gennemføre foranstaltninger til fremme af deres økonomiske og sociale integration i de medlemsstater de kommer fra, samt de medlemsstater som de bor i.

               (11)

               I Europa-Parlamentets beslutninger af 9. september 2010 om situationen for romaerne og retten til fri bevægelighed i EU og af 9. marts 2011 om EU's strategi for integration af romaerne blev Kommissionen og medlemsstaterne opfordret til at mobilisere eksisterende EU-strategier og -instrumenter med henblik på at sikre romaernes socioøkonomiske integration.

               (12)

               I Kommissionens meddelelse af 5. april 2011»En EU-ramme for de nationale strategier for romaernes integration frem til 2020« opfordrede Kommissionen medlemsstaterne til at vedtage eller videreudvikle en omfattende strategi og vedtage målsætninger for uddannelse, beskæftigelse, sundhedspleje og bolig med det sigte at sætte skub i romaernes integration.

               (13)

               Den 19. maj 2011 vedtog Rådet konklusioner om en EU-ramme for de nationale strategier for romaernes integration frem til 2020, som udtrykte medlemsstaternes forpligtelse til at fremme romaernes sociale og økonomiske integration.

               (14)

               På Det Europæiske Råds møde den 23. og 24. juni 2011 opfordredes der til en hurtig gennemførelse af Rådets konklusioner af 19. maj 2011, navnlig for så vidt angår udarbejdelse, ajourføring eller udvikling af medlemsstaternes nationale strategier for romaernes integration eller integrerede politiske foranstaltninger i deres overordnede politikker for social inklusion med henblik på at forbedre romaernes situation.

               (15)

               Kommissionen forelagde i sin meddelelse af 21. maj 2012»Første trin i gennemførelsen af EU-rammen for de nationale strategier for romaernes integration« resultaterne af den første evaluering af alle nationale strategier for romaernes integration samt integrerede politiske foranstaltninger og opfordrede medlemsstaterne til at overveje en række tilpasninger for at komme videre.

               (16)

               Kommissionen intensiverede sin dialog med medlemsstaterne om romaernes integration, navnlig ved i oktober 2012 at oprette netværket af nationale kontaktpunkter for romaernes integration, der skulle drøfte løsninger på de påpegede udfordringer. I november og december 2012 drøftede en gruppe af nationale kontaktpunkter for romaernes integration desuden, hvordan man kan fremme effektiviteten af tiltag, der skal sikre romaernes integration i medlemsstaterne. Denne gruppe rapporterede efterfølgende til netværket af nationale kontaktpunkter for romaernes integration.

               (17)

               I sin meddelelse af 26. juni 2013»Skridt fremad i gennemførelsen af de nationale strategier for romaernes integration« peger Kommissionen på behovet for en forstærket indsats for at sikre, at de nødvendige forudsætninger er til stede, for at foranstaltninger til intensiveret integration af romaerne hurtigst muligt kan gennemføres med succes.

               (18)

               Kommissionens meddelelse af 3. marts 2010»Europa 2020: en strategi for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst« (Europa 2020-strategien) har pustet nyt liv i bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse ved at fastsætte fælles europæiske mål for nedbringelse af antallet af mennesker, der er i risiko for fattigdom og social udstødelse, for reduktion af skolefrafaldet og for forbedring af uddannelsesniveauet og beskæftigelsesgraden. Integration af romaerne er en væsentlig del af Unionens og medlemsstaternes sammenfaldende indsats i denne forbindelse. Den nuværende styring af det europæiske semester fremmer gennemførelsen af de relevante landespecifikke henstillinger, og Rådets konklusioner af 20. juni 2013»Social investering i vækst og samhørighed« udstikker yderligere retningslinjer for indsatsen for at sikre inklusiv vækst.

               (19)

               I lyset af ovenstående betragtninger og de afdækkede mangler er det nødvendigt at forbedre og overvåge effektiviteten af foranstaltninger til romaernes integration. Dette bør gøres i fuld overensstemmelse med nærhedsprincippet og medlemsstaternes primære ansvar på dette område, idet der tages hensyn til, at dataindsamling på grundlag af etnisk oprindelse kan være et følsomt spørgsmål og i anerkendelse af, at medlemsstaterne selv bør vælge deres overvågningsmetoder, herunder passende dataindsamlingsmetoder, og mulige indikatorer.

               (20)

               Sigtet med denne henstilling er at bygge videre på de forskellige anbefalinger som fastlagt tidligere i Europa-Parlamentets beslutninger, Rådets konklusioner og Kommissionens meddelelser om romaernes integration. Den har til formål at supplere den gældende EU-lovgivning om bekæmpelse af forskelsbehandling med henblik på at bidrage til at gøre dens gennemførelse og håndhævelse mere effektiv.

               (21)

               Denne henstilling omfatter ikke forskelsbehandling på grund af nationalitet og indskrænker ikke de bestemmelser og vilkår, der er forbundet med tredjelandsstatsborgeres og statsløse personers indrejse og ophold på medlemsstaternes territorium og disses juridiske status i henhold til national ret og EU-ret eller retsvirkningerne af denne status.

               (22)

               Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (3) opfordrer medlemsstaterne til, hvis det er hensigtsmæssigt, at opstille en integreret tilgang til at håndtere de specifikke behov i de geografiske områder, som er mest berørt af fattigdom, eller hos de målgrupper, som har størst risiko for forskelsbehandling eller social udstødelse, med særlig henblik på marginaliserede samfund. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1304/2013 (4) for programmeringsperioden 2014-2020 omfatter en investeringsprioritet i henhold til Den Europæiske Socialfond (ESF), der fokuserer på den socioøkonomiske integration af marginaliserede samfund, såsom romaerne, hvilket supplerer de øvrige europæiske struktur- og investeringsfonde (5),

         SOM NOTERER SIG:
   FORMÅL
   Formålet med denne henstilling er at give medlemsstaterne retningslinjer for at fremme effektiviteten af deres foranstaltninger til sikring af romaernes integration og styrke gennemførelsen af deres nationale strategier for romaernes integration eller integrerede sæt af politiske foranstaltninger i mere overordnede politikker for social inklusion med henblik på at forbedre romaernes situation og udfylde kløften mellem romaerne og den øvrige befolkning.
   Størrelsen af romabefolkningen og dens sociale og økonomiske situation varierer betydeligt fra den ene medlemsstat til den anden. Derfor bør de nationale strategier for integration af romaerne tilpasses de særlige forhold og behov på stedet, bl.a. ved at vedtage eller fortsætte med at følge politikker, som vedrører marginaliserede og dårligt stillede grupper såsom romaerne i en bredere sammenhæng.
   Denne henstilling har direkte fokus på foranstaltninger til at fremme integration af romaerne uden dog at have til hensigt at udelukke andre marginaliserede og dårligt stillede grupper. Integrationsforanstaltninger bør være baseret på de samme principper under sammenlignelige vilkår,
   HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE:
   1.   CENTRALE POLITISKE ASPEKTER

      Effektive politiske foranstaltninger

               1.1.

               med det formål at fremme romaernes ret til fuld ligestilling i praksis: at træffe effektive politiske foranstaltninger til at sikre deres ret til ligebehandling og respekt for deres grundlæggende rettigheder, herunder lige adgang til uddannelse, beskæftigelse, sundhedsydelser og boliger. Dette mål kan opnås enten ved hjælp af generelle foranstaltninger, eller ved hjælp af målrettede foranstaltninger, herunder specifikke foranstaltninger, der skal forebygge eller opveje ulemper eller ved en kombination af disse med særligt fokus på kønsdimensionen,

               1.2.

               at vedtage foranstaltninger, der kan baseres på socioøkonomiske indikatorer som f.eks. høj langtidsarbejdsløshed, uddannelsesniveau og sundhedsparametre, eller som kan have fokus på geografiske områder, der er marginaliserede og/eller opdelte,

      Adgang til uddannelse

               1.3.

               at træffe effektive foranstaltninger til at sikre ligebehandling og fuld adgang for romadrenge og -piger til almen uddannelse af god kvalitet og sikre, at alle romaelever mindst afslutter det obligatoriske uddannelsesforløb (6). Dette mål kan nås ved hjælp af foranstaltninger såsom:

                           a)

                           at fjerne enhver opdeling på skolen

                           b)

                           at afskaffe enhver uhensigtsmæssig anbringelse af romaelever på specialskoler

                           c)

                           at mindske skolefrafaldet (7) på alle niveauer i uddannelsesforløbet, herunder i ungdomsuddannelserne og på erhvervsmæssige uddannelser

                           d)

                           at øge adgangen til og kvaliteten af førskoleuddannelse og -pasning, herunder målrettet støtte, hvor det er nødvendigt

                           e)

                           at tage hensyn til de enkelte elevers behov og imødekomme disse i tæt samarbejde med deres familier

                           f)

                           at benytte inklusive og skræddersyede undervisnings- og læringsmetoder, herunder støtteundervisning til elever med indlæringsvanskeligheder, og foranstaltninger til at bekæmpe analfabetisme og fremme adgangen til og brug af fritidsaktiviteter

                           g)

                           at tilskynde til større forældreinddragelse og forbedre læreruddannelsen, hvor det er relevant

                           h)

                           at fremme romaernes deltagelse på gymnasiale og videregående uddannelser

                           i)

                           at udvide adgangen til at få en ny chance i skolen og voksenuddannelse, og støtte overgangen mellem uddannelsesniveauerne og støtte erhvervelse af færdigheder tilpasset arbejdsmarkedets behov,

      Adgang til beskæftigelse

               1.4.

               at træffe effektive foranstaltninger til at sikre ligebehandling af romaerne for så vidt angår adgang til arbejdsmarkedet og beskæftigelsesmuligheder. Dette mål kan nås ved hjælp af foranstaltninger såsom:

                           a)

                           at støtte erfaring i det første job, erhvervsuddannelser, oplæring på arbejdspladsen, livslang læring og udvikling af færdigheder

                           b)

                           at støtte selvstændig erhvervsvirksomhed og iværksætterkultur

                           c)

                           at sikre lige adgang til generelle offentlige arbejdsformidlinger og tjenester til støtte for den enkelte arbejdssøgende med fokus på personlig vejledning og udarbejdelse af en individuel handlingsplan og, hvor det er hensigtsmæssigt, at fremme beskæftigelsesmuligheder i den offentlige sektor

                           d)

                           at fjerne hindringer, herunder forskelsbehandling, for (gen)indtræden på arbejdsmarkedet,

      Adgang til sundhedsydelser

               1.5.

               at træffe effektive foranstaltninger til at sikre ligebehandling af romaer for så vidt angår adgang til alment tilgængelige sundhedsydelser (8) på grundlag af generelle kriterier for støtteberettigelse. Dette mål kan nås ved hjælp af foranstaltninger såsom:

                           a)

                           at fjerne enhver hindring for adgang til det alment tilgængelige sundhedsvæsen

                           b)

                           at forbedre adgangen til lægeundersøgelser, før- og efterfødselspleje og familieplanlægning samt seksuel og reproduktiv sundhedspleje, som generelt gøres tilgængeligt af nationale sundhedsydelser

                           c)

                           at forbedre adgangen til gratis vaccinationsordninger, der er rettet mod børn, og vaccinationsordninger, der navnlig er rettet mod de mest udsatte grupper og/eller personer, som lever i marginaliserede og/eller afsidesliggende områder,

                           d)

                           at fremme kendskabet til spørgsmål vedrørende sundhed og sundhedsydelser,

      Adgang til bolig

               1.6.

