               12.9.2015

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 301/1

         EDPS' henstillinger om EU's muligheder for databeskyttelsesreform
   (Teksten i sin helhed findes på engelsk, fransk og tysk på Den Europæiske Tilsynsførendes websted www.edps.europa.eu)
   (2015/C 301/01)
   Den 24. juni 2015 indledte EU's tre store institutioner, Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen, forhandlinger med fælles beslutningstagning om den foreslåede generelle forordning om databeskyttelse — en procedure, som også kaldes en uformel »trilog« (1). Grundlaget for trilogen er Kommissionens forslag fra januar 2012, Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 12. marts 2014 og Rådets generelle indstilling vedtaget den 15. juni 2015 (2). De tre institutioner ønsker at behandle den generelle forordning om databeskyttelse som led i en bredere databeskyttelsesreformpakke, der omfatter forslaget til direktiv om politimæssige og retlige aktiviteter. Processen afsluttes ved udgangen af 2015 og vil sandsynligvis blive efterfulgt af en formel vedtagelse af begge instrumenter i starten af 2016 og derefter af en toårig overgangsperiode (3).
   Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS) er en uafhængig EU-institution. Den tilsynsførende deltager ikke i trilogen, men har i henhold til artikel 41, stk. 2, i forordning (EF) nr. 45/2001 »til opgave at sikre, at fællesskabsinstitutionerne og —organerne respekterer fysiske personers grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, især retten til privatlivets fred i forbindelse med behandling af personoplysninger« og »(…) rådgive disse institutioner og organer samt de registrerede om alle spørgsmål vedrørende behandling af personoplysninger«. Den tilsynsførende og den assisterende tilsynsførende blev udpeget i december 2014 med den specifikke opgave at være mere konstruktive og proaktive, og de offentliggjorde i marts 2015 en femårig strategi for, hvordan de agtede at løse denne opgave og hvordan de agtede at stå til ansvar for, at det skete (4).
   Denne udtalelse er den første milepæl i EDPS' strategi. Efter drøftelser med EU's institutioner, medlemsstaterne, civilsamfundet, industrien og andre interessenter er det vores mål at hjælpe deltagerne i trilogen med at nå frem til den rette konsensus i rette tid. Udtalelsen omhandler den generelle forordning om databeskyttelse i to dele:

               —

               EDPS' vision om fremtidsorienterede regler om databeskyttelse med illustrative eksempler på vores henstillinger og

               —

               et bilag til udtalelse 3/2015 med en komparativ tabel med tekster fra den generelle forordning om databeskyttelse med EDPS' henstilling (»Annex to Opinion 3/2015: Comparative table of GDPR texts with EDPS recommendation«) med en tabel i fire kolonner til sammenligning af de enkelte artikler som vedtaget af Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet sammen med EDPS' henstilling.

         Udtalelsen er offentliggjort på vores websted og via en mobilapp. Den suppleres i efteråret 2015 med henstillinger til både betragtningerne til den generelle forordning om databeskyttelse og, når Rådet har vedtaget sin generelle holdning til direktivet, om databeskyttelse med hensyn til politimæssige og retlige aktiviteter.
   EDPS' generelle udtalelse til Kommissionens foreslåede reformpakke i marts 2012 er fortsat gyldig. Tre år efter var der imidlertid behov for at ajourføre vores rådgivning for at tage mere direkte højde for lovgivernes holdninger og for at tilbyde specifikke henstillinger (5). På samme måde som udtalelsen fra 2012 stemmer denne udtalelse overens med udtalelserne og erklæringerne fra Artikel 29-Gruppen, herunder »bilaget« om centrale emner i lyset af trilogen (»Core topics in the view of trilogue«), som blev vedtaget den 17. juni, og som EDPS bidrog til som fuldgyldigt medlem af gruppen (6).

      En sjælden mulighed: Derfor er denne reform så vigtig

      EU er i gang med de sidste kilometer i en maratonindsats for at reformere sine regler om personoplysninger. Den generelle forordning om databeskyttelse vil potentielt i mange årtier fremover komme til at berøre alle fysiske personer i EU, alle organisationer i EU, som behandler personoplysninger, og organisationer uden for EU, som behandler personoplysninger om personer i EU (7). Tiden er nu kommet til at beskytte fysiske personers grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder i fremtidens datadrevne samfund.

      Effektiv databeskyttelse giver fysiske personer beføjelser og tilskynder de ansvarlige virksomheder og offentlige myndigheder. Lovgivningen på dette område er kompleks og teknisk og kræver ekspertrådgivning, navnlig fra uafhængige databeskyttelsesmyndigheder, som forstår udfordringen med at overholde lovgivningen. Den generelle forordning om databeskyttelse bliver sandsynligvis en af de længste i EU's lovsamling, så EU må nu sigte mod at være selektiv og fokusere på de bestemmelser, som reelt set er nødvendige, og undgå detaljer, der som en utilsigtet konsekvens kan gribe unødigt ind i den fremtidige teknologi. De enkelte institutioner kræver klarhed og forståelighed i behandlingen af personoplysninger i deres tekster, så den generelle forordning om databeskyttelse skal sørge for overensstemmelse mellem ord og handling og være så præcis og letforståelig som muligt.

      Det er op til Europa-Parlamentet og Rådet som medlovgivere at fastlægge den endelige lovtekst med hjælp fra Kommissionen som initiativtager til lovgivning og traktaternes vogter. EDPS deltager ikke i trilogforhandlingerne, men vi er retligt set kompetente til at yde proaktiv rådgivning i overensstemmelse med den tilsynsførendes og den assisterende tilsynsførendes mandat om udpegelse og den seneste strategi fra EDPS. Denne udtalelse bygger på mere end et årtis erfaringer med tilsyn med overholdelse af databeskyttelse og politisk rådgivning til at hjælpe med at lede institutionerne i retning af et resultat, som tjener fysiske personers interesser.

      Lovgivning er det muliges kunst. De muligheder, der er på bordet i form af de enkelte tekster, som Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet har fremlagt, indeholder hver især mange værdige bestemmelser, som dog alle kan forbedres. Resultatet bliver efter vores mening ikke perfekt, men vi agter at støtte institutionerne i at opnå det bedst mulige resultat. Derfor holder vores henstillinger sig inden for rammerne af de tre tekster. Vi har tre overordnede målsætninger:

               —

               en bedre aftale for borgerne

               —

               regler, som virker i praksis

               —

               regler, som varer en generation ud i fremtiden.

      Denne udtalelse er en øvelse i gennemsigtighed og ansvarlighed — to principper, som måske er de mest bemærkelsesværdige nyskabelser i den generelle forordning om databeskyttelse. Trilogprocessen bliver underkastet endnu mere kontrol end nogensinde før. Vores henstillinger er offentlige, og vi opfordrer indtrængende alle EU-institutioner til at tage initiativ og gå foran, så denne lovgivningsmæssige reform bliver resultatet af en gennemsigtig proces og ikke et hemmeligt kompromis.

      EU har brug for en ny aftale om databeskyttelse, et nyt kapitel. Resten af verden følger nøje med. Kvaliteten af den nye lovgivning, og hvordan den interagerer med de globale retssystemer og tendenser er altafgørende. Med denne udtalelse signalerer EDPS sin vilje og evne til at hjælpe med at sikre, at EU får mest muligt ud af denne historiske mulighed.
   1.   En bedre aftale for borgerne

   Formålet med EU's regler har altid været at fremme datastrømmen, både i EU og med Unionens handelspartnere, men med en generel bekymring for fysiske personers rettigheder og frihedsrettigheder. Internettet har skabt grobund for en hidtil uset grad af konnektivitet, selvudfoldelse og mulighed for at skabe merværdi for virksomheder og forbrugere. Ikke desto mindre er privatliv vigtigere for de europæiske borgere end nogensinde før. Ifølge Eurobarometers undersøgelse om databeskyttelse i juni 2015 (8) stoler mere end seks ud af 10 borgere ikke på virksomheder på internettet, og to tredjedele er bekymrede over, at de ikke har fuldstændig kontrol over de oplysninger, de giver online.
   Reformrammerne skal fastholde og om muligt hæve standarderne for fysiske personer. Databeskyttelsesreformpakken blev først og fremmest foreslået som et middel til at »styrke privatlivets fred på internettet«, ved at sikre at borgerne ville blive »bedre oplyst om deres rettigheder og få mere kontrol over deres oplysninger« (9). Repræsentanter for civilsamfundets organisationer skrev til Kommissionen i april 2015 og opfordrede indtrængende institutionerne til at forfølge disse intentioner (10).
   De eksisterende principper i chartret, EU's primære lovgivning, bør anvendes konsekvent, dynamisk og innovativt, så de er effektive for borgerne i praksis. Reformen skal være omfattende — derfor løftet om en pakke — men da databehandling sandsynligvis vil falde ind under særskilte retlige instrumenter, skal det klart fremgå, hvad deres præcise anvendelsesområde er, og hvad sammenhængen mellem dem er. Desuden skal reformen være uden smuthuller, så der ikke kan indgås kompromisser om garantier (11).
   EDPS tager udgangspunkt i fysiske personers værdighed, hvilket afstedkommer spørgsmål om generel overholdelse af lovgivningen (12). Vores henstillinger er baseret på en vurdering af de enkelte artikler i den generelle forordning om databeskyttelse, individuelt såvel som samlet, alt efter om de styrker fysiske personers stilling i forhold til de nuværende rammer. Referencepunktet er de centrale principper i databeskyttelse, dvs. artikel 8 i chartret om grundlæggende rettigheder (13).
   1.1.   Definitioner: Lad os gøre det klart, hvad personoplysninger er

   Fysiske personer bør kunne håndhæve deres rettigheder mere effektivt med hensyn til de oplysninger, som kan identificere eller fremhæve dem, også selv om oplysningerne anses for at være »pseudonymiserede« (14).
   1.2.   Al databehandling skal være både lovlig og berettiget

               —

               Kravene om, at al databehandling skal begrænses til specifikke formål og på et retligt grundlag, er kumulative og ikke alternativer. Vi anbefaler at undgå enhver sammensmeltning og dermed svækkelse af disse principper. I stedet bør EU bevare, forenkle og gennemføre den etablerede opfattelse af, at personoplysninger kun bør anvendes på en måde, som er forenelig med det oprindelige formål med indsamlingen (15).

               —

               Samtykke er et muligt retligt grundlag for behandling, men vi skal forebygge tvangsafkrydsningsfelter, hvor der ikke er noget reelt valg for fysiske personer, og hvor der slet ikke er behov for at behandle data. Vi henstiller til, at folk får mulighed for at give et bredt eller snævert samtykke, f.eks. til klinisk forskning, som respekteres, og som kan trækkes tilbage (16).

               —

               EDPS støtter fornuftige, innovative løsninger på internationale overførsler af personoplysninger, som fremmer dataudveksling og respekterer databeskyttelses- og tilsynsprincipper. Vi fraråder på det kraftigste at tillade overførsler på grundlag af den registeransvarliges legitime interesser på grund af den utilstrækkelige beskyttelse af fysiske personer, ligesom EU ikke bør give et tredjelands myndigheder direkte adgang til data i EU. Enhver anmodning om overførsler fra myndigheder i et tredjeland bør kun imødekommes, hvis anmodningen respekterer standarderne i traktater om gensidig retshjælp, internationale aftaler eller andre retlige kanaler for internationalt samarbejde (17).

