				|

		52013SC0354

			ARBEJDSDOKUMENT FRA KOMMISSIONENS TJENESTEGRENE Vurdering af Danmarks nationale reformprogram og konvergensprogram for 2013 Ledsagedokument til Henstilling til RÅDETS HENSTILLING om Danmarks nationale reformprogram og med Rådets udtalelse om Danmarks konvergensprogram for 2012-2016 /* SWD/2013/0354 final */

			   	Indholdsfortegnelse
1........... Resumé. 3
1........... Indledning. 4
2........... Økonomiske
udviklingstendenser og udfordringer 6
2.1........ De seneste
økonomiske udviklingstendenser og udsigter 6
2.2........ Udfordringer 7
3........... Vurdering af
den politiske dagsorden. 10
3.1........ Finanspolitik og
beskatning. 10
3.2........ Den finansielle
sektor 15
3.3........ Arbejdsmarkedspolitik,
uddannelsespolitik og socialpolitik. 18
3.4........ Strukturelle
vækst- og konkurrencefremmende foranstaltninger 21
3.5........ Modernisering af
den offentlige forvaltning. 24
4........... Oversigtstabel 26
5........... Bilag. 30
1.           Resumé
De økonomiske udsigter
Efter en nedtur i 2012, hvor væksten i BNP
faldt med 0,5 %, forventer Kommissionen, at Danmarks BNP vil stige med
0,7 % i 2013 og med 1,7 % i 2014 som følge
af politiske foranstaltninger, der stimulerer den indenlandske efterspørgsel,
samt en moderat stigning i nettoeksporten. På baggrund af den dæmpede
økonomiske vækst forventes arbejdsløsheden at forblive høj efter danske standarder,
nemlig på 7,7 % i 2013 og 7,6 % i 2014. Inflationen forventes at
falde fra 2,4 % i 2012 til 1,1 % i 2013, hvorefter den stiger en
anelse i 2014 til 1,6 % på grund af svage underliggende prispres og
nedskæringer i punktafgifterne. Tilbagegangen i den udenlandske efterspørgsel
forventes at trække væksten i BNP ned på trods af forbedringerne i den danske
omkostningskonkurrenceevne i løbet af de seneste år.
Danmarks offentlige finanser forventes at
blive bedre end i 2012, idet det offentlige underskud forventes at bedres fra
4 % af BNP i 2012 til 1,7 % af BNP i 2013, og landet forventes dermed
at opfylde henstillingerne som led i proceduren i forbindelse med
uforholdsmæssigt store underskud senest i 2013.
Kommissionen vurderer, at underskuddet vil stige til 2,7 % af BNP i 2014
(uden at tage hensyn til engangsforanstaltninger på pensionsområdet, som ikke
var kendt på tidspunktet for udarbejdelsen af prognosen). Danmarks
mellemfristede målsætning er et strukturelt underskud på 0,5 % af BNP.
Ifølge Kommissionens forårsprognose opfylder Danmark allerede sin
mellemfristede målsætning. Derudover sigter myndighederne mod et budget, der
strukturelt er i balance i 2020. Den offentlige gæld forventes at forblive på
et forholdsvis lavt niveau på 45 % af BNP for at stige en anelse til
46,4 % i 2014, hvilket dog stadig er langt under EU's grænse på 60 %.

Centrale spørgsmål
Danmark blev forholdsvis hårdt ramt af den
økonomiske krise, hvilket har medført et betydeligt fald i beskæftigelsen, selv
om myndighederne har formået at håndtere nedturen forholdsvis godt. I april 2013 konkluderede Kommissionen dog, at der består
makroøkonomisk ubalancer i Danmark, som kræver nærmere overvågning og effektiv
politisk handling.
Danmark gør fremskridt med implementeringen
af de landespecifikke henstillinger fra 2012 og har en aktiv reformdagsorden,
selv om de fleste reformer dog først vil give resultater på mellemlang til lang
sigt. Der er gennemført en omfattende reform af
efterlønsordningen, og der er vedtaget reformer af førtidspensions- og
fleksjobordningerne. Der er taget skridt til reformer af folkeskolen,
erhvervsuddannelserne og SU-systemet, og regeringen vil øge konkurrencen inden
for en række servicesektorer, men der er dog kun gjort delvise fremskridt
indtil videre. Danmark synes ikke på kort til mellemlang sigt at stå over for
særlige udfordringer i forbindelse med de offentlige finanser, men bør dog
fortsætte med at nedbringe underskuddet til et bæredygtigt niveau under
3 % af BNP.
For at stimulere den økonomiske vækst og
sikre passende finansiering til ambitiøse velfærdsforanstaltninger skal Danmark
bringes tilbage på rette spor ved at sætte gang i produktivitetsvæksten og
konkurrenceevnen. Stabiliteten i det finansielle
system og navnlig på boligmarkedet vækker stadig bekymring, og Danmark skal
stadig søge at øge arbejdskraftudbuddet på langt sigt og forbedre
omkostningseffektiviteten i uddannelsessystemet.
·
Konkurrenceevne:
Danmark har mistet betydelige eksportmarkedsandele i løbet af de sidste ti år,
og sammenlignet med gennemsnittet i syv lignende EU-lande ligger priserne på
tjenesteydelser ca. 14 % højere og priserne på varer ca. 5 % højere.
Det skyldes delvis den svage konkurrence i visse sektorer (f.eks.
adgangsbarrierer for visse erhverv i detailsektoren). Myndighederne har nedsat
en kommission, der arbejder på at finde løsninger til at sætte gang i
konkurrenceevnen og produktiviteten.
·
Arbejdsmarkedet:
Hovedudfordringen ligger stadig i, hvordan det langsigtede arbejdskraftudbud
kan øges, navnlig i betragtning af den aldrende befolkning.  Denne udfordring
kan løses ved at reintegrere personer på arbejdsmarkedet, f.eks. personer med
indvandrerbaggrund, idet beskæftigelsesfrekvensen for ikke-EU-borgere
(54,5 % i 2012) ligger langt under den samlede beskæftigelsesfrekvens
(75,4 %) og også under EU-gennemsnittet.
·
Uddannelse: På trods af
de høje udgifter til uddannelse er omkostningseffektiviteten ringe, der er
mangel på praktikpladser, og frafaldsprocenten på ungdoms- og
erhvervsuddannelserne er høj (9,1 % overordnet set i 2012). Der er behov
for ambitiøse løsninger, da disse foranstaltninger er afgørende for at forbedre
den lave produktivitetsvækst, øge arbejdskraftudbuddet og sikre, at den
fremtidige efterspørgsel på kvalifikationer kan imødekommes.
·
Den finansielle sektor:
Den høje private gæld, navnlig i husholdningerne, som steg med 52 % mellem
2001 og 2009, er stadig en trussel mod den finansielle og økonomiske stabilitet
og påvirker den indenlandske efterspørgsel negativt. Foranstaltningerne til at
imødegå risiciene i bank- og husholdningssektoren har været hensigtsmæssige,
men begrænsede. Alle disse foranstaltninger går i den rigtige retning, men det
kræver en nøje overvågning at sikre, at de får den ønskede virkning.
1.           Indledning
I maj 2012 rettede Kommissionen en række landespecifikke
henstillinger til Danmark om gennemførelse af økonomiske reformer og
strukturreformer. På baggrund af disse henstillinger fremsatte Rådet for Den
Europæiske Union i juli 2012 fem landespecifikke henstillinger i en
rådshenstilling. Disse landespecifikke henstillinger omhandlede bl.a. de
offentlige finanser, beskatning, arbejdskraftudbud på lang sigt,
omkostningseffektiviteten i uddannelsessystemet og stabiliteten på
boligmarkedet og i det finansielle system. Nærværende arbejdsdokument undersøger,
hvorvidt disse henstillinger er gennemført i Danmark.
I arbejdsdokumentet analyseres de politiske
tiltag på baggrund af konklusionerne i Kommissionen årlige vækstundersøgelse
fra 2013[1]
og den anden rapport om varslingsmekanismen[2],
som blev offentliggjort i november 2012. I den årlige vækstundersøgelse
fremsatte Kommissionen forslag til opbygningen af en fælles forståelse af de
prioriterede indsatsområder på nationalt plan og EU-plan i 2013. Den peger på
frem prioritetsområder, som skal hjælpe medlemsstaterne tilbage til økonomisk
vækst, nemlig at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk
konsolidering, at genetablere normale lånemuligheder for erhvervslivet, at
fremme vækst og konkurrenceevne nu og i fremtiden, at bekæmpe arbejdsløsheden
og krisens sociale følger og at modernisere den offentlige forvaltning.
Rapporten om varslingsmekanismen fungerer som et første screeninginstrument til
at fastslå, om der består eller risikerer at opstå makroøkonomiske ubalancer i
medlemsstaterne. I rapporten blev der konstateret positive tegn på, at der
foregår en korrektion af de makroøkonomiske ubalancer i Europa. For at sikre en
fuldstændig og holdbar genoprettelse blev der gennemført en undersøgelse af
Danmark og 13 andre medlemsstater med henblik på at følge udviklingen i
afviklingen af disse ubalancer[3].