               Træffe effektive foranstaltninger for at sikre ligebehandling af romaerne for så vidt angår adgang til bolig. Dette mål kan opnås ved hjælp af foranstaltninger såsom:

                           a)

                           at fjerne enhver form for segregering i byerne og fremme indslusning på boligområdet

                           b)

                           at fremme ikkediskriminerende adgang til sociale boliger

                           c)

                           at stille bopladser til rådighed for ikkefastboende romaer, som står i et rimeligt forhold til lokale behov,

                           d)

                           at sikre adgang til det offentlige forsyningsnet (såsom vand, el og gas) og infrastruktur for boliger i overensstemmelse med nationale lovkrav,

               1.7.

               når det er relevant, at sikre, at ansøgninger fra lokale myndigheder om byfornyelsesprojekter, indeholder integrerede boligtiltag til fordel for marginaliserede samfund,

               1.8.

               at fremme lokaludvikling styret af lokalsamfundet og/eller integrerede territoriale investeringer støttet af de europæiske struktur- og investeringsfonde,

      Finansiering

               1.9.

               at stille tilstrækkelig finansiering til rådighed til gennemførelse og overvågning af deres nationale og lokale strategier og handlingsplaner fra tilgængelige finansieringskilder (lokale, nationale, EU og internationale) med det formål at opnå målsætningen om romaernes integration gennem generelle eller målrettede foranstaltninger,

               1.10.

               at bidrage til at fremme social inklusion og bekæmpe fattigdom og forskelsbehandling, herunder bl.a. socioøkonomisk integration af marginaliserede samfund såsom romasamfundet, gennem en tildeling på mindst 20 % af de samlede ESF-midler i hver medlemsstat til investeringer i mennesker som omhandlet i artikel 3 og 4 i forordning (EU) nr. 1304/2013.

               1.11.

               at træffe passende foranstaltninger til at inkludere romaernes integration blandt prioriteterne i partnerskabsaftalerne om brug af de europæiske struktur- og investeringsfonde (9) for 2014-2020 under hensyntagen til størrelsen på romasamfundene og deres sociale og økonomiske situation samt kløften mellem roma- og ikkeromabefolkninger og de udfordringer, der er påpeget for en række medlemsstater i forbindelse med det europæiske semester,

               1.12.

               at forbedre deres styrings-, overvågnings- og evalueringskapacitet med teknisk bistand fra de europæiske struktur- og investeringsfonde og fremme anvendelsen af national finansiering og EU-finansiering med henblik på at støtte opbygningen af lokale myndigheders og civilsamfundsorganisationers kapacitet, så de kan gennemføre projekter effektivt,

               1.13.

               at rette tildelingen af offentlige midler til gennemførelse af nationale strategier for romaernes integration eller integrerede sæt af politiske foranstaltninger mod de specifikke behov hos romaerne eller i de geografiske områder, som er mest berørt af fattigdom eller social udstødelse, under hensyntagen til kønsdimensionen,

         2.   HORISONTALE POLITISKE FORANSTALTNINGER

      Bekæmpelse af forskelsbehandling

               2.1.

               at fortsætte bestræbelserne på at sikre, at direktiv 2000/43/EF håndhæves effektivt og praktisk navnlig ved at sikre, at deres nationale, regionale og lokale forvaltningsregler ikke er diskriminerende og ikke fører til segregering. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols relevante retspraksis bør i denne sammenhæng tjene som en reference for bestemmelsers og praksissers overensstemmelse med menneskerettighederne,

               2.2.

               at gennemføre, hvor det er relevant, indslusningsforanstaltninger for romaerne både regionalt og lokalt. Politikker og foranstaltninger til bekæmpelse af segregering bør følges op af passende uddannelses- og oplysningsprogrammer, herunder uddannelse og oplysning om beskyttelse af menneskerettighederne, der henvender sig til lokale embedsmænd og repræsentanter for civilsamfundet og romaerne selv,

               2.3.

               at påse, at tvangsudsættelser fuldt ud er i overensstemmelse med EU-retten og andre internationale forpligtelser på menneskerettighedsområdet, herunder den europæiske menneskerettighedskonvention,

               2.4.

               at gennemføre foranstaltninger til bekæmpelse af forskelsbehandling af og fordomme mod romaer, der af og til benævnes sigøjnerhad, i alle dele af samfundet. Sådanne foranstaltninger kan omfatte:

                           a)

                           at gøre romasamfundene og offentligheden opmærksom på fordelene ved romaernes integration

                           b)

                           at skabe øget opmærksomhed i offentligheden om samfundenes forskelligartethed og gøre offentligheden mere forestående over for de problemer med inklusion, som romaerne står over for, herunder, hvor det er relevant, ved at medtage disse aspekter i det offentlige skolesystems læseplaner og undervisningsmateriale

                           c)

                           at træffe effektive foranstaltninger til at bekæmpe negativ retorik og hadefulde ytringer i forhold til romaerne og sætte ind mod racistisk, stereotyp og på anden vis stigmatiserende sprogbrug eller anden form for adfærd, der kan opildne til diskrimination af romaerne,

      Beskyttelse af romabørn og -kvinder

               2.5.

               at bekæmpe alle former for forskelsbehandling, herunder flere former for forskelsbehandling, som romabørn og -kvinder udsættes for, og bekæmpe vold, herunder vold i hjemmet, mod kvinder og piger, menneskehandel, ægteskab med mindreårige og tvangsægteskaber og tiggeri, der involverer børn, navnlig ved håndhævelse af lovgivningen. Til dette formål bør medlemsstaterne sikre alle relevante aktørers deltagelse i denne indsats, herunder de offentlige myndigheder, civilsamfundet og romasamfundene. I denne sammenhæng opfordres der til samarbejde mellem medlemsstaterne i situationer med en grænseoverskridende dimension,

      Reduktion af fattigdom gennem sociale investeringer

               2.6.

               at bekæmpe fattigdom og social udstødelse, der påvirker dårligt stillede grupper, herunder romaerne, gennem investeringer i menneskelig kapital og sociale samhørighedspolitikker. Dette mål kan nås ved hjælp af foranstaltninger såsom:

                           a)

                           at støtte romaerne i alle livets faser med start så tidligt som muligt og systematisk håndtere de risici, de står over for, herunder ved at investere i inklusiv førskoleuddannelse og pasning af god kvalitet, målrettede ungdomsgarantiordninger, livslang læring og foranstaltninger for aktiv aldring

                           b)

                           at gøre sociale ydelser og tjenester ydet til dårligt stillede, herunder romaer, i henhold til national lovgivning mere hensigtsmæssige gennem mere sammenhængende socialpolitikker, forenkling af procedurer og bekæmpelse af svig og fejl

                           c)

                           at gøre sociale ydelser og tjenester ydet til dårligt stillede, herunder romaer, i henhold til national lovgivning mere hensigtsmæssige gennem mere sammenhængende socialpolitikker, forenkling af procedurer og bekæmpelse af svig og fejl, og at yde en passende indkomststøtte til de dertil berettigede,

               2.7.

               at overveje, afhængigt af størrelsen af deres romabefolkninger samt disses sociale og økonomiske situation, at gøre integration af romaerne til et vigtigt spørgsmål i deres nationale reformprogrammer eller deres nationale sociale rapporter inden for rammerne af Europa 2020-strategien,

      Øget indflydelse

               2.8.

               at støtte romaernes aktive borgerskab ved at fremme deres sociale, økonomiske, politiske og kulturelle deltagelse i samfundet, også på lokalt plan, eftersom et aktivt engagement og en aktiv deltagelse fra romaerne selv, herunder gennem deres repræsentanter og organisationer, er afgørende med henblik på at forbedre deres levevilkår og fremme deres sociale inklusion,

               2.9.

               at fremme, hvor det passer til de lokale integrationstilgange, uddannelse og beskæftigelse af kvalificerede rådgivere for romaerne og gøre brug af rådgivning som en foranstaltning til at håndtere de uligheder, som romaer står over for med hensyn til adgang til uddannelse, beskæftigelse, sundhedsydelser og boliger af god kvalitet,

               2.10.

               at gennemføre informationsaktiviteter, der kan øge romaernes bevidsthed om deres rettigheder (især i relation til forskelsbehandling og mulighederne for at få prøvet deres rettigheder) og borgerpligter,

         3.   STRUKTURELLE FORANSTALTNINGER

      Lokal indsats

               3.1.

               at støtte, under hensyntagen til regionale og lokale myndigheders beføjelser, disse myndigheders udarbejdelse af lokale handlingsplaner eller strategier, eller lokale politiske foranstaltninger inden for deres overordnede politikker for social inklusion, som kunne omfatte referencerammer, benchmarks og målbare mål for romaernes integration, samt at sikre passende finansiering,

               3.2.

               at inddrage regionale og lokale myndigheder samt det lokale civilsamfund i udarbejdelsen, gennemførelsen og overvågningen af deres nationale strategier eller integrerede politikforanstaltninger inden for deres overordnede politikker for social inklusion. Relevante repræsentanter og interessenter bør involveres med hensyn til partnerskabsaftaler og operationelle programmer, der medfinansieres af de europæiske struktur- og investeringsfonde. Central- og lokalmyndighederne bør samarbejde om gennemførelsen af disse strategier.
               I dette øjemed støtte de lokale offentlige myndigheder med henblik på at lette gennemførelsen af sæt af politiktiltag på lokalt plan,

               3.3.

               på lokalt plan at tilstræbe en integreret tilgang til familier med romabaggrund, der står over for en række problemer såsom skolefrafald, gæld, fattigdom og dårligt helbred. Med henblik herpå kan de lokale myndigheders beføjelser styrkes, under hensyntagen til ansvarsfordelingen i hver enkelt medlemsstat, således at de kan samarbejde effektivt både med de pågældende familier og med f.eks. skoler, ungdomsinstitutioner, politi, offentlige sundhedsorganisationer, velfærdsorganisationer og boligselskaber,

      Overvågning og evaluering af politikker

               3.4.

               på passende vis at overvåge og vurdere effektiviteten af deres nationale strategier eller integrerede sæt af politiske foranstaltninger i deres overordnede politikker for social inklusion. Dette kan gøres ved hjælp af foranstaltninger såsom fastlæggelse af referencerammer eller målbare mål eller gennem indsamling af relevante kvalitative eller kvantitative data om de sociale og økonomiske indvirkninger af sådanne strategier eller foranstaltninger i overensstemmelse med gældende national ret og EU-ret, navnlig vedrørende persondatabeskyttelse,

               3.5.