         1.3.   Mere uafhængigt, mere autoritativt tilsyn

               —

               EU's databeskyttelsesmyndigheder bør være klar til at løse deres opgave, og Det Europæiske Databeskyttelsesråd bør være fuldt ud funktionsdygtigt, så snart den generelle forordning om databeskyttelse træder i kraft (18).

               —

               Myndighederne bør kunne høre og undersøge klager og krav, som indbringes af registrerede eller organer, organisationer og sammenslutninger.

               —

               Håndhævelse af individuelle rettigheder kræver et effektivt system med hensyn til erstatningsansvar og -ret som følge af ulovlig databehandling. I lyset af de tydelige hindringer i forhold til at opnå klageadgang i praksis bør fysiske personer kunne lade sig repræsentere af organer, organisationer og sammenslutninger i retssager (19).

         2.   Regler, som virker i praksis

   Garantier bør ikke forveksles med formaliteter. For mange detaljer eller forsøg på mikrostyring af virksomhedsprocesser risikerer at blive forældet i fremtiden. Her kan vi tage ved lære af EU's konkurrencemanual, hvor en relativt begrænset mængde sekundær lovgivning håndhæves strengt og opfordrer til en kultur af ansvarlighed og opmærksomhed blandt virksomhederne (20).
   I hver af de tre tekster kræver de ansvarlige større klarhed og forenkling i behandlingen af personoplysninger (21). Ligeledes skal tekniske forpligtelser være præcise og letforståelige, hvis de skal gennemføres korrekt af de registeransvarlige (22).
   Eksisterende procedurer er ikke hellige. Formålet med vores henstillinger er at afdække metoder til afbureaukratisering, minimering af forskrifter om dokumentation og irrelevante formaliteter. Vi anbefaler kun lovgivning, hvor det reelt set er nødvendigt. Dette giver råderum for såvel virksomheder, offentlige myndigheder og databeskyttelsesmyndigheder — et rum, som skal udfyldes af ansvarlighed og vejledning fra databeskyttelsesmyndighedernes side. Som udgangspunkt henstiller vi til en generel forordning om databeskyttelse, som er næsten 30 % kortere end den gennemsnitlige længde af de tre institutioners tekster (23).
   2.1.   Effektive garantier, ikke procedurer

               —

               Dokumentation bør være et middel til og ikke et mål for overholdelsen, og reformen bør fokusere på resultater. Vi anbefaler en skalerbar tilgang, som reducerer dokumentationsforpligtelserne for de registeransvarlige til en enkelt politik om, hvordan forordningen skal overholdes under hensyntagen til risiciene, hvor overholdelsen påvises på gennemsigtig vis, både for overførsler, kontrakter med registerførere eller anmeldelse af brud på datasikkerheden (24).

               —

               På grundlag af udtrykkelige risikovurderingskriterier og vores erfaring med at føre tilsyn med EU-institutionerne henstiller vi til, at brud på datasikkerheden skal anmeldes til tilsynsmyndigheden, og at der kun stilles krav om konsekvensanalyser vedrørende databeskyttelse, hvis der opstår en risiko med hensyn til de registreredes rettigheder og frihedsrettigheder (25).

               —

               Initiativer fra industriens side, hvad enten det er gennem bindende virksomhedsregler eller privatlivsmærkninger, bør tilskyndes aktivt (26).

         2.2.   Bedre ligevægt mellem samfundsinteresser og beskyttelse af personoplysninger

               —

               Databeskyttelsesregler bør ikke være til hinder for historisk, statistisk eller videnskabelig forskning, som reelt er i samfundets interesse. De ansvarlige skal træffe de nødvendige foranstaltninger, for at forhindre at personoplysninger anvendes i strid med fysiske personers interesser, og navnlig være opmærksom på regler om følsomme oplysninger som f.eks. helbredsoplysninger (27).

               —

               Forskere og arkivarer bør kunne lagre personoplysninger, så længe der er behov for det i henhold til disse garantier (28).

         2.3.   Tillid til og bemyndigelse af tilsynsmyndigheder

               —

               Vi henstiller til, at tilsynsmyndighederne får mulighed for at udstede retningslinjer til de registeransvarlige og udarbejde deres egen interne forretningsorden i tråd med en forenklet og lettere anvendelse af den generelle forordning om databeskyttelse fra en enkelt tilsynsmyndighed (»one-stop-shop«), som er tæt på borgeren (»nærhed«) (29).

               —

               Myndighederne bør kunne fastlægge effektive, forholdsmæssige og afskrækkende afhjælpende og administrative sanktioner på grundlag af alle relevante omstændigheder (30).

         3.   Regler, som varer en generation ud i fremtiden

   Den vigtigste søjle i den nuværende ramme, direktiv 95/46/EF, har været model for yderligere lovgivning om databehandling i EU og i hele verden og har endda dannet grundlag for ordlyden af retten til beskyttelse af personoplysninger i artikel 8 i chartret om grundlæggende rettigheder. Reformen skal forme databehandling for en generation, som ikke kan huske, hvordan det er at leve uden internet. EU skal derfor være fuldt ud klar over konsekvenserne af denne retsakt for fysiske personer og dens bæredygtighed i lyset af den teknologiske udvikling.
   Inden for de seneste år er der set en eksponentiel stigning i oprettelse, indsamling, analyse og udveksling af personoplysninger, hvilket er resultatet af teknologisk innovation som tingenes internet, cloud computing, big data og open data, som EU mener det er vigtigt at udnytte for at bevare konkurrenceevnen (31). At dømme efter levetiden af direktiv 95/46/EF er det rimeligt at forvente en lignende tidshorisont inden den næste store revision af databeskyttelsesreglerne, muligvis først i slutningen af 2030'erne. Længe inden da kan datadrevne teknologier ventes at have konvergeret med kunstig intelligens, natursprogsbehandling og biometriske systemer som udgangspunkt for applikationer med maskinlæring til avanceret intelligens.
   Disse teknologier udfordrer principperne om databeskyttelse. En fremtidsorienteret reform skal derfor tage højde for fysiske personers værdighed og etik. Den skal afhjælpe ubalancen mellem innovation inden for beskyttelse af personoplysninger og udnyttelsen deraf og give effektive garantier i vores digitale samfund.
   3.1.   Ansvarlig virksomhedspraksis og innovativt ingeniørarbejde

               —

               Reformen bør vende den seneste tendens i retning af hemmelig sporing og beslutningstagning på grundlag af skjulte profiler. Problemet er ikke målrettet reklame eller profilering, men snarere manglen på meningsfulde oplysninger om den algoritmelogik, som anvendes til at udvikle disse profiler og påvirker den registrerede (32). Vi henstiller til mere gennemsigtighed fra de registeransvarliges side.

               —

               Vi støtter i høj grad indførelsen af principper om indbygget databeskyttelse og databeskyttelse gennem indstillinger som et middel til at kickstarte markedsdrevne løsninger i den digitale økonomi. Vi henstiller til en mere enkel ordlyd af kravet om, at fysiske personers rettigheder og interesser skal integreres i produktudvikling og indstillinger (33).

         3.2.   Fysiske personers beføjelser

   Dataportabilitet er en mulighed i det digitale miljø for at skabe den brugerkontrol, som fysiske personer nu finder ud af, at de mangler. Vi henstiller til, at der gives tilladelse til at overføre data direkte fra én registeransvarlig til en anden om den registreredes anmodning, og til at registrerede kan få en kopi af oplysningerne, som de selv kan overføre til en anden registeransvarlig (34).
   3.3.   Fremtidssikrede regler

   Vi anbefaler at undgå sprog og praksis, som sandsynligvis vil blive forældet eller kan bestrides (35).
   4.   Hængepartier

   Vedtagelsen af en fremtidsorienteret EU-datareformpakke vil være en imponerende, men ikke desto mindre ufuldstændig præstation.
   Alle institutioner er enige om, at principperne i den generelle forordning om databeskyttelse bør finde konsekvent anvendelse på EU's institutioner. Vi har støttet retssikkerhed og ensartethed i rammelovgivningen og samtidig accepteret EU's offentlige sektors entydighed samt behovet for at undgå en eventuel svækkelse af de nuværende forpligtelser (samt behovet for at skabe et retligt og organisatorisk grundlag for den generelle forordning om databeskyttelse). Kommissionen bør derfor fremsætte et forslag, der stemmer overens med den generelle forordning om databeskyttelse, med henblik på at revidere forordning (EF) nr. 45/2001, hurtigst muligt efter afslutningen af drøftelserne om den generelle forordning om databeskyttelse, så begge tekster kan træde i kraft på samme tid (36).
   Dernæst skal direktiv 2002/58/EF (»e-datadirektivet«) naturligvis ændres. Og hvad der er endnu vigtigere, kræver EU en klar ramme for kommunikationshemmeligheden, et integreret element af retten til privatliv, som gælder alle tjenester, der tilbyder kommunikation, ikke kun udbydere af offentligt tilgængelig elektronisk kommunikation. Dette skal ske ved hjælp af en retlig sikker og harmoniserende forordning, der som minimum indeholder de samme beskyttelsesstandarder som e-datadirektivet og sikrer ensartede spilleregler.
   Henstillingen i denne udtalelse er derfor en opfordring til hurtigst muligt at love at vedtage forslag på disse to områder.
   5.   Et vendepunkt for digitale rettigheder i og uden for Europa

   For første gang i en generation har EU mulighed for at modernisere og harmonisere reglerne om behandling af personoplysninger. Privatliv og databeskyttelse konkurrerer ikke med økonomisk vækst og international handel eller med store tjenester og produkter, men er blot en del af kvalitets- og værdisættet. Som Det Europæiske Råd anerkender, er tillid en nødvendig forudsætning for innovative produkter og tjenester, som bygger på behandling af personoplysninger.
   I 1995 var EU pioner inden for databeskyttelse. Nu har over 100 lande i hele verden databeskyttelseslovgivning, og under halvdelen af disse er europæiske lande (37). EU fortsætter ikke desto mindre med at tiltrække sig opmærksomhed fra de lande, som overvejer at fastlægge eller revidere deres rammelovgivning. I en tid, hvor borgernes tillid til virksomheder og forvaltninger rystes af afsløringer om masseovervågning og brud på datasikkerheden, lægger dette et tungt ansvar på EU-lovgivernes skuldre, da de beslutninger, de træffer i år, kan ventes at have konsekvenser uden for Europa.
   Efter den tilsynsførendes mening er teksterne til den generelle forordning om databeskyttelse et skridt i den rigtige retning, men bekymringerne er ikke fjernet, og nogle er ret alvorlige. Der er altid en risiko med den fælles beslutningsprocedure for, at visse bestemmelser svækkes af forhandlere med gode intentioner i søgningen efter et politisk kompromis. Med databeskyttelsesreformen forholder det sig imidlertid anderledes, fordi vi har at gøre med grundlæggende rettigheder og den måde, hvorpå de garanteres for en generation.
   På dette grundlag søger den tilsynsførende med denne udtalelse at hjælpe EU's primære institutioner med at løse problemer. Vi ønsker ikke blot stærkere rettigheder for den enkelte registrerede og større ansvarlighed for den registeransvarlige, men også mere innovation med en rammelovgivning, der er neutral i forhold til teknologien, men positiv over for de fordele, som teknologien kan medføre for samfundet.
   Med forhandlingerne på de sidste kilometer håber vi, at vores henstillinger kan hjælpe EU over målstregen med en reform, som forbliver relevant i de næste år og årtier. Et nyt kapitel for databeskyttelse med et globalt perspektiv, hvor EU går foran som et godt eksempel.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 27. juli 2015.