På baggrund af Rådets henstillinger fra 2012,
den årlige vækstundersøgelse og rapporten om varslingsmekanismen forelagde
Danmark den 30. april 2013 en opdateret version af sit nationale reformprogram
og konvergensprogram. Disse programmer indeholder omfattende oplysninger om de
fremskridt, der er gjort siden juli 2012, og imødekommer de fleste af de
udfordringer, der blev identificeret i arbejdsdokumentet fra forrige år. Der er
sikret bred overensstemmelse mellem de to programmer. Det nationale
reformprogram bekræfter Danmarks tilsagn om at rette op på manglerne inden for
konkurrence, arbejdsmarkedet, uddannelsessystemet og den finansielle sektor.
Konvergensprogrammet giver udtryk for Danmarks engagement med at imødekomme
henstillingerne under proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store
underskud, forbedre budgetstillingen i retning af den mellemfristede målsætning
og sikre de offentlige finansers langsigtede holdbarhed i overensstemmelse med Stabilitets-
og Vækstpagten.
Hvad angår medinddragelsen af interesserede
parter, blev det nationale reformprogram sendt i høring, hvor både de regionale
og kommunale myndigheder samt interesseorganisationer blev inddraget, herunder
organisationer på det sociale område. Gennem kontaktudvalget for Europa
2020-strategien blev der organiseret en høring, der inddragede ovennævnte
organer. Her blev det nationale reformprogram drøftet mellem de nationale og
regionale myndigheder samt interesseorganisationerne. Det nationale
reformprogram blev sendt til høring i kontaktudvalget i midten af marts, og
udvalgets kommentarer er taget i betragtning i forbindelse med den endelige
udarbejdelse af programmet.
Samlet vurdering
Analysen i dette arbejdsdokument leder til den
konklusion, at Danmark har gjort visse fremskridt i forbindelse med de
foranstaltninger, der er truffet med henblik på at imødekomme de
landespecifikke henstillinger i Rådets henstilling. De handlingsplaner, som
Danmark har forelagt, er relevante, målrettede og troværdige, men deres
implementering skal overvåges med henblik på deres effektivitet.
Det overordnede mål for den aktive økonomiske
reformdagsorden er at få den danske økonomi tilbage på en bæredygtig kurs i
overensstemmelse med regeringens nationale reformprogram fra 2012 og den
reviderede nationale 2020-plan, navnlig at sikre beskyttelsen af den danske
velfærdsmodel. Med iværksættelsen af de nye økonomiske reformer lader det ikke
til, at Danmark på kort og mellemlang sigt vil stå over for særlige udfordringer
med hensyn til bæredygtigheden. Der er gennemført en omfattende reform af
efterlønsordningen, og der er vedtaget reformer af førtidspensions- og
fleksjobordningerne. Der er taget skridt til en folkeskolereform, en reform af
erhvervsuddannelsessystemet og af SU‑systemet. Der er dog kun gjort delvise
fremskridt med implementeringen af henstillingen fra 2012 vedrørende
uddannelsespolitik og konkurrence i servicesektoren, idet de relevante
regeringsforslag på området endnu ikke er vedtaget eller fuldt implementeret.
Der er gjort begrænsede fremskridt i forbindelse med henstillingen vedrørende
stabilitet på boligmarkedet og foranstaltninger til at fremme forsigtig
långivning og amortisering af realkreditlånene.
De udfordringer, der blev identificeret i juli
2012, og som er afspejlet i den årlige vækstundersøgelse, er stadig gyldige. På
kort sigt består den største udfordring i at stimulere den økonomiske vækst ved
at sætte gang i produktiviteten og konkurrenceevnen, bedre udnytte
arbejdskraftpotentialet og styrke stabiliteten i det finansielle system. Øget
kvalitet og effektivitet i uddannelsessystemet vil støtte innovation og
menneskelig kapital, hvilket vil give bedre udsigter på mellemlang og lang
sigt.
2.           Økonomiske
udviklingstendenser og udfordringer
1.1.
De seneste økonomiske udviklingstendenser og
udsigter
Den seneste økonomiske udvikling
Danmark blev forholdsvis hårdt ramt af
krisen, hvilket har medført et betydeligt fald i beskæftigelsen. Danmark har dog formået at håndtere krisen forholdsvis godt, og på
trods af den stigende arbejdsløshed og forringelsen af de sociale vilkår har
automatiske stabilisatorer og statslige foranstaltninger ydet deres bidrag uden
at sætte de offentlige finanser og gældsniveauer over styr. Interventioner i
den finansielle sektor har indtil videre givet forholdsvis gode resultater med
hensyn til sikring af den finansielle og finanspolitiske stabilitet.
Den danske økonomi var allerede under
afmatning, før krisen brød ud, samtidig med at der skete en korrektion på
boligmarkedet. I 2012 blev denne udvikling forværret
af den generelle afmatning i den globale økonomi og den vedvarende
statsgældskrise i euroområdet. Det havde en negativ indvirkning på
nettoeksporten og den indenlandske efterspørgsel, og blev yderligere forværret
af husholdningernes og virksomhedernes fortsatte nedgearing, den ringe
forbruger- og erhvervstillid og faldende beskæftigelse. Samtidig har den
"sikkerhedsflugt", der opstod som reaktion på statsgældskrisen, ført
til en stor efterspørgsel blandt de internationale investorer efter
højtvurderede danske realkredit- og statsobligationer. Det har resulteret i et
meget lavt renteniveau, som i øjeblikket understøtter det stadig skrøbelige
boligmarked.
Krisen har haft sine omkostninger for
boligmarkedet. Beskæftigelsen faldt både i 2011 og
2012, og arbejdsløsheden er på knap 8 %, hvilket er højt i et historisk dansk
perspektiv. Selv om de stadig befinder sig langt under EU-gennemsnittet, er
indikatorerne for risikoen for fattigdom og social eksklusion i Danmark steget,
navnlig for de mere udsatte grupper i befolkningen, f.eks. personer med
indvandrerbaggrund.
De økonomiske udsigter
I 2013 forventes der at komme gang i
økonomien efter nedturen i 2012. Ifølge Kommissionens
forårsprognose fra 2013 forventes den økonomiske vækst at genoptage i 2013, og
det reale BNP forventes at stige med 0,7 % som følge af politiske tiltag, der
fremmer den indenlandske efterspørgsel. Det private forbrug forventes at stige
moderat som følge af et lavt renteniveau og stigende lønninger. Derudover
forventes "investeringsvinduet", som giver virksomhederne et ekstra
skattefradrag indtil udgangen af året, midlertidigt at stimulere
investeringerne. Den afdæmpede udenlandske efterspørgsel forventes dog at
trække væksten i BNP ned på trods af forbedringerne i den danske
omkostningskonkurrenceevne i løbet af de seneste år. Forbrugerprisinflationen
ventes at falde yderligere i 2013 til 1,4 % som følge af et lavere
prispres og nedskæringer i punktafgifterne. I 2014 forventes det reale BNP at
stige yderligere til ca. 1,7 %, idet en positiv vækst i nettoeksporten
forventes at bidrage til en moderat stigning i den indenlandske efterspørgsel.
Beskæftigelsen har overrasket positivt i 2012, men nedturen i den økonomiske
aktivitet i slutningen af året ventes at få negative følger for beskæftigelsen
i første halvdel af 2013. Den gradvise stigning i den økonomiske vækst i løbet
af i år forventes dog at sikre en positiv udvikling på arbejdsmarkedet i anden
halvdel af 2013.
Det økonomiske scenarie, der danner
grundlag for det nationale reformprogram og konvergensprogram, forekommer
realistisk. Det reale BNP forventes at stige med
0,7 % i 2013 og med 1,6 % i 2014, hvilket er nogenlunde i
overensstemmelse med Kommissionens forårsprognose fra 2013.
Den danske regering er fokuseret på at
skabe mere vækst og beskæftigelse og forbedre konkurrenceevnen ved at
gennemføre strukturreformer og modernisere den offentlige sektor. Ved at forbedre forholdene for de private virksomheder og iværksætte
reformer af arbejdsmarkedet og uddannelsessektoren sigter regeringen mod at øge
den årlige potentielle vækst i BNP med en tredjedel procentpoint i gennemsnit
fra 2014 til 2020.
Beskæftigelsen i den private sektor vil i
henhold til myndighedernes fremskrivninger stige med 150 000 personer i 2020.
Dette tal omfatter dog 80 000 beskæftigede som
følge af den forventede økonomiske genopretning, mens de reformer, der allerede
er gennemført, sammen med demografiske faktorer forventes at bidrage med en
stigning i den private beskæftigelse på 37 000 personer. Kommende reformer
og virkningerne af reformerne af skattesystemet og førtidspensions- og
fleksjobordningerne fra 2012 forventes at øge beskæftigelsen med 33 000
personer.
1.2.
Udfordringer
Danmark står over for væsentlige
udfordringer med at sætte gang i konkurrenceevnen, produktiviteten og væksten,
øge konkurrencen, øge arbejdskraftudbuddet på lang sigt og forbedre
omkostningseffektiviteten i uddannelsessystemet. Stabiliteten i det finansielle
system, navnlig på boligmarkedet, vækker også fortsat bekymring. Disse udfordringer blev allerede konstateret i arbejdsdokumentet fra
2012. I juli 2012 blev der taget notits af de relevante politiske
løsningstiltag, som blev integreret i de landespecifikke henstillinger, som
Rådet fremsatte i sin henstilling til Danmark. I overensstemmelse med den
årlige vækstundersøgelse, rapporten om varslingsmekanismen og den dybdegående
undersøgelse fra 2013 (se tekstboks 1) er Danmarks politiske udfordringer som
konstateret i Kommissionens arbejdsdokument fra 2012 stadig overordnet set de
samme på trods af visse fremskridt med reformdagsordenen og gennemførelsen
heraf.