               at benytte alle relevante centrale indikatorer eller empiriske sociale forskningsmetoder eller dataindsamling til løbende overvågning og vurdering af resultater, navnlig på lokalt plan, således at der kan foretages en effektiv indberetning vedrørende romaernes situation i medlemsstaterne med fakultativ støtte fra Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder,

      Organer til fremme af ligebehandling

               3.6.

               at støtte arbejdet og den institutionelle kapacitet i organer for fremme af ligebehandling ved at stille passende ressourcer til deres rådighed, således at den juridiske og retslige bistand, de yder, reelt kommer romaofre for forskelsbehandling til gode,

               3.7.

               at fremme en regelmæssig dialog mellem deres nationale kontaktpunkter for romaernes integration og deres nationale organer for fremme af ligebehandling,

      Nationale kontaktpunkter for romaernes integration

               3.8.

               at give de nationale kontaktpunkter for romaernes integration et passende mandat og passende ressourcer til deres rolle, så de bliver i stand til effektivt at koordinere den tværsektorielle overvågning af politikker for romaernes integration med henblik på gennemførelsen heraf under hensyntagen til ansvarsfordelingen i hver enkelt medlemsstat,

               3.9.

               at inddrage de nationale kontaktpunkter for romaernes integration i beslutningsprocesserne om udarbejdelsen, finansieringen og gennemførelsen af de relevante politikker. De nationale kontaktpunkter for romaernes integration bør fremme romacivilsamfundets deltagelse og involvering i gennemførelsen af strategier og lokale handlingsplaner for romaernes integration,

      Transnationalt samarbejde

               3.10.

               at tilskynde til udvikling af og aktiv deltagelse i transnationale samarbejdsformer på regionalt eller lokalt plan gennem politiske initiativer, navnlig projekter og bilaterale og multilaterale aftaler, med henblik på at:

                           a)

                           opstille løsninger på problemer i forbindelse med romaers mobilitet på tværs af grænserne inden for Unionen

                           b)

                           støtte gensidig læring og udbredelsen af god praksis, f.eks. via samarbejde mellem forvaltningsmyndigheder for strukturfonde, med henblik på at udforme effektive tiltag til romaernes integration,

               3.11.

               Det i punkt 4.10 omhandlede transnationale samarbejde bør supplere de foranstaltninger, der træffes inden for nationale strategier for integration af romaer og integrerede politiske foranstaltninger i de overordnede politikker for social inklusion og inden for rammerne af eksisterende samarbejdsaftaler mellem medlemsstaterne som f.eks. Donaustrategien og andre internationale organisationer som f.eks. Europarådet og Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa (OSCE),

         4.   RAPPORTERING OG OPFØLGNING

               4.1.

               at meddele Kommissionen alle foranstaltninger, der træffes i overensstemmelse med denne henstilling, senest den 1. januar 2016,

               4.2.

               derefter at meddele Kommissionen eventuelle nye foranstaltninger årligt ved hvert års udgang sammen med oplysninger om de fremskridt, der er gjort med gennemførelsen af deres nationale strategier eller integrerede politiske foranstaltninger for romaernes integration i de overordnede politikker for social inklusion,

         OPFORDRER KOMMISSIONEN TIL:

               5.1.

               at sikre, at medlemsstaternes oplysninger kommer til at tjene som grundlag for forberedelsen af dens årlige rapporter til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af de nationale strategier for romaernes integration og vil bidrage til det europæiske semester for Europa 2020-strategien gennem landespecifikke henstillinger,

               5.2.

               på dette grundlag at overvåge situationen nøje og senest den 1. januar 2019 vurdere behovet for at revidere og ajourføre denne henstilling.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 9. december 2013.

            På Rådets vegne

         A. PABEDINSKIENĖ

            Formand

      (1)  Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse (EFT L 180 af 19.7.2000, s. 22).

      (2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158 af 30.4.2004, s. 77).

      (3)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond, om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1304/2013 af 17. december 2013 om Den Europæiske Socialfond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1081/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 470).

      (5)  De europæiske struktur- og investeringsfonde er Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU), Den Europæiske Socialfond (ESF), Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond (EHFF).

      (6)  Et barns ret til uddannelse er stadfæstet i artikel 28 i FN- konventionen om barnets rettigheder.

      (7)  Jf. Rådets henstilling af 28. juni 2011 om politikker, som skal mindske skolefrafald (EUT C 191 af 1.7.2011, s. 1). Et af de vigtigste mål i Europa 2020-strategien, som Det Europæiske Råd har vedtaget, er at mindske andelen af elever, der forlader skolen for tidligt, til mindre end 10 % og at sikre, at mindst 40 % af de unge får en videregående uddannelse eller tilsvarende.

      (8)  Denne henstilling berører ikke bestemmelserne i direktiv 2004/38/EF, hvori det kræves, at unionsborgere, der færdes inden for Unionen, »råder over tilstrækkelige midler til sig selv og sine familiemedlemmer, således at opholdet ikke bliver en byrde for værtsmedlemsstatens sociale system, og er omfattet af en sygeforsikring, der dækker samtlige risici i værtsmedlemsstaten«.

      (9)  EFRU kan benyttes til støtte til infrastrukturprojekter inden for sundheds-, uddannelses- og boligsektoren.


Avis juridique important

|

E2003C0097

EFTA-Tilsynsmyndighedens henstilling nr. 97/03/KOL af 19. juni 2003 om et samordnet overvågningsprogram for 2003 for at sikre overholdelse af maksimalgrænseværdierne for pesticidrester i og på korn og visse andre vegetabilske produkter

EU-Tidende nr. L 227 af 11/09/2003 s. 0045 - 0049

EFTA-Tilsynsmyndighedens henstillingnr. 97/03/KOLaf 19. juni 2003om et samordnet overvågningsprogram for 2003 for at sikre overholdelse af maksimalgrænseværdierne for pesticidrester i og på korn og visse andre vegetabilske produkterEFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN,som henviser til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), særlig artikel 109 og protokol 1,som henviser til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en Tilsynsmyndighed og en Domstol, særlig artikel 5, stk. 2, litra b), og protokol 1,som henviser til den retsakt, der er nævnt i punkt 38 i kapitel XII i bilag II til EØS-aftalen (Rådets direktiv 86/362/EØF af 24. juli 1986 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester i og på korn(1)), senest ændret og tilpasset EØS-aftalen ved dennes protokol 1, særlig artikel 7, stk. 2, litra b),som henviser til den retsakt, der er nævnt i punkt 54 i kapitel XII i bilag II til EØS-aftalen (Rådets direktiv 90/642/EØF af 27. november 1990 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager(2)), senest ændret og tilpasset EØS-aftalen ved dennes protokol 1, særlig artikel 4, stk. 2, litra b),som har hørt EFTA-Tilsynsmyndighedens Levnedsmiddeludvalg,og som tager følgende i betragtning:(1) I henhold til artikel 7, stk. 2, litra b), i direktiv 86/362/EØF og artikel 4, stk. 2, litra b), i direktiv 90/642/EØF skal EFTA-Tilsynsmyndigheden hvert år inden den 31. december forelægge det EFTA-Levnedsmiddeludvalg, der bistår EFTA-Tilsynsmyndigheden, en henstilling om tilrettelæggelse af et samordnet overvågningsprogram for at sikre overholdelse af de maksimalgrænseværdier for pesticidrester, der er opført i bilag II til ovennævnte direktiver. Ifølge artikel 1, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 645/2000(3) kan sådanne henstillinger gælde for perioder på mellem et og fem år.(2) EFTA-Tilsynsmyndigheden bør gradvis arbejde hen imod et system, der gør det muligt at anslå den faktiske eksponering for pesticider gennem føden som anført i artikel 7, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 86/362/EØF og artikel 4, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 90/642/EØF. For at muliggøre realistiske skøn bør der foreligge data for overvågningen af pesticidrester i en række fødevarer, der udgør væsentlige bestanddele af kosten i EF. Det erkendes generelt, at væsentlige bestanddele af kosten i EF udgøres af 20-30 fødevarer. På grundlag af de ressourcer, der er til rådighed i EFTA-staterne til overvågning af pesticidrester, kan EFTA-staterne kun analysere prøver af otte produkter hvert år i forbindelse med et koordineret overvågningsprogram. Brugen af pesticider ændrer sig inden for en treårig periode. Hvert pesticid bør således generelt overvåges i 20-30 fødevarer i en række treårige cyklusser.(3) Restkoncentrationer af pesticiderne acephat, benomylgruppen, chlorpyriphos, iprodion, methamidophos, diazinon, metalaxyl, methidathion, thiabendazol, triazophos, chlorpyriphos-methyl, deltamethrin, endosulfan, imazalil, kresoxim-methyl, lambda-cyhalothrin, manebgruppen, mecarbam, permethrin, pirimiphos-methyl, vinclozolin, azinphos-methyl, captan, chlorothalonil, dichlofluanid, dicofol, dimethoat, folpet, malathion, omethoat, oxydemeton-methyl, phorat, procymidon, propyzamid, azoxystrobin, aldicarb, bromopropylat, cypermethrin, methiocarb, methomyl, parathion og tolylfluanid bør overvåges i 2003, da det vil gøre det muligt at anvende disse data til at anslå den faktiske eksponering gennem føden, eftersom disse forbindelser allerede er blevet overvåget siden 2001.(4) Det er nødvendigt at anvende en systematisk statistisk metode til at fastsætte antallet af prøver, der skal tages i forbindelse med hver samordnet overvågningsforanstaltning. En sådan metode er beskrevet af Codex Alimentarius-kommissionen(4). På grundlag af en binomial sandsynlighedsfordeling kan det beregnes, at undersøgelse af 459 prøver giver 99 % sikkerhed for at opdage én prøve, der indeholder pesticidrester over detektionsgrænsen, hvis 1 % af de vegetabilske produkter indeholder restkoncentrationer over detektionsgrænsen. Der bør derfor tages mindst 459 prøver i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde som helhed. For EFTA-staterne henstilles det, at der - på grundlag af befolkningens størrelse og antallet af forbrugere - mindst tages 12 prøver pr. produkt om året.(5) Kommissionen har offentliggjort udkast til retningslinjer for kvalitetskontrolprocedurer for analyse af pesticidrester(5). Udkastet til retningslinjer bør så vidt muligt gennemføres af EFTA-staternes analyselaboratorier og til stadighed revideres i lyset af erfaringerne fra overvågningsprogrammerne.(6) I henhold til artikel 4, stk. 2, litra a), i direktiv 90/642/EØF og artikel 7, stk. 2, litra a), i direktiv 86/362/EØF skal EFTA-staterne angive, hvilke kriterier de har lagt til grund for udarbejdelsen af de nationale overvågningsprogrammer, når de sender oplysninger til EFTA-Tilsynsmyndigheden om gennemførelsen i det følgende år. Det bør også oplyses, hvilke kriterier der er lagt til grund for fastsættelsen af antallet af prøver og analyser, hvilke indberetningsniveauer der anvendes, og efter hvilke kriterier de er fastsat. Der bør gives nærmere oplysninger om godkendelse af analyselaboratorier i henhold til Rådets direktiv 93/99/EØF af 29. oktober 1993 om supplerende bestemmelser vedrørende offentlig kontrol med levnedsmidler(6).(7) Oplysninger om overvågningsprogrammernes resultater er yderst velegnede til elektronisk databehandling, -lagring og -transmission. EF-medlemsstaterne kan sende Kommissionen data på disketter med den ønskede formatering. EFTA-staterne kan anvende samme format og bør derfor kunne sende deres rapporter til EFTA-Tilsynsmyndigheden i standardformatet. Det er mest effektivt, hvis der udarbejdes retningslinjer for videreudvikling af et sådant standardformat,HENSTILLER TIL EFTA-STATERNE:1. At de udtager prøver og foretager analyser af de produkt-/pesticidrestsammensætninger, der er anført i bilaget til denne henstilling, på grundlag af de 12 stikprøver af hvert produkt, som i det omfang, det er muligt, afspejler egne, EØS-landes og tredjelandes andel af det nationale marked, og at de desuden specifikt overvåger nitrofen-/hvedesammensætningen med samme prøveudtagningsfrekvens.For pesticider, der eventuelt udgør en akut risiko, såsom OP-estere, endosulfan og N-methylcarbamater, bør ti stikprøver af produkterne druer, peberfrugt og agurk underkastes individuel analyse af emnerne i den sammensatte prøve, hvis der påvises sådanne pesticider. Der bør udtages to prøver af et passende antal emner, fortrinsvis fra den samme producent; hvis der i den første sammensatte prøve påvises indhold af pesticidet, bør den anden prøve analyseres individuelt.2. At de senest den 31. august 2004 indberetter resultaterne for den del af den særlige foranstaltning, der er fordelt for 2003 i bilaget til denne henstilling, med oplysning om, hvilke analysemetoder der er anvendt, og hvilke indberetningsniveauer der er fastsat, i henhold til kvalitetskontrolprocedurerne for analyse af pesticidrester.Indberetningen bør udarbejdes i et format, herunder elektronisk format, der er beskrevet i bilag II og III til EFTA-Tilsynsmyndighedens henstilling om et samordnet overvågningsprogram for 1999(7).3. At de senest den 31. august 2003 sender EFTA-Tilsynsmyndigheden og de øvrige EFTA-stater alle de oplysninger, der kræves i artikel 7, stk. 3, i direktiv 86/362/EØF og artikel 4, stk. 3, i direktiv 90/642/EØF, om overvågningen i 2002 for i hvert fald ved stikprøvekontrol at sikre overholdelse af maksimalgrænseværdierne, herunder:a) resultaterne af deres nationale programmer for pesticider, der står i bilag II til direktiv 86/362/EØF og direktiv 90/642/EØF, i forhold til harmoniserede værdier og, hvis der endnu ikke er fastsat nogen på EØS-niveau, i forhold til de nationale værdierb) oplysninger om deres laboratoriers kvalitetskontrolprocedurer og især oplysninger om aspekter ved retningslinjerne for kvalitetskontrolprocedurer for analyse af pesticidrester, som de ikke har kunnet anvende eller har haft vanskeligt ved at anvendec) oplysninger om godkendelse af analyselaboratorierne i overensstemmelse med artikel 3 i direktiv 93/99/EF (herunder godkendelsestype, godkendelsesorgan og kopi af godkendelsen)d) oplysninger om de præstationsprøvninger og ringtest, som laboratoriet har deltaget i.4. At de senest den 30. september 2003 tilsender EFTA-Tilsynsmyndigheden deres planlagte nationale program for overvågning af de maksimalgrænseværdier, der er fastsat ved direktiv 90/642/EØF og 86/362/EØF for 2004.Denne henstilling er rettet til Island, Liechtenstein og Norge.Udfærdiget i Bruxelles, den 19. juni 2003.På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegneNiels FengerDirektør(1) EFT L 221 af 7.8.1986, s. 37.(2) EFT L 350 af 14.12.1990, s. 71.(3) EFT L 78 af 29.3.2000, s. 7.(4) Codex Alimentarius, Pesticide Residues in Foodstuffs, Rom 1994, ISBN 92-5-203271-1; bind 2, side 372.(5) Dok. SANCO/3103/2000 (http://europa.eu.int/comm/food/ fs/ph_ps/pest/index_en.htm).(6) EFT L 290 af 24.11.1993, s. 14.(7) EFT L 74 af 23.3.2000, bilag II (kvalitetskontrolprocedurer), s. 25, og bilag III (arbejdsdokument/indberetningsformat), s. 38.BILAGPesticid-/produktsammensætninger, der skal overvåges som led i den særlige foranstaltning, som fastsat under punkt 1 i henstillingen>TABELPOSITION>


