               14.5.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 144/2

         Henstilling om Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 2532/98 om Den Europæiske Centralbanks beføjelser til at pålægge sanktioner
   (ECB/2014/19)

      (fremlagt af Den Europæiske Centralbank)

   (2014/C 144/02)
   BEGRUNDELSE
   I.   INDLEDNING

   Rådet for Den Europæiske Union vedtog den 23. november 1998 Rådets forordning (EF) nr. 2532/98 (1). Under hensyntagen til de erfaringer, der er blevet gjort efter at have anvendt forordning (EF) nr. 2532/98 gennem en årrække inden for en række af Den Europæiske Centralbanks (ECB) kompetenceområder, og det faktum at omfanget af ECB's beføjelser til at pålægge sanktioner er blevet udvidet ved Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 (2), bør det nu overvejes at foretage visse ændringer af forordning (EF) nr. 2532/98. Med henblik herpå skal proceduren i artikel 129, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde følges.
   II.   GENERELLE BETRAGTNINGER

   For at kunne udføre de opgaver, den er blevet overdraget ved forordning (EU) nr. 1024/2013, kan ECB i henhold til forordningens artikel 18 pålægge administrative bøder, »[h]vis kreditinstitutter, finansielle holdingselskaber eller blandede finansielle holdingselskaber med eller uden forsæt ikke overholder et krav i relevante umiddelbart gældende EU-retsakter, i relation til hvilke de kompetente myndigheder i henhold til den relevante EU-ret får stillet administrative bøder til rådighed« (3), og sanktioner »ved overtrædelse af ECB-forordninger eller ‐afgørelser« (4) (herefter tilsammen »administrative sanktioner«). For så vidt angår manglende overholdelse af krav i nationale retsakter inden for rammerne af Den Fælles Tilsynsmekanisme (SSM), kan de kompetente nationale myndigheder fortsat pålægge administrative sanktioner, men de må kun pålægge de kreditinstitutter, som ECB fører direkte tilsyn med, sådanne sanktioner, hvis ECB kræver, at de indleder en procedure med henblik herpå.
   De principper og procedurer, der finder anvendelse ved pålæggelsen af administrative bøder for manglende overholdelse af umiddelbart gældende EU-retsakter i henhold til artikel 18, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1024/2013, er fastsat i forordning (EU) nr. 1024/2013 og i Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) nr. 468/2014 (ECB/2014/17) (5). I henhold til artikel 18, stk. 7, i forordning (EU) nr. 1024/2013 kan ECB ved overtrædelse af ECB-forordninger eller ‐afgørelser pålægge sanktioner i henhold til forordning (EF) nr. 2532/98. Det følger af artikel 18, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1024/2013, at ECB skal anvende artikel 18 i overensstemmelse med de retsakter, der er omhandlet i artikel 4, stk. 3, første afsnit, i forordning (EU) nr. 1024/2013, herunder om nødvendigt de procedurer, der er indeholdt i forordning (EF) nr. 2532/98.
   På baggrund heraf er det særlig vigtigt at fastsætte en sammenhængende ordning for ECB's pålæggelse af alle administrative sanktioner, der vedrører udførelsen af dens tilsynsopgaver i henhold til forordning (EU) nr. 1024/2013.
   Visse regler i forordning (EF) nr. 2532/98 adskiller sig endvidere fra reglerne i forordning (EU) nr. 1024/2013. Disse vedrører navnlig de øvre grænser for bøder og tvangsbøder, procedurereglerne og tidsfristerne i forordning (EF) nr. 2532/98.
   Det anbefales derfor, at forordning (EF) nr. 2532/98 ændres som følger:

               a)

               En ny artikel 1a bør indsættes for at definere generelle principper, der gælder for de administrative sanktioner, som ECB pålægger i forbindelse med sine tilsynsopgaver, og de sanktioner, som ECB pålægger i forbindelse med sine ikke-tilsynsopgaver, og specificere omfanget af de forskellige bestemmelser, der gælder for disse.

               b)

               Nye artikler 4a-4c bør indsættes vedrørende ordningen, der gælder for administrative sanktioner, som ECB pålægger ved udførelsen af sine tilsynsopgaver. Formålet med disse nye artikler er at opnå en differentiering mellem ordningen, der gælder for ECB's pålæggelse af administrative sanktioner i forbindelse med dens tilsynsopgaver, og bestemmelserne, der gælder for sanktioner, som ECB kan pålægge i forbindelse med sine ikke-tilsynsopgaver. Dette skal sikre, at der gælder en fælles ordning for alle de administrative sanktioner, som ECB pålægger inden for tilsynsområdet, samtidig med at der tages hensyn til reglerne i forordning (EU) nr. 1024/2013.

               c)

               Yderligere ændringer bør foretages for at sikre, at principperne og procedurerne, der regulerer pålæggelsen af sanktioner i artikel 2-4 i forordning (EF) nr. 2532/98, er forenelige med de principper og procedurer, der regulerer ECB's pålæggelse af administrative sanktioner i forbindelse med udførelsen af dens tilsynsopgaver i medfør af forordning (EU) nr. 1024/2013.