         Giovanni BUTTARELLI

            Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse

      (1)  Fælles erklæring fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen: Fælles erklæring om den praktiske gennemførelse af den fælles beslutningsprocedure (artikel 251 i EF-traktaten) (2007/C 145/02) (EUT C 145 af 30.6.2007).

      (2)  COM(2012) 11 final: Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 12. marts 2014 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (generel forordning om databeskyttelse), P7_TA(2014)0212; forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (generel forordning om databeskyttelse) — Forberedelse af en generel indstilling, Rådets dokument 9565/15 af 11.6.2015.

      (3)  Den lange titel er Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med de kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, opdage eller retsforfølge straffelovsovertrædelser eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger, COM(2012) 10 final; Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 12. marts 2014 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med de kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, opdage eller retsforfølge straffelovsovertrædelser eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger, P7_TA(2014)0219. Med hensyn til tidspunktet for og omfanget af trilogen henvises til Det Europæiske Råds konklusioner af 25.-26. juni 2015, EUCO 22/15. På den fælles pressekonference med Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen blev der nævnt en »køreplan« for trilogen http://audiovisual.europarl.europa.eu/AssetDetail.aspx?id=690e8d8d-682d-4755-bfb6-a4c100eda4ed [senest vist 20.7.2015], men denne er ikke offentliggjort. Den generelle forordning om databeskyttelse træder i kraft 20 dage efter offentliggørelsen i EU-Tidende, og den ventes at være fuldt ud gældende to år efter ikrafttrædelsesdatoen (artikel 91).

      (4)  Der søges en europæisk tilsynsførende for databeskyttelse COM(2014)10354 (2014/C 163 A/02), EUT C 163 A af 28.5.2014, s. 6. EDPS lovede i sin strategi for 2015-2019 at søge løsninger, der effektivt undgår bureaukrati, forbliver fleksible i forhold til teknologisk innovation og grænseoverskridende datastrømme og giver fysiske personer mulighed for at håndhæve deres rettigheder på en mere effektiv måde både online og offline. Leading by example: The EDPS Strategy 2015-2019, marts 2015.

      (5)  EDPS' udtalelse om databeskyttelsesreformpakken af 7.3.2015.

      (6)  Se bilag til skrivelse fra Artikel 29-Gruppen til Vĕra Jourová, kommissær med ansvar for retlige anliggender, forbrugere og ligestilling mellem mænd og kvinder, af 17.6.2015.

      (7)  Det er vanskeligt at give et koncist sammendrag af det materielle og territoriale anvendelsesområde for den generelle forordning om databeskyttelse. Institutionerne synes i det mindste at være enige om, at anvendelsesområdet omfatter organisationer, som er etableret i EU, og som er ansvarlige for at behandle personoplysninger enten i eller uden for EU, organisationer, som er etableret uden for EU, og som behandler personoplysninger om fysiske personer i EU i forbindelse med udbud af varer eller tjenester til eller overvågning af fysiske personer i EU. (Se artikel 2 om materielt anvendelsesområde og artikel 3 om territorialt anvendelsesområde).

      (8)  Andre resultater omfattede, at syv ud af 10 var bekymrede over, at deres oplysninger blev anvendt til et andet formål end det, de blev indsamlet til, at en ud af syv sagde, at de burde skulle godkende det udtrykkeligt, hver gang deres data indsamles og behandles, og to tredjedele mente, at det var vigtigt at kunne overføre personlige oplysninger fra en gammel tjenesteudbyder til en ny; Special Eurobarometer 431 om databeskyttelse, juni 2015. Sammenlignelige resultater fra Pew Research i 2014, som viste, at 91 % af alle amerikanere følte, at de har mistet kontrollen med, hvordan virksomheder indsamler og anvender personlige oplysninger, at 80 % af alle brugere af sociale netværk er bekymrede over, at tredjeparter som annoncører eller virksomheder får fat i deres oplysninger, og at 64 % udtaler, at staten bør gøre mere for at regulere annoncørerne; Pew Research Privacy Panel Survel, januar 2014.

      (9)  Kommissionen foreslår en omfattende reform af databeskyttelsesreglerne for at øge brugernes kontrol over deres data og reducere omkostningerne for virksomhederne.

      (10)  Skrivelse fra NGO'er til formand Juncker af 21.4.2015 https://edri.org/files/DP_letter_Juncker_20150421.pdf og svar fra kabinetschef hos næstformand Timmermans af 17.7.2015 https://edri.org/files/eudatap/Re_EC_EDRi-GDPR.pdf [vist 23.7.2015]. EDPS mødtes med repræsentanter for flere af disse NGO'er for at drøfte deres bekymringer i maj 2015: PRESS RELEASE EDPS/2015/04 EDPS/2015/04 af 1.6.2015, EU Data Protection Reform: the EDPS meets international civil liberties groups; full length recording of discussion available on EDPS website (https://secure.edps.europa.eu/EDPSWEB/edps/EDPS/Pressnews/Videos/GDPR_civil_soc).

      (11)  Artikel 2, stk. 2, litra e).

      (12)  Artikel 1.

      (13)  Artikel 8 i chartret lyder som følger [fremhævelse tilføjet]:

                  »1.

                  Enhver har ret til beskyttelse af personoplysninger, der vedrører den pågældende.

                  2.

                  Disse oplysninger skal behandles rimeligt, til udtrykkeligt angivne formål og på grundlag af de berørte personers samtykke eller på et andet berettiget ved lov fastsat grundlag. Enhver har ret til adgang til indsamlede oplysninger, der vedrører den pågældende, og til berigtigelse heraf.

                  3.

                  Overholdelsen af disse regler er underlagt en uafhængig myndigheds kontrol.«

      (14)  Artikel 10. Medmindre og indtil der findes en klar og juridisk bindende definition af »pseudonymiserede oplysninger« i modsætning til »personoplysninger«, falder denne type oplysninger ind under databeskyttelsesreglernes anvendelsesområde.

      (15)  Artikel 6, stk. 2 og 4. Da der har været en vis usikkerhed forbundet med betydningen af »forenelighed«, anbefaler vi i overensstemmelse med Artikel 29-Gruppens udtalelse om formålsbegrænsning generelle kriterier, for at vurdere om behandlingen er forenelig (se artikel 5, stk. 2).

      (16)  Effektiv funktionel adskillelse er ét middel til at sikre lovlig behandling i mangel af samtykke, men en legitim interesse bør ikke overfortolkes. En ubetinget ret til fravalg kan også i visse situationer være et passende alternativ. En vurdering af, om samtykke gives frivilligt, afhænger til dels af a) om der er en betydelig ubalance mellem den registrerede og den registeransvarlige og b) ved behandling i henhold til artikel 6, stk. 1, litra b), om opfyldelsen af en kontrakt eller leveringen af en tjeneste afhænger af, om der gives samtykke til at behandle oplysninger, som ikke er nødvendige til dette formål. (Se artikel 7, stk. 4). Dette afspejler bestemmelsen i EU's forbrugerlovgivning: Af artikel 3, stk. 1, i direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler fremgår følgende: »Et kontraktvilkår, der ikke har været genstand for individuel forhandling, anses for urimeligt, hvis det til trods for kravene om god tro bevirker en betydelig skævhed i parternes rettigheder og forpligtelser ifølge aftalen til skade for forbrugeren.«

      (17)  Sådanne regler omfatter beslutninger om et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau for bestemte sektorer og områder, periodiske gennemgange af beslutninger om et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau og bindende virksomhedsregler. Se artikel 40-45.

      (18)  Artikel 73.

      (19)  Artikel 76. Om vanskeligheder med hensyn til at opnå klageadgang for overtrædelse af databeskyttelsesreglerne henvises til rapporten fra Agenturet for Grundlæggende Rettigheder, Access to data protection remedies in EU Member States, 2013.

      (20)  I EU's regler fremhæves virksomhedernes selvevaluering af overholdelsen af artikel 101 i TEUF om forbud mod konkurrencebegrænsende aftaler, mens dominerende firmaer på markedet har et »særligt ansvar« for at undgå handlinger, som kan begrænse effektiv konkurrence (punkt 9 i Kommissionens vejledning 2009/C 45/02). Se EDPS Preliminary Opinion on Privacy and Competitiveness in the Age of Big Data af 14.3.2014.

      (21)  De tre tekster henviser henholdsvis til »på en letforståelig måde og i letforståelig form under anvendelse af klart og enkelt sprog« (betragtning 57, Europa-Parlamentet; artikel 19, Kommissionen og Rådet), med »klare og entydige rettigheder« (betragtning 99, Europa-Parlamentet; artikel 10a Europa-Parlamentet) og med »klare og letforståelige oplysninger« (artikel 10 Europa-Parlamentet, artikel 11 Europa-Parlamentet) og oplysninger, som er »kortfattede, gennemsigtige, klare og lettilgængelige« (betragtning 25, Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet; artikel 11 Europa-Parlamentet).

      (22)  Bestemmelserne om delegerede retsakter er stort set blevet fjernet i Europa-Parlamentets og Rådets versioner. Vi mener, at EU kan gå endnu videre og lade disse tekniske spørgsmål være op til uafhængige myndigheders ekspertise.

      (23)  Vores henstilling er en tekst på omkring 20 000 ord. De tre institutioners tekster er i gennemsnit på omkring 28 000 ord.

      (24)  Artikel 22.

      (25)  Artikel 31 og 33.

      (26)  Artikel 39.

      (27)  Artikel 83. Forskning og arkivering er ikke i sig selv et retsgrundlag for behandling af personoplysninger, og vi henstiller derfor til at slette artikel 6, stk. 2.

      (28)  Artikel 83a.

      (29)  Artikel 29-Gruppen har beskrevet en vision for forvaltning, sammenhængsmekanismen og en one-stop-shop baseret på tillid til uafhængige databeskyttelsesmyndigheder og formuleret i tre lag:

               —

               den enkelte databeskyttelsesmyndighed, som er stærk og har tilstrækkelige ressourcer til at behandle sager inden for deres kompetenceområde

               —

               et effektivt samarbejde mellem databeskyttelsesmyndigheder, som er klart førende inden for grænseoverskridende sager

               —

               Det Europæiske Databeskyttelsesråd, som skal være en uafhængig juridisk person, have tilstrækkelige midler og bestå af ligeværdige databeskyttelsesmyndigheder, som arbejder i en ånd af solidaritet, og som har beføjelse til at træffe bindende beslutninger og støttes af et sekretariat, der servicerer bestyrelsen gennem formanden.