title: Rådets henstilling af 8. marts 2005 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (sjette EUF) for regnskabsåret 2003

text:
               23.3.2005

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 77/14

         RÅDETS HENSTILLING
   af 8. marts 2005
   om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (sjette EUF) for regnskabsåret 2003
   (2005/256/EF)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
   som henviser til tredje AVS-EØF-konvention, undertegnet den 8. december 1984 i Lomé,
   som henviser til den interne aftale 86/126/EØF om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand (1), særlig artikel 29, stk. 3,
   som henviser til finansforordningen af 11. november 1986 vedrørende Den Sjette Europæiske Udviklingsfond (sjette EUF) (2), særlig artikel 66-73,
   som har gennemgået forvaltningsregnskabet og status pr. 31. december 2003 vedrørende transaktionerne under sjette EUF samt Revisionsrettens beretning vedrørende regnskabsåret 2003 med Kommissionens tilhørende svar (3), og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               I henhold til artikel 29, stk. 3, i førnævnte interne aftale meddeler Europa-Parlamentet Kommissionen decharge for den finansielle forvaltning af sjette EUF efter henstilling fra Rådet.

               (2)

               Kommissionens gennemførelse af alle transaktioner under sjette EUF i regnskabsåret 2003 har været tilfredsstillende,

         HENSTILLER
   til Europa-Parlamentet, at det meddeler Kommissionen decharge for gennemførelsen af transaktionerne under sjette EUF for regnskabsåret 2003.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 8. marts 2005.

            På Rådets vegne

         J.-C. JUNCKER

            Formand

      (1)  EFT L 86 af 31.3.1986, s. 210. Senest ændret ved afgørelse 86/281/EØF (EFT L 178 af 2.7.1986, s. 13).

      (2)  EFT L 325 af 20.11.1986, s. 42.

      (3)  EUT C 293 af 30.11.2004, s. 315.


Avis juridique important

|

32002H0077

Rådets henstilling af 15. november 2001 om hensigtsmæssig anvendelse af antimikrobielle stoffer i humanmedicin (EØS-relevant tekst)