         III.   BEMÆRKNINGER TIL ARTIKLERNE

   Artikel 1 — Definitioner
   Definitionen af tvangsbøder
   Definitionen af tvangsbøder bør ændres af to grunde. For det første bør det i overensstemmelse med andre EU-retlige bestemmelser inden for dette område (6) udtrykkeligt præciseres, at ECB kan anvende tvangsbøder ikke kun til at straffe en vedvarende overtrædelse, men også til at tvinge et foretagende til at overholde en ECB-forordning eller ‐afgørelse. For det andet henviser den nuværende definition til artikel 3, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 2532/98, for så vidt angår meddelelsen om en beslutning, hvorefter overtrædelsen skal bringes til ophør. Da en anden beslutningsprocedure bør finde anvendelse på sanktioner, der pålægges vedrørende ECB's tilsynsopgaver, bør der i definitionen tilføjes en henvisning til en sådan procedure.
   Som følge heraf bør definitionen af »sanktioner« også ændres således, at henvisningen til, at tvangsbøder pålægges »som følge af en overtrædelse«, udgår.
   Artikel 1a — Generelle principper og anvendelsesområde
   Forordning (EF) nr. 2532/98 fastsætter, i overensstemmelse med artikel 34.3 i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, betingelserne, i henhold til hvilke ECB kan pålægge foretagender, der ikke overholder forpligtelser i ECB-forordninger eller ‐afgørelser, sanktioner, men der bør tages behørigt hensyn til forordning (EU) nr. 1024/2013, som indeholder en lang række bestemmelser, der har direkte relevans for ECB's beføjelser til at pålægge administrative sanktioner i forbindelse med udførelsen af dens tilsynsopgaver. Selv om bestemmelserne i forordning (EF) nr. 2532/98 i princippet finder anvendelse på alle sanktioner, som ECB kan pålægge for overtrædelse af ECB-forordninger eller -afgørelser, bør visse bestemmelser i forordning (EF) nr. 2532/98, som er i modstrid med forordning (EU) nr. 1024/2013, for så vidt angår pålæggelse af administrative sanktioner vedrørende ECB's tilsynsopgaver, derfor enten ikke anvendes eller ændres.
   ECB kan offentliggøre enhver afgørelse om pålæggelse af en administrativ sanktion i forbindelse med dens tilsynsopgaver eller en sanktion i forbindelse med dens ikke-tilsynsopgaver, uanset om en sådan afgørelse kan påklages eller ej, således at alle ECB's afgørelser er underlagt samme offentliggørelsesordning. ECB anvender relevant EU-ret, uanset national lovgivning eller nationale bestemmelser, hvad angår sådanne offentliggørelser, og skal således tage i betragtning, hvorvidt det er forholdsmæssigt at offentligøre en afgørelse henset til alvorligheden af den pålagte sanktion eller administrative sanktion, samt den indflydelse, som offentliggørelsen måtte have på det finansielle systems stabilitet.
   Artikel 2 — Sanktioner
   Artikel 2, stk. 4, henviser til proceduren i artikel 3, stk. 4, i forordning (EF) nr. 2532/98, som ikke bør finde anvendelse på pålæggelsen af administrative sanktioner, der vedrører ECB's tilsynsopgaver. En henvisning til beslutningsproceduren i artikel 4b bør derfor tilføjes.
   Artikel 3 — Procedureregler
   Henvisningen i artikel 3, stk. 1, første punktum, til Direktionen som det organ, der har kompetence til at indlede en overtrædelsesprocedure, bør udgå for at gøre det muligt for ECB at fastsætte i en forordning, der skal vedtages i henhold til artikel 6, stk. 2, hvilket internt organ, der skal udføre undersøgelsen af en påstået overtrædelse. Kompetencen til at vedtage afgørelser om pålæggelse af en sanktion forbliver hos Direktionen, jf. den nye artikel 4b.
   Artikel 3, stk. 10, bør ændres således, at den ikke kun henviser til opgaver, der påhviler Det Europæiske System af Centralbanker, men også til opgaver, der påhviler ECB i medfør af traktatens artikel 127, stk. 6. Artikel 3, stk. 10, sidste punktum, bør ændres for også at afspejle ECB's nye tilsynskompetence.
   Artikel 4a — Specifikke regler vedrørende de øvre grænser for sanktioner, som ECB pålægger i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver
   Den øvre grænse for administrative bøder, som ECB kan pålægge for manglende overholdelse af et krav i umiddelbart gældende EU-retsakter i henhold til artikel 18, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1024/2013, overskrider væsentligt den i forordning (EF) nr. 2532/98 tilladte grænse. Denne forskel betragtes som uberettiget, da en overtrædelse af en ECB-forordning eller -afgørelse ikke nødvendigvis er mindre alvorlig end en overtrædelse af en umiddelbart gældende EU-retsakt. Alle administrative sanktioner, som ECB pålægger de kreditinstitutter, som den fører tilsyn med inden for SSM, bør derfor være underlagt samme øvre grænse. Den øvre grænse for tvangsbøder, som ECB pålægger inden for tilsynsområdet, bør også ændres i overensstemmelse med ovenstående.
   Som følge heraf bør artikel 2, stk. 1, ikke finde anvendelse på administrative sanktioner, som ECB pålægger i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver.
   Artikel 4b — Specifikke procedureregler for sanktioner, som ECB pålægger i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver
   Artikel 25, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1024/2013 fastlægger uafhængighedsprincippet, hvorefter opgaver, som er blevet overdraget til ECB ved forordning (EU) nr. 1024/2013, skal udøves uafhængigt af ECB's pengepolitiske opgaver og andre opgaver. I henhold til denne artikel bør forordning (EF) nr. 2532/98 ændres for at muliggøre en beslutningsprocedure, der inddrager Tilsynsrådet og ECB's Styrelsesråd i overensstemmelse med artikel 26 i forordning (EU) nr. 1024/2013, for så vidt angår pålæggelsen af administrative sanktioner inden for tilsynsområdet. Dette vil også være i overensstemmelse med Baselkomiteen for Banktilsyns hovedprincipper for effektivt banktilsyn (7) og med behovet for at sikre, at de myndigheder, som pålægger enhederne sanktioner, også fører tilsyn med dem.
   En afgørelse truffet af Styrelsesrådet om pålæggelse af en administrativ sanktion inden for tilsynsområdet er underlagt Det Administrative Klagenævns revision i henhold til artikel 24 i forordning (EU) nr. 1024/2013, hvis en fysisk eller juridisk person anmoder om revision af afgørelsen, forudsat at afgørelsen er rettet til den pågældende eller berører vedkommende umiddelbart og individuelt. Forordning (EF) nr. 2532/98 bør derfor ændres for at muliggøre en revisionsprocedure, der inddrager ECB's Administrative Klagenævn i overensstemmelse med artikel 24 i forordning (EU) nr. 1024/2013, for så vidt angår pålæggelsen af sanktioner inden for tilsynsområdet.
   I lyset af ovenstående bør artikel 3, stk. 1-8, ikke finde anvendelse på administrative sanktioner, der vedrører ECB's udførelse af sine tilsynsopgaver.
   Artikel 4c — Specifikke tidsfrister for administrative sanktioner, der pålægges inden for tilsynsområdet
   De tidsfrister, der gælder ved pålæggelsen og tvangsfuldbyrdelsen af sanktioner vedrørende ECB's ikke-tilsynsopgaver, har vist sig at virke effektivt, navnlig som følge af den relativt simple undersøgelse, der er nødvendig for at fastslå, om en overtrædelse har fundet sted, f.eks. overtrædelse af minimumsreservekravene, regler om belånbar sikkerhed, statistiske rapporteringskrav. Da de undersøgelser, der skal foretages i forbindelse med påståede overtrædelser inden for tilsynsområdet er mere komplekse, bør beføjelsen til at pålægge og tvangsfuldbyrde administrative sanktioner inden for dette område være underlagt længere tidsfrister end de frister, der gælder for sanktioner, der pålægges i forbindelse med ikke-tilsynsopgaver. Dette er også i overensstemmelse med tidsfristerne i forordning (EF) nr. 1/2003 vedrørende overtrædelse af konkurrencereglerne. Da alle administrative sanktioner, som ECB kan pålægge foretagender inden for tilsynsområdet, bør være underlagt samme tidsfrister, uanset om disse administrative sanktioner vedrører en overtrædelse af en ECB-forordning eller -afgørelse eller en overtrædelse af en umiddelbart gældende EU-retsakt, bør tidsfristerne i artikel 4c gælde for alle administrative sanktioner, som ECB pålægger i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver.
   Suspenderingen og afbrydelsen af disse tidsfrister bør tilsvarende reguleres og tage højde for, at overtrædelsesprocedurerne inden for tilsynsområdet kan overlappe strafferetlige efterforskninger og straffesager, der er baseret på samme faktiske forhold.
   I lyset af ovenstående bør artikel 4 ikke finde anvendelse på administrative sanktioner, der vedrører ECB's udførelse af sine tilsynsopgaver.

      Henstilling om

         »RÅDETS FORORDNING
         om ændring af forordning (EF) nr. 2532/98 om Den Europæiske Centralbanks beføjelser til at pålægge sanktioner
         RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
         under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 132, stk. 3,
         under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 34.3,
         under henvisning til henstilling fra Den Europæiske Centralbank,
         under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet,
         under henvisning til udtalelse fra Europa-Kommissionen,
         i henhold til proceduren i traktatens artikel 129, stk. 4, og artikel 41 i Statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, og
         ud fra følgende betragtninger:

                     (1)

                     Forordning (EF) nr. 2532/98 (8) specificerer, i overensstemmelse med artikel 34.3 i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank (herefter »ESCB-statutten«), de tidsfrister og betingelser, under hvilke Den Europæiske Centralbank (ECB) kan pålægge foretagender, der ikke overholder forpligtelserne i dens forordninger og afgørelser, bøder eller tvangsbøder.

                     (2)

                     ECB har anvendt forordning (EF) nr. 2532/98 til at pålægge sanktioner inden for sine forskellige kompetenceområder, herunder navnlig i forbindelse med gennemførelsen af Unionens monetære politik, betalingssystemernes funktion og indsamlingen af statistisk information.

                     (3)

                     I henhold til Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 (9) er ECB berettiget til at pålægge de kreditinstitutter, som den fører tilsyn med, a) administrative bøder, hvis disse institutter ikke overholder et krav i umiddelbart gældende EU-ret, og b) sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse af en ECB-forordning eller -afgørelse (herefter tilsammen »administrative sanktioner«).

                     (4)

                     I medfør af artikel 18, stk. 7, i forordning (EU) nr. 1024/2013 kan ECB i forbindelse med udførelsen af de opgaver, som overdrages den i henhold til denne forordning, ved overtrædelse af ECB-forordninger eller -afgørelser pålægge sanktioner i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 2532/98.

                     (5)

                     Forordning (EU) nr. 1024/2013 indeholder en lang række bestemmelser, som har direkte relevans for ECB's beføjelser til at pålægge administrative sanktioner i forbindelse med sine tilsynsopgaver. I den forbindelse er visse bestemmelser i forordning (EF) nr. 2532/98 i modstrid med forordning (EU) nr. 1024/2013. Det er derfor nødvendigt at identificere de regler i forordning (EF) nr. 2532/98, som bør ændres for at fastsætte en sammenhængende ordning for ECB's pålæggelse af sanktioner i forbindelse med udførelsen af de tilsynsopgaver, der er overdraget den ved forordning (EU) nr. 1024/2013.

                     (6)

                     ECB bør offentliggøre afgørelser om pålæggelse af administrative bøder for manglende overholdelse af umiddelbart gældende EU-ret og sanktioner for manglende overholdelse af ECB-forordninger eller ‐afgørelser, både inden for og uden for tilsynsområdet, medmindre en sådan offentliggørelse er uforholdsmæssig, henset til alvorligheden af den pålagte administrative bøde eller sanktion, eller bringer stabiliteten af det finansielle marked i fare.

                     (7)

                     Den øvre grænse for en bøde, som ECB kan pålægge et foretagende for ikke at overholde en ECB-forordning eller ‐afgørelse inden for tilsynsområdet, bør ikke være forskellig fra den øvre grænse for en bøde, som ECB kan pålægge et foretagende for overtrædelse af en umiddelbart gældende EU-retsakt, for at sikre konsistens i behandlingen af overtrædelser, der har samme grad af alvorlighed. Alle bøder, som ECB pålægger i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver, bør derfor være underlagt samme øvre grænser.