      (30)  Vi henstiller desuden til, at tilsynsmyndighedernes kompetence præciseres, og at der udpeges en ledende myndighed i tilfælde af tværnational behandling, samtidig med at tilsynsmyndighederne fortsat er i stand til at behandle rent lokale sager. Vi henstiller til en forenklet udgave af sammenhængsmekanismen med en mere tydelig angivelse af, hvordan der afdækkes sager, hvor tilsynsmyndighederne skal konsultere Det Europæiske Databeskyttelsesråd, og hvor rådet skal træffe en bindende afgørelse, for at sikre at forordningen anvendes sammenhængende.

      (31)  Meddelelse fra Kommissionen om En strategi for et digitalt indre marked i EU, COM(2015) 192 final; Det Europæiske Råds konklusioner, juni 2015, EUCO 22/15; Rådets konklusioner om den digitale omstilling af den europæiske industri, 8993/15.

      (32)  Artikel 14, litra h).

      (33)  Artikel 23.

      (34)  Artikel 18. Vi henstiller endvidere til, at retten til dataportabilitet for at være effektiv skal have et bredt anvendelsesområde og ikke kun skal anvendes til behandling af operationer, der anvender oplysninger givet af den registrerede.

      (35)  Vi henstiller f.eks. til at undgå ord som »online«, »skriftligt« og »informationssamfundet«.

      (36)  En mulighed, som vi gerne ser, er, at dette kan ske gennem en bestemmelse i selve den generelle forordning om databeskyttelse.

      (37)  Greenleaf, Graham, Global Data Privacy Laws 2015: 109 Countries, with European Laws Now a Minority (30. januar 2015); (2015) 133 Privacy Laws & Business International Report, februar 2015; UNSW Law Research Paper No. 2015-21.


title: Henstilling med henblik på rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Det Forenede Kongeriges opdaterede konvergensprogram, 2006/2007-2011/2012

text:
Vigtig juridisk meddelelse

|

52007SC0191

Henstilling med henblik på Rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Det Forenede Kongeriges opdaterede konvergensprogram, 2006/2007-2011/2012  /* SEK/2007/0191 endelig udg. */