For at
stimulere den økonomiske vækst og sikre passende finansiering til ambitiøse
velfærdsforanstaltninger skal Danmark sætte gang i produktivitetsvæksten og konkurrenceevnen. Danmark har mistet betydelige eksportmarkedsandele de seneste ti år.
Disse tab synes at være forbundet med Danmarks forværrede
omkostningskonkurrenceevne og afspejler de forholdsvis høje lønstigninger og
den lave produktivitetsvækst sammenlignet med landets handelspartnere. I lyset
af den seneste forbedring af omkostningskonkurrenceevnen tyder de fortsatte tab
af eksportmarkedsandele på, at også andre faktorer end omkostninger spiller en
rolle. En af disse faktorer er formentlig den geografiske destination for den
danske eksport, som ikke synes at være tilstrækkelig rettet mod de
hurtigtvoksende vækstmarkeder.
En vigtig årsag til den langsomme
produktivitetsvækst lader til at være den svage konkurrence i visse sektorer,
navnlig inden for tjenesteydelser. Selv om der inden
for servicesektoren allerede er taget skridt til at forbedre de
lovgivningsmæssige rammer (f.eks. ophæve lukkeloven), findes der stadig
væsentlige adgangsbarrierer, navnlig inden for detailtjenestesektoren og bygge-
og anlægssektoren.
Den største udfordring for arbejdsmarkedet
er fortsat at øge det langsigtede arbejdskraftudbud, især i betragtning af den
aldrende befolkning. Samtidig befinder et stigende
antal personer sig på kanten af arbejdsmarkedet, f.eks. personer med indvandrerbaggrund,
langtidsledige og personer med nedsat arbejdsevne. Det udgør en ekstra
udfordring for arbejdsmarkedet og sætter den danske flexicuritymodels evne til
at støtte reintegrationen af disse grupper på arbejdsmarkedet på prøve.
Uddannelsessystemet er fortsat konfronteret
med udfordringer i forbindelse med omkostningskonkurrenceevnen. På trods af den store andel af BNP, som Danmark bruger på uddannelse,
er omkostningseffektiviteten lav, antallet af unge, der færdiggør en
ungdomsuddannelse, er lavt, og frafaldsprocenten er høj (navnlig på
erhvervsuddannelserne). De udfordringer, som erhvervsuddannelsesprogrammerne
står over for, er knyttet til kvaliteten heraf og mangelen på praktikpladser.
Desuden er overgangsperioden mellem de forskellige uddannelsesniveauer og
mellem uddannelse og arbejdsmarked blandt de længste i EU. For at forbedre den
lave produktivitetsvækst, øge arbejdskraftudbuddet og sikre, at den fremtidige
efterspørgsel på kvalifikationer kan imødekommes, er det afgørende, at de
uddannelsesmæssige udfordringer overvindes.
Den finansielle stabilitet vækker stadig
bekymring, idet udviklingen på boligmarkedet og den høje private gæld fortsat
påvirker de makroøkonomiske resultater. De ekstreme
ændringer i boligpriserne og den høje gæld har bidraget til store udsving i det
private forbrug, mens den høje private gæld, især i husholdningerne, fortsat
udgør en trussel for den finansielle og økonomiske stabilitet. De seneste
undersøgelser af fordelingen af formue og gæld i husholdningerne viser, at en
stor andel af den samlede husholdningsgæld er stiftet af husholdninger med høje
indkomster, som er bedre rustet til at servicere gælden i tilfælde af
rentestigninger. Det vil ikke desto mindre være en stor udfordring for det
danske realkreditsystem, hvis en række risikofaktorer, såsom rentestigninger,
yderligere fald i boligpriserne, fortsat lav vækst og stigende arbejdsløshed,
opstår samtidigt. Hvad angår ejendomsskattesystemet, har ejendomsværdiskatterne
været fastfrosset i nominelle termer siden 2002, selv om den kommunale
grundskyld fortsat justeres hvert andet år for at afspejle markedsværdien,
hvilket formodes at have bidraget til boligboblen.
Tekstboks 1. Resumé af den
dybdegående undersøgelse som led i proceduren i forbindelse med makroøkonomiske
ubalancer
I rapporten om varslingsmekanismen fra 2012
anbefalede Kommissionen at se nærmere på de ubalancer, der var konstateret i
Danmark i maj 2012. Derfor blev der i den anden dybdegående undersøgelse fra
2013 set bredt på den danske økonomi i overensstemmelse med overvågningen som
led i proceduren i forbindelse med makroøkonomiske ubalancer, for at undersøge,
om der fortsat bestod makroøkonomiske ubalancer i Danmark og fremsætte
eventuelle løsninger herpå. I den dybdegående undersøgelse blev det konkluderet,
at der består makroøkonomiske ubalancer i Danmark, som kræver overvågning og
politisk handling. Opmærksomheden bør især rettes mod den fortsatte tilpasning
på boligmarkedet, husholdningernes og den private sektors høje gældsætning samt
de faktorer, der er nødvendige for at styrke konkurrenceevnen over for
udlandet.
De væsentligste konklusioner af undersøgelsen
er følgende:
·
Det
fortsatte tab af eksportmarkedsandele for varer synes at være forbundet med en
forringelse af Danmarks omkostningskonkurrenceevne i de seneste ti år, som
skyldes forholdsvis høje lønstigninger og en lav produktivitetsvækst
sammenlignet med landets handelspartnere. Desuden har bevægelserne i den
nominelle effektive valutakurs underdrejet Danmarks konkurrenceevne. På det
seneste har udviklingerne i lønningerne og bytteforholdet forbedret
omkostningskonkurrenceevnen, men den lave produktivitetsvækst vækker stadig
bekymring.
·
For så
vidt angår faktorer, der ikke er omkostningsrelaterede, kan den danske eksports
geografiske sammensætning også have en negativ indvirkning på markedsandelene,
idet den ikke synes at være tilstrækkeligt repræsenteret på de hurtigtvoksende
vækstmarkeder. Den forholdsvis gunstige produktsammensætning i den danske
eksport har dog delvist kompenseret for de negative virkninger af de
geografiske destinationer. For så vidt angår de omkostningsrelaterede faktorer,
lader det til, at tendensen har ændret sig i de seneste år.
Enhedslønomkostningerne er faldet, hvilket delvis afspejler en langsommere
lønudvikling, men også et konjunkturopsving i produktiviteten. I de kommende år
forventes lønstigningerne at forblive lavere end hos landets konkurrenter,
hvilket bidrager positivt til omkostningskonkurrenceevnen.
·
Husholdningernes
høje gældsætning repræsenterer en ubalance, der udgør en øget økonomisk risiko,
især på grund af de potentielle virkninger for den finansielle sektor og det
private forbrug, selv om der i den dybdegående undersøgelse konstateres visse
forbedringer. De seneste analyser af de danske husholdningers gæld viser, at de
negative virkninger for den finansielle stabilitet er forholdsvis begrænsede.
Ikke desto mindre vil det være en stor udfordring for det danske
realkreditsystem, hvis en række risikofaktorer, f.eks. rentestigninger,
yderligere fald i boligpriserne, fortsat lav vækst og stigende arbejdsløshed,
skulle opstå samtidigt (selv om det dog er usandsynligt).
Der kan overvejes en bred række politiske
løsninger til at imødegå ovennævnte udfordringer. For så vist angår
konkurrenceevnen over for udlandet, bør lønudviklingen følge
produktivitetsudviklingen. Produktiviteten kan øges ved at fjerne de
konkurrencemæssige hindringer og hindringerne for virksomhedernes anvendelse af
viden. Den ikke-prismæssige konkurrenceevne kan forbedres, hvis eksporten udviser
en større geografisk fleksibilitet og tilpasningsevne for at tilpasse sig til
udviklingen i den globale efterspørgsel.
Hvad angår den høje husholdningsgæld, kan der
overvejes en række foranstaltninger for at styrke stabiliteten på boligmarkedet
og i det finansielle system på mellemlang sigt. De seneste og planlagte
initiativer sigter mod at gøre realkreditsystemet mere robust, begrænse de
politiske incitamenter til at stifte gæld og nedbringe risikoen for en uholdbar
opbygning af gæld i husholdningerne.
3.           Vurdering
af den politiske dagsorden
1.3.
Finanspolitik og beskatning
Budgetudvikling og gældsdynamik
I henhold til den mellemfristede
budgetstrategi i konvergensprogrammet for 2013 falder budgetunderskuddet til
under referenceværdien på 3 % af BNP senest i 2013 i overensstemmelse med
Rådets fastsatte frist med en strukturel forbedring på 1½ % af BNP mellem
2010 og 2013. Desuden sigter programmet mod at nå den
mellemfristede målsætning om et budget, der i det mindste strukturelt er i
balance i 2020. Den mellemfristede målsætning er uforandret i forhold til
sidste års program og afspejler målsætningerne i stabilitets- og vækstpagten. I
årene 2013-2020 lever det strukturelle underskud op til finanspagtens
mindstekrav om et underskud, der ikke overstiger 0,5 % af BNP.
Det offentlige underskud udgjorde
4,0 % af BNP i 2012, hvilket er meget tæt på det underskud på 4,1 %,
der var anslået i programmet fra forrige år.