                     (8)

                     ECB bør kunne pålægge foretagender tvangsbøder for at tvinge dem til at overholde ECB-forordninger eller ‐afgørelser inden for tilsynsområdet eller for at bringe en vedvarende overtrædelse til ophør. Den øvre grænse for tvangsbøder bør svare til den øvre grænse for bøder, der gælder inden for tilsynsområdet.

                     (9)

                     Artikel 25 i forordning (EU) nr. 1024/2013 fastlægger uafhængighedsprincippet, hvorefter ECB udfører de opgaver, som er blevet overdraget den ved forordning (EU) nr. 1024/2013, uden at det berører og uafhængigt af sine pengepolitiske opgaver og andre opgaver. For at styrke dette uafhængighedsprincip er et tilsynsråd blevet oprettet i henhold til artikel 26, som bl.a. er ansvarligt for udarbejdelsen af udkast til ECB's Styrelsesråds afgørelser inden for tilsynsområdet. De afgørelser, som træffes af Styrelsesrådet, er endvidere underlagt Det Administrative Klagenævns revision, jf. betingelserne i artikel 24. Under hensyntagen til uafhængighedsprincippet og oprettelsen af Tilsynsrådet og Det Administrative Klagenævn bør to specifikke procedurer finde anvendelse: a) hvis ECB overvejer at pålægge administrative sanktioner i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver, træffes afgørelser i denne henseende af ECB's Styrelsesråd på baggrund af et færdigt udkast til afgørelse fra Tilsynsrådet og underlægges Det Administrative Klagenævns revision, og b) hvis ECB overvejer at pålægge sanktioner i forbindelse med udførelsen af sine ikke-tilsynsopgaver, træffes afgørelser i denne henseende af ECB's Direktion og underlægges ECB's Styrelsesråds revision.

                     (10)

                     Som følge af kompleksiteten af de undersøgelser, der skal foretages inden for tilsynsområdet, bør beføjelsen til at pålægge og tvangsfuldbyrde en administrativ sanktion i forbindelse med ECB's tilsynsopgaver være underkastet længere tidsfrister, end de frister, der gælder for sanktioner vedrørende ECB's ikke-tilsynsopgaver. Suspenderingen og afbrydelsen af disse tidsfrister bør tilsvarende reguleres og tage højde for, at overtrædelsesprocedurerne inden for tilsynsområdet kan overlappe strafferetlige efterforskninger og straffesager, der er baseret på de samme faktiske forhold.

                     (11)

                     Forordning (EU) nr. 2532/98 bør ændres i overensstemmelse hermed —

               VEDTAGET DENNE FORORDNING:
         Artikel 1
         Ændringer
         Forordning (EF) nr. 2532/98 ændres som følger:

                     1)

                     Artikel 1 ændres som følger:

                                 a)

                                 Nr. 6) erstattes af følgende:
                                 »»Tvangsbøde«: et pengebeløb, som et foretagende i tilfælde af vedvarende overtrædelse skal betale enten som straf eller med henblik på at tvinge de berørte personer til at overholde ECB's tilsynsforordninger og -afgørelser. Tvangsbøder beregnes for hver overtrædelsesdag, a) efter at der i overensstemmelse med proceduren, som er fastsat i artikel 3, stk. 1, andet afsnit, er givet foretagendet meddelelse om en beslutning, som kræver, at overtrædelsen bringes til ophør, eller b) hvis den vedvarende overtrædelse er omfattet af artikel 18, stk. 7, i Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (10), i overensstemmelse med proceduren i artikel 4b i denne forordning.

                                    (10)  EUT L 287 af 29.10.2013, s. 63.«."

                                 b)

                                 Nr. 7) erstattes af følgende:
                                 »»Sanktioner«: bøder og tvangsbøder.«

                     2)

                     Efter artikel 1 indsættes følgende artikel 1a:
                     »Artikel 1a
                     Generelle principper og anvendelsesområde
                     1.   Denne forordning finder anvendelse ved ECB's pålæggelse af sanktioner på foretagender, der ikke overholder forpligtelser, som følger af ECB-forordninger eller -afgørelser, medmindre andet udtrykkeligt er fastsat.
                     2.   Reglerne, der finder anvendelse på ECB's pålæggelse af administrative bøder for manglende overholdelse af umiddelbart gældende EU-ret og sanktioner for manglende overholdelse af ECB-forordninger og -afgørelser (herefter tilsammen »administrative sanktioner«) i forbindelse med udførelsen af dens tilsynsopgaver, fraviger reglerne i artikel 2-4 i det omfang, dette er fastlagt i artikel 4a-4c.
                     3.   ECB kan offentliggøre enhver afgørelse om at pålægge et foretagende administrativ bøder for manglende overholdelse af umiddelbart gældende EU-ret og sanktioner for manglende overholdelse af ECB-forordninger og -afgørelser både i og uden for tilsynsområdet, uanset om sådanne afgørelser er blevet påklaget eller ej. ECB foretager sådanne offentliggørelser i overensstemmelse med relevant EU-ret, uanset anden national lovgivning eller nationale bestemmelser, og hvor EU-retten består af direktiver, national lovgivning, der gennemfører disse direktiver.«

                     3)

                     Artikel 2, stk. 4, erstattes af følgende:
                     »4.   Hvis overtrædelsen består i undladelse af at opfylde en forpligtelse, fritager pålæggelse af en sanktion ikke foretagendet for at opfylde denne forpligtelse, medmindre andet udtrykkeligt angives i den beslutning, der træffes i overensstemmelse med artikel 3, stk. 4, eller artikel 4b.«

                     4)

                     Artikel 3 ændres som følger:

                                 a)

                                 Stykke 1, første punktum, affattes således:
                                 »Beslutningen om, hvorvidt der skal indledes en overtrædelsesprocedure, træffes af ECB på eget initiativ eller på grundlag af et forslag herom fra den nationale centralbank i den medlemsstat, i hvis retsområde den påståede overtrædelse har fundet sted.«

                                 b)

                                 Stykke 10 affattes således:
                                 »Hvis overtrædelsen udelukkende vedrører en opgave, der påhviler ESCB eller ECB i medfør af traktaten og ESCB-statutten, kan der kun indledes en overtrædelsesprocedure på grundlag af denne forordning, uanset om national lovgivning eller nationale bestemmelser kræver en særskilt procedure. Hvis overtrædelsen desuden vedrører et eller flere områder uden for ESCB's eller ECB's kompetence, er retten til at indlede en overtrædelsesprocedure på grundlag af denne forordning uafhængig af enhver kompetent national myndigheds ret til at indlede særskilte procedurer vedrørende sådanne områder uden for ESCB's eller ECB's kompetence. Denne bestemmelse berører ikke anvendelsen af strafferetten og den nationale ret vedrørende tilsynsbeføjelserne i de deltagende medlemsstater i overensstemmelse med Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013.«

                     5)

                     Følgende artikler indsættes som artikel 4a-4c:
                     »Artikel 4a
                     Specifikke regler vedrørende de øvre grænser for sanktioner, som ECB pålægger i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver
                     1.   Uanset artikel 2, stk. 1, gælder følgende frister for de bøder og tvangsbøder, som ECB kan pålægge for overtrædelser vedrørende forordninger og afgørelser, og som ECB har vedtaget i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver.

                                 a)

                                 Bøder: Den øvre grænse er det dobbelte af den fortjeneste, der er opnået, eller af det tab, der er undgået, som følge af overtrædelsen, såfremt disse beløb kan beregnes, eller 10 % af foretagendets samlede årsomsætning.

                                 b)

                                 Tvangsbøder: Den øvre grænse er 5 % af den gennemsnitlige daglige omsætning per overtrædelsesdag. Tvangsbøder kan pålægges i maksimalt seks måneder fra den dato, som er fastsat i afgørelsen om pålæggelse af tvangsbøder.