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 13.2.2007SEK(2007) 191 endeligHenstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Det Forenede Kongeriges opdaterede konvergensprogram, 2006/2007-2011/2012(forelagt af Kommissionen)BEGRUNDELSEGenerel baggrundStabilitets- og vækstpagten, som trådte i kraft den 1. juli 1998, er baseret på målsætningen om sunde offentlige finanser som et middel til at forbedre betingelserne for prisstabilitet og en stærk og holdbar vækst, der bidrager til jobskabelse. I forbindelse med reformen af pagten i 2005 blev det anerkendt, at pagten er et nyttigt middel til at cementere finanspolitisk disciplin, men hovedsigtet var at gøre den mere virkningsfuld, styrke dens økonomiske fundament og sikre de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt.Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], som indgår i stabilitets- og vækstpagten, fastsætter, at medlemsstaterne skal forelægge stabilitets- eller konvergensprogrammer og årlige opdateringer heraf for Rådet og Kommissionen (medlemsstater, der allerede har indført den fælles valuta, forelægger (opdaterede) stabilitetsprogrammer, og medlemsstater, der endnu ikke har indført den fælles valuta, forelægger (opdaterede) konvergensprogrammer). Det Forenede Kongeriges første konvergensprogram blev forelagt i december 1998. I overensstemmelse med forordningen afgav Rådet en udtalelse herom den 8. februar 1999 på grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter at have hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg. I overensstemmelse med samme procedure bliver de opdaterede stabilitets- og konvergensprogrammer vurderet af Kommissionen og undersøgt af ovennævnte udvalg, mens Rådet kan undersøge dem.Baggrunden for vurderingen af det opdaterede programKommissionen har undersøgt den seneste opdatering af Det Forenede Kongeriges konvergensprogram, der blev forelagt den 18. december 2006, og har vedtaget en henstilling med henblik på Rådets udtalelse herom (se boksen vedrørende hovedpunkterne i vurderingen).Udgangspunktet for vurderingen af budgetstrategien i det nye konvergensprogram er kort beskrevet i afsnittene om:1.  de økonomiske og budgetmæssige resultater i de seneste ti år2.  landets stilling under den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten (proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud)3.  den seneste vurdering af landets stilling under den præventive del af stabilitets- og vækstpagten (sammenfatning af Rådets udtalelse om den forrige opdatering af konvergensprogrammet) og4.  Kommissionens vurdering af det nationale reformprogram fra oktober 2006.De seneste økonomiske og budgetmæssige resultaterDet Forenede Kongeriges økonomiske resultater har gennem de seneste ti år været gode med en forholdsvis høj vækstrate, lav inflation og et fleksibelt arbejdsmarked, som har formået at afbøde virkningerne af en række økonomiske chok. En forbedret stabilitet har været et særligt markant træk med mindre ekstreme konjunkturudsving i produktionen og en lavere volatilitet i inflationen. Den kraftige produktionsvækst har primært været understøttet af et robust privat forbrug, som har været ledsaget af en forholdsvis lav opsparing i husholdningerne. Selv om fleksibiliteten på arbejds-, kapital- og varemarkederne har været bemærkelsesværdig på de fleste fronter, har visse svagheder på udbudssiden vist sig modstandsdygtige over for forbedringer. Den forholdsvis beskedne produktivitet har til en vis grad sin forklaring i et forholdsvis højt beskæftigelsesniveau, selv om mangelen på færdigheder på mellemniveau og underinvesteringerne i infrastruktur som f.eks. transport formentlig også spiller en rolle. I forhold til den markante finanspolitiske konsolidering, der fandt sted i den første del af perioden, er de offentlige finanser blevet forværret betydeligt fra og med 2001, hvilket til dels er planlagt og afspejler regeringens beslutning om at forsøge at rette op på nogle af disse problemer gennem øgede offentlige udgifter, som ikke er fuldt finansierede, men også skyldes mindre indtægter end planlagt.Proceduren i forbindelse med Det Forenede Kongeriges uforholdsmæssigt store underskudDen 24. januar 2006 traf Rådet beslutning om, at Det Forenede Kongerige havde et uforholdsmæssigt stort underskud i henhold til artikel 104, stk. 6, og rettede en henstilling i henhold til artikel 104, stk. 7, om, at det uforholdsmæssigt store underskud skulle korrigeres senest i finansåret 2006/07, og at myndighederne skulle træffe virkningsfulde foranstaltninger senest den 24. juli 2006, dvs. inden for seks måneder som anført i pagten. Den 20. september 2006 udsendte Kommissionen en meddelelse til Rådet, der vurderede de foranstaltninger, Det Forenede Kongerige havde truffet. På basis af de oplysninger, den rådede over på det tidspunkt, fandt Kommissionen, at Det Forenede Kongerige forekom at være på rette kurs mod at korrigere sit uforholdsmæssigt store underskud, selv om dette udfald var omgærdet af store usikkerhedsmomenter, og strukturtilpasningen ikke syntes at nå op på de anbefalede 0,5 procent af BNP. Den 10. oktober 2006 tilsluttede Rådet sig Kommissionens synspunkt og konkluderede, at der ikke var behov for yderligere skridt på det tidspunkt.Vurderingen i Rådets udtalelse om det forrige programDen 14. marts 2006 vedtog Rådet sin udtalelse om det forrige opdaterede konvergensprogram, der dækker perioden fra finansåret 2005/06 til 2011/12[2]. Rådet var af den opfattelse, at “den påtænkte tilpasningskurs er behæftet med risici”, og opfordrede Det Forenede Kongerige efter artikel 104, stk. 7, og af hensyn til risiciene for holdbarheden på lang sigt til “at sikre, at underskuddet bringes ned under 3 % af BNP i 2006-2007 på en troværdig og holdbar måde og derefter at foretage en budgetkonsolidering, især ved at gennemføre den planlagte reduktion af væksten i udgifterne efter 2007-2008," og "at opfylde en mellemfristet målsætning, der sikrer hurtige fremskridt i retning af holdbarhed og en forsigtig gældskvote et godt stykke under 60 % af BNP, som giver en tilstrækkelig sikkerhedsmargen mod at overskride referenceværdien for underskuddet på 3 % af BNP, hvilket Det Forenede Kongerige har pligt til at søge at undgå, og som giver et budgetmæssigt råderum, hvor der navnlig tages hensyn til behovet for offentlige investeringer" .Kommissionens vurdering af det nationale reformprogram fra oktober 2006Rapporten om udmøntningen af Det Forenede Kongeriges nationale reformprogram, der blev udarbejdet i forbindelse med den fornyede Lissabon-strategi for vækst og beskæftigelse, blev forelagt den 16. oktober 2006. Det Forenede Kongeriges nationale reformprogram identificerer følgende prioriterede områder: fastholdelse af budgetpolitisk holdbarhed i forhold til de demografiske udfordringer, opbygning af et driftigt og fleksibelt erhvervsklima, fremme af innovation og F&U, udvidede muligheder for erhvervelse af færdigheder, øget innovation og tilpasningsevne i ressourceanvendelsen og sikring af retfærdighed via en moderne og fleksibel velfærdsstat.Kommissionens vurdering af dette program (vedtaget som led i Kommissionens årlige situationsrapport fra december 2006 [3] ) viste, at Det Forenede Kongerige gør gode fremskridt med udmøntningen af sit nationale reformprogram. Der er gjort solidt fremskridt inden for alle politikområder, især i den mikroøkonomiske politik og beskæftigelsespolitikken. I den makroøkonomiske politik er der udarbejdet planer for finanspolitisk konsolidering og pensionsreformer, som dog stadig mangler at blive gennemført. Det Forenede Kongerige har gjort en øget indsats for at inddrage alle interesserede parter.På baggrund af de identificerede stærke og svage sider blev det henstillet til Det Forenede Kongerige at gribe ind inden for opbygning af færdigheder på basis- og mellemniveauet.Boks: Hovedpunkterne i vurderingen Ved vurderingen af stabilitetsprogrammerne og konvergensprogrammerne skal følgende undersøges, jf. henholdsvis artikel 5, stk. 1, og artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97: om de økonomiske antagelser, som programmet er baseret på, er realistiske den mellemfristede budgetmålsætning, som medlemsstaten fremlægger, og om den tilsigtede tilpasning i retning af den er hensigtsmæssig om de foranstaltninger, der træffes og/eller foreslås for at overholde den tilsigtede tilpasning, er tilstrækkelige til at opfylde den mellemfristede budgetmålsætning under konjunkturforløbet ved vurderingen af den tilsigtede tilpasning i retning af den mellemfristede budgetmålsætning undersøges det, om der gøres en større tilpasningsindsats i økonomiske opgangstider, mens indsatsen kan være mere begrænset i økonomiske nedgangstider, og for de medlemsstater, der deltager i euroområdet og ERM II, undersøges det, om den pågældende medlemsstat sikrer en årlig forbedring i sin konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger, på 0,5 % af BNP som benchmark for at opfylde sin mellemfristede budgetmålsætning når kursen for tilpasning af den mellemfristede budgetmålsætning fastlægges (for medlemsstater, der endnu ikke har nået den), eller når der tillades en midlertidig afvigelse fra den mellemfristede budgetmålsætning (for medlemsstater, der har nået den), undersøges gennemførelsen af større strukturreformer, som har direkte langsigtede omkostningsbesparende virkninger (bl.a. ved at øge den potentielle vækst) og derfor har en konstaterbar indvirkning på de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt (på den betingelse, at der bevares en passende sikkerhedsmargen med hensyn til referenceværdien på 3 % af BNP, og at budgetstillingen i programperioden forventes at vende tilbage til den mellemfristede budgetmålsætning), idet man bør være særlig opmærksom på pensionsreformer, som indfører et flersøjlesystem, der omfatter en obligatorisk, fuldt finansieret søjle om medlemsstaternes økonomiske politik er i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Når det vurderes, om programmets makroøkonomiske antagelser er realistiske, sker det med henvisning til prognosen fra Kommissionens tjenestegrene fra efteråret 2006, idet der også tages hensyn til den i fællesskab aftalte metode til beregning af det potentielle output og de konjunkturkorrigerede saldi. Vurderingen af overensstemmelsen med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik sker på baggrund af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik med hensyn til de offentlige finanser, der indgår i de integrerede retningslinjer for perioden 2005-2008. Vurderingen skal desuden omfatte en undersøgelse af: udviklingen i gældskvoten og udsigterne for de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt, som der bør lægges "tilstrækkelig vægt på i forbindelse med overvågningen af budgetstillingerne" ifølge Rådets rapport af 20. marts 2005 om "en bedre gennemførelse af stabilitets- og vækstpagten". I en meddelelse fra Kommissionen af 12. oktober 2006 beskrives fremgangsmåden for vurderingen af den langsigtede holdbarhed[4] graden af integration med det nationale reformprogram, som medlemsstaterne har fremlagt i forbindelse med Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse. I sin følgeskrivelse af 7. juni 2005 til Det Europæiske Råd om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for perioden 2005-2008 anførte Økofin-Rådet, at de nationale reformprogrammer skal være i overensstemmelse med stabilitets- og konvergensprogrammerne overensstemmelsen med adfærdskodeksen[5], hvori der bl.a. fastlægges en fælles struktur og et fælles sæt datatabeller for stabilitets- og konvergensprogrammerne. |-  Henstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Det Forenede Kongeriges opdaterede konvergensprogram, 2006/07-2011/12RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[6], særlig artikel 9, stk. 3,under henvisning til henstilling fra Kommissionen,efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg —AFGIVET FØLGENDE UDTALELSE:5.  Den [27. februar 2007] gennemgik Rådet Det Forenede Kongeriges opdaterede konvergensprogram, som dækker perioden fra finansåret 2006/07 til finansåret 2011/12[7].6.  Programmet indeholder to makroøkonomiske scenarier: et centralt scenario og et alternativt scenario, som er baseret på en trendvækst, der er et kvart procentpoint lavere end i det centrale scenario. Fremskrivningerne for de offentlige finanser i det opdaterede konvergensprogram bygger på sidstnævnte scenario, som betragtes som referencescenariet for denne vurdering. Det opererer med en real BNP-vækst på 2¾ % i 2006 og 2007, som falder til gennemsnitligt 2½ % igennem resten af programperioden. På basis af de disponible oplysninger forekommer dette scenario at være baseret på realistiske vækstantagelser. Fremskrivningerne for inflationen, som ventes at falde fra 2½ % i 2006 til 2 % fra og med 2007, forekommer lavt sat på kort sigt vurderet på baggrund af nyere offentliggjorte tal, men i øvrigt plausible.7.  For 2006/07 skønnes det offentlige underskud at blive på 3,0 % af BNP i Kommissionens tjenestegrenes prognose fra efteråret 2006. I denne opdatering af konvergensprogrammet skønnes underskuddet at blive på 2,8 % af BNP i det samme år, hvilket betyder, at den seneste tendens med en robust vækst i indtægterne og en langsommere vækst i udgifterne fastholdes igennem de sidste måneder af finansåret.8.  De centrale målsætninger i finanspolitikken som påpeget i det opdaterede konvergensprogram er at sikre holdbarhed på lang sigt og retfærdighed inden for og på tværs af generationerne og på grundlag heraf at støtte den monetære politik, især ved at lade de automatiske stabilisatorer udjævne økonomiens forløb. Programmet forventer en reduktion i underskuddet til under 3 % af BNP i 2006/07 (2,8 %) og til 1,4 % af BNP ved udgangen af programperioden i 2011/12. Den primære saldo, som skønnes til et underskud på 0,6 % af BNP i 2005/06, ventes at komme i balance i 2008/09 og at nå op på et overskud på 0,7 % af BNP i 2011/12. Budgettilpasningen er igennem programperioden ligeligt fordelt på indtægter og udgifter. Stigningen i indtægtskvoten ventes at indtræffe i de første to år af programperioden, delvis drevet af diskretionære foranstaltninger, mens en betydelig justering på udgiftssiden er planlagt til at finde sted fra 2008/09 via en opbremsning i den aktuelle udgiftsvækst. De offentlige investeringer som defineret i konvergensprogrammet[8] ventes at stabilisere sig på 2¼ % af BNP fra 2006/07, således at underskuddet fra 2007/08 planlægges benyttet alene til at finansiere de offentlige investeringer. Tilpasningskursen svarer stort set til den, der blev fremlagt i opdateringen fra 2005, dog med gunstigere makroøkonomiske udsigter på kort sigt.9.  Den strukturelle saldo (dvs. den konjunkturkorrigerede saldo uden engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger), beregnet efter den i fællesskab aftalte metode, ventes at blive forbedret fra 2½ % af BNP i 2006/07 til ca. 1¼ % af BNP i det sidste programår, 2011/12. Denne tilpasning er mere markant mellem 2006/07 og 2008/09, men aftager i tempo derefter. Som i opdateringen fra 2005 er der ikke fastsat nogen kvantitativ mellemfristet målsætning for den strukturelle saldo. Programmet henviser til finanspolitiske målsætninger ifølge de indenlandske regler, hvilket vil sige en mellemfristet kurs for det konjunkturkorrigerede underskud, der er forenelig med en stabilisering af gældskvoten på et forholdsvis lavt niveau, men kun giver en sikkerhedsmargen mod overskridelse af tærsklen for det offentlige underskud på 3 % af BNP under bestemte omstændigheder.10.  Usikkerhedsmomenterne i forbindelse med budgetfremskrivningerne i programmet synes i det store og hele at være afbalanceret frem til 2007/08, men budgetresultatet kan blive værre end ventet i programmet i årene derefter. Den forventede stigning i forholdet mellem skatter/afgifter og BNP bygger på forholdsvis flygtige faktorer som overskuddene i finanssektoren og olieindustrien. De forholdsvis gode udsigter for indtægterne synes dog underbygget af den seneste økonomiske udvikling, der bl.a. omfatter en høj rentabilitet. Fra og med 2008/09 afhænger opfyldelsen af den afstukne kurs for underskuddet i programmet af, at den forventede opbremsning i udgiftsvæksten indtræffer, og der sker en aktiv overvågning af håndhævelsen af udgiftslofterne. Selv om de britiske myndigheder på forhånd har bebudet en reduktion af budgetbevillingerne til en række mindre ministerier, er hovedparten af udgiftsreduktionen fra 2008/09 endnu ikke understøttet af konkrete foranstaltninger, men skal bekræftes i myndighedernes "Comprehensive Spending Review", som er planlagt for juli 2007, og hvori der vil blive bebudet faste udgiftsplaner frem til 2010/11. De hidtidige resultater med aktiv overvågning af håndhævelsen af udgiftslofter er positive.11.  I lyset af denne risikovurdering forekommer budgetstillingen i programmet at være forenelig med en korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2006/07, således som Rådet har henstillet. Budgetstillingen giver dog kun en tilstrækkelig sikkerhedsmargen mod en overskridelse af underskudstærsklen på 3 % af BNP under normale makroøkonomiske udsving frem til omkring 2009/10, hvor fremskrivningerne er afhængige af udfaldet af "Comprehensive Spending Review". I årene efter korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud bør tempoet i den finanspolitiske konsolidering, programmet lægger op til, derfor øges, specielt hen imod afslutningen af programperioden, hvor der ikke planlægges nogen større yderligere tilpasning på trods af de generelt set positive økonomiske udsigter.12.  Bruttogældskvoten, som var på 42,1 % af BNP i 2005/06, holder sig et godt stykke under traktatens referenceværdi på 60 % af BNP, men ventes at stige langsomt igennem programperioden og at toppe på lige over 44 % af BNP i 2008/09. Derefter ventes kvoten af stabilisere sig for dernæst at begynde at falde hen imod udgangen af programperioden.13.  Den langsigtede budgetvirkning af befolkningens aldring i Det Forenede Kongerige ligger tæt på EU-gennemsnittet, men pensionsudgifterne stiger noget langsommere end gennemsnitsstigningen i EU, hvilket delvis skyldes, at Det Forenede Kongerige historisk set i højere grad end andre EU-lande har benyttet sig af private pensionsordninger. De foreslåede reformer af pensionssikringen giver en løsning på den potentielt utilstrækkelige pensionssikring i fremtiden ved at styrke incitamenterne til privat opsparing til pensionsformål og øge bevillingerne til offentlige pensioner, hvilket indebærer en stigning i de offentlige pensionsudgifter, som er en smule større end tidligere forventet; reformen omfatter også en planlagt gradvis forhøjelse af den lovfæstede pensionsalder. Udgangsbudgetstillingen udgør stadig, selv om den er forbedret i forhold til 2005, en risiko i forhold til holdbarheden i de offentlige finanser, selv inden der er taget højde for den langsigtede budgetvirkning af en aldrende befolkning. Konsolidering af de offentlige finanser gennem en yderligere styrkelse af budgetstillingen i forhold til den, der er planlagt i konvergensprogrammet, vil medvirke til at mindske risiciene for de offentlige finansers holdbarhed. Generelt set synes Det Forenede Kongerige at stå over for en mellemhøj risiko med hensyn til de offentlige finansers holdbarhed.14.  Konvergensprogrammet indeholder en kvalitativ vurdering af den samlede virkning af rapporten fra oktober 2006 om udmøntningen af det nationale reformprogram inden for rammerne af den mellemfristede finanspolitiske strategi. Desuden giver det systematisk oplysninger om de direkte budgetudgifter eller budgetbesparelser som følge af de vigtigste planlagte reformer i det nationale reformprogram, og dets budgetfremskrivninger ser ud til at tage højde for virkningerne på de offentlige finanser af de foranstaltninger, der beskrives i det nationale reformprogram. De foranstaltninger vedrørende de offentlige finanser, der er planlagt i konvergensprogrammet, ser ud til at være i overensstemmelse med de foranstaltninger, der er planlagt i det nationale reformprogram. Navnlig omfatter begge programmer en gradvis gennemførelse af regeringens målsætninger om at effektivisere og højne pris/kvalitetsforholdet i den offentlige sektors ydelser, samtidig med at der i de langsigtede fremskrivninger for de offentlige finanser er indregnet de anslåede udgifter til den foreslåede pensionsreform.15.  Budgetstillingen i programmet er stort set i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som udgør en del af de integrerede retningslinjer for perioden 2005-2008.16.  Hvad angår de datakrav, der er anført i adfærdskodeksen for stabilitets- og konvergensprogrammerne, har programmet mangler i de krævede og frivillige data[9], som er alvorligere end i den forrige opdatering, idet den tidshorisont, for hvilken udgiftsplanerne er angivet, er kortere.Den generelle konklusion er, at programmet stort set er foreneligt med en korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud inden for den frist, der er fastsat af Rådet (finansåret 2006/07). Der planlægges dog ingen større yderligere konsolidering efter 2009/10, og opfyldelsen af budgetmålene for perioden efter 2007/08 er betinget af, at den planlagte udgiftsreduktion gennemføres effektivt.På baggrund af ovenstående vurdering opfordres Det Forenede Kongerige til at videreføre budgetkonsolideringen igennem programperioden, navnlig ved at gennemføre den planlagte opbremsning i væksten i udgifterne efter 2007/08, og til yderligere at styrke sin budgetstilling, så risiciene for de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt imødegås.Det Forenede Kongeriges opfordres endvidere til at opfylde datakravene i adfærdskodeksen.  Sammenligning af centrale makroøkonomiske og budgetmæssige fremskrivninger2005/06 | 2006/07 | 2007/08 | 2008/09 | 2009/10 | 2010/11 | 2011/12 |[1] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 1055/2005 (EUT L 174 af 7.7.2005, s. 1). Alle de dokumenter, der henvises til i denne tekst, findes på følgende websted:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Det britiske finansår løber fra april til marts.[3] Meddelelse fra Kommissionen til Det Europæiske Råds forårsmøde, “Gennemførelsen af den fornyede Lissabon-strategi for vækst og beskæftigelse – Resultaternes år”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[4] Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet, "De offentlige finansers langsigtede holdbarhed i EU", 12.10.2006, KOM(2006) 574 endelig, og Europa-Kommissionen, Generaldirektoratet for Økonomiske og Finansielle Anliggender, "The long-term sustainability of public finances in the European Union", European Economy No 4/2006.[5] "Specifikationer om gennemførelsen af stabilitets- og vækstpagten og retningslinjer for stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form", godkendt af Økofin-Rådet den 11. oktober 2005.[6] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 1055/2005 (EFT L 174 af 7.7.2005, s. 1). De dokumenter, der henvises til i denne tekst, findes på følgende websted:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[7] Det britiske finansår løber fra april til marts.[8] Definitionen af offentlige investeringer i Det Forenede Kongeriges konvergensprogram, som ikke er et ESA-begreb, omfatter alle investeringer i den offentlige sektor (dvs. offentlige virksomheder samt centrale og lokale offentlige myndigheder) og inkluderer kapitaltilskud til den private sektor minus afskrivninger.[9] Bl.a. mangler dataene for fremskrivningerne for beskæftigelsen, ledigheden og løninflationen, og der gives ikke en detaljeret fordeling af de forventede indtægter og udgifter for hele den offentlige sektor efter 2007/08. I forhold til opdateringen fra 2005 er tidshorisonten for fordelingen af udgifterne for hele den offentlige sektor kortere end i denne opdatering, som er den sidste opdatering, inden der fastsættes nye detaljerede udgiftsplaner i juli 2007 i "Comprehensive Spending Review".