Underskuddet i 2012 afspejler den exceptionelle stigning i det offentlige
forbrug på 2 % af BNP som følge af engangsudbetalingerne af
efterlønsbidragene og den planlagte fremrykning af offentlige investeringer.
Fremskrivningerne i konvergensprogrammet
(et budgetunderskud på 1,6 % af BNP i 2013) er i overensstemmelse med
Kommissionens forårsprognose (1,7 %).
Forbedringen af den offentlige saldo i forhold til 2012 skyldes i høj grad
engangsforanstaltninger. Tilbagebetalingerne af efterlønsbidraget i 2012
påvirkede budgetunderskuddet negativt med ca. 1¾ % af BNP. I 2013
forventes muligheden for at fremrykke indbetalingen af skat af de eksisterende
kapitalpensioner til fordelagtige vilkår at forbedre underskuddet med knap 1 %
af BNP.
I konvergensprogrammet anslås det, at
budgetsaldoen vil blive forværret til ‑1,7 % af BNP i 2014 og ‑2,8 % af
BNP i 2015, før den bliver forbedret til ‑2,0 % af BNP i 2016. Den lille ændring i budgetunderskuddet mellem 2013 og 2014 afspejler
overvejende uændrede renteudgifter, og den lettere forværring af den primære
saldo skyldes regeringens konsolideringsindsats, som mere end udlignes af
indtægter fra engangsposter. Ifølge Kommissionens forårsprognose forventes
budgetsaldoen at ligge på -2,7 % i 2014. Uoverensstemmelsen i forhold til
de danske prognoser skyldes hovedsageligt, at engangsforanstaltningen
vedrørende kapitalpensioner er forlænget indtil 2014, hvilket ikke var kendt på
tidspunktet for færdiggørelsen af Kommissionens prognose.
I henhold til konvergensprogrammet
forventes de offentlige udgifter og indtægter at falde med henholdsvis
0,8 % og 0,9 % af BNP i 2014. På udgiftssiden
kan faldet overvejende tilskrives det lavere offentlige forbrug på baggrund af
vækstplanen og lavere indkomstoverførsler.  På indtægtssiden skyldes faldet
lavere indtægter fra direkte og indirekte skatter, herunder fra
pensionsbeskatningen. Fra 2014 til 2016 forventes udgifterne og indtægterne at
falde med henholdsvis 1,9 % og 2,2 % af BNP. Hovedårsagen til det
forventede fald i de offentlige indtægter frem til 2016 er udfasningen af
skatteforanstaltningen vedrørende kapitalpensioner i 2014, mens faldet i
udgifterne forventes at komme af vækstplanens (se tekstboks 4) afdæmpende
virkninger på det offentlige forbrug.
I henhold til konvergensprogrammet sigter
Danmark mod at imødekomme henstillingen som led i proceduren i forbindelse med
uforholdsmæssigt store underskud senest i 2013 i overensstemmelse med Rådets
frist. De vigtigste foranstaltninger til
finanspolitisk konsolidering er specificeret i Forårspakke 2.0 fra 2009,
genopretningsaftalen fra 2010 og finansloven fra 2012 (se tekstboks 2).
Kommissionens forårsprognose anslår budgetunderskuddet til at være på
-1,7 % af BNP i 2013. Derfor synes risikoen for at overskride
referenceværdien på 3 % at være meget begrænset. Den bottom up-analyse,
som de nationale myndigheder har foretaget, viser en årlig forbedring af den
strukturelle saldo på 0,8 procentpoint i 2011, 0,3 procentpoint i 2012 og
0,6 procentpoint i 2013[4].
Selv om de diskretionære foranstaltninger, der er beskrevet i programmet, synes
at være realistiske med henblik på at sikre den nødvendige akkumulerede
forbedring af den strukturelle saldo på 1,5 % af BNP mellem 2011 og 2013,
er målet om en forbedring af den strukturelle saldo med 0,6 procentpoint i 2013
ambitiøst og kræver en betydelig indsats.
I henhold til konvergensprogrammet
forventes der at ske en forværring af den strukturelle saldo (genberegnet på
basis af den i fællesskab aftale metode) fra 0,3 % af BNP i 2013 til ‑0,6 %
af BNP i 2016. Med udgangspunkt i en margen på ¼
procentpoint i vurderingen (genberegnet) af den strukturelle saldo forventes
Danmark at overholde sin mellemfristede målsætning på -½ % af BNP i
perioden 2014-2016. Ud fra de nationale myndigheders beregninger forventes den
strukturelle saldo at ligge mellem 0 og -½ % af BNP i perioden 2013-2016.
Ifølge oplysningerne i programmet vil væksten i det offentlige forbrug,
eksklusive diskretionære indtægtsforanstaltninger, mellem 2014 og 2016 ikke
overskride den mellemfristede referencerate for potentiel vækst i BNP
(1,12 %). Udgiftsfremskrivningerne bekræfter, at der foregår en passende
tilpasning i retning af den mellemfristede målsætning. I Kommissionens
forårsprognose forventes det, at væksten i de offentlige udgifter til en vis
grad overskrider den lavere referencerate i 2014, men denne fravigelse skønnes
ikke at være af større betydning.
Danmark har nedbragt sin offentlige
bruttogæld fra 46,4 % af BNP i 2011 til 45,7 % af BNP i 2012 på trods
af et offentligt underskud på 4 % af BNP. Ifølge
konvergensprogrammet forventes gældskvoten at falde yderligere i 2014 og at
stabilisere sig i 2015-17, for yderligere at falde til ca. 40 % af BNP i
2020. Gældsfremskrivningerne på mellemlang sigt (figuren under tabel V i
bilaget) bekræfter også, at en fuldstændig gennemførelse af programmet vil
medføre en lavere gæld i 2020. Gældskvoten forventes således at forblive godt
under referenceværdien på 60 % som fastsat i stabilitets- og vækstpagten,
og gældsreduktionsmålet er derfor ikke relevant.
 Tekstboks 2. Vigtigste finanspolitiske konsolideringsforanstaltninger
 ·                      || ·                    Danmarks finanspolitiske konsolideringsindsats er baseret på finansieringselementerne i Forårspakke 2.0 fra 2009, genopretningsaftalen fra 2010 og finansloven fra 2012. Ifølge konvergensprogrammet beløber virkningerne af disse initiativer, målt ud fra virkningerne for de direkte indtægter, sig til 2,2 % af BNP i perioden 2011-2013. Flere andre faktorer påvirker den strukturelle saldo negativt, f.eks. et strukturelt fald i indtægterne fra oliefelterne i Nordsøen. Hvis der ses bort fra disse virkninger, forventes de offentlige finanser i henhold til de nationale myndigheder at bedres med 1,7 % af BNP ifølge bottom up-metoden, og med 1,5 % af BNP ifølge top down-metoden. ·                      || ·
 ·                      || ·                    Indtægter || ·                    Udgifter || ·
 ·                      || ·                    2011 || ·
 ·          || ·      Finansieringselementer i forårspakke 2.0 (0,1 % af BNP) ·      Finansieringselementer i genopretningsaftalen (0,3 % af BNP) || ·      Lavere vækst i det offentlige forbrug (-0,7 % af BNP) ·      Offentlige investeringer (0,1 % af BNP) ·      Sociale overførsler (-0,1 % af BNP) || ·
 ·                      || ·                    2012 || ·
 ·          || ·      Finansieringselementer i genopretningsaftalen (0,1 % af BNP) ·      Finansieringselementer i finansloven fra 2012 (0,2 % af BNP) || ·      Lavere vækst i det offentlige forbrug (-0,1 % af BNP) ·      Offentlige investeringer (0,1 % af BNP) ·      Sociale overførsler (-0,2 % af BNP) || ·
 ·                      || ·                    2013 || ·
 ·          || ·      Finansieringselementer i forårspakke 2.0 (0,2 % af BNP) ·      Finansieringselementer i genopretningsaftalen (0,1 % af BNP) ·      Finansieringselementer i finansloven fra 2012 (0,1 % af BNP) || ·      Lavere vækst i det offentlige forbrug (-0,1 % af BNP) ·      Offentlige investeringer (-0,2 % af BNP) ·      Sociale overførsler (0,1 % af BNP) || ·
   || Anm.: De budgetmæssige virkninger i tabellen er de virkninger, der er angivet i programmet, dvs. af de nationale myndigheder. Et positivt tal betyder, at indtægter/udgifter vokser som følge af den pågældende foranstaltning. Detaljeringsgraden afspejler oplysningerne i konvergensprogrammet og eventuelt et flerårigt budget. ||
 ·
Tekstboks 3.
Danmarks procedure i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud
Den 13. juli 2010 fastslog Rådet, at der forelå
et uforholdsmæssigt stort underskud i Danmark, og vedtog den seneste rådshenstilling
i henhold til artikel 126, stk. 7, i TEUF. Rådet henstillede, at de danske
myndigheder skulle rette op på underskuddet senest i 2013.
Med henblik på at reducere det offentlige
underskud til under 3 % af BNP på troværdig og holdbar vis, blev de danske
myndigheder specifikt opfordret til a) at gennemføre de finanspolitiske
foranstaltninger i 2010 som planlagt, b) at sikre en gennemsnitlig strukturel
tilpasning på ½ % af BNP i perioden 2011-2013, c) at præcisere de
foranstaltninger, som var nødvendige for at opnå en korrektion af det
uforholdsmæssigt store underskud senest i 2013, afhængigt af konjunkturerne, og
fremskynde nedbringelsen af underskuddet, hvis de økonomiske eller
budgetmæssige forhold viste sig at blive bedre end forventet på det tidspunkt,
hvor henstillingerne under proceduren for uforholdsmæssigt store underskud blev
fremsat.