                           2.   I stykke 1 forstås ved: a) »årsomsætning«: en juridisk persons årsomsætning som defineret i relevant EU-ret, i henhold til den pågældende persons senest tilgængelige årsregnskaber. Hvis foretagendet er et datterselskab af et moderforetagende, er den relevante samlede årsomsætning den samlede årsomsætning fra de senest tilgængelige konsoliderede årsregnskaber for det endelige moderforetagende i koncernen, som ECB fører tilsyn med, b) »gennemsnitlig dagsomsætning«: årsomsætningen, som defineret under litra a), divideret med 365.
                     Artikel 4b
                     Specifikke procedureregler for sanktioner, som ECB pålægger i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver
                     1.   Uanset artikel 3, stk. 1-8, finder reglerne i denne artikel anvendelse på overtrædelser vedrørende forordninger og afgørelser, som ECB har vedtaget i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver.
                     2.   Efter at overtrædelsesproceduren er blevet udført i henhold til de regler, som ECB fastsætter i overensstemmelse med artikel 6, stk. 2, forelægger Tilsynsrådet et færdigt udkast til afgørelse om at pålægge det berørte foretagende en sanktion for Styrelsesrådet i overensstemmelse med proceduren i artikel 26, stk. 8, i forordning (EU) nr. 1024/2013. Der afholdes en høring vedrørende det berørte foretagendes påståede overtrædelse, før Tilsynsrådet forelægger et færdigt udkast til afgørelse for Styrelsesrådet.
                     3.   Det berørte foretagende har ret til at anmode om, at Det Administrative Klagenævn foretager en revision af Styrelsesrådets afgørelse i henhold til stk. 2, jf. proceduren i artikel 24 i forordning (EU) nr. 1024/2013.
                     Artikel 4c
                     Specifikke tidsfrister for administrative sanktioner, som ECB pålægger i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver
                     1.   Uanset artikel 4 udløber retten til at træffe afgørelse om at pålægge en administrativ sanktion med hensyn til overtrædelser af relevante umiddelbart gældende EU-retsakter samt forordninger og afgørelser, som ECB har vedtaget i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver, fem år efter at overtrædelsen har fundet sted, eller i tilfælde af en vedvarende overtrædelse, fem år efter at overtrædelsen er ophørt.
                     2.   Enhver foranstaltning truffet af ECB med henblik på undersøgelser eller procedurer i forbindelse med en overtrædelse medfører, at tidsfristen i stk. 1 afbrydes. Tidsfristen afbrydes med virkning fra datoen, hvorpå den berørte enhed under tilsyn underrettes om foranstaltningen. Enhver afbrydelse medfører, at løbetiden for tidsfristen begynder at løbe på ny. Tidsfristen må dog ikke overskride en periode på 10 år, efter at overtrædelsen er indtrådt, eller, i tilfælde af en vedvarende overtrædelse, 10 år efter at overtrædelsen er ophørt.
                     3.   Tidsfristerne i de foregående stykker kan forlænges, hvis: a) Styrelsesrådets afgørelse er underlagt Det Administrative Klagenævns revision eller er påklaget til Den Europæiske Unions Domstol, eller b) der er indledt en straffesag mod det berørte foretagende vedrørende samme faktiske forhold. I et sådant tilfælde forlænges tidsfristerne i de foregående stykker, indtil Det Administrative Klagenævn eller Domstolen har revideret afgørelsen, eller indtil straffesagen mod det berørte foretagende er afsluttet.
                     4.   Enhver foranstaltning truffet af ECB med henblik på at tvangsfuldbyrde betalinger eller betalingsvilkår i forbindelse med den pålagte administrative sanktion medfører, at tidsfristen for tvangsfuldbyrdelse afbrydes. ECB's ret til at tvangsfuldbyrde en afgørelse om at pålægge en administrativ sanktion udløber fem år efter, at en sådan afgørelse er blevet truffet. Tidsfristen for tvangsfuldbyrdelse af de administrative sanktioner suspenderes:

                                 a)

                                 indtil betalingsfristen for den pålagte administrative sanktion er udløbet

                                 b)

                                 hvis tvangsfuldbyrdelse af betalingen af den pålagte administrative sanktion er suspenderet i overensstemmelse med en afgørelse fra Styrelsesrådet eller Domstolen.«

               Artikel 2
         Denne forordning træder i kraft den [dato].

            Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i henhold til traktaten.«

      Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 16. april 2014.

         Mario DRAGHI

            Formand for ECB

      (1)  Rådets forordning (EF) nr. 2532/98 af 23. november 1998 om Den Europæiske Centralbanks beføjelser til at pålægge sanktioner (EFT L 318 af 27.11.1998, s. 4). Den Europæiske Centralbank har tidligere forelagt Rådet sin henstilling ECB/1998/9 om Rådets forordning (EF) om Den Europæiske Centralbanks beføjelser til at pålægge sanktioner (EFT C 246 af 6.8.1998, s. 9).

      (2)  Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (EUT L 287 af 29.10.2013, s. 63).

      (3)  Artikel 18, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1024/2013.

      (4)  Artikel 18, stk. 7, i forordning (EU) nr. 1024/2013.

      (5)  Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) nr. 468/2014 af 16. april 2014 om fastlæggelse af en ramme for samarbejde inden for Den Fælles Tilsynsmekanisme mellem Den Europæiske Centralbank og de kompetente nationale myndigheder og med de udpegede nationale myndigheder (SSM-rammeforordningen) (ECB/2014/17) (EUT L 141 af 14.5.2014, s. 1).

      (6)  Jf. f.eks. i artikel 4, stk. 2, i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 946/2012 af 12. juli 2012 om udbygning af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1060/2009 for så vidt angår procedureregler for bøder, som Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed pålægger kreditvurderingsbureauer, herunder bestemmelser om retten til forsvar og midlertidige bestemmelser (EUT L 282 af 16.10.2012, s. 23); artikel 66, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 af 4. juli 2012 om OTC-derivater, centrale modparter og transaktionsregistre (EUT L 201 af 27.7.2012, s. 1); artikel 16, stk. 1, i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 646/2012 af 16. juli 2012 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende bøder og tvangsbøder i henhold til bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 216/2008 (EUT L 187 af 17.7.2012, s. 29); artikel 36b, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 513/2011 af 11. maj 2011 om ændring af forordning (EF) nr. 1060/2009 om kreditvurderingsbureauer (EUT L 145 af 31.5.2011, s. 30); artikel 25, stk. 1, litra b) i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 216/2008 af 20. februar 2008 om fælles regler for civil luftfart og om oprettelse af et europæisk luftfartssikkerhedsagentur, og om ophævelse af Rådets direktiv 91/670/EØF, forordning (EF) nr. 1592/2002 og direktiv 2004/36/EF (EUT L 79 af 19.3.2008, s. 1); artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20. januar 2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (»EF-fusionsforordningen«) (EUT L 24 af 29.1.2004, s. 1); artikel 24 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT L 1 af 4.1.2003, s. 1).

      (7)  Jf. Princip 1, navnlig Essential Criterion 6, litra b), og Princip 11, navnlig Essential Criterion 7, i Baselkomiteen for Banktilsyns hovedprincipper for effektivt banktilsyn af september 2012, som begge kræver, at et effektivt banktilsynssystem skal have klare opgaver og mål for hver myndighed, der er involveret i tilsynet med banker og bankkoncerner, herunder at tilsynsmyndigheden har beføjelse til at pålægge en række sanktioner, og som kræver, at tilsynsmyndigheden har tilstrækkelige tilsynsredskaber til rådighed til at kunne foranstalte rettidige korrigerende foranstaltninger, herunder at pålægge banker sanktioner. Findes på Den Internationale Betalingsbanks websted www.bis.org.

      (8)  Rådets forordning (EF) nr. 2532/98 af 23. november 1998 om Den Europæiske Centralbanks beføjelser til at pålægge sanktioner (EFT L 318 af 27.11.1998, s. 4).

      (9)  Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (EUT L 287 af 29.10.2013, s. 63).


				|

		52013DC0368

			Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om Maltas nationale reformprogram for 2013 og med Rådets udtalelse om Maltas stabilitetsprogram for 2012-2016 /* COM/2013/0368 final - 2013/ () */

Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Maltas nationale reformprogram for 2013
og med Rådets udtalelse om Maltas stabilitetsprogram for 2012-2016