title: Rådets henstilling af 10. juli 2012 om Letlands nationale reformprogram for 2012 og med Rådets udtalelse om Letlands konvergensprogram for 2012-2015

text:
               24.7.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 219/50

         RÅDETS HENSTILLING
   af 10. juli 2012
   om Letlands nationale reformprogram for 2012 og med Rådets udtalelse om Letlands konvergensprogram for 2012-2015
   2012/C 219/15
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 9, stk. 2,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som har hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               Rådet vedtog den 13. juli 2010 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (2), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 12. juli 2011 vedtog Rådet en henstilling (3) om Letlands nationale reformprogram for 2011 og afgav en udtalelse om Letlands opdaterede konvergensprogram for 2011-2014.

               (4)

               Den 23. november 2011 vedtog Kommissionen den anden årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det andet europæiske semester med forudgående og integreret politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien. Den 14. februar 2012 vedtog Kommissionen på basis af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (4) rapporten om varslingsmekanismen, hvori den ikke identificerede Letland som en af de medlemsstater, hvor der skulle udføres en dybdegående undersøgelse.

               (5)

               Rådet vedtog den 1. december 2011 konklusioner, der opfordrede Udvalget for Social Beskyttelse til i samarbejde med Beskæftigelsesudvalget og andre udvalg at forelægge sine synspunkter vedrørende foranstaltninger, der er anbefalet inden for Europa 2020-politikcyklussen. Disse synspunkter udgør en del af Beskæftigelsesudvalgets udtalelse.

               (6)

               Letland havde i 2011 opfyldt de fleste af betingelserne i forbindelse med programmet for mellemfristet finansiel bistand i henhold til beslutning 2009/290/EF (5). Kommissionen har færdiggjort den femte og sidste undersøgelse i forbindelse med Letlands betalingsbalanceprogram den 21. december 2011 med en positiv samlet vurdering af regeringens fremskridt med budget-, finans- og strukturreformerne. Programmet for mellemfristet finansiel bistand udløb i januar 2012. Letland er efter programmets udløb genstand for en programopfølgende overvågning. Denne overvågning udgør en integreret del af de eksisterende procedurer og overvågningsmekanismer og sigter mod at holde nøje øje med risici, der kunne true den makroøkonomiske stabilitet og dermed påvirke tilbagebetalingsevnen. Den programopfølgende overvågning vil fortsætte, indtil en stor del (omkring 70 %) af lånene er betalt tilbage.

               (7)

               Europa-Parlamentet har været behørigt inddraget i Det Europæiske Semester i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1466/97 og vedtog den 15. februar 2012 en beslutning om beskæftigelse og sociale aspekter i den årlige vækstundersøgelse for 2012 og en beslutning om bidraget til den årlige vækstundersøgelse 2012.

               (8)

               Den 2. marts 2012 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånemuligheder i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, bekæmpe arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.

               (9)

               Den 2. marts 2012 opfordrede Det Europæiske Råd tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.

               (10)

               Den 30. april 2012 forelagde Letland sit konvergensprogram for perioden 2012-2015 og sit nationale reformprogram for 2012. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (11)

               Baseret på vurderingen af konvergensprogrammet i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag for de budgetmæssige fremskrivninger, er forsigtigt for 2012, når der tages hensyn til de seneste foreliggende oplysninger, og realistisk for 2013. Scenariet for konvergensprogrammets makroøkonomiske fremskrivninger for 2012 ligger meget tæt på dem, der fremgår af Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2012 (BNP-væksten forventes at blive henholdsvis 2,0 % og 2,2 %), men nyere data om økonomien tyder på, at udfaldet kan blive bedre. Konvergensprogrammets budgetstrategi sigter mod at korrigere et uforholdsmæssigt stort underskud senest i 2012 og nærme sig den mellemfristede budgetmålsætning ved udløbet af konvergensprogrammets periode. I konvergensprogrammet for 2012-2015 er den mellemfristede budgetmålsætning ændret fra – 1,0 % til – 0,5 % af BNP, og denne nye mellemfristede budgetmålsætning afspejler i tilstrækkelig grad kravene i stabilitets- og vækstpagten. Det planlagte samlede underskud i 2012 er i overensstemmelse med den frist for korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud, som er fastsat i Rådets henstilling af 7. juli 2009. For 2013 sigter konvergensprogrammet mod et samlet underskud på 1,4 % af BNP, men den planlagte udgiftsreduktion er endnu ikke fuldt specificeret i konkrete foranstaltninger. På grundlag af den (genberegnede) strukturelle budgetsaldo (6) vil Letland nærme sig sin mellemfristede budgetmålsætning ved udgangen af konvergensprogrammets periode i 2015. De genberegnede oplysninger tyder på, at fremskridtene i retning mod den mellemfristede budgetmålsætning strukturelt set ligger under 0,5 % af BNP i de sidste år af konvergensprogrammet, men den planlagte udgiftstilbageholdenhed bør kunne sikre, at væksten i den offentlige sektors udgifter under hensyntagen til diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden, kommer til at ligge på linje med stabilitets- og vækstpagtens benchmark for udgifter.
               Samtidig udgør de skatteændringer, der vil blive indført fra anden halvdel af 2012, og som blev vedtaget af parlamentet den 24. maj (de indgår endnu ikke i scenariet for konvergensprogrammet, men er anerkendt i følgebrevet til forelæggelsen af konvergensprogrammet), en risiko for at målene i 2013 og senere ikke vil blive nået. Den offentlige gældskvote ligger under 60 % af BNP; den stiger fra 42,6 % af BNP i 2011 til 46,7 % af BNP i 2014, i takt med at myndighederne forhåndsfinansierer store tilbagebetalinger knyttet til det internationale program for finansiel bistand, der forfalder i 2014-2015; derefter falder den igen til 38,9 % i 2015, når disse tilbagebetalinger er gennemført.

               (12)

               Letland bør fortsætte strategien med at flytte beskatningen fra arbejdskraft til forbrug, ejendom og brug af natur- og andre ressourcer og samtidig forbedre den strukturelle saldo. Den forholdsvis høje skattebyrde for lavtlønnede og det sorte arbejdes store omfang viser, at der er behov for passende arbejdsmarkedspolitikker, en gennemgang af systemet for skatter og overførselsindkomster og en øget indsats for at håndtere den sorte økonomi. Miljøskatter er stadig et ikke særlig udviklet virkemiddel og stærkt domineret af skat på motorbrændstof, mens beskatningen af andre energikilder, forurening og brug af naturressourcer ligger under EU-gennemsnittet. En yderligere udbredning af skattegrundlaget til andre kilder til miljøskatter, især forurening, og til en bredere beskatning af energikilder kunne bidrage til, at de miljøpolitiske mål nås og samtidig give mulighed for at lette skattebyrden på arbejdskraft.

               (13)

               Under den igangværende reform af den finanspolitiske styring opfordres Letland til at sikre, at parlamentet vedtager loven om finanspolitisk disciplin, og til at udarbejde en lov om mellemfristede budgetmæssige rammer til støtte for de offentlige finansers langsigtede holdbarhed. Det vil være i overensstemmelse med den lettiske regerings tilsagn i forbindelse med betalingsbalanceprogrammet at vedtage loven om finanspolitisk disciplin; det lovforslag, regeringen har fremlagt, sigter også mod at gennemføre gældende EU-ret, som er under stadig udvikling på området finanspolitisk styring, i lettisk lovgivning. Når den nye lov er vedtaget og gennemført, vil den betyde en kraftig styrkelse af de finanspolitiske rammer i Letland, som i øjeblikket ikke har effektive midler til at begrænse udgiftsvæksten i tider med økonomisk fremgang.

               (14)

               For at sikre videreførelsen af pensionsreformen, bør Letland sætte de obligatoriske bidrag til den private pensionsopsparing op igen fra det aktuelle nedsatte niveau på 2 % af bruttolønnen til 6 % af bruttolønnen i 2013.