EF-Tidende nr. L 034 af 05/02/2002 s. 0013 - 0016

Rådets henstillingaf 15. november 2001om hensigtsmæssig anvendelse af antimikrobielle stoffer i humanmedicin(EØS-relevant tekst)(2002/77/EF)RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION -som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 152, stk. 4,som henviser til Kommissionens forslag, ogsom tager følgende i betragtning:(1) Antimikrobielle stoffer er stoffer, der produceres enten syntetisk eller naturligt af bakterier, svampe eller planter, og som anvendes til at dræbe eller hæmme væksten af mikroorganismer, herunder bakterier, vira og svampe, og parasitter, særlig protozoer.(2) Anvendelsen af antimikrobielle stoffer har i høj grad medvirket til at forbedre sundheden. Antimikrobielle stoffer har i årtier været anvendt til at behandle og forebygge infektionssygdomme og infektioner. Men anvendelsen af dem har samtidig bevirket en stigende forekomst af mikroorganismer, der er blevet resistente over for et eller flere af disse stoffer, dvs. har udviklet såkaldt "antimikrobiel resistens". Antimikrobiel resistens er en trussel mod folkesundheden, kan forlænge patienternes lidelser og øge sundhedsudgifterne og har desuden samfundsøkonomiske konsekvenser. Det er derfor nødvendigt med en samlet indsats på fællesskabsplan for at begrænse problemet ved at opfordre til hensigtsmæssig anvendelse af antimikrobielle stoffer i humanmedicin samt bedre kontrol med hygiejne og infektioner.(3) Rådet for Den Europæiske Union vedtog den 8. juni 1999 en resolution om antibiotikaresistens: "En strategi mod den mikrobiologiske trussel"(1). I resolutionen understreges det, at antimikrobiel resistens øger sygeligheden og dødeligheden ved overførbare sygdomme, og at dette ikke blot fører til en forringelse af livskvaliteten, men også til en forøgelse af sundhedsudgifterne, og at det er nødvendigt at træffe foranstaltninger på fællesskabsplan.(4) Det Økonomiske og Sociale Udvalg har i sin initiativudtalelse om "Antibiotikaresistens: En trussel mod folkesundheden"(2) opstillet en række initiativer og aktioner, som medlemsstaterne og Fællesskabet bør iværksætte med henblik på at løse problemet med antimikrobiel resistens.(5) Der er en forbindelse mellem den stigende anvendelse af antimikrobielle stoffer og den øgede frekvens af mikroorganismer, som er resistente over for disse stoffer, men forbindelsen er ikke entydig. Mange faktorer kan have indflydelse på den, bl.a. faktorer med relation til den pågældende organisme, til værten og til den måde, hvorpå det enkelte stof anvendes. Det er imidlertid klart, at problemet med antimikrobiel resistens ikke nødvendigvis kan løses ved hele tiden at skabe nye antimikrobielle forbindelser, hvilket er en langsommelig proces.(6) For at kunne udarbejde strategier for forebyggelse af infektioner og begrænsning af resistente patogener er det nødvendigt at oprette præcise overvågningssystemer i hele Fællesskabet, som producerer gyldige, troværdige og sammenlignelige data om incidens, prævalens og spredningsmåder for resistente mikroorganismer og om ordinering og brug af antimikrobielle stoffer. De bør indgå som et vigtigt led i en overordnet overvågningsstrategi med henblik på at løse problemet med antimikrobiel resistens og navnlig at vurdere den eventuelle forbindelse mellem brugen af antimikrobielle stoffer og udviklingen af resistens blandt disse patogener.(7) Tiltag, som har til formål at begrænse unødvendig og uhensigtsmæssig anvendelse af antimikrobielle stoffer, ville være et vigtigt skridt i retning af at undgå en yderligere stigning i antallet af resistente mikroorganismer og kunne måske endda vende tendensen. Det er nødvendigt at identificere, definere og anvende overordnede principper og metoder, som sigter mod hensigtsmæssig anvendelse af disse stoffer til behandling af mennesker.(8) Det europæiske overvågningssystem for antimikrobiel resistens (EARSS) og den europæiske overvågning af antibiotikaforbruget (ESAC) er EF-finansierede overvågningsprogrammer, som har til formål at indsamle standardiserede, harmoniserede og sammenlignelige data om antibiotikaresistens og -forbrug.(9) Bedre strategier for hygiejne, infektionsbekæmpelse og infektionsforebyggelse på hospitaler og i samfundet som helhed vil medvirke til at begrænsespredning af resistente mikroorganismer og vil være et vigtigt skridt i retning af at nedsætte den anvendte mængde antimikrobielle stoffer.(10) Det er nødvendigt at ændre ordinerende lægers og patienters adfærd, og derfor bør sundhedssektoren og offentligheden informeres om problemet med antimikrobiel resistens og andre forhold i den forbindelse gennem bedre produktinformation, bevidstgørelse ved hjælp af passende informationer og uddannelse under selve uddannelsesforløbet og i forbindelse med efteruddannelse samt ved informationsforanstaltninger med offentligheden og særlig patienter som målgruppe.(11) Støtte til forskning er en forudsætning for at kunne løse problemet med de forskellige måder, antimikrobiel resistens spredes på. Forskning kan bl.a. omfatte evaluering og omkostningseffektivitet af interventionsstrategier med henblik på at optimere antibiotikaordineringen på hospitaler og i samfundet som helhed.(12) Der er også en forbindelse mellem forekomsten af antimikrobiel resistens i visse humane patogener og deres forekomst i dyr og miljøet. Det bør sikres, at der sker en koordinering af de sektorer, der vedrører henholdsvis mennesker, dyr og miljø, og at omfanget af forbindelsen mellem forekomsten af antimikrobielt resistente patogener i mennesker, dyr og miljø klarlægges yderligere. Denne henstilling udelukker derfor ikke yderligere initiativer på andre områder.(13) Der bør udfærdiges rapporter på nationalt plan og EU-plan om de foranstaltninger, medlemsstaterne har truffet på dette område, og om hvordan de har taget hensyn til denne henstilling.(14) På de områder, der ikke hører ind under Fællesskabets enekompetence, f.eks. beskyttelse af offentligheden mod øget forekomst af infektiøse agenser, der er resistente over for antimikrobielle stoffer, træffer det i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5, kun nye foranstaltninger, hvis de foreslåede mål på grund af den påtænkte handlings omfang eller virkninger bedre kan gennemføres på fællesskabsplan end af medlemsstaterne. Antimikrobiel resistens kan i lighed med overførbare sygdomme ikke begrænses til et geografisk område eller en medlemsstat. Det er derfor nødvendigt at træffe koordinerede foranstaltninger på fællesskabsplan -HENSTILLER FØLGENDE TIL MEDLEMSSTATERNE:I. Sikre udarbejdelse og gennemførelse af særlige strategier, som sigter mod hensigtsmæssig anvendelse af antimikrobielle stoffer med det formål at begrænse øget forekomst af patogener, som er resistente over for disse stoffer. Strategierne bør baseres på den bedste tilgængelige videnskabelige dokumentation og omfatte tiltag vedrørende overvågning, uddannelse, information, forebyggelse og kontrol samt forskning.Formålene med disse særlige strategier bør være følgende:1) Oprettelse eller udbygning af systemer til overvågning af antimikrobiel resistens og anvendelsen af antimikrobielle stoffer med det formål ata) indsamle troværdige og sammenlignelige data om patogeners følsomhed over for antimikrobielle stoffer og om de infektioner, de forårsager. Disse data skal give mulighed for tidstrend-analyse, tidlig varsling og overvågning af spredningen af resistens på nationalt og regionalt plan samt på lokalt planb) indsamle data om ordinering og brug af antimikrobielle stoffer på de niveauer, der er egnede til overvågning af den samlede anvendelse, og i den forbindelse bl.a. inddrage ordinerende læger, apotekere og andre parter, som indsamler sådanne data.Overvågningssystemerne skal være holdbare, og der skal være præcise regler for adgang og ejendomsret til de indsamlede data. Overvågningssystemerne skal overholde reglerne om databeskyttelse og garantere datafortrolighed og -sikkerhed. Systemerne skal bygge på eksisterende nationale og internationale overvågningssystemer og om muligt anvende internationalt anerkendte klassificeringssystemer og sammenlignelige metoder.2) Gennemførelse af kontrol og forebyggende foranstaltninger, der kan støtte hensigtsmæssig anvendelse af antimikrobielle stoffer og bidrage til at begrænse spredningen af overførbare sygdomme, ved ata) begrænse anvendelsen af systemiske antibakterielle stoffer ved at indføre receptpligt for disse stofferb) opstille retningslinjer for anvendelsen af andre antimikrobielle stoffer uden receptpligtc) udarbejde evidensbaserede principper og retningslinjer for god praksis i forbindelse med håndtering af overførbare sygdomme for at sikre, at antimikrobielle stoffer forbliver effektive. Praksis bør indebære, at der sørges for at- vurdere værdien af kliniske og mikrobiologiske kriterier for diagnose af infektioner, herunder brug af hurtige diagnosetests- optimere valget af medicin, dosering og varighed i forbindelse med behandling og forebyggelse af infektioner- fremme optimal praksis for ordinering af antibakterielle stoffer med receptpligt, og- vurdere, om der er behov for ændringer i retningslinjerne for antimikrobielle stoffer uden receptpligt.d) etablere og anvende systemer til kontrol med god praksis for markedsføring af antimikrobielle stoffer for at sikre, at der er overensstemmelse med de evidensbaserede principper og retningslinjer for hensigtsmæssig anvendelse af antibakterielle stoffer til håndtering af overførbare sygdommee) gennemføre standarder for kontrol med hygiejne og infektioner på institutioner (hospitaler, børnepasningsfaciliteter, plejehjem etc.) og i samfundet som helhed samt vurdere disses virkning på forebyggelse af overførbare sygdomme og behovet for antimikrobielle stofferf) fremme nationale immuniseringsprogrammer for efterhånden at fjerne sygdomme, der kan forebygges ved vaccination.3) Fremme af uddannelsen af fagfolk på sundhedsområdet med hensyn til problemet omkring antimikrobiel resistens ved ata) lade undervisning i principper og retningslinjer forhensigtsmæssig anvendelse af antimikrobielle stoffer indgå i grund- og videreuddannelse samt regelmæssig efteruddannelse for læger, tandlæger, farmaceuter og sygeplejersker samt andre inden for sundhedssektorenb) udvide undervisningen i standarder for kontrol med hygiejne og infektioner og derved begrænse spredningen af mikroorganismer og således på sigt reducere behovet for antimikrobielle stofferc) undervise i immuniseringsprogrammer og deres rolle i forbindelse med forebyggelse af infektioner og derved begrænse antallet af sygdomsudbrud og følgelig efterspørgslen efter antimikrobielle stoffer.4) Information af offentligheden om betydningen af hensigtsmæssig anvendelse af antimikrobielle stoffer ved ata) øge bevidstheden om problemet med antimikrobiel resistens og fremme en realistisk holdning i befolkningen til ordinering af antimikrobielle stofferb) iværksætte oplysningsforanstaltninger, hvor patienterne inddrages, om betydningen af at gribe ind for at begrænse unødvendig anvendelse af antimikrobielle stoffer og om principper og retningslinjer for god praksis for at få patienternes tilslutningc) understrege værdien af almindelig hygiejne og virkningen af vaccinationsprogrammer med hensyn til at reducere behovet for antimikrobielle stoffer.II. Hurtigt og om muligt inden et år efter vedtagelsen af denne henstilling indføre en passende tværsektoriel ordning for en samordnet gennemførelse af ovennævnte strategier samt for informationsudveksling og samordning med Kommissionen og de øvrige medlemsstater.III. Samarbejde med Kommissionen og de øvrige medlemsstater om:1) at opstille indikatorer for overvågning af praksis for ordinering af antimikrobielle stoffer med anvendelse af evidensbaserede principper og retningslinjer for god praksis for håndtering af overførbare sygdomme2) at evaluere disse indikatorer, når de er opstillet, med henblik på eventuel forbedring af praksis for ordinering og tilbagemelding til ordinerende læger3) yderligere at udvikle overvågningen i Europa og udvekslingen af oplysninger på fællesskabsplan via nettet for epidemiologisk overvågning og kontrol med overførbare sygdomme4) at informere og kommunikere om nationale forskningsinitiativer vedrørende begrænsning af antimikrobiel resistens med særlig vægt påa) de processer, hvorved antimikrobiel resistens opstår og spredes blandt mennesker og fra dyr til menneskerb) forholdet mellem antimikrobiel resistens, resistensmekanismer, klonalitet og anvendelse af antimikrobielle stofferc) resultaterne af interventionsstrategier på hospitaler og i samfundet som helhed, der tager sigte på en mere hensigtsmæssig anvendelse af antimikrobielle stofferd) diagnostiske redskabers nøjagtighed og udvikling af hurtig og troværdig diagnostisk testning og følsomhedstestninge) udvikling af nye former for forebyggelse og behandling af infektionerf) udvikling af alternativer til antimikrobielle stoffer til begrænsning af infektioner, ogg) udvikling af nye overvågningsmetoder til begrænsning af antimikrobiel resistensmed henblik på at forbedre koordineringen heraf.5) at tage initiativ til at evaluere og om nødvendigt opdatere produktinformationen (resumé af produktets egenskaber) om antibakterielle lægemidler, særlig om indikationer, dosis og dosering samt forekomsten af resistens.IV. Aflægge rapport til Kommissionen om gennemførelsen af denne henstilling inden to år efter vedtagelsen og derefter på anmodning af Kommissionen med henblik på at bidrage til opfølgning af henstillingen på fællesskabsplan og gøre en passende indsats i forbindelse med handlingsprogrammet inden for folkesundhed -OPFORDRER KOMMISSIONEN TIL AT:1) lette gensidig information, høring, samarbejde og tiltag ved hjælp af de procedurer og mekanismer, som er til rådighed inden for Fællesskabets net til epidemiologisk overvågning og kontrol med overførbare sygdomme (beslutning nr. 2119/98/EF) på det område, som denne henstilling dækker2) udarbejde tekster om principper og retningslinjer for den bedste praksis for hensigtsmæssig anvendelse af antimikrobielle stoffer i humanmedicin under hensyntagen til national politik og tilde fællesskabskrav, der skal opfyldes for at få markedsføringstilladelse, og for kvaliteten af og indholdet i resuméet af produktets egenskaber (SPC), som danner grundlag for alle foranstaltninger til fremme af salget af et antimikrobielt stof under hensyntagen, hvor det er relevant, til arbejdet i Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering (EMEA)3) foreslå, hvis det er hensigtsmæssigt, en fælles metode, definitioner af tilfælde samt den art og type data, der skal indsamles til overvågning af følsomheden hos patogener, der er resistente over for antimikrobielle stoffer, og disse stoffers anvendelse4) udvikle en strategi for adgang til information opnået ved overvågning og information om det omfang, hvori antimikrobielle stoffer anvendes5) føre tilsyn med de spørgsmål, som denne henstilling vedrører, med henblik på at revidere og opdatere den, og regelmæssigt indgive rapporter til Rådet på grundlag af medlemsstaternes rapporter, om nødvendigt ledsaget af forslag til fremme af hensigtsmæssig anvendelse af antimikrobielle stoffer i humanmedicin6) fremme ansøgerlandenes deltagelse inden for rammerne af nettet til epidemiologisk overvågning af og kontrol med overførbare sygdomme i Fællesskabet for at sikre, at disse stater tager behørigt hensyn til problemerne med antimikrobiel resistens7) samarbejde med Verdenssundhedsorganisationen (WHO) og andre relevante internationale organisationer inden for det område, som denne henstilling omfatter.Udfærdiget i Bruxelles, den 15. november 2001.På Rådets vegneM. AelvoetFormand(1) EFT C 195 af 13.7.1999, s. 1.(2) EFT C 407 af 28.12.1998, s. 7.