Der findes en
oversigt over den aktuelle status for procedurerne i forbindelse med
uforholdsmæssigt store underskud på: http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/index_en.htm (de landespecifikke procedurer findes nederst på siden).
Langsigtet holdbarhed
Danmark synes ikke at være konfronteret med
udfordringer for holdbarheden på kort, mellemlang eller lang sigt. Den offentlige gæld (45,7 % af BNP i 2012, forventes at stige til
46,4 % af BNP i 2014) ligger under traktatens grænseværdi på 60 % af
BNP, hvilket giver Danmark et vist finanspolitisk råderum på mellemlang sigt.
Risikoen for den finanspolitiske holdbarhed vil kunne sænkes yderligere, hvis
den strukturelle primære saldo atter vender tilbage til samme niveau som
tidligere, f.eks. gennemsnittet for 1998-2012.
Yderligere foranstaltninger til begrænsning
af væksten i de aldersrelaterede udgifter kan bidrage til at sikre holdbarheden
i de offentlige finanser på lang sigt. Navnlig kan
udgifterne til langtidspleje blive en finanspolitisk udfordring. Med 4,5 %
af BNP i 2010 havde Danmark de højeste udgifter til langtidspleje i EU som
procent af BNP. På den anden side vil reformen af efterlønsordningen og
pensionsalderens sammenkædning sammen med den forventede levetid forbedre de
offentlige finansers holdbarhed på lang sigt.
Finanspolitisk ramme
Danmark anvender en mellemfristet
budgetramme på alle forvaltningsniveauer. Der
fastsættes årlige mål for væksten i det offentlige forbrug på statsligt,
regionalt og kommunalt plan i flerårige planer. Grundreglen i budgetpolitikken
er på mellemlang til lang sigt at opnå balance eller overskud på den
strukturelle offentlige saldo. Den mellemfristede budgetramme er ikke baseret
på grundloven eller andre retlige bestemmelser. Den er derimod en politisk
forpligtelse til at sikre finanspolitisk holdbarhed på længere sigt. Ikke desto
mindre får de flerårige planer støtte i Folketinget, og de tjener som et anker
for den finanspolitiske planlægning i forbindelse med den årlige
budgetprocedure. De regionale myndigheder (som tegner sig for 20 % af de
samlede udgifter) og de lokale myndigheder (som tegner sig for 50 % af de
samlede udgifter) spiller en vigtig rolle i forvaltningen af de offentlige
udgifter. Finansministeriet og Økonomi- og Indenrigsministeriet står for
kontrol og håndhævelse.
Selv om der er opnået gode resultater med
Danmarks finanspolitiske ramme, har der ofte været betydelige
udgiftsoverskridelser, navnlig på kommunalt og regionalt plan. Derfor blev der med genopretningspakken fra 2010 og finanslovene siden
2011 indført sanktioner og strammere budgetkontrol for at forbedre
udgiftsstyringen i kommuner og regioner. Disse mekanismer har vist sig at være
effektive. Sanktionerne er nu en del af den ambitiøse budgetlov, der blev
vedtaget i Folketinget i juni 2012. Den nye budgetlov indebærer, at Folketinget
fastsætter udgiftslofter for stat, regioner og kommuner for perioder af fire år
begyndende i 2014.
Den nye udgiftsregel indebærer et afgørende
skift i retning af en bedre kontrolleret udgiftspolitik.  Navnlig bygger de planlagte udgifter nu på et scenarie, der kun tager
hensyn til virkningen af foranstaltninger, som et flertal i Folketinget kan gå
ind for. I de tidligere mellemsigtede planer blev det normalt antaget, at den
fornødne finansiering af planlagte udgiftsinitiativer kunne findes i fremtiden
fra ikke nærmere præciserede foranstaltninger, der ofte viste sig at være
vanskelige at få vedtaget.
Skattesystemet
Danmark har stadig den højeste skattekvote
i EU på trods af de seneste nedsættelser[5]. De almindelige resultatindikatorer for skat peger på, at systemet er
veltilrettelagt med et forholdsvist bredt skattegrundlag og lave udgifter til
overholdelse af skattelovgivningen. Den implicitte skat på arbejde ligger tæt
på EU-gennemsnittet, men marginalskatten er forholdsvis høj for visse
højindkomstgrupper[6].
Selskabsskatten ligger på et niveau svarende til EU‑gennemsnittet, mens
indtægterne fra indirekte skatter er betydeligt højere. De danske
forbrugsafgifter tegner sig for den største andel af BNP i EU. Den løbende
boligbeskatning - som anses for at være en af de mindst forvridende typer skat
- ligger fortsat over EU-gennemsnittet.
Med skattereformerne i 2009 og 2012 blev
skatten på arbejde sænket, og marginalskatten på indkomst blev sænket med
henblik på at sætte gang i vækst og beskæftigelse.  Skattereformen
fra 2009, som gennemføres mellem 2010 og 2019, sigter mod at sænke
marginalskatten på personlig indkomst, samtidig med at fradraget på
renteudgifter til boliglån reduceres, afgifterne på energi, transport og de
miljømæssige afgifter hæves, og punktafgifterne på sundhedsrelaterede
produkter, f.eks. usunde fødevarer, sukkervarer, sodavand og alkohol samt
tobaksprodukter, hæves. Skattereformen fra 2012, som gennemføres mellem 2013 og
2023, sigter mod gradvist at hæve topskattegrænsen og øge beskæftigelsesfradraget.
Reformen finansieres delvis gennem indekseringen af visse punktafgifter, men
især ved at skære i de offentlige udgifter. Den kurs, der blev lagt med disse
skattereformer, er til en vis grad ændret med finansloven for 2013, idet
fedtafgiften, som blev indført med reformen i 2009, afskaffes, og udvidelsen af
sukkerafgiften annulleres og finansieres gennem højere indkomstskatter. Foruden
ovennævnte foranstaltninger sigter den vækstplan, som regeringen aftalte med
oppositionen i slutningen af april 2013, mod at nedbringe virksomhedernes
omkostninger gennem målrettede skattelettelser og øgede offentlige
investeringer.
Tekstboks 4. Vurdering af
"Vækstplan - DK"
Aftalerne om "Vækstplan - DK"
omfatter et sæt foranstaltninger til at forbedre produktiviteten og
konkurrenceevnen og generere beskæftigelse i den private sektor. Dette opnås
ved at kombinere skattelettelser (over hele linjen, men også sektorspecifikt)
med initiativer til at forbedre virksomhedernes finansieringsvilkår og flere
offentlige investeringer. Initiativerne beløber sig samlet til
75 mia. DKK [10,1 mia. EUR] i perioden 2014-2020 (ca.
½ % af BNP) og forventes at øge beskæftigelsen i den private sektor med
17 000 personer i strukturelle termer i 2020.
Ifølge regeringen er vækstplanen budgetneutral.
Den finansieres gennem lavere vækst i det offentlige forbrug mellem 2014 og
2017 og en regulering af de offentlige lønninger, som giver årlige besparelser
på ca. 5,8 mia. DKK [0,8 mia. EUR] frem til 2020. Derudover
fastfryses de kommunale serviceudgifter fra 2013 til 2014 (hvilket skaber en
fast besparelse på 2 mia. DKK [0,3 mia. EUR]). De dynamiske
effekter forventes at generere indtægter på 1,3 mia. DKK i 2020
[0,2 mia. EUR].
Den gradvise nedsættelse af selskabsskatten
fra 25 % til 22 % er den største udgiftspost i planen. En anden stor
post er afskaffelsen af energispareafgiften med henblik på at opnå en bedre
balance mellem miljømæssige hensyn og virksomhedernes konkurrenceevne. Den
tredjestørste post er stigningen i offentlige investeringer. Nedskæringerne i
de offentlige udgifter vil veje tungt på den økonomiske aktivitet, men
reformprogrammet forventes overordnet set at give positive nettovirkninger i
sidste ende. Vækstplanens endelige resultat er meget usikkert, men den skaber
gode rammevilkår med potentiale til at stimulere væksten i de kommende år.
Hvad angår boligbeskatningssystemet,
justeres den kommunale grundskyld stadig hvert andet år for at afspejle
markedsværdien, men ejendomsværdiskatterne har været fastfrosset i nominelle
termer siden 2002. Det har medført en reduktion i den
effektive ejendomsværdiskat og vil gradvist begynde at udhule indtægterne, med
mindre det ændres. Skønt fastfrysningen af ejendomsværdiskatten skønnes at være
en af faktorerne bag boligboblen mellem 2003 og 2007, har regeringen ikke givet
udtryk for, at systemet vil blive ændret i den nærmeste fremtid. I betragtning
af den generelt høje skattebyrde vil det være hensigtsmæssigt at drage mest
mulig gavn af de mindst forvridende og mest vækstfremmende indkomstkilder,
f.eks. løbende boligskatter, og lette de direkte skatter på kapital og arbejde,
i det mindste på kort sigt, samtidig med at der tages højde for det aktuelle
behov for at stabilisere boligmarkedet. Endvidere kan der være mulighed for at
gøre den samlede beskatning af motorkøretøjer mere effektiv, samtidig med at
indtægterne og det nuværende systems bidrag til at nedbringe CO2‑emissioner og
andre transportrelaterede eksterne virkninger fastholdes[7].