               (15)

               Letland bør styrke og reformere socialsikringssystemet og tage fat på at nedbringe et af de højeste ledighedstal i Unionen. Ungdomsarbejdsløsheden er en udfordring, der blev særlig tydelig under krisen og også afslørede store skævheder mellem udbudte og efterspurgte kvalifikationer. Der er tilrettelagt og gennemført aktive beskæftigelsespolitikker specielt rettet mod unge, bl.a. på områderne erhvervsuddannelse, frivilligt arbejde og løntilskud til unge. Men effekten af disse begrænsede aktiviteter står ikke mål med problemets omfang.

               (16)

               I 2011 var 40 % af Letlands befolkning truet af fattigdom og social eksklusion — en situation, der har konsekvenser for arbejdsstyrkens beskæftigelsesegnethed og udsigterne til fremtidig vækst. Letland vedtog en krisestrategi for det sociale sikkerhedsnet. Regeringens politik for at mindske fattigdommen er koncentreret om at mindske indkomstuligheden, reducere skattebyrden for arbejdende familier og øge adgangen til arbejdsmarkedet. Alligevel bruger Letland forholdsvis lidt på socialsikring, og de sociale udbetalinger har kun ringe betydning for mindskelsen af fattigdommen, fordi en stor andel af de sociale udbetalinger flyder tilbage til erhvervsaktive med mellemstore og store indkomster. Udgifterne til indtægtsafhængige ydelser er lave, og funktionen som socialt sikkerhedsnet udfyldes til en vis grad af midlertidige lavtlønsjob i den offentlige sektor. De sociale bistandsydelser er tilrettelagt sådan, at de rummer fattigdoms- og arbejdsløshedsfælder, og misbrug af systemet forekommer. Der er store forskelle på mulighederne for at få bistandsydelser i forskellige kommuner, og ringe gennemskuelighed gør det svært at træffe evidensbaserede afgørelser. Langtids- og ungdomsarbejdsløshedens udfordringer blev særlig tydelige under krisen. Flertallet af de unge arbejdsløse har ingen faglige kvalifikationer. Forholdsvis mange af de unge er hverken i beskæftigelse eller under uddannelse. Der bør træffes foranstaltninger i tråd med resultatet af arbejdet i Letlands og Kommissionens fælles arbejdsgruppe om ungdomsarbejdsløshed.

               (17)

               Letland bør yderligere forbedre energieffektiviteten og fremme konkurrencen inden for større energinet, samtidig med at sammenkoblingen med EU's energinet forbedres. Skattesystemet rummer ikke incitamenter nok til at mindske energiomkostningerne og flytte forbruget og investeringerne over mod energieffektive produkter (køretøjer, bygningsisolering, varmesystemer). Energimarkederne i Letland beherskes stadig af monopoler. Af historiske grunde er gas- og elmarkederne i det store og hele afskåret fra markederne i andre medlemsstater.

               (18)

               Ineffektivitet i det civile retssystem skader forretningslivet og det økonomiske klima, da det får risikoen og omkostningerne ved at drive forretning til at stige. Der er et stort efterslæb af retssager ved første- og andeninstansdomstolene på de civil- og handelsretlige områder, især i sager på de obligations- og insolvensretlige områder. Dommernes professionelle præstationer bør vurderes. Der er grund til at foretage yderligere forbedringer af insolvensretten.

               (19)

               Trods det relativt høje uddannelsesniveau er der en betydelig del af arbejdsstyrken, som står uden faglige kvalifikationer og kun har begrænset adgang til videregående uddannelse. Universiteterne ligger lavt i de globale rangordener og er kendetegnet ved ringe international konkurrenceevne og svag styring. Det svage samarbejde mellem universiteter, forskningsinstitutioner og erhvervsvirksomheder påvirker resultaterne på innovationsområdet, der er meget dårlige. Der mangler en systematisk og effektiv forsknings- og innovationsstrategi. Letland er også det land i Unionen, hvor erhvervslivets udgifter til forskning og udvikling er lavest.

               (20)

               Letland har givet en række tilsagn inden for rammerne af europluspagten. Disse tilsagn og gennemførelsen af de tilsagn, der blev givet i 2011, vedrører fremme af beskæftigelsen, forbedring af konkurrenceevnen, styrkelse af de offentlige finansers holdbarhed og forbedring af den finansielle stabilitet. Kommissionen har vurderet gennemførelsen af tilsagnene givet inden for rammerne af europluspagten. Der er taget hensyn til resultaterne af denne vurdering i henstillingerne nedenfor.

               (21)

               Som led i Det Europæiske Semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Letlands økonomiske politik. Den har vurderet konvergensprogrammet og det nationale reformprogram. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til disse programmeres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Letland, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke Unionens samlede økonomiske styring, ved at der fra EU-niveau gives input til kommende nationale beslutninger. Kommissionens henstillinger inden for rammerne af Det Europæiske Semester er afspejlet i henstilling 1-7 nedenfor.

               (22)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået konvergensprogrammet, og Rådets udtalelse (7) afspejles især i henstilling 1 nedenfor,

         HENSTILLER, at Letland i perioden 2012-2013 træffer foranstaltninger med henblik på at:

               1)

               sikre de planlagte fremskridt hen imod rettidig korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud. Med dette formål gennemføre budgettet for 2012 som planlagt og gennemføre den finanspolitiske indsats, der er specificeret i Rådets henstilling som led i proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Derefter gennemføre en budgetstrategi med støtte i tilstrækkeligt specificerede strukturforanstaltninger for 2013 og senere, således at der gøres tilstrækkelige fremskridt hen imod den mellemfristede budgetmålsætning, og således at benchmarket for udgifter overholdes. Brugekonjunkturbestemte indtægter ud over det forventede til at betale af på den offentlige gæld

               2)

               gennemføre foranstaltninger for at flytte beskatningen fra arbejdskraft til forbrug, ejendom og brug af natur- og andre ressourcer og samtidig forbedre den strukturelle saldo; sikre vedtagelsen af loven om finanspolitisk disciplin og udarbejde en lov om mellemfristede budgetmæssige rammer til støtte for de offentlige finansers langsigtede holdbarhed; sætte de obligatoriske bidrag til den private pensionsopsparing op igen til 6 % af bruttolønnen fra 2013

               3)

               reducere langtids- og ungdomsarbejdsløsheden ved at bekæmpe skolefrafald, fremme mere effektiv erhvervsuddannelse og dens praktikpladskomponent, højne kvaliteten, dækningsgraden og effektiviteten af den aktive arbejdsmarkedspolitik og dens uddannelseskomponent samt ved at gennemføre et effektivt løntilskudssystem

               4)

               tage hånd om problemet med den høje fattigdomsandel og sociale udstødelse ved at reformere det sociale bistandssystem for at gøre det mere effektivt, samtidig med at de fattige sikres bedre beskyttelse. Sikre større målrettethed og større incitamenter til at tage arbejde

               5)

               tilskynde yderligere til energieffektivitet ved at gennemføre foranstaltninger og give incitamenter til at nedbringe energiomkostningerne og flytte forbruget over mod energieffektive produkter, herunder køretøjer, bygninger og varmesystemer. Fremme konkurrence mellem de større energinet, og forbedre sammenkoblingen med andre energinet i EU

               6)

               forbedre forvaltningen og effektiviteten af retssystemet og herunder især nedbringe efterslæbet af retssager og sagsbehandlingstiderne. Tage skridt til at forbedre insolvensretten og mæglingslovgivningen

               7)

               videreføre reformerne af de videregående uddannelser, bl.a. ved at gennemføre en ny finansieringsmodel, der belønner kvalitet, styrker sammenhængen med markedets behov og til forskningsinstitutionerne og undgår fragmentering af budgetmidlerne. Udforme og gennemføre en effektiv forsknings- og innovationspolitik, som tilskynder virksomhederne til at innovere, bl.a. ved skattemæssige incitamenter, modernisering af infrastrukturen og rationalisering af forskningsinstitutionerne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 10. juli 2012.

            På Rådets vegne

         V. SHIARLY

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Opretholdt for 2012 ved Rådets afgørelse 2012/238/EU af 26. april 2012 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (EUT L 119 af 4.5.2012, s. 47).

      (3)  EUT C 215 af 21.7.2011, s. 8.

      (4)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (5)  EUT L 79 af 25.3.2009, s. 39.

      (6)  Den konjunkturkorrigerede saldo eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger som genberegnet af Kommissionens tjenestegrene på basis af oplysningerne i programmet og ved anvendelse af den i fællesskab aftalte metode.

      (7)  I henhold til artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


Avis juridique important

|

31998H0370

98/370/EF: Kommissionens henstilling af 27. maj 1998 vedrørende ratificering af ILO's konvention nr. 177 af 20. juni 1996 om hjemmearbejde (meddelt under nummer K(1998) 764)

EF-Tidende nr. L 165 af 10/06/1998 s. 0032 - 0032

KOMMISSIONENS HENSTILLING af 27. maj 1998 vedrørende ratificering af ILO's konvention nr. 177 af 20. juni 1996 om hjemmearbejde (meddelt under nummer K(1998) 764) (98/370/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 155, andet led, ogsom tager følgende i betragtning:ILO-konvention nr. 177 af 20. juni 1996 om hjemmearbejde, der suppleres af den henstilling, der blev vedtaget samme dag, udgør rammen for beskyttelsen af hjemmearbejdere;i henhold til konventionen pålægges det de lande, der ratificerer den, at vedtage og gennemføre en national politik, der sigter mod at forbedre hjemmearbejdernes situation, samt regelmæssigt at tage denne politik op til revision;i konventionen gøres der udtrykkeligt opmærksom på, at den nationale politik vedrørende hjemmearbejde så vidt muligt skal fremme ligebehandling;målsætningerne i konventionen er i overensstemmelse med Kommissionens målsætninger, der kommer til udtryk i dens handlingsprogram på mellemlang sigt (1995-1997);de i konventionen indeholdte målsætninger medvirker til opnåelsen af det tilsigtede mål, balance mellem fleksibilitet på arbejdsmarkedet og arbejdstagernes sikkerhed;i henhold til traktatens artikel 118, stk. 1, andet led, har Kommissionen til opgave af fremme et snævert samarbejde mellem medlemsstaterne på det sociale område, især for så vidt angår arbejdsret og arbejdsvilkår;i fællesskabspagten om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder fastsættes det (punkt 10), at »Enhver arbejdstager i Det Europæiske Fællesskab har ret til en passende social beskyttelse og skal uanset arten af sit ansættelsesforhold og størrelsen af den virksomhed, hvori han/hun er beskæftiget, være berettiget til sociale sikringsydelser af en tilstrækkelig størrelse«;6,9 mio. mennesker i EF udfører normalt deres arbejde i hjemmet, hvilket på EF-plan svarer til 4,9 % af den arbejdende befolkning;det er anerkendt, at hjemmearbejdere er særlig udsatte, og at der er brug for at sikre dem en hensigtsmæssig beskyttelse;med indførelsen af ny informationsteknologi udvikler arten af hjemmearbejdet sig hurtigt, hvilket øger behovet for en hensigtsmæssig beskyttelse;de fleste hjemmearbejdere er kvinder; de vælger hjemmearbejde som en måde at forbinde det at tjene penge til husholdningen med omsorgsopgaver, almindeligvis i forbindelse med små børn; deres valg er ofte resultatet af eksterne faktorer såsom begrænsede jobmuligheder eller mangel på børnepasningsmuligheder og andre støttefaciliteter -HENSTILLER:- at de medlemsstater, der endnu ikke har ratificeret ILO-konventionen om hjemmearbejde, der blev vedtaget den 20. juni 1996, ratificerer denne- at medlemsstaterne inden for en periode på 18 måneder regnet fra offentliggørelsen af denne henstilling underretter Kommissionen om de foranstaltninger, de har truffet med henblik på at efterkomme denne henstilling.Udfærdiget i Bruxelles, den 27. maj 1998.På Kommissionens vegnePádraig FLYNNMedlem af Kommissionen