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt
overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], særlig
artikel 5, stk. 2,
som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets
forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og
korrektion af makroøkonomiske ubalancer[2],
særlig artikel 6, stk. 1,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[3],
som henviser til beslutninger fra
Europa-Parlamentet[4],
som henviser til udtalelse fra Det Europæiske
Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)       Den 26. marts 2010 godkendte
Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og
beskæftigelse, Europa 2020, som bygger på øget samordning af de økonomiske
politikker og fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig
indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)       På grundlag af forslag fra
Kommissionen vedtog Rådet den 13. juli 2010 en henstilling om de overordnede
retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker
(2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for
medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[5], som tilsammen udgør de "integrerede
retningslinjer". Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede
retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og
beskæftigelsespolitik.
(3)       Den 29. juni 2012 vedtog
stats- og regeringscheferne en vækst- og beskæftigelsespagt, som udgør en
sammenhængende ramme for indsatsen på nationalt plan og på EU-plan samt i
euroområdet under anvendelse af alle tilgængelige løftestænger, instrumenter og
politikker. De traf beslutning om tiltag, der skal iværksættes af
medlemsstaterne, og forpligtede sig navnlig fuldt ud til at nå målene i Europa
2020-strategien og gennemføre de landespecifikke henstillinger.
(4)       Den 6. juli 2012 vedtog Rådet
en henstilling om Maltas nationale reformprogram for 2012 og afgav sin
udtalelse om Maltas opdaterede stabilitetsprogram for 2011-2015.
(5)       Den 28. november 2012 vedtog
Kommissionen den årlige vækstundersøgelse[6], som markerede starten på det europæiske
semester for samordning af de økonomiske politikker i 2013. Den 28. november
2012 vedtog Kommissionen ligeledes på basis af forordning (EU) nr. 1176/2011
rapporten om varslingsmekanismen[7],
hvori Malta blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der ville blive
gennemført en dybdegående undersøgelse.
(6)       Den 14. marts 2013
tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af
finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af
vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og
vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånemuligheder
i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de
sociale konsekvenser af krisen og at modernisere den offentlige forvaltning.
(7)       Den 10. april 2013
offentliggjorde Kommissionen resultaterne af sin dybdegående undersøgelse[8] for
Malta, jf. artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Kommissionens analyse
førte til den konklusion, at Malta oplever makroøkonomiske ubalancer, som
berettiger overvågning og politisk handling. Især udviklingen i banksektoren og
på ejendomsmarkedet giver grund til tæt overvågning. De offentlige finansers
langsigtede holdbarhed kræver politisk opmærksomhed.
(8)       Den 30. april 2013 forelagde
Malta sit stabilitetsprogram for 2013, der dækker perioden 2012-2016, og sit
nationale reformprogram for 2013. For at tage hensyn til de indbyrdes
sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.
(9)       Baseret på vurderingen af
stabilitetsprogrammet for 2012 i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 er
Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag
for budgetfremskrivningerne i programmet, er realistisk. Rådet ophævede sin
beslutning om eksistensen af et uforholdsmæssigt stort underskud i Malta den 4.
december 2012, da korrektionen af det i 2011 forekom holdbar på grundlag af
Kommissionens efterårsprognose fra 2012. Men i 2012 noterede Malta et
offentligt underskud på 3,3 % af BNP, altså igen over referenceværdien på
3 % af BNP. Målet med den budgetstrategi, der skitseres i programmet, er
gradvis at reducere underskuddet fra 3,3 % af BNP i 2012 til 0,8 % af
BNP i 2016, hvad der indebærer gradvise fremskridt mod den mellemfristede målsætning.
Programmet bekræfter den mellemfristede målsætning om strukturel balance, hvad
der er mere ambitiøst end krævet i stabilitets- og vækstpagten, men den
forventes ikke nået inden for programperioden. Programmets underskudsmål for
2013 bygger på forholdsvis stor vækst i skatteindtægterne, hvad der ikke synes
at være fuldt forklaret ved det underliggende makroøkonomiske scenarie. Dertil
kommer, at det ikke understøttes tilstrækkeligt af detaljerede
foranstaltninger, således som det også er tilfældet for de efterfølgende år.
Derfor ligger ændringen i den planlagte (genberegnede) strukturelle budgetsaldo
væsentligt over, hvad den gør i Kommissionens prognose. Sidstnævnte sætter
forbedringen af den strukturelle saldo til kun ¼ procentpoint af BNP i 2013 og
til i 2014 at blive marginal ved uændret politik. Den offentlige gæld forventes
at forblive over tærsklen på 60 % af BNP i hele programperioden. De
nationale myndigheder fremskriver gælden til at stige til 74,2 % af BNP i
2014, hvorefter den begynder at falde til 70 % frem til 2016. I
Kommissionens prognose fra foråret 2013 forventes forholdet mellem gæld og BNP
at stige lidt hurtigere, til 74,9 % i 2014, da det primære underskud
forventes at fortsætte sin stigning. På grund af korrektionen af det uforholdsmæssigt
store underskud i 2011 befinder Malta sig i en treårig overgangsperiode, hvad
angår muligheden for at anvende benchmarket for gældsreduktion, fra 2012. Malta
gjorde ikke tilstrækkelige fremskridt hen imod opfyldelse af gældskriteriet i
2012 og forventes ikke at gøre det i 2013-14. Selv om Maltas finanspolitiske
ramme er ret fleksibel, er dens ikkebindende karakter og korte tidshorisont
ikke noget solidt grundlag for en sund budgetstilling. Direktiv 2011/85/EU om
budgetmæssige rammer er endnu ikke gennemført, og en regel om strukturel
budgetbalance som foreskrevet i traktaten om stabilitet, samordning og styring
er endnu ikke indført i national ret. Stabilitetsprogrammet erklærer det som
regeringens hensigt at oprette et finanspolitisk råd, men der redegøres ikke
for nogen konkrete planer.
(10)     Efterlevelse af skattereglerne
og skatteunddragelse er stadig en udfordring for kvaliteten af de offentlige
finanser. Myndighederne har indført en række relevante foranstaltninger og
flere er undervejs, men gennemførelsen må overvåges nøje, da der endnu ikke har
vist sig konkrete resultater. Virksomhederne har stadig meget store
skatteincitamenter til at optage lån. I 2012 skilte Malta sig ud som det land,
det har den næststørste afstand mellem den skattemæssige behandling af
lånefinansiering og egenkapitalfinansiering af nye investeringer. Denne skævhed
til fordel for gældsstiftelse kan føre til en alt for stor lånefinansiering i
selskaberne og til ineffektiv kapitalallokering. Malta er en af de få
medlemsstater, der ikke har truffet forholdsregler for at modvirke denne
skævhed til fordel for gældsstiftelse.
(11)     Budgetvirkningerne af
befolkningens aldring, som i fremskrivningerne ligger væsentligt over
EU-gennemsnittet, stiller stadig Malta over for udfordringer med hensyn til
holdbarheden af de offentlige finanser. Stigningen i pensionsudgifterne står
for over halvdelen af den samlede forventede stigning i aldersrelaterede
udgifter, og samtidig er den lovfæstede pensionsalder lav i sammenligning med
andre medlemsstater, og den stiger kun langsomt i henhold til 2006-reformen af
lovgivningen. Der er behov for endnu en reform for at sikre holdbarheden,
samtidig med at pensionerne forbliver tilstrækkelige, og med at der tages
hensyn til en retfærdig fordeling mellem generationerne. Selv om der har været
ført drøftelser med arbejdsmarkedets parter, er der ikke fremlagt forslag til
flere pensionsreformer. Beskæftigelsesfrekvensen blandt ældre arbejdstagere er
lav, og der er stadig behov for at udarbejde en strategi for aktiv aldring.
Begrænsede primære sundhedsydelser kan i kombination med den forventede aldring
i befolkningen føre til høje sundhedsudgifter i det lange løb. Den
administrative kapacitet inden for offentlige indkøb er svag, hvad der fører
til komplicerede og langvarige procedurer.
(12)     Foranstaltninger for at
mindske frafaldet fra skoleuddannelsen, herunder den nylige igangsætning af
forberedelser til en strategi mod skolefrafald, hilses velkommen, også med
henblik på at mindske afstanden mellem udbud og efterspørgsel efter
kvalifikationer. Hvor effektiv den politiske indsats bliver, afhænger af en
hensigtsmæssig og rettidig gennemførelse, hvorfor der er behov for nøje
overvågning. Imidlertid udgør den svage sammenhæng mellem uddannelserne og
arbejdsmarkedets behov en betydelig flaskehals. Den påtænkte etablering af en
sammenhængende praktikpladsordning, der omfatter flere kvalifikationsniveauer,
forventes at bidrage til, at der udvikles en arbejdsstyrke, der passer til
arbejdsmarkedets behov.
(13)     Malta har også taget
betydelige skridt til at øge kvindernes deltagelse i arbejdsstyrken,
hovedsagelig med sigte på at forbedre mulighederne for at forene arbejds- og
familieliv. Som følge af en positiv generationseffekt fortsætter kvindernes
beskæftigelsesfrekvens med at stige. Der er dog stadig plads til forbedringer:
Kvindernes beskæftigelsesfrekvens er stadig lav, forældrerollen virker stadig
stærkt ind på kvindernes deltagelse på arbejdsmarkedet, og forskellen mellem
kønnenes beskæftigelsesfrekvens er den største i EU. Ved at fremme fleksible
arbejdsforhold og ved at gøre udbuddet af børnepasnings- og fritidsordninger
økonomisk overkommeligt for et bredere udsnit af befolkningen vil det være
muligt at øge kvindernes beskæftigelsesfrekvens yderligere.
(14)     Maltas pristalsregulering har
en særlig udformning, som synes at afbøde dens negative virkning for
arbejdsmarkedets samlede funktion og for løntilpasningen: Systemet giver en
stigning med en fast sats, som således kun giver delvis kompensation for
inflationen ved lønninger, der er højere end den grundløn, der bruges som
reference; desuden er der undtagelsesklausuler på mikro- og makroplan, og
lønforhandlingerne foregår helt decentralt. Men når konjunkturerne er særlig
ugunstige, er systemet alligevel en udfordring for reallønnens fleksibilitet og
dermed en hindring for tilpasning på arbejdsmarkedet og en hæmsko for
konkurrenceevnen. De ustabile priser på nogle af komponenterne i det
prisindeks, der benyttes i mekanismen, især energipriserne, indebærer en risiko
for, at løn-pris-spiraler sætter fart i inflationen. Derfor er det vigtigt at
indsamle løn- og produktivitetsdata på sektorplan, og en nøje overvågning af
pristalsreguleringssystemets effekter bliver afgørende for muligheden for at
afbøde potentielle risici. De maltesiske myndigheder bør nøje overvåge
mekanismens effekter for økonomien og være klar til at gennemføre eventuelt
nødvendige reformer.
(15)     Maltas konkurrenceevne er
stadig udsat på grund af energiforsyningens meget ringe spredning og dårlige miljøpræstationer,
der fører til høje elpriser. Den alvorlige økonomiske tilstand, som den største
energileverandør (Enemalta) befinder sig i, øger denne usikkerhed, men
elkablet til Sicilien forventes at lette på situationen efter 2014. Selv om der
er blevet arbejdet videre med en række initiativer som f.eks. indførelse af
solcellestrøm, er andelen af vedvarende energi usædvanligt lav, og
gennemførligheden af større projekter, f.eks. udbygning af vindmølleparker,
synes usikker. Der er konstateret fremskridt med energieffektivitet, især i
offentlige bygninger, som støttes med EU-midler. Også Maltas transportsystem
præsterer ringe i miljømæssig henseende. Malta ville have gavn af en
helhedsstrategi for transporten, der søger at forbedre den kollektive transport,
vejnettet, systemets CO2-præstationer og at tilskynde yderligere til
brug af andre trafikmidler end personbiler.
(16)     Den maltesiske banksektor
fylder overordentlig meget i den indenlandske økonomi. Selv om dette især
skyldes indenlandske "non-core" og internationale banker, som kun i
begrænset omfang står i forbindelse med den indenlandske økonomi, er det
alligevel berettiget at overvåge dem for at forebygge, at deres aktiviteter
skader den finansielle stabilitet. De indenlandske banker har stadig store
udeståender på ejendomsmarkedet, samtidig med at hensættelserne til tab på lån
er temmelig små. Der har været drøftelser af politiske tiltag, men de er endnu
ikke udmøntet i relevante lovinitiativer. Retssystemet lider under en manglende
effektivitet, der udgør en yderligere risiko for den finansielle stabilitet.
Insolvenssager er så langvarige, at det hindrer en effektiv håndhævelse af
rettigheder i forbindelse med sikkerhedsstillelse. I økonomisk anspændte tider
kan dette blive en yderligere belastning for bankernes balancer og øge tabene,
så der bliver behov for rekapitalisering.
(17)     Som led i det europæiske
semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Maltas økonomiske
politik. Den har vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram
og fremlagt en dybdegående undersøgelse. Den har ikke blot taget hensyn til
deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Malta,
men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og
retningslinjer, da der er behov for at styrke Den Europæiske Unions samlede
økonomiske styring ved at der fra EU-niveau gives input til kommende nationale
beslutninger. Kommissionens henstillinger inden for rammerne af det europæiske
semester er afspejlet i henstilling 1-5 nedenfor.
(18)     På baggrund af denne vurdering
har Rådet gennemgået Maltas stabilitetsprogram, og Rådets udtalelse[9] afspejles
særlig i henstilling 1 nedenfor.
(19)     På baggrund af Kommissionen
dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale
reformprogram og stabilitetsprogrammet. Rådets henstillinger i henhold til
artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling 2 og 5
nedenfor,
(20)     Som led i det europæiske
semester har Kommissionen også analyseret den økonomiske politik i euroområdet
som helhed. På dette grundlag har Rådet udstedt specifikke henstillinger rettet
til medlemsstater, der har euroen som valuta. Malta bør også sikre fuld og
rettidig gennemførelse af disse henstillinger,
HENSTILLER, at Malta i perioden
2013-2014 træffer foranstaltninger med henblik på at:
1.           Specificere og gennemføre de
foranstaltninger, der er nødvendige for at realisere den årlige
strukturtilpasningsindsats, som Rådet har fastsat i henstillingerne som led i
proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, med henblik på
at korrigere det uforholdsmæssigt store underskud i 2014 på en holdbar og
vækstvenlig måde, idet engangs- eller midlertidige foranstaltninger kun
benyttes i begrænset omfang. Når det uforholdsmæssigt store underskud er
korrigeret, videreføre strukturtilpasningsindsatsen i et tempo, som gør det
muligt at nå den mellemfristede målsætning i 2017. Indføre en bindende,
regelbaseret flerårig finanspolitisk ramme i 2013. Sikre konkret gennemførelse
af foranstaltningerne for at øge efterlevelsen af skattereglerne og bekæmpe
skatteunddragelse og træffe foranstaltninger for at mindske
selskabsbeskatningens skævhed til fordel for gældsstiftelse.
2.           Sikre de offentlige finansers
langsigtede holdbarhed, reformere pensionssystemet for at tøjle den forventede
udgiftsstigning, herunder ved at sætte den lovbestemte pensionsalder op
hurtigere, sammenkæde den lovbestemte pensionsalder med den forventede levetid
og tilskynde til privat pensionsopsparing. Træffe foranstaltninger for at øge
ældre arbejdstageres beskæftigelsesfrekvens ved at udarbejde og gennemføre en
helhedsstrategi for aktiv aldring. Reformere sundhedssektoren for at gøre den
mere omkostningseffektiv, især ved at styrke de offentlige primære sundhedsydelser.
Effektivisere procedurerne for offentlige indkøb og sikre, at de afvikles
hurtigere.
3.           Videreføre indsatsen for at
mindske skolefrafaldet, især ved at indføre et samlet overvågningssystem og
gøre uddannelserne mere arbejdsmarkedsrelevante, således at kvalifikationshullerne
kan blive fyldt ud, bl.a. gennem den annoncerede reform af
praktikpladssystemet. Fortsætte støtten til øget arbejdsmarkedsdeltagelse fra
kvindernes side ved at fremme fleksible arbejdsforhold og især ved at gøre
udbuddet af børnepasnings- og fritidsordninger større og mere økonomisk
overkommeligt.
4.           Fortsætte indsatsen for at
opnå et bredere energimiks og sprede energiforsyningskilderne, især ved at øge
ibrugtagningen af vedvarende energi og ved rettidig færdiggørelse af elkablet
til Sicilien. Fortsætte indsatsen for at øge energieffektiviteten og mindske
udledningerne fra transportsektoren.
5.           Træffe foranstaltninger for
yderligere at styrke hensættelserne til tab på udlån i banksektoren for at
mindske den potentielle risiko, der skyldes udeståender på ejendomsmarkedet.
Videreføre den politiske indsats for at sikre stringent overvågning af
banksektoren, inklusive indenlandske "non-core" banker og
internationalt orienterede banker. Forbedre retssystemets samlede effektivitet,
f.eks. ved at afkorte den tid, det tager at behandle insolvenssager.
Udfærdiget i Bruxelles, den […].
                                                                       På
Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EUT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2013) 368 final.
[4]               P7_TA(2013)0052 og P7_TA(2013)0053.
[5]               Rådets afgørelse 2013/208/EU af 22. april 2013.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) 120 final.
[9]               I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr.
1466/97.