1.4.
Den finansielle sektor
Stabiliteten i det finansielle system og på
boligmarkedet vækker stadig stor bekymring.
Husholdningernes høje gældsniveau har været i fokus i flere år, men de seneste
undersøgelser peger på, at selv om truslen mod den økonomiske og finansielle
stabilitet i øjeblikket synes at være begrænset, kræver situationen stadig
overvågning.
Den private gældsætning og boligmarkedet
Rådets henstilling fra 2012 indeholdt en
landespecifik henstilling om stabiliteten i det finansielle system og
nødvendigheden af at overveje flere forebyggende foranstaltninger med henblik
på at styrke stabiliteten på boligmarkedet. Selv om
husholdningernes høje bruttogæld længe har været et strukturelt træk ved den
danske økonomi, har udviklingen på boligmarkedet bidraget til skabelsen af
uforholdsmæssigt høje gældsniveauer i husholdningerne, som kan betragtes som
uholdbare. Som følge af kraftige stigninger i boligpriserne og den deraf
følgende stigning i boliginvesteringerne steg den danske husholdningsgæld med
hele 52 % mellem 2001 og 2009. Sammensætningen af realkreditlån har også
ændret sig siden 2003, idet lån med afdragsfrihed (dvs. ingen afdrag i de
første år af lånet) og lån med variabel rente er blevet mere populære end de
mindre risikable, men dyrere, fastforrentede lån.
Den høje husholdningsgæld kan ikke blot
udgøre en risiko for den finansielle sektor, men også for det private forbrug. Forholdet mellem gæld og disponibel indkomst i husholdningerne faldt
fra et historisk højt niveau på 302 % i 2009 til 286 % i 2011. Ifølge
Danmarks Nationalbanks seneste kvartalsoversigt[8]
steg andelen af variabelt forrentede lån i realkreditinstitutternes samlede
långivning fra 46 % i begyndelsen af 2005 til 68 % i tredje kvartal
af 2012. I samme periode steg andelen af afdragsfrie lån fra 20 % til
56 % af de samlede realkreditlån. Det er særligt bekymrende, at andelen af
disse lånetyper er høj blandt husholdninger med de laveste indkomster, der
betragtes som den mest sårbare gruppe. Derfor blev Danmark i en af de
landespecifikke henstillinger i Rådets henstilling fra 2012 opfordret til at
forbedre stabiliteten på boligmarkedet ved at tage hensyn til resultaterne af
Erhvervs- og Vækstministeriets undersøgelse af fordelingen af formue og gæld på
tværs af husholdningerne. Undersøgelsen pegede på, at husholdningsgælden udgør
en forholdsvis begrænset trussel mod den finansielle stabilitet, navnlig fordi
gælden overvejende er stiftet af husholdninger med høje indkomster, som er
bedre rustet til at servicere gælden i tilfælde af rentestigninger. Det
betyder, at det potentielle antal lån, som ikke kan serviceres af
husholdningerne, selv i tilfælde af væsentlige rentestigninger, efter alt at
dømme ikke vil udgøre en trussel mod landets finansielle stabilitet. I lyset af
de aktuelle sårbare finansielle og makroøkonomiske omstændigheder har den høje
gældsbyrde og sammensætningen af realkreditgælden dog gjort det finansielle
system mere udsat over for negative udviklinger. Hvis flere risikofaktorer
skulle opstå samtidigt, f.eks. lav vækst, stigende arbejdsløshed,
rentestigninger og faldende boligpriser, vil det dog som påpeget i den
dybdegående analyse fra 2013 undergrave Danmarks finansielle stabilitet.
Foranstaltningerne til at imødegå risiciene
for den finansielle stabilitet har været hensigtsmæssige. De danske myndigheder har truffet foranstaltninger til at gøre
realkreditsystemet mere robust, f.eks. ved at indføre en risikomærkningsordning
for realkreditlån og formelle krav til låntagere, så der kun må udbydes
variabelt forrentede eller afdragsfrie lån til husholdninger, der er
kvalificerede til et fastforrentet lån uden afdrag. Realkreditinstitutterne i
den private sektor har også truffet foranstaltninger, der skal give supplerende
sikkerhed. Alle disse foranstaltninger går i den rigtige retning, men det
kræver nøje overvågning for at sikre, at de får den ønskede virkning
Banksektoren
Finanssektoren er ved at komme sig efter
krisen på boligmarkedet, som stadig vejer tungt på bankernes rentabilitet, og
tabene på misligholdte lån er stadig betydelige. I
2012 steg de samlede bankaktiver i Danmark med 1,1 %, hvilket svarer til
de foregående år. De samlede bankaktiver steg med 1,1 %. Långivningen til
husholdningerne forblev stabil, mens långivningen til virksomhederne var
negativ. På passivsiden resulterede den exceptionelt lave andel af indlån fra
ikke-finansielle selskaber i en meget høj udlåns‑/indlånskvote på 296 % i
2012, et fald fra 306 % i 2011. De danske bankers kapitalgrundlag blev
forbedret i 2011[9].
Bankernes overskud efter skat faldt, hvilket hovedsageligt skyldes mindre
långivning og øgede finansieringsomkostninger og afspejler urolighederne på de
internationale markeder i 2011. De lave indtægter og de vedvarende
nedskrivninger af misligholdte lån har resulteret i bankernes lave
rentabilitet.
De danske rammer for finanspolitisk
overvågning er blevet styrket i løbet af de seneste år. Dette er især sket ved
indførelsen af den såkaldte "tilsynsdiamant"[10] og andre værktøjer til at føre
øget tilsyn med de uafhængige banker, ved oprettelsen af en
bankafviklingsordning på baggrund af Finansiel Stabilitet[11] og ved etableringen af nye
institutioner, der skal føre makroprudentielt tilsyn[12] med den finansielle sektor og
økonomien.
I betragtning
af den store andel af markedsfinansiering er den danske banksektor udsat for
forholdsvis høje likviditets- og refinansieringsrisici. I de seneste år har de danske banker søgt at styrke deres
finansieringsstruktur. Andelen af private indlån er steget, navnlig i de mindre
banker. Hvad angår markedsfinansiering, er den kortsigtede långivning faldet,
mens den langsigtede långivning i 2012 var betydelig, hvilket har resulteret i,
at obligationernes gennemsnitlige løbetid er længere og bedre fordelt. De
største bankers stigende afhængighed af kortsigtet finansiering fra udenlandske
banker er dog en negativ udvikling, idet det potentielt kan øge
likviditetsrisiciene. For at imødekomme de finansieringsmæssige risici har
Finanstilsynet introduceret krav til likviditetsoverdækning og har siden 2012
gjort funding-ratioen bindende.
De forestående nye reguleringskrav kan
blive en udfordring for den danske banksektor. Den
forventede stigning af risikovægtningen af realkreditobligationer vækker særlig
bekymring hos bankerne grundet instrumentets rolle på det danske bankmarked. En
anden udfordring er realkreditobligationers begrænsning på 40 % af den
samlede portefølje over likvide aktiver for at overholde likviditetskravene i
henhold til Basel III.
Adgang til finansiering
Lånebetingelserne
forventes ikke foreløbig at vende tilbage til niveauet før krisen. I 2012 faldt antallet af udestående lån til ikke-finansielle selskaber
med 2 %, hvilket svarer til et akkumuleret fald siden 2008 på knap
5 %[13].
Siden starten af den økonomiske krise er det blevet stadig vanskeligere for små
og mellemstore virksomheder (SMV'er) at få adgang til finansiering på trods af
de meget lave renter i Danmark. 20 % af låneansøgningerne afvises
(sammenlignet med 15 % i EU), og låneomkostningerne er 50 % højere
end for de store virksomheder[14].
Dette kan også få negative følger for SMV'ernes iværksættelse af innovative forskningsprojekter.
Myndighederne
har taget forskellige initiativer til at tackle udfordringerne ved
selskabsfinansiering. bl.a. Dansk Vækstkapital, som er en statslig
investeringsfond, udviklingspakken og kreditpakken.
Sidstnævnte omfatter foranstaltninger til at tilbyde efterstillede lån, som
både kan omfatte lån fra Vækstfonden og garantier fra Eksport Kredit Fonden til
støtte for eksportorienterede projekter. En undersøgelse af
virksomhedsobligationsmarkedet er under udarbejdelse. Derudover sigter et andet
initiativ mod at tilbyde en kreditgarantiordning for mindre banklån (op til
2 mio. DKK [0,3 mio. EUR]) i perioden 2013-2015.
1.5.
Arbejdsmarkedspolitik, uddannelsespolitik og
socialpolitik
En af Danmarks vigtigste langsigtede
udfordringer er fortsat at øge arbejdskraftudbuddet.
En kombination af ambitiøse arbejdsmarkedsreformer og et mere effektivt
uddannelsessystem, lavere frafaldsprocenter og et øget antal praktikpladser vil
bidrage til at øge beskæftigelsen, navnlig blandt unge. Det er afgørende at
fjerne flaskehalsene på arbejdsmarkedet for at øge Danmarks langsigtede
økonomiske vækstpotentiale, samtidig med at det bidrager til en øget
produktivitet og bedre konkurrenceevne.