Avis juridique important

|

31990H0143

90/143/Euratom: Kommissionens henstilling af 21. februar 1990 om beskyttelse af befolkningen mod indendørs eksponering for radon

EF-Tidende nr. L 080 af 27/03/1990 s. 0026 - 0028

*****  KOMMISSIONENS  HENSTILLING  af 21. februar 1990  om beskyttelse af befolkningen mod indendoers eksponering for radon  (90/143/Euratom)  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER -  som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Atomenergifaellesskab, saerlig artikel 33, stk. 2,  som har foranstaltet hoering af den gruppe af eksperter, som er udpeget af Det Videnskabelige og Tekniske Udvalg i medfoer af artikel 31 i Traktaten, og  som tager foelgende i betragtning:  I  I mange medlemsstater er der en stigende opmaerksomhed omkring betydningen af indendoers eksponering af befolkningen for radon; mange lande har allerede udarbejdet eller er i gang med at udarbejde foranstaltninger til kontrol med doser;  det er Kommissionens opgave at harmonisere medlemsstaternes foranstaltninger til gennemfoerelse af de grundlaeggende normer for beskyttelse af befolkningens sundhed mod de farer, der er forbundet med ioniserende straaling;  Kommissionen har derfor anmodet den gruppe af eksperter, som er nedsat i medfoer af artikel 31 i Traktaten, om at undersoege problemet og udarbejde forslag til passende foranstaltninger;  denne gruppe har nu forelagt en rapport for Kommissionen, og naervaerende henstilling er baseret paa denne rapport;  henstillingen hindrer ikke Kommissionens loebende arbejde med udvikling af en samlet loesning paa problemerne vedroerende indendoers forurening.  II  Radon er en naturligt forekommende radioaktiv gas, hvis mest betydelige isotop er radon-222 med en halveringstid paa 3,82 dage; radon-222 optraeder i henfaldsprocessen for uran-238, og dets tilstedevaerelse i omgivelserne er isaer forbundet med spormaengderne af dets moderstof radium-226 i bjergarter og jordbund; det stoerste bidrag til radonkoncentrationen i boliger stammer fra gasser i jordbunden, som kan traenge ind i lukkede rum gennem gulve paa grund af et hoejt tryk eller en hoej koncentration; til sammenligning er bidraget fra byggematerialer i de fleste lande, undtagen i saerlige tilfaelde, som regel af mindre betydning;  nyere undersoegelser i medlemsstaterne har vist gennemsnitlige indendoers koncentrationer paa omkring 20 til 50 Bq/m3 og typiske udendoers vaerdier, som er en stoerrelsesorden mindre; sammenlignet med andre former for naturlig straaling er det mest karakteristiske ved de indendoers radonkoncentrationer de store variationer; i mange lande fremviser nogle boliger radonkoncentrationer, som ligger mere end en stoerrelsesorden over den gennemsnitlige koncentration;  dosen fra inhaleret radongas er lav i sammenligning med den, der stammer fra andre kortlivede radioaktive datterstoffer, som er isotoper af polonium, bly og bismuth; naar disse stoffer inhaleres, saetter de sig paa overfladen af menneskets aandedraetsorganer, og de stoerste doser stammer fra alfabestraaling af bronkiernes epitel; en arbejdsgruppe under Den Internationale Kommission for Straalebeskyttelse (ICRP), der blev nedsat med henblik paa at undersoege risikoen for lungekraeft i forbindelse med indendoers eksponering for radons datterstoffer, udarbej dede i 1987 en rapport om disse doser (1); paa baggrund af nuvaerende eksponeringsmodeller forudsatte man i rapporten en omregningsfaktor paa omkring 20 Bq/m3 pr. mSv/aar mellem radongassens gennemsnitlige tidsmaessige aktivitetskoncentration og den aarlige effektive dosisaekvivalent i forbindelse med indendoers eksponering af enkeltpersoner i befolkningen; en typisk aarlig dosis i boliger i Faellesskabet ligger derfor paa omkring 1 til 2,5 mSv, mens en lille procentdel af befolkningen i nogle lande faar en dosis paa mere end 20 mSv pr. aar; til sammenligning er den nuvaerende aarlige dosisgraense for eksponering af befolkningen for menneskeskabt straaling, i henhold til Faellesskabets grundlaeggende normer (2), paa 5 mSv;  det skal bemaerkes, at eksponering for radon ikke er et nyt faenomen, og epidemiologiske undersoegelser af forskellige grupper af minearbejdere, som eksponeres for hoeje koncentrationer af radon paa arbejdspladsen, har afsloeret en overdoedelighed som foelge af lungekraeft; selvom der paa indevaerende tidspunkt ikke foreligger nogen entydig dokumentation for foelgerne for befolkningen af indendoers eksponering for radon, vil det paa det foreliggende grundlag vaere tilraadeligt, at Kommissionen udsteder henstillinger om begraensning af en saadan eksponering, saadan som ICRP allerede har gjort (3);  det skal ligeledes bemaerkes, at indendoers radonstraaling er kontrollerbar ved hjaelp af fysiske eller tekniske foranstaltninger; kriterier for radiologisk sikkerhed vil derfor muliggoere udvikling af praktiske retningslinjer for, hvilke udbedrende foranstaltninger, der kan traeffes i allerede eksisterende bygninger; hvad angaar fremtidigt byggeri vil det vaere noedvendigt med saerlige forebyggende foranstaltninger, som bygger paa passende specifikationer for udformning og konstruktion; en saadan forebyggende indsats retfaerdiggoer, at der vedtages en konstruktionsgraensevaerdi, som ligger lavere end referencevaerdien for udbedrende foranstaltninger i eksisterende bygninger;  der boer udarbejdes enkle metrologiske metoder med henblik paa at sikre, at maalinger af indendoers radonstraaling giver data af passende kvalitet og paalidelighed;  med henblik paa at kontrollere eksponeringen for indendoers radonstraaling i Faellesskabet opstillede den i medfoer af artikel 31 nedsatte gruppe af eksperter detaljerede retningslinjer, som nu er blevet indarbejdet i naervaerende henstilling, og som er i overensstemmelse med de retningslinjer, som ICRP har opstillet; de kan opnaas gennem praktiske foranstaltninger;  endelig skal det naevnes, at hensigtsmaessig oplysning af befolkningen, paa grund af problemets specielle karakter, er et vigtigt element, baade med henblik paa at forbedre kontrollerbarheden af eksponeringen og for at sikre en positiv reaktion fra befolkningen -  FREMSAETTER FOELGENDE HENSTILLING:  1. Der skal udarbejdes et hensigtsmaessigt system til begraensning af enhver form for eksponering for indendoers radonkoncentrationer. I dette system boer passende oplysning af befolkningen og imoedegaaelse af befolkningens bekymring goeres til genstand for saerlige overvejelser.  2. I eksisterende bygninger:  a) I forbindelse med udbedrende foranstaltninger skal der anvendes en referencevaerdi, som, naar den overskrides, skal danne grundlag for enkle, men effektive foranstaltninger med henblik paa at nedbringe radonniveauet.  b) Referencevaerdien skal vaere en effektiv dosisaekvivalent paa 20 mSv pr. aar, som af praktiske grunde kan saettes lig med en aarlig gennemsnitlig radongaskoncentration paa 400 Bq/m3.  c) Hvor hurtigt de udbedrende foranstaltninger skal gennemfoeres, afhaenger af, i hvor hoej grad denne referencevaerdi er overskredet.  d) Naar udbedrende foranstaltninger findes noedvendige, skal den beroerte befolkningsgruppe oplyses om det radonniveau, som den eksponeres for, og om de udbedrende foranstaltninger, der er tilgaengelige med henblik paa at nedbringe dette niveau.  3. I fremtidige bygninger:  a) En konstruktionsgraensevaerdi skal hjaelpe de beroerte myndigheder ved udarbejdelsen af bestemmelser, standarder eller principper for byggepraksis under omstaendigheder, hvor konstruktionsgraensevaerdien ellers ville blive overskredet.  b) Konstruktionsgraensevaerdien skal vaere en effektiv dosisaekvivalent paa 10 mSv pr. aar, som af praktiske aarsager kan saettes lig med en aarlig gennemsnitlig radongaskoncentration paa 200 Bq/m3.  c) De personer, som deltager i opfoerelse af nye bygninger, skal, naar det er relevant, oplyses om det mulige radoneksponeringsniveau og om de forebyggende foranstaltninger, som kan traeffes.  4. Naar udbedrende eller forebyggende foranstaltninger er blevet fastsat, skal principperne for optimering anvendes i henhold til Faellesskabets grundlaeggende normer (4).  5. Paa grund af daglige og saesonmaessige variationer i den indendoers koncentration af radon boer beslutninger om straalebeskyttelse normalt baseres paa et aarsgennemsnit af maalingerne af radongas og datterstoffer i de paagaeldende bygninger udregnet ved hjaelp af integrationsteknikker. De kompetente myndigheder skal sikre, at kvaliteten og paalideligheden af maalingerne er tilstraekkelig god.  6. Der boer udarbejdes kriterier til identifikation af omraader, steder og bygningskarakteristika, hvor der kan formodes at forekomme hoeje indendoers radonkoncentrationer. Undersoegelsesvaerdier for de grundlaeggende parametre (f.eks. aktivitet i jordbunden og byggematerialer, jordbundens permeabilitet osv.) kan anvendes til at identificere saadanne eksponeringsomstaendigheder.  Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 21. februar 1990.  Paa Kommissionens vegne  Carlo RIPA DI MEANA  Medlem af Kommissionen  (1) Lung cancer risks from indoor exposures to radon daughters. Annals of the ICRP, Vol. 17, No. 1, 1987, Publication 50, Pergamon Press.  (2) Raadets direktiv 80/836/Euratom af 15. juli 1980 om aendring af direktiverne om fastsaettelse af de grundlaeggende normer for beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, der er forbundet med ioniserende straaling (EFT nr. L 246 af 17. 9. 1980, s. 1).  (3) Principles for limiting exposure of the public to natural sources of radiation. Annals of the ICRP, Vol. 14, No. 1, 1984, Publication 39, Pergamon Press.  (4) Meddelelse fra Kommissionen om gennemfoerelsen af Raadets direktiv 80/836/Euratom af 15. juli 1980 om aendring af direktiverne om fastsaettelse af de grundlaeggende normer for beskyttelse af befolkningens og arbejdstagerens sundhed mod de farer, der er forbundet med ioniserende straaling, og Raadets direktiv 84/467/Euratom af 3. september 1984 om aendring af direktiv 80/836/Euratom (EFT nr. C 347 af 31. 12. 1985, s. 9).