               5.2.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 45/89

         P7_TA(2013)0180
   FN-princippet »Responsibility to Protect«
   Europa-Parlamentets henstilling til Rådet af 18. april 2013 om FN-princippet »Responsibility to Protect« (pligt til beskyttelse) (R2P) (2012/2143(INI))
   (2016/C 045/15)

      Europa-Parlamentet

               —

               der henviser til Den Europæiske Unions værdier, mål, principper og politikker, der bl.a. er fastsat i artikel 2, 3 og 21 i traktaten om Den Europæiske Union,

               —

               der henviser til De Forenede Nationers pagt,

               —

               der henviser til verdenserklæringen om menneskerettigheder,

               —

               der henviser til FN’s konvention om forebyggelse af og straf for folkedrab fra 9. december 1948,

               —

               der henviser til tiltrædelsen af Romstatutten for Den Internationale Straffedomstol (ICC),

               —

               der henviser til FN's Generalforsamlings resolution om pligten til beskyttelse (A/RES/63/308) af 7. oktober 2009,

               —

               der henviser til FN's Sikkerhedsråds resolution 1674 fra april 2006 og FN's Sikkerhedsråds resolution nr. 1894 fra november 2009 om beskyttelse af civile i væbnede konflikter (1),

               —

               der henviser til FN's Sikkerhedsråds resolutioner 1325 (2000) og 1820 (2008) om kvinder, fred og sikkerhed, FN's Sikkerhedsråds resolution 1888 (2009) om seksuel vold mod kvinder og børn i væbnede konflikter, FN's Sikkerhedsråds resolution 1889 (2009), der havde til formål at styrke FN's Sikkerhedsråds resolution 1325 (2000), og til FN's Sikkerhedsråds resolution 1960 (2010), der indførte en mekanisme for indsamling af data om og udarbejdelse af lister over gerningsmænd til seksuel vold under væbnede konflikter,

               —

               der henviser til FN's Sikkerhedsråds resolution nr. 1970 af 26. februar 2011 om Libyen, som henviste til beskyttelsespligten og bemyndigelse af adskillige ikketvungne foranstaltninger for at forhindre en eskalering af grusomhederne, og til resolution nr. 1973 af 17. marts 2011 om situationen i Libyen, som bemyndigede medlemsstaterne til at tage alle nødvendige skridt til at beskytte civile og områder beboet af civile, og som for første gang i historien indeholdt en udtrykkelig henvisning til beskyttelsespligtens første søjle, hvilket blev efterfulgt at en lignende henvisning i resolution nr. 1975 om Elfenbenskysten, resolution nr. 1996 om Sudan og resolution nr. 2014 om Yemen,

               —

               der henviser til punkt 138 og 139 i slutdokumentet fra FN's verdenstopmøde i 2005 (2),

               —

               der henviser til rapporten »The Responsibility to Protect« (pligt til at beskytte) fra 2001 fra den internationale kommission om intervention og statssuverænitet (ICISS), rapporten »A more secure world: our shared responsibility« (3) (2004) fra Højniveaupanelet vedrørende Trusler, Udfordringer og Forandringer, og rapporten »In larger freedom: towards development, security and human rights for all« (4) (2005) fra FN's generalsekretær,

               —

               der henviser til FN’s generalsekretærs rapporter, navnlig dem om »Implementing the Responsibility to Protect« (gennemførelse af pligten til at beskytte) fra 2009 (5), om »Early warning, assessment and the responsibility to protect« (tidlig varsling, vurdering og pligt til beskyttelse) fra 2010 (6), om »The role of regional and subregional arrangements in implementing the responsibility to protect« (de regionale og underregionale ordningers rolle i gennemførelsen af pligten til beskyttelse) fra 2011 (7) og om »Responsibility to protect: timely and decisive response« (pligten til beskyttelse: Rettidig og beslutsom reaktion) fra 2012 (8),

               —

               der henviser til FN’s generalsekretærs interne kontrolkommission om FN's indsats i Sri Lanka af november 2012, der undersøger grundene til, at det internationale samfund ikke formåede at beskytte civile imod de omfattende overtrædelser af humanitær ret og menneskerettighederne og som fremsætter anbefalinger vedrørende den fremtidige FN-indsats til effektiv imødegåelse af lignende situationer med massegrusomheder,

               —

               der henviser til rapporten fra FN’s generalsekretær om »Strengthening the role of mediation in the peaceful settlement of disputes, conflict prevention and resolution« (styrkelse af mæglingens rolle i fredelig løsning, forebyggelse og bilæggelse af konflikter) af 25. juli 2012,

               —

               der henviser til det brasilianske initiativ, der den 9. september 2011 blev forelagt for De Forenede Nationer med titlen »Responsibility while protecting: elements for the development and promotion of a concept« (Ansvar samtidig med beskyttelse: elementer til udvikling og fremme af et koncept),

               —

               der henviser til EU-programmet til forebyggelse af voldelige konflikter (Göteborg-programmet) fra 2001 og årsberetningerne om gennemførelse af det,

               —

               der henviser til EU's prioriteringer for FN's 65. generalforsamling den 25. maj 2010 (9),

               —

               der henviser til, at Nobels Fredspris for 2012 ikke blot hædrer EU's historiske bidrag til et fredeligt Europa og en fredelig verden, men tillige øger forventningerne til Unionens engagement til fordel for en mere fredelig verdensorden, der i højere grad er baseret på bestemmelserne i international ret,

               —

               under henvisning til den europæiske konsensus om udvikling (10) og den europæiske konsensus om humanitær bistand (11),

               —

               der henviser til sin henstilling til Rådet af 8. juni 2011 om FN's Generalforsamlings 66. samling (12) og af 13. juni 2012 om FN's Generalforsamlings 67. samling (13),

               —

               der henviser til sin beslutning af 16. februar 2012 om den 19. samling i FN's Menneskerettighedsråd (14),

               —

               der henviser til sin beslutning af 11. maj 2011 om »EU som global aktør: dets rolle i multilaterale organisationer« (15),

               —

               der henviser til sin beslutning af 19. februar 2009 om den europæiske sikkerhedsstrategi og FSFP (16),

               —

               der henviser til forretningsordenens artikel 121, stk. 3, og artikel 97,

               —

               der henviser til betænkning fra Udenrigsudvalget og udtalelse fra Udviklingsudvalget (A7-0130/2013),

               A.

               der henviser til, at slutdokumentet fra FN's verdenstopmøde i 2005 for første gang indeholder en fælles definition af princippet om beskyttelsespligt; der henviser til, at princippet om beskyttelsespligt stadfæstet i punkt 138 og 139 i erklæringen fra FN's verdenstopmøde i 2005 repræsenterer et vigtigt skridt i retning af en mere fredelig verden gennem indførelse af forpligtelsen for staterne til at beskytte deres befolkninger mod folkedrab, krigsforbrydelser, etnisk udrensning og forbrydelser mod menneskeheden og forpligter det internationale samfund til at hjælpe stater med at påtage sig dette ansvar og at gribe ind, såfremt staterne ikke er stand til at beskytte deres befolkninger mod disse fire specifikke forbrydelser og overtrædelser;

               B.

               der henviser til, at begrebet beskyttelsespligt bygger på tre søjler: i) Staten har det primære ansvar for at beskytte sin befolkning mod folkemord, krigsforbrydelser, forbrydelser mod menneskeheden og etnisk udrensning; ii) det internationale samfund skal bistå staterne med at leve op til deres beskyttelsesforpligtelser; iii) når en stat tydeligvis undlader at beskytte sin befolkning eller rent faktisk udøver disse kriminelle handlinger, har det internationale samfund pligt til at træffe kollektive foranstaltninger;

               C.

               der henviser til, at i henhold til det arbejde med beskyttelsespligten, der gik forud for aftalen om sluterklæringen fra verdenstopmødet i 2005 og særligt i 2001-rapporten om beskyttelsespligten fra ICISS (den internationale kommission om intervention og statssuverænitet), defineres beskyttelsesprincippet nærmere, så det omfatter elementerne forebyggelsespligt, reaktionspligt og genopbygningspligt, som nævnt i ICISS-rapporten;

               D.

               der henviser til, at udviklingen af konceptet »Responsibility to Protect« (R2P) hilses velkommen, da det klarlægger og styrker staters eksisterende forpligtelser til at sikre beskyttelsen af civilbefolkningen; der henviser til, at dette begreb, som opstod i forbindelse med det internationale samfunds svigt i Rwanda i 1994, er altafgørende for, at det internationale samfund kan overleve;

               E.

               der henviser til, at legitim magtanvendelse i disse tilfælde udelukkende bør gennemføres på forsigtig og proportionel vis og i begrænset omfang;

               F.

               der henviser til, at udviklingen af princippet om beskyttelsespligt, er et betydeligt skridt frem mod foregribelse, forebyggelse og reaktion på folkemord, krigsforbrydelser, etnisk udrensning og forbrydelser mod menneskeheden og opretholdelse af grundlæggende folkeretlige principper, navnlig international humanitær lovgivning, flygtningelovgivning og menneskerettighedslovgivning; der henviser til, at principperne bør anvendes så konsekvent og ensartet som muligt, og at det i denne henseende er yderst vigtigt, at tidlig varsling og vurdering foretages på retfærdig, forsigtig og professionel vis, og at magtanvendelse altid udgør den sidste udvej;

               G.

               der henviser til, at de seneste begivenheder over ti år efter indførelsen af begrebet »beskyttelsespligt« og otte år efter det internationale samfunds godkendelse heraf på FN's verdenstopmøde i 2005 igen har understreget betydningen af og udfordringerne i forbindelse med en rettidig og beslutsom reaktion på de fire centrale forbrydelser, der er omfattet af dette begreb, samt behovet for yderligere at gøre dette princip operationelt for at gennemføre det på en effektiv måde og forhindre massegrusomheder;

               H.

               der henviser til, at udviklingen af beskyttelsespligten — navnlig dens forebyggelseselement — kan fremme den globale indsats i retning af en mere fredelig verden, da mange grufulde forbrydelser indtræder i perioder med voldelig konflikt, og dette nødvendiggør en effektiv kapacitet til strukturel og operationel konfliktforebyggelse, hvorved behovet for magtanvendelse reduceres til en sidste udvej;

               I.

               der henviser til, at brugen af alle de værktøjer, der står til rådighed under charterets kapitel VI, VII og VIII, lige fra ikketvungne foranstaltninger til kollektive foranstaltninger, er af afgørende betydning for videreudviklingen og legitimiteten af beskyttelsespligten;