Arbejdsmarkedet
Danmark har
traditionelt haft et velfungerende arbejdsmarked, der letter mulighederne for
jobskifte og fremmer beskæftigelsen, og som er omfattet af et universelt
socialt sikringssystem. Ikke desto mindre er det
blevet påvirket af krisen. I 2012 lå beskæftigelsesfrekvensen for personer i
alderen 20 til 64 år på 75,4 %, hvilket er over EU‑gennemsnittet på
68,5 %. Arbejdsløsheden er mere end fordoblet, fra rekordlave 3,4 % i
2008 til 7,5 % i 2012. Siden 2010 er den dog begyndt at stabilisere sig omkring
7,5 %. Arbejdsløsheden blandt de udsatte grupper, bl.a. personer med indvandrerbaggrund,
lavt kvalificerede arbejdstagere, langtidsledige, personer med nedsat
arbejdsevne og ældre arbejdstagere, ligger over gennemsnittet.
Ungdomsarbejdsløsheden er også steget, selv om den ligger et godt stykke under
EU-gennemsnittet. Langtidsledigheden som andel af den samlede arbejdsløshed
steg fra 13,5 % i 2008 til 28,0 % i 2012. Endvidere er antallet af
personer, der lever på grænsen til fattigdom eller i husholdninger med lav
arbejdsintensitet, steget markant mellem 2008 og 2011 (henholdsvis 2,6 %
og 3,1 %).
I 2012 rettede
Rådet en henstilling til Danmark vedrørende arbejdsmarkedet og nødvendigheden
af at træffe yderligere foranstaltninger for at øge det langsigtede udbud af
arbejdskraft. De politiske tiltag består i en hensigtsmæssig reform af
førtidspensions- og fleksjobordningerne. Ordningerne
berører ca. 10 % af befolkningen i den erhvervsaktive alder, hvilket udgør
et væsentligt arbejdskraftudbudspotentiale. Reformens vigtigste elementer
omfatter bl.a. indførelsen af nye individuelle ressourceforløb for personer
under 40 år (i stedet for førtidspension) og bedre målrettede tilskud
under fleksjobordningen. En af målsætningerne er, at så mange som muligt skal
arbejde på det almindelige arbejdsmarked. Alle kommunerne skal nu etablere rehabiliteringsteams,
så de kan sikre, at personer med komplekse problemer modtager en
helhedsorienteret støtte på tværs af områderne for beskæftigelse, sundhed,
sociale ydelser og uddannelse, med fokus på individuelle behov. Personer under
40 år vil som hovedregel ikke få tilkendt førtidspension, men vil i stedet
indgå i et ressourceforløb, som skal udvikle deres arbejdsevne, så de nemmere
kan integreres på arbejdsmarkedet. Reformen påvirker også fleksjobordningen.
Personer under 40 år kan få bevilliget fleksjob i højst fem år, mens personer
over 40 år har mulighed for at beholde deres fleksjob efter de fem år. Under
den nye ordning ydes de største tilskud til personer med de laveste lønninger,
mens de i dag ydes til dem med de højeste lønninger. Reformen blev vedtaget i
Folketinget den 23. december 2012 og trådte i kraft den 1. januar 2013. Den
sigter mod at give besparelser på i alt 1,9 mia. DKK
[0,3 mia. EUR]. Derudover er der nedsat et beskæftigelsesudvalg, der
skal gennemgå Danmarks beskæftigelsespolitik. På nuværende tidspunkt har
Danmark de højeste udgifter i forhold til BNP sammenlignet med resten af EU.
Udvalget skal undersøge, hvordan beskæftigelsespolitikken i fremtiden kan sikre
hurtige og varige beskæftigelsesmuligheder på baggrund af individuelle behov,
uden at det svækker princippet om at stå til rådighed for arbejdsmarkedet, og
samtidig sikre et optimalt samarbejde mellem jobcentrene og de private
virksomheder.
Der er
mulighed for at øge beskæftigelsen blandt personer med indvandrerbaggrund. Beskæftigelsesfrekvensen blandt ikke-EU-borgere på 54,4 % i 2012
ligger langt under den samlede beskæftigelsesfrekvens og også langt under EU‑gennemsnittet.
Med henblik på at reducere den beskæftigelsesmæssige skævhed i forhold til
resten af den erhvervsaktive befolkning sigter regeringen mod at øge antallet
af beskæftigede arbejdstagere med indvandrerbaggrund med 10 000 personer i
2020. Myndighederne overvejer ikke initiativer, der er direkte målrettet
personer med indvandrerbaggrund, men agter at nå dette mål gennem de
igangværende reformer af kontanthjælpsordningen og beskæftigelsespolitiske
foranstaltninger som beskrevet i regeringens strategidokument fra november
2012. I april 2013 blev der indgået en aftale mellem regeringen og oppositionen
om en kontanthjælpsreform. Hovedformålet er at ændre praksissen med passiv
forsørgelse, hvor personer efterlades på kontanthjælp i flere år med begrænset
vejledning eller opfølgning. For personer under 30 år nedsættes kontanthjælpen,
så den svarer til SU. Det er vigtigt at overvåge, hvordan de påtænkte ændringer
påvirker beskæftigelsen samt niveauet for fattigdom og materielle afsavn.
Endvidere indføres der med akutpakken, som blev vedtaget i august 2012,
yderligere beskæftigelsespolitiske foranstaltninger for personer, der mister
retten til dagpenge på grund af den seneste nedskæring i dagpengeperioden, samt
for unge. De nye initiativer til fremme af praktikpladser og erhvervsuddannelse
i finansloven for 2013 forventes også at have en positiv indvirkning på
beskæftigelsesfrekvensen blandt unge med indvandrerbaggrund. Der kan dog ud
over reformen af kontanthjælpssystemet blive behov for yderligere
foranstaltninger til at nedbryde de ekstra barrierer på arbejdsmarkedet, som
denne gruppe står over for, med henblik på at lette deres integration på
arbejdsmarkedet.
Risikoen for marginalisering af den
voksende gruppe arbejdsløse er en stigende udfordring for det danske
arbejdsmarked. Den markante stigning i
langtidsledigheden siden begyndelsen af krisen tyder på, at et stigende antal
personer har mistet fodfæstet på arbejdsmarkedet. Det bekræftes af den
betydelige stigning i kontanthjælpsmodtagere, hvoraf mange stemples som værende
ikke-arbejdsdygtige af den offentlige arbejdsformidling. De seneste reformer af
kontanthjælps- og dagpengesystemet har ændret balancen mellem
"security" og "flexibility" på det danske arbejdsmarked, så
beskæftigelsespolitikken får større vægtning med henblik på at sikre, at
personer, der befinder sig på kanten af arbejdsmarkedet, holdes så tæt som
muligt på beskæftigelse for at undgå tab af menneskelig kapital og stigende
ulighed.
De overordnede fremskridt med at imødekomme
den landespecifikke henstilling vedrørende arbejdsmarkedet har været
betydelige. Reformerne af førtidspensions- og
fleksjobordningerne samt af kontanthjælpssystemet er en hensigtsmæssig reaktion
på henstillingen, men den praktiske implementering og virkningerne af
reformerne skal overvåges nøje, og der skal følges op på dem med yderligere
foranstaltninger, hvis det bliver nødvendigt. For at sikre et langsigtet
arbejdskraftudbud og nedbringe risikoen for, at de arbejdsløse marginaliseres,
skal der træffes yderligere foranstaltninger for at øge
beskæftigelsesegnetheden hos de grupper, der befinder sig på kanten af
arbejdsmarkedet, herunder personer med indvandrerbaggrund, lavtkvalificerede
arbejdstagere og langtidsledige.
Uddannelse
Til trods for
Danmarks store udgifter til uddannelsessystemet er resultaterne stadig
sørgelige på en række vigtige områder. Andelen af
unge, der afslutter en ungdomsuddannelse, er lav, og frafaldsprocenten på
erhvervsuddannelserne er meget høj.  Den høje frafaldsprocent synes at være
knyttet til uddannelsesprogrammernes ringe kvalitet, en mangel på
praktikpladser samt utilstrækkelige grundlæggende sproglige og matematiske
kvalifikationer. Derudover har den lange studietid på de videregående
uddannelser længe været kendetegnende for det videregående uddannelsessystem i
Danmark. Uddannelsessystemets forholdsvis dårlige resultater er formodentlig én
af de faktorer, der bidrager til den lave produktivitetsvækst.
I 2012 blev der rettet en landespecifik
henstilling til Danmark om nødvendigheden af at forbedre
omkostningseffektiviteten i uddannelsessystemet.
Myndighederne har fastsat ambitiøse mål og gennemført planer, der delvis
imødekommer udfordringerne i uddannelsessystemet. Regeringen planlægger
generelle reformer af folkeskolen, ungdomsuddannelserne og de videregående
uddannelser for at forbedre deres omkostningseffektivitet og kvalitet samt
nedbringe antallet af frafald. I december 2012 fremlagde regeringen en
folkeskolereform med henblik på at øge antallet af undervisningstimer, tilbyde
mere praktisk undervisning, indføre "aktivitetstimer" og styrke
elevernes grundlæggende færdigheder. Forslaget er stadig til forhandling i
Folketinget med henblik på reformens ikrafttrædelse i skoleåret 2014-15. Hvad
angår ungdoms- og erhvervsuddannelserne, blev der i finansloven for 2012 afsat
midler til yderligere 10 400 praktikpladser, og der blev skabt
yderligere 1 500 skolepraktikpladser. Der er indgået en politisk aftale om
at forbedre kvaliteten af erhvervsuddannelserne og styrke
"uddannelsesgarantien" (sørge for flere praktikpladser). Derudover er
der i forbindelse med finansloven for 2013 indgået en politisk aftale om at øge
anvendelsen af sociale klausuler om lære- og praktikpladser i udbudskontrakter.