title: Rådets henstilling af 10. juli 2012 om Italiens nationale reformprogram for 2012 og med Rådets udtalelse om Italiens stabilitetsprogram for 2012-2015

text:
               24.7.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 219/46

         RÅDETS HENSTILLING
   af 10. juli 2012
   om Italiens nationale reformprogram for 2012 og med Rådets udtalelse om Italiens stabilitetsprogram for 2012-2015
   2012/C 219/14
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som har hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               Rådet vedtog den 13. juli 2010 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (3), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 12. juli 2011 vedtog Rådet en henstilling (4) om Italiens nationale reformprogram for 2011 og afgav en udtalelse om Italiens opdaterede stabilitetsprogram for 2011-2014.

               (4)

               Den 23. november 2011 vedtog Kommissionen den anden årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det andet europæiske semester med forudgående og integreret politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien. Den 14. februar 2012 vedtog Kommissionen på basis af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Italien blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der ville blive gennemført en dybdegående undersøgelse.

               (5)

               Rådet vedtog den 1. december 2011 konklusioner, der opfordrede Udvalget for Social Beskyttelse til i samarbejde med Beskæftigelsesudvalget og andre udvalg at forelægge sine synspunkter vedrørende foranstaltninger, der er anbefalet inden for Europa 2020-politikcyklussen. Disse synspunkter udgør en del af Beskæftigelsesudvalgets udtalelse.