               J.

               der henviser til, at den mest effektive form for forebyggelse af konflikter, vold og menneskelig lidelse består i at fremme respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, håndhævelse af retsstaten, god regeringsførelse, menneskelig sikkerhed, økonomisk udvikling, fattigdomsbekæmpelse, inddragelse, socioøkonomiske rettigheder, ligestilling mellem kønnene og demokratiske værdier og fremgangsmåder samt nedbringelse af økonomiske uligheder;

               K.

               der henviser til, at den militære intervention i Libyen i 2011 har vist behovet for at tydeliggøre regionale og subregionale organisationers rolle, når beskyttelsespligten anvendes; der henviser til, at sådanne organisationer både kan legitimere og fungere som operationelle aktører i forbindelse med gennemførelse af beskyttelsespligten, men ofte mangler kapacitet og ressourcer;

               L.

               der henviser til, at menneskerettighederne spiller en afgørende rolle i internationale forhold;

               M.

               der henviser til, at der er behov for et skift i vores tilgang til R2P, som bør indebære, at det integreres i alle vores modeller for udviklingssamarbejde, bistand og krisestyring, samt at man bygger på programmer, der allerede indbefatter R2P;

               N.

               der henviser til, at en mere konsekvent implementering af beskyttelsespligtens forebyggelseselement, herunder mæglingsforanstaltninger og forebyggende diplomati på et tidligt stadie, kunne forebygge eller minimere potentialet for konflikt og vold og afværge eskaleringer og dermed bidrage til at forhindre internationale interventioner under reaktionspligten; der henviser til, at tosporet diplomati er et vigtigt redskab i det forebyggende diplomati, som bygger på den menneskelige dimension ved mæglingen;

               O.

               der henviser til, at R2P primært er en forebyggende doktrin, og at militær intervention bør være den sidste udvej i R2P-situationer; der henviser til, at R2P, når det er muligt, først og fremmest bør gennemføres via diplomatiske og langsigtede udviklingsaktiviteter, hvor der lægges vægt på kapacitetsopbygning inden for områderne menneskerettigheder, god regeringsførelse, retsstatsprincippet, fattigdomsbekæmpelse og fokus på uddannelse og sundhed, konfliktforebyggelse gennem uddannelse og udvidelse af handelen, effektiv våbenkontrol og forebyggelse af ulovlig våbenhandel samt styrkelse af de hurtige varslingssystemer; der endvidere henviser til, at der findes mange ikke-militære tvangsmidler, som f.eks. forebyggende diplomati, sanktioner, ansvarlighedsmekanismer og mægling; der henviser til, at EU fortsat skal spille en ledende rolle inden for konfliktforebyggelse;

               P.

               der henviser til, at samarbejde med regionale organisationer er en vigtig dimension i R2P-arbejdet; der henviser til, at det derfor er nødvendigt at opfordre til, at regionale kapaciteter styrkes, for så vidt angår forebyggelse og fastlæggelse af effektive politikker til forebyggelse af ovennævnte fire forbrydelser; der henviser til, at det kommende topmøde mellem EU og Afrika i 2014 vil være en god anledning til at vise vores støtte til Den Afrikanske Unions ledelse og fremme afrikansk ejerskab over R2P;

               Q.

               der henviser til, at FN’s retningslinjer for konkret mægling påpeger det dilemma, at arrestordrer udstedt af Den Internationale Straffedomstol (ICC), sanktioner og nationale og internationale antiterrorpolitik også påvirker den måde, hvorpå visse parter i en konflikt kan indgå i mæglingsprocessen; der henviser til, at folkerettens definition af forbrydelser, som fordrer en øjeblikkelig reaktion fra det internationale samfunds side, er blevet betydeligt udviklet siden oprettelsen af ICC, omend der beklageligvis stadig mangler en uafhængig mekanisme til vurdering af, hvornår disse definitioner er opfyldt; der henviser til, at gennemførelse af Romstatutten ville sikre en effektiv ICC-ordning; der henviser til, at Romstatutten ikke er blevet ratificeret af alle stater i det internationale samfund;

               R.

               der henviser til, at Den Internationale Straffedomstol og beskyttelsespligten hænger sammen, da begge har til formål at forhindre folkedrab og forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser; der henviser til, at beskyttelsespligten understøtter Den Internationale Straffedomstols opgave med at bekæmpe straffrihed ved at slå til lyd for, at staterne respekterer deres retlige ansvar, samtidig med at beskyttelsespligten styrker Den Internationale Straffedomstols komplementaritetsprincip, i henhold til hvilket hovedansvaret for retsforfølgelse ligger hos staterne;

               S.

               der henviser til, at Den Internationale Straffedomstol spiller en afgørende rolle i forebyggelsen af disse forbrydelser, men ligeledes i genopbygningen af stater og i mæglingsprocesser;

               T.

               der henviser til, at EU altid aktivt har fremmet beskyttelsespligten på den internationale scene; der henviser til, at EU må styrke sin rolle som global politisk aktør ved at opretholde menneskerettighederne og den humanitære ret samt ved at lade denne politiske støtte komme til udtryk i dens egne politikker;

               U.

               der henviser til, at medlemsstaterne også har tilsluttet sig princippet om beskyttelsespligt; der henviser til, at kun nogle få af dem har indarbejdet begrebet i deres nationale dokumenter;

               V.

               der henviser til, at flere nylige erfaringer fra specifikke kriser, såsom i Sri Lanka, Elfenbenskysten, Libyen og Syrien har vist de vedvarende udfordringer, der er forbundet med at nå frem til en fælles forståelse af, hvordan man sikrer en rettidig og effektiv gennemførelse af beskyttelsespligten og samtidig finder frem til den fælles politiske vilje og effektive kapacitet til at forebygge eller standse folkemord, krigsforbrydelser, etnisk udrensning og forbrydelser mod menneskeheden, uanset om de er begået af nationale eller lokale myndigheder eller ikke-statslige parter, og de deraf følgende mange civile ofre;

               W.

               der henviser til, at det i de situationer, hvor R2P finder anvendelse, er af allerstørste betydning, at der fortsat foretages en skelnen mellem mandatet for militære og for humanitære aktører for at sikre, at alle humanitære aktører betragtes som neutrale og upartiske, og for at undgå, at de effektive leverancer af bistand og lægehjælp eller andre former for hjælp, modtagernes adgang hertil eller det lokale humanitære personales personlige frihed bringes i fare;

               X.

               der henviser til det brasilianske forslag om »ansvar under beskyttelse«, som er et glædeligt bidrag til den nødvendige udarbejdelse af de kriterier, der skal følges ved implementeringen af beskyttelsespligt-mandatet, herunder proportionalitet i omfanget og varigheden af interventioner, en grundig balance mellem konsekvenserne, forudgående afklaring af de politiske mål og gennemsigtighed i ræsonnementet bag interventionerne; der henviser til, at overvågnings- og revisionsmekanismerne for de vedtagne mandater bør styrkes, bl.a. gennem FN’s generalsekretærs særlige rådgivere om forebyggelse af folkemord og om beskyttelsespligten, og FN’s højkommissær for menneskerettigheder, og at dette bør ske »på retfærdig, forsigtig og professionel vis, uden politisk indblanding eller dobbeltstandarder« (17);

               Y.

               der henviser til, at folkerettens definition af forbrydelser, som fordrer en øjeblikkelig reaktion fra det internationale samfunds side, er blevet betydeligt udviklet siden oprettelsen af ICC, omend der beklageligvis stadig mangler uafhængige mekanismer til vurdering af, hvornår disse definitioner bør finde anvendelse;

               Z.

               der henviser til, at FN's højkommissær for menneskerettigheder spiller en vigtig rolle i bevidstgørelsen om igangværende sager om massegrusomheder; der henviser til, at FN's Menneskerettighedsråd spiller en stadig større rolle i gennemførelsen af beskyttelsespligten, herunder ved at godkende undersøgelsesrejser og undersøgelseskommissioner for at indsamle og vurdere oplysninger om de fire specificerede forbrydelser og overtrædelser, og ved at øge paratheden til at henvise til beskyttelsespligten i krisesituationer som f.eks. i Libyen og Syrien;

               AA.

               der henviser til, at en smal, men dyb tilgang til gennemførelsen af beskyttelsespligten bør begrænse anvendelsen af den til de fire specificerede massegrusomheder og overtrædelser;

               AB.

               der henviser til, at beskyttelsespligten ikke bør anvendes i forbindelse med humanitære nødsituationer og naturkatastrofer; der henviser til, at humanitær hjælp ikke bør anvendes som en undskyldning for politisk handling, og til nødvendigheden af, at samtlige involverede parter respekterer den humanitære operationsfrihed;

               AC.

               der henviser til, at der skal tilbydes bistand efter konflikter; der henviser til, at der er behov for en større indsats for at sikre ansvarlighed for alvorlige krænkelser af menneskerettighederne såvel som den humanitære folkeret og bekæmpelse af straffrihed;

               1.

               retter følgende henstillinger til næstformanden i Kommissionen/Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik, EU-Udenrigstjenesten, Kommissionen, medlemsstaterne og Rådet:

                           a)

                           at bekræfte EU's engagement i beskyttelsespligten ved at vedtage en interinstitutionel »konsensus om beskyttelsespligten«, herunder en fælles forståelse af konsekvenserne af beskyttelsespligten for EU's eksterne indsats og den rolle, som dens indsats og instrumenter kan spille i situationer, der giver anledning til bekymring, som skal udarbejdes i fællesskab af Rådet, EU-Udenrigstjenesten, Kommissionen og Parlamentet, idet der også taget hensyn til de berørte parters synspunkter, herunder af aktører fra civilsamfundet og ngo'er;

                           b)

                           at medtage et kapitel i årsberetningen fra den højtstående repræsentant/næstformanden i Kommissionen til Parlamentet om FUSP vedrørende EU's indsats inden for konfliktforebyggelse og mægling i implementeringen af beskyttelsesprincippet; at analysere i dette kapitel nytten af de relevante instrumenter og administrative strukturer i gennemførelsen af beskyttelsespligten, herunder identifikation af de nødvendige revisioner; at udarbejde dette kapitel i samarbejde med EU’s særlige repræsentant for menneskerettigheder, idet der tages hensyn til de forskellige holdninger i Parlamentet om specifikke emner vedrørende konfliktforebyggelse eller beskyttelse af menneskerettigheder; at drøfte resultaterne med Parlamentet;

                           c)

                           at indarbejde princippet om beskyttelsespligt i EU's udviklingsbistand; at styrke Unionens forebyggende diplomati, mægling, kriseforebyggelse og reaktionskapacitet og gøre det mere professionelt, navnlig hvad angår informationsindsamling og -udveksling samt tidlige varslingssystemer; at forbedre koordineringen mellem de forskellige strukturer i Kommissionen, Rådet og EU-Udenrigstjenesten, der beskæftiger sig med alle aspekter af beskyttelsespligten, og informere Parlamentet regelmæssigt om de initiativer, der træffes til støtte for beskyttelsespligten;