Derudover er man i færd med at udarbejde reformer, og
erhvervsuddannelsesudvalget (bestående af repræsentanter fra regeringen,
kommunerne, regionerne og arbejdsmarkedets parter) forventes inden sommeren
2013 at komme med sine endelige bud på, hvordan det vedvarende problem med
manglende private praktikpladser og den høje frafaldsprocent kan løses.
Reformen bør også give uddannelsesvejledningscentrene og handelsudvalgene en større
rolle og bidrage til at skabe attraktive ungdoms- og erhvervsuddannelser af høj
kvalitet. Yderligere nylige tiltag, bl.a. SU-reformen, bør bidrage til, at de
studerende hurtigere gennemfører en uddannelse. Med den nye SU-reform gøres
udbetalingen af SU mere afhængig af studiemæssig fremdrift. For at bekæmpe
ungdomsarbejdsløsheden har regeringen fremlagt en plan for 2013 med henblik på
at sætte gang i jobrotation, oprette praktikpladser og fremme ungdoms- og
erhvervsuddannelserne.
Der er gjort visse fremskridt med at
imødekomme den landespecifikke henstilling vedrørende uddannelsessystemet. Selv om de foranstaltninger, der er truffet indtil videre, går i den
rigtige retning, er folkeskolereformen stadig på et tidligt stadie, og
gennemførelsen heraf kræver nøje overvågning. Der er behov for varige ambitiøse
løsninger for at rette op på mangelen på praktikpladser, løse problemet med
høje frafaldsprocenter på ungdoms- og erhvervsuddannelserne samt forbedre
karrierevejledningen.
1.6.
Strukturelle vækst- og konkurrencefremmende
foranstaltninger
Det er stadig en stor udfordring for
Danmark at få gang i væksten og forbedre konkurrenceevnen. For at forbedre Danmarks eksterne konkurrenceevne skal der skabes bedre
uddannelsesmæssige resultater, og barriererne for konkurrencen skal fjernes.
Produktivitetskommissionens konklusioner, som forventes ved udgangen af 2013,
bliver afgørende for at skabe en mere alsidig politisk dagsorden. Et vedvarende
fokus på løntilbageholdenhed og produktivitetsvækst, som medfører en yderligere
bedring af omkostningskonkurrenceevnen, bør begrænse og vende tendensen med
faldende eksportmarkedsandele for varer.
Det indre marked, liberalisering og
konkurrence
Rådets henstilling fra 2012 omfattede en
landespecifik henstilling vedrørende konkurrenceloven og nødvendigheden af at
fjerne hindringerne for konkurrencen. De strukturelle
kendetegn ved den danske økonomi, såsom et lille marked og en stor offentlig
sektor, påvirker konkurrencevilkårene. På trods af den indsats, der allerede er
gjort for at forbedre regelkomplekset, f.eks. færre begrænsninger på
butikkernes åbningstider, tyder alt på, at der stadig findes barrierer for en
effektiv konkurrence på flere områder af den danske økonomi[15].
Den svage konkurrence på hjemmemarkedet
resulterer i høje priser på varer og tjenesteydelser. Ifølge
en undersøgelse fra Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen[16] ligger priserne i Danmark ca.
14 % højere for tjenesteydelser og 5 % højere for varer sammenlignet
med gennemsnittet i syv tilsvarende EU-lande[17],
og denne forskel skyldes formodentlig i væsentlig grad den svage konkurrence.
Tjenesteydelserne fremstår som den største udfordring, da de ofte er mindre
omsættelige end varer og ofte er genstand for særlige regler. Ifølge
Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen er det tilfældet i bygge- og anlægssektoren
samt i detailsektoren, og de to sektorer har udvist en ringe udvikling i
produktiviteten i løbet af de seneste ti år. Produktivitetskommissionens
foreløbige resultater peger på, at der er potentiale for forbedringer i servicesektoren.
Skønt Danmark har omsat tjenesteydelsesdirektivet til dansk lovgivning, findes
der stadig en række restriktioner for grænseoverskridende tjenesteydere. Der er
dog også stadig udfordringer inden for sektoren for varer. Virksomheder i EU,
som allerede opfylder kravene på det indre marked, møder f.eks. yderligere
danske tekniske krav, som kan skabe adgangsbarrierer på det danske marked[18]. Skønt Danmark gennemgående
efterlever reglerne for det indre marked, herunder servicedirektivet, bør det
være muligt at skabe mere vækst ved at fjerne de ekstra barrierer for
konkurrencen. F.eks. kan en lempelse af bestemmelserne i planloven bidrage til
øget konkurrence i detailsektoren.
Den danske regering offentliggjorde i
oktober 2012 et konkurrencemæssigt udspil, som sigter
mod at forbedre konkurrencen ved at sætte ind på tre overordnede områder:
konkurrencelovgivningen, sektormæssige udfordringer på hjemmemarkedet (navnlig
ikke‑handelsbare tjenesteydelser) og foranstaltninger til at forbedre
forvaltningen af de offentlige tjenesteydelser. I december 2012 ændrede
regeringen konkurrenceloven, hvilket bl.a. betød en betydelig stigning af
bødestørrelsen for virksomheder og fysiske personer og muligheden for at
udstede fængselsstraffe til personer, der er involveret i kartelsager. Den nye
lovgivning forventes at forbedre konkurrencen og overensstemmelsen med
internationale standarder. Regeringen har også nedsat en
produktivitetskommission, der inden udgangen af 2013 skal komme med
anbefalinger til, hvordan produktiviteten i dan danske økonomi kan øges, og der
er etableret vækstteams bestående af repræsentanter fra både regeringen og
erhvervslivet, som skal komme med politiske anbefalinger inden for specifikke
områder, f.eks. bedre lovgivning, offentlig-private partnerskaber, tiltrækning
af FDI, eksportfremme og branding.
Det kræver stadig en vis indsats at
nedbringe reguleringen af de sektorregulerede tjenestemarkeder for at forbedre
konkurrenceevnen. I 2011 lancerede Konkurrence- og
Forbrugerstyrelsen sammen med regeringen en række initiativer til at forbedre
lovgivningen vedrørende tjenesteydelser[19],
og det konkurrencemæssige udspil indeholdt yderligere sektormæssige projekter[20]. Desuden agter Konkurrence- og
Forbrugerstyrelsen at fremsætte sektormæssige strategier for 10-15 prioriterede
sektorer i Danmark. Der er truffet nogle yderligere nyttige foranstaltninger,
herunder et eftersyn af forbrugerpolitikken i august 2012, som indeholdt 23
initiativer til at gøre det lettere for forbrugerne at træffe et aktivt valg.
Den danske offentlige sektor er forholdsvis
stor, og det er derfor vigtigt for landets samlede økonomiske resultater, at de
offentlige opgaver løses effektivt. Selv om den
offentlige sektor generelt drives godt, vil yderligere forbedringer kunne
generere forholdsvis store fordele. Ifølge bekendtgørelserne om indgåede
kontrakter i Tenders Electronic Daily (TED), offentliggjorde de lokale og
regionale myndigheder en anelse flere aftaler om offentlige indkøb som andel af
det samlede nationale antal sammenlignet med deres modstykker i EU (52 % i
forhold til 44 % i gennemsnit i perioden 2006-2011). En rapport fra
Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen fra december 2012 om status for den
offentlige konkurrence peger på, at det største potentiale for at åbne for mere
konkurrence ligger inden for sundhedsområdet, som forvaltes af regionerne. I
kommunerne ligger det største potentiale for offentlige indkøb inden for
socialområdet. Da antallet af udbud varierer meget fra kommune til kommune,
synes der at være mulighed for forbedringer i visse kommuner. Ifølge
Udbudsrådets analyser finder de offentlige indkøbere udbudsreglerne for
besværlige at anvende, og at der er store omkostninger forbundet med
klagesager.  Regeringen agter derfor at indføre en ny udbudslov, der også
gennemfører de nye EU-direktiver på området, samtidig med at der lægges vægt på
effektive, enkle og mere fleksible regler og et mere effektivt klagesystem.
Regeringen agter også at give de offentlige udbydere bedre information om
udbudsprocedurerne.
For at løse den bredere konkurrencemæssige
udfordring er der vedtaget en vækstplan, som sigter mod at skabe nye jobs frem
til 2020, navnlig ved at nedbringe virksomhedernes omkostninger. Hovedelementerne i pakken omfatter en gradvis reduktion af
selskabsskatten (fra 25 % til 22 %), lavere afgifter på energi og
affaldshåndtering, genindførelsen af håndværkerfradraget, lavere omkostninger
ved spildevandshåndtering, øgede offentlige investeringer og investeringer i
udkantsområderne.  Ifølge regeringen er pakken fuldt finansieret og vil ikke
sætte målene i regeringens budgetpolitik på spil. Ikke desto mindre må tiden
vise, om pakken giver resultater. Regeringen har truffet nogle yderligere
virkningsfulde foranstaltninger til at øge konkurrencen, herunder et eftersyn
af forbrugerpolitikken i august 2012, som indeholdt 23 initiativer til at gøre
det lettere for forbrugerne at