               (6)

               Europa-Parlamentet har været behørigt inddraget i Det Europæiske Semester i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1466/97 og vedtog den 15. februar 2012 en beslutning om beskæftigelse og sociale aspekter i den årlige vækstundersøgelse for 2012 og en beslutning om bidraget til den årlige vækstundersøgelse 2012.

               (7)

               Den 2. marts 2012 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånemuligheder i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.

               (8)

               Den 2. marts 2012 opfordrede Det Europæiske Råd tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.

               (9)

               Den 30. april 2012 forelagde Italien sit stabilitetsprogram for perioden 2012-2015 og sit nationale reformprogram for 2012. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen. Kommissionen har også som led i en dybdegående undersøgelse i henhold til artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011 vurderet, om Italien er påvirket af makroøkonomiske ubalancer. Kommissionen konkluderede i sin dybdegående undersøgelse, at Italien befinder sig i en situation med ubalancer, der dog ikke er uforholdsmæssigt store. Mens den offentlige gæld allerede undersøges nøje i stabilitets- og vækstpagten, bør der navnlig udvises opmærksomhed om de makroøkonomiske udviklingstendenser inden for eksportresultater for at reducere risikoen for negative virkninger for økonomiens funktionsmåde.

               (10)

               Baseret på vurderingen af stabilitetsprogrammet i henhold til artikel 5, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag for programmet, er realistisk under antagelse af, at der ikke indtræffer en yderligere forværring af de finansielle markedsvilkår. På linje med Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2012 forventes det reale BNP at falde kraftigt i år og gradvis at stige igen i 2013. I overensstemmelse med proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud er formålet med budgetstrategien i stabilitetsprogrammet at bringe det offentlige underskud ned under traktatens referenceværdi på 3 % af BNP i 2012 på grundlag af yderligere udgiftstilbageholdenhed og øgede indtægter. Efter korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud bekræftes det i stabilitetsprogrammet, at den mellemfristede budgetmålsætning sigter mod en balanceret budgetstilling i strukturelle termer, som i tilstrækkelig grad afspejler kravene i stabilitets- og vækstpagten. Det planlægges at nå dette mål i 2013, dvs. et år tidligere end forventet i det forrige stabilitetsprogram, gennem de foranstaltninger, som allerede blev vedtaget i 2010-2011. Baseret på den (genberegnede) strukturelle budgetsaldo (5) er den planlagte gennemsnitlige årlige finanspolitiske indsats i perioden 2010-2012 et godt stykke over de 0,5 % af BNP, som Rådet henstillede om i henhold til proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Det planlagte tempo for tilpasningen i strukturelle termer i 2013 gør det muligt for Italien at opfylde den mellemfristede budgetmålsætning i det pågældende år, og den planlagte vækstrate for de offentlige udgifter vil, idet der tages hensyn til diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden, være i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagtens benchmark for udgifter.
               Stabilitetsprogrammet forudser, at den offentlige gældskvote topper i 2012 og derefter begynde at falde i stigende tempo i takt med et voksende primært overskud. I 2013-2014 vil Italien befinde sig i en overgangsperiode, og dets budgetplaner vil sikre tilstrækkelige fremskridt hen imod opfyldelsen af benchmarket for gældsreduktion, hvilket også blev bekræftet i Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2012. Ifølge Italiens planer vil benchmarket for gældsreduktion blive nået i slutningen af overgangsperioden (2015). Hvis ovennævnte underskuds- og gældsresultater skal nås, vil det kræve en nøje og fuldstændig budgetgennemførelse af de korrigerende foranstaltninger, der blev vedtaget i 2010-2011.

               (11)

               Hvad angår de finanspolitiske rammer, har det italienske parlament godkendt et lovforslag om indførelsen af en regel om budgetmæssig balance i den italienske forfatning. Der er behov for gennemførelseslovgivning til at specificere de vigtigste elementer i reglen, dvs. detaljerede bestemmelser om anvendelsen og passende korrektionsmekanismer og undtagelsesklausuler samt den nødvendige koordinering mellem de forskellige forvaltningsniveauer. Regeringen har forpligtet sig til at arbejde videre på at opnå en varig forbedring af effektiviteten og kvaliteten i de offentlige udgifter gennem grundige udgiftsundersøgelser på alle forvaltningsniveauer. Undersøgelserne bør også gøre det muligt at prioritere vækstfremmende udgiftsposter. Man er med henblik herpå ved at omlægge anvendelsen af strukturfonde gennem foranstaltninger, der er truffet i marts 2011 og i forbindelse med samhørighedshandlingsplanen fra november 2011, som også tager sigte på at fremskynde udnyttelsen af strukturfonde. Der er imidlertid stadig store utilstrækkeligheder i den administrative kapacitet, navnlig i konvergensregionerne, som hæmmer udnyttelsen af fondene.

               (12)

               Skattesystemets struktur og det høje omfang af skatteunddragelse og sort arbejde har påvirket den økonomiske udvikling i landet i negativ retning. Overholdelsen og forvaltningen af skattereglerne berøres også af omfattende skatteudgifter og komplekse og byrdefulde administrative procedurer. Den delvise omlægning af skattebyrden fra produktionsfaktorerne til forbrug og ejendom, der allerede er gennemført ved lovreformer, er et vigtigt første skridt til at gøre skattestrukturen mere vækstfremmende, men det vil være berettiget med en yderligere omlægning, samtidig med at der fortsat tages hensyn til den distributive virkning.

               (13)

               Arbejdsmarkedsparternes aftale fra juni 2011 om at reformere lønforhandlingsrammerne er blevet formaliseret i lovgivningen. Det skulle give mulighed for mere udstrakt brug af kontrakter på virksomhedsniveau, hvor der tages bedre hensyn til behovene inden for særlige produktionsaktiviteter, og dette bør overvåges. Hvis Italien imidlertid skal løse problemet med, at dets nominelle enhedslønomkostninger er mere dynamiske end hos dets handelspartnere, hvilket er en faktor for Italiens tab af konkurrenceevne, bør lønforhandlingssystemet reformeres yderligere, således at der åbnes mulighed for mere fleksible ordninger, også sektorspecifikt på nationalt plan. I april 2012 foreslog regeringen en ambitiøs reform af arbejdsmarkedet, som tager fat om langvarige udfordringer på det italienske arbejdsmarked, herunder dets segmentering. Denne reform bør vedtages hurtigst muligt, så det sikres, at dens målsætning og ambitionsniveau fortsat svarer til udfordringerne på det italienske arbejdsmarked. Omfanget og effektiviteten af liberaliseringen af arbejdsformidlingssystemet bør overvåges nøje.

               (14)

               På trods af bestræbelserne for at forbedre kvinders beskæftigelsesegnethed, hovedsagelig gennem målrettede finanspolitiske incitamenter, er beskæftigelsesfrekvensen for italienske kvinder betydeligt lavere (46,5 % i 2011) end gennemsnittet for EU-27 (58,5 % i 2011). Der er behov for yderligere tiltag inden for børnepasnings- og ældreforsorgsfaciliteter. Udfordringen er især stor for ældre kvindelige arbejdstagere i den private sektor, da pensionsalderen for kvinder vil stige med fem år mellem 2012 og 2018.

               (15)

               Ungdomsarbejdsløsheden i Italien nåede op på et gennemsnit på 29,1 % i 2011 og steg yderligere i de første måneder af 2012. Især er der høj arbejdsløshed blandt personer, der har afsluttet en videregående uddannelse, og der er et misforhold mellem de kvalifikationer, der er erhvervet, og de kvalifikationer, der behov for på arbejdsmarkedet. Det vil være godt at fremme praktikpladser som et vigtigt trinbræt til arbejdsmarkedet, men det vil stadig kræve, at der sker håndhævelse af de hensigtsmæssige instrumenter som f.eks. et nyt system for beskæftigelses- og uddannelsesstandarder og ordninger for attestering af færdigheder. Kommissionen lancerede et indsatsteam til at omprogrammere samhørighedsfonde hen imod foranstaltninger, der støtter beskæftigelse af unge og udvikling af små og mellemstore virksomheder (SMV er).

               (16)

               Skolefrafaldsraten på 18,8 % på nationalt plan, med store regionale forskelle, har stærke negative virkninger for ungdomsarbejdsløsheden. Der bør gøres en mere målrettet og koordineret indsats for at løse problemet med skolefrafald gennem en kombination af forebyggelses-, indgrebs- og kompensationsforanstaltninger. Der bør rettes op på de dårlige resultater inden for de videregående uddannelser, bl.a. gennem fuld gennemførelse af den universitetsreform, der blev vedtaget i 2010, og en bedre sammenkædning mellem universiteternes resultater og tildelingen af offentlige midler.