                           d)

                           at sikre en tilstrækkelig politikplanlægning, operationelle koncepter og kapacitetsudviklingsmål inden for den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik (FSFP) for at sætte Unionen i stand til at gennemføre beskyttelsesprincippet i dets fulde omfang i tæt internationalt samarbejde inden for FN og regionale organisationer;

                           e)

                           at videreudvikle EU's konfliktforebyggelses- og afhjælpningskapacitet, herunder standby-kapacitet af juridiske eksperter, politifolk og regionale analytikere, og oprette et uafhængigt europæisk fredsinstitut, der skal rådgive EU om og øge dets kapacitet inden for mægling, tosporet diplomati og udveksling af bedste praksis om fred og deeskalering; at styrke de forebyggende elementer i EU's eksterne instrumenter, navnlig stabilitetsinstrumentet;

                           f)

                           at styrke forbindelserne mellem tidlig varsling, politikplanlægning og beslutningstagning på højt plan inden for EU-Udenrigstjenesten og Rådet;

                           g)

                           at medtage en systematisk vurdering af risikofaktorerne i tilknytning til folkedrab, krigsforbrydelser, etnisk udrensning og forbrydelser mod menneskeheden i de regionale strategidokumenter og landestrategidokumenterne, og medtage forebyggelse heraf i dialoger med tredjelande, der risikerer at blive udsat for disse forbrydelser og overtrædelser;

                           h)

                           at udvikle samarbejdet med og videreuddannelsen af de ansatte i EU-delegationerne og medlemsstaternes ambassader samt civile og militære missioner inden for internationale menneskerettigheder, humanitær ret og strafferet, herunder deres evne til at afsløre potentielle situationer, der involverer de fire angivne forbrydelser og krænkelser, bl.a. ved regelmæssige meningsudvekslinger med det lokale civilsamfund; at sikre, at EU's særlige repræsentanter opretholder beskyttelsespligten, hvor det er nødvendigt, og at udvide mandatet til EU's særlige repræsentant for menneskerettigheder til at omfatte spørgsmål i tilknytning til beskyttelsespligt; at identificere et EU-kontaktpunkt for beskyttelsespligt i EU-Udenrigstjenesten inden for de eksisterende strukturer og ressourcer, som navnlig skal have til opgave at øge bevidstheden om konsekvenserne af beskyttelsespligten og sikre rettidige informationsstrømme mellem alle de berørte aktører om situationer, der giver anledning til bekymring, samt at fremme oprettelsen af nationale kontaktpunkter for beskyttelsespligt i EU's medlemsstater; at yderligere professionalisere og styrke det præventive diplomati og mægling;

                           i)

                           at lancere og fremme en intern debat i EU om reformen af FN's Sikkerhedsråd, som er det eneste internationalt legitime organ, der kan sanktionere indgreb under beskyttelsespligten uden målstatens samtykke;

                           j)

                           at involvere og uddanne repræsentanter for civilsamfundet og ngo'er, som vil kunne spille en rolle i uformelt diplomati eller »Track II«-diplomati, med henblik på at fremme udveksling af god praksis på området;

                           k)

                           at styrke samarbejdet med regionale og subregionale organisationer, herunder ved at forbedre deres forebyggelse, kapacitetsopbygning og reaktionsforanstaltninger i tilknytning til beskyttelsespligten

                           l)

                           at sikre en hurtig ratificering i alle EU's medlemsstater af ændringerne til Romstatutten for ICC til definition af forbrydelsen aggression, eftersom Straffedomstolen kan spille en central rolle for forebyggelsen af massegrusomheder, såvel som for at sikre placering af ansvaret;

                           m)

                           at insistere på respekt for Den Internationale Straffedomstolsklausul i aftaler med tredjelande og at overveje at revidere aftalen med lande, der ikke lever op til Den Internationale Straffedomstols arrestordrer;

                           n)

                           at støtte en tosporet tilgang, dvs. fremme af en universel accept af beskyttelsespligten, samtidig med at staterne tilskyndes til at støtte og bistå Den Internationale Straffedomstol;

               2.

               tilskynder den højtstående repræsentant/næstformanden i Kommissionen samt Rådet til:

                           a)

                           at bidrage aktivt til debatten om beskyttelsespligten, der bygger på de eksisterende internationale menneskerettigheder og Genève-konventionen, med henblik på at styrke det internationale samfunds fokus på forebyggelseskomponenten i beskyttelsespligten og en universel anvendelse af ikketvungne værktøjer og udvikling af en konkret handlingsplan med henblik herpå, som også omfatter overvejelser om ansvaret/behovet for genopbygning;

                           b)

                           at fremme R2P-princippet i FN og arbejde hen imod at sikre dets universalitet som en afgørende del af en fælles sikkerhedsmodel baseret på multilateralisme og FN's forrang og i tilknytning til en styrkelse af Den Internationale Straffedomstol; at huske på, at R2P også indbefatter ansvaret for at bekæmpe straffrihed;

                           c)

                           at støtte FN’s generalsekretær i bestræbelserne på at genoplive og øge forståelsen af konsekvenserne af princippet om beskyttelsespligt og til at samarbejde med andre FN-medlemsstater, som ønsker at forbedre det internationale samfunds kapacitet til at forhindre og reagere på massegrusomheder omfattet af beskyttelsespligten;

                           d)

                           at opfordre Sikkerhedsrådet til at behandle det brasilianske forslag om »pligt ved beskyttelse« (»responsibility while protecting«) for at sikre, at R2P-princippet er så effektivt som mulig og fører til mindst mulig skade, og at bidrage til den nødvendige udarbejdelse af de kriterier, der skal følges ved implementeringen af især den tredje søjle af beskyttelsespligten, herunder proportionalitet i omfanget og varigheden af interventioner, en solid balance mellem konsekvenserne, forudgående afklaring af de politiske mål og gennemsigtighed i ræsonnementet bag interventionerne; da udarbejdelsen af sådanne kriterier kan stille garantier, som kunne overbevise lande, der på nuværende tidspunkt er tilbageholdende over for R2P-doktrinens anvendelighed, at styrke overvågnings- og revisionsmekanismerne for de vedtagne mandater, bl.a. gennem FN’s generalsekretærs særlige rådgivere om forebyggelse af folkemord og om beskyttelsespligten samt FN’s højkommissær for menneskerettigheder, og til at gennemføre disse mekanismer »på retfærdig, forsigtig og professionel vis uden politisk indblanding eller dobbeltstandarder« (18);

                           e)

                           at tage ved lære, sammen med medlemsstaterne og vores internationale partnere, af R2P-erfaringerne fra Libyen i 2011 og af den aktuelle manglende evne til at træffe foranstaltninger i Syrien;

                           f)

                           at opfordre de fem permanente medlemmer i FN's Sikkerhedsråd til at vedtage en frivillig adfærdskodeks, der kan begrænse vetoretten i tilfælde af folkedrab, krigsforbrydelser, etnisk udrensning og forbrydelser mod menneskeheden;

                           g)

                           at føre en dialog med EU's regionale partnere for at tydeliggøre regionale og subregionale organisationers rolle, når beskyttelsespligten anvendes;

                           h)

                           at arbejde hen imod at gøre beskyttelsespligten til den nye standard i folkeretten inden for det anvendelsesområde, som FN's medlemsstater blev enige om på verdenstopmødet i 2005;

                           i)

                           at rådgive Sikkerhedsrådet om, at en forankring af R2P, som nu er en ny standard, som standard i international ret ikke vil begrænse dets beslutningsdygtighed;

                           j)

                           at bistå med at styrke rammerne og kapaciteten på FN-niveau inden for mægling, tosporet diplomati og udveksling af bedste praksis om fredelig løsning af opstående konflikter og deeskalering samt varslingssystemer, såsom hos mæglingsstøtteenheden og departementet for politiske anliggender; at styrke embedet som særlig rådgiver om forebyggelse af folkemord og særlig rådgiver om beskyttelsespligt; at inddrage Menneskerettighedsrådet i debatten om beskyttelsespligten

                           k)

                           at sikre, i samarbejde med de EU-medlemsstater, som sidder i FN's Sikkerhedsråd, og alle vores internationale partnere, fuld overensstemmelse mellem eventuelle yderligere udviklinger af R2P-konceptet og den humanitære folkeret og gøre sig til fortaler for og overvåge den fuldstændige overholdelse af den humanitære folkeret i fremtidige sager, hvor R2P finder anvendelse;

                           l)

                           at drøfte spørgsmålet om et enkelt EU-sæde i FN's Sikkerhedsråd og et fælles budget for FUSP-missioner under FN-mandat;

                           m)

                           at integrere kvinder, herunder kvindelige ledere og kvindegrupper meget mere i al konfliktforebyggelse og -mægling samt i bilæggelsesbestræbelser i overensstemmelse med FN’s Sikkerhedsråds resolutioner 1325 og 1820;

                           n)

                           at arbejde sammen med FN om etablering af en klar forbindelse mellem gennemførelse af beskyttelsespligten og bekæmpelse af straffrihed for de mest alvorlige forbrydelser omfattet af dette begreb;

               3.

               Opfordrer den højtstående repræsentant/næstformanden i Kommissionen:

                           a)

                           til at forelægge Europa-Parlamentets Udenrigsudvalg en konkret handlingsplan inden for seks måneder fra vedtagelsen af denne henstilling om opfølgning af Parlamentets forslag, navnlig skitsering af skridt i retning af »enighed om beskyttelsespligten«;

               4.

               pålægger sin formand at sende denne henstilling til Rådet og, til orientering, til Kommissionen, Unionens højtstående repræsentant/næstformanden i Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten og til medlemsstaterne.

      (1)  S/RES/1674.

      (2)  A/RES/60/1.

      (3)  http://www.un.org/secureworld/report3.pdf

      (4)  A/59/2005.

      (5)  A/63/677.

      (6)  A/64/864.

      (7)  A/65/877-S/2011/393.

      (8)  A/66/874-S/2012/578.

      (9)  10170/2010.

      (10)  EUT C 46 af 24.2.2006, s. 1.

      (11)  EUT C 25 af 30.1.2008, s. 1.

      (12)  EUT C 380 E af 11.12.2012, s. 140.

      (13)  Vedtagne tekster, P7_TA(2012)0240.

      (14)  Vedtagne tekster, P7_TA(2012)0058.

      (15)  EUT C 377 E af 7.12.2012, s. 66.

      (16)  EUT C 76 E af 25.3.2010, s. 61.

      (17)  Artikel 51 i rapporten fra FN’s generalsekretær af 25. juli 2012»Responsibility to protect: timely and decisive response« (Pligten til beskyttelse: rettidig og beslutsom reaktion) (A/66/874-S/2012/578).

      (18)  Artikel 51 i rapporten fra FN’s generalsekretær af 25. juli 2012»Responsibility to protect: timely and decisive response« (Pligten til beskyttelse: rettidig og beslutsom reaktion) (A/66/874-S/2012/578).