               (17)

               Italien har indført vigtige foranstaltninger for at liberalisere tjenesteydelser, især i de liberale erhverv, og for at forbedre konkurrencen i netværksindustrierne. Der er dog fortsat mange udfordringer i energi- og transportsektoren, navnlig i forbindelse med jernbaner og havne, hvor der stadig er betydelige flaskehalsproblemer med infrastruktur og marked.

               (18)

               Selv om der allerede er vedtaget nogle foranstaltninger for at fremme en administrativ forenkling, er erhvervsklimaet i Italien fortsat komplekst. Navnlig lider retssystemet under forskellige former for ineffektivitet i ressourcebrug, procedurer og institutionel organisation, der afspejles i det italienske civile retssystems svage resultater, navnlig med hensyn til sagsbehandlingens alt for lange varighed og omfanget af efterslæbet.

               (19)

               SMV'ernes adgang til finansiering er vanskelig, og intensiteten for risikovillig kapital er lav. I december 2011 blev der indført et fradrag for ny selskabskapital (ACE) for at give selskaberne mulighed for at fradrage den nominelle forrentning af nye tilførsler af selskabskapital fra den skattepligtige indkomst. Dette forventes at lette SMV'ernes udvidelser og investeringerne i innovation. Der er truffet visse foranstaltninger til at fremme privat forskning og udvikling, navnlig refinansiering af skattefradrag for erhvervslivets investeringer i forskning, men intensiteten er fortsat lav, og gennemførelsen af innovative projekter er svag.

               (20)

               Italien har givet en række tilsagn inden for rammerne af europluspagten. Disse tilsagn og gennemførelsen af de tilsagn, der blev givet i 2011, vedrører fremme af beskæftigelsen, forbedring af konkurrenceevnen og forbedring af de offentlige finansers holdbarhed og styrkelse af den finansielle stabilitet. Kommissionen har vurderet gennemførelsen af tilsagnene givet inden for rammerne af europluspagten. Der er taget hensyn til resultaterne af denne vurdering i henstillingerne nedenfor.

               (21)

               Som led i Det Europæiske Semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Italiens økonomiske politik. Den har vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram og fremlagt en dybdegående undersøgelse. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Italien, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke Unionens samlede økonomiske styring, ved at der fra EU-niveau gives input til kommende nationale beslutninger. Kommissionens henstillinger inden for rammerne af Det Europæiske Semester er afspejlet i henstilling 1-6 nedenfor.

               (22)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået stabilitetsprogrammet, og Rådets udtalelse (6) afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

               (23)

               På baggrund af resultaterne af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet. Rådets henstillinger i henhold til artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling 1, 4, 5 og 6 nedenfor,

         HENSTILLER, at Italien i perioden 2012-2013 træffer foranstaltninger med henblik på at:

               1)

               gennemføre budgetstrategien som planlagt og sikre, at det uforholdsmæssigt store underskud korrigeres i 2012. Sikre de planlagte strukturelle primære overskud, således at tendensen for gældskvoten bliver nedadgående senest i 2013. Sikre, at der gøres passende fremskridt for at nå den mellemfristede budgetmålsætning, samtidig med at benchmarket for udgifter overholdes og der gøres tilstrækkelige fremskridt for at nå benchmarket for gældsreduktion

               2)

               sikre, at specifikationen i gennemførelseslovgivningen af de vigtigste elementer i reglen om budgetmæssig balance, der er fastsat i forfatningen, herunder passende koordinering mellem de forskellige forvaltningsniveauer, er i overensstemmelse med EU-rammerne. Tilstræbe en varig forbedring af de offentlige udgifters effektivitet og kvalitet gennem den planlagte udgiftsundersøgelse og gennemførelsen af samhørighedshandlingsplanen fra 2011, således at der opnås en bedre udnyttelse og forvaltning af EU-midlerne, især i den sydlige del af Italien

               3)

               træffe yderligere foranstaltninger for at rette op på ungdomsarbejdsløsheden, bl.a. ved at forbedre uddannelsessystemets arbejdsmarkedsrelevans og lette overgangen til arbejde, også gennem incitamenter til at starte virksomheder og til at ansætte personale. Håndhæve en ordning med landsdækkende anerkendelse af færdigheder og kvalifikationer for at fremme arbejdskraftens mobilitet. Træffe foranstaltninger til at mindske frafaldet inden for de videregående uddannelser og bekæmpe skolefrafald

               4)

               vedtage arbejdsmarkedsreformen som en prioritet for at tage fat om segmenteringen af arbejdsmarkedet og etablere en integreret arbejdsløshedsforsikringsordning. Træffe yderligere foranstaltninger til at tilskynde kvinderne til at søge ud på arbejdsmarkedet, især gennem tilvejebringelse af børnepasning og ældreforsorg. Overvåge gennemførelsen af de nye lønfastsættelsesrammer og om nødvendigt styrke dem for at bidrage til tilpasning af lønvæksten og produktiviteten på sektor- og virksomhedsniveau

               5)

               fortsætte bekæmpelsen af skatteunddragelse. Bekæmpe den sorte økonomi og sort arbejde, f.eks. ved at optrappe kontrol. Træffe foranstaltninger til at reducere omfanget af skattefritagelser, skattefradrag og nedsatte momssatser og forenkle skattelovgivningen. Træffe yderligere foranstaltninger til at flytte skattebyrden væk fra kapital og arbejdskraft til ejendom og forbrug samt miljø

               6)

               gennemføre de vedtagne liberaliserings- og forenklingsforanstaltninger i servicesektoren. Træffe yderligere foranstaltninger til at forbedre markedsadgangen inden for netværksindustrier samt infrastrukturkapacitet og sammenkoblinger. Forenkle reguleringsrammerne for virksomhederne yderligere og styrke den administrative kapacitet. Forbedre adgangen til finansielle instrumenter, navnlig egenkapital, for at finansiere voksende virksomheder og innovation. Gennemføre den planlagte omorganisering af det civile retssystem og fremme anvendelsen af alternative tvistbilæggelsesmekanismer.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 10. juli 2012.

            På Rådets vegne

         V. SHIARLY

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Opretholdt for 2012 ved Rådets afgørelse 2012/238/EU af 26. april 2012 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (EUT L 119 af 4.5.2012, s. 47).

      (4)  EUT C 215 af 21.7.2011, s. 4.

      (5)  Den konjunkturkorrigerede saldo eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger som genberegnet af Kommissionens tjenestegrene på basis af oplysningerne i programmet og ved anvendelse af den i fællesskab aftalte metode.

      (6)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Kommissionens henstilling af 28. december 2004 i tilslutning til henstilling 96/129/EF om det europæiske våbenpasEØS-relevant tekst

text:
               12.1.2005

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 9/1

      KOMMISSIONENS HENSTILLING

   af 28. december 2004
   i tilslutning til henstilling 96/129/EF om det europæiske våbenpas
   (EØS-relevant tekst)
   (2005/11/EF)
   KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER,
   som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 211, andet led, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               I henhold til Rådets direktiv 91/477/EØF af 18. juni 1991 om erhvervelse og besiddelse af våben (1) skal der indføres et europæisk våbenpas.

               (2)

               Ved Kommissionens henstilling 93/216/EØF af 25. februar 1993 om det europæiske våbenpas (2) og Kommissionens henstilling 96/129/EF af 12. januar 1996 i tilslutning til henstilling 93/216/EØF om det europæiske våbenpas (3) opfordrede Kommissionen medlemsstaterne til at indføre det pågældende dokument i overensstemmelse med en model i bilaget til nævnte henstillinger.

               (3)

               Modellen for det europæiske våbenpas skal tilpasses som følge af de nye medlemsstaters tiltrædelse,

         HENSTILLER:
   Artikel 1
   Den Tjekkiske Republik, Republikken Estland, Republikken Cypern, Republikken Letland, Republikken Litauen, Republikken Ungarn, Republikken Malta, Republikken Polen, Republikken Slovenien og Den Slovakiske Republik indfører det europæiske våbenpas i overensstemmelse med modellen i bilaget.
   Artikel 2
   De øvrige medlemsstater, der allerede udsteder det europæiske våbenpas i overensstemmelse med modellen i bilaget til henstilling 96/129/EF, indfører våbenpasset i overensstemmelse med modellen i bilaget til nærværende henstilling, efterhånden som lageret af det tidligere våbenpas tømmes, og senest den 1. maj 2006.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 28. december 2004.

            På Kommissionens vegne

         Günter VERHEUGEN

            Næstformand

      (1)  EFT L 256 af 13.9.1991, s. 51.

      (2)  EFT L 93 af 17.4.1993, s. 39.

      (3)  EFT L 30 af 8.2.1996, s. 47.

      BILAG
      Tilpasning af det europæiske våbenpas (1996-modellen) for at indarbejde de sproglige ændringer, som er nødvendige på grund af udvidelsen den 1. maj 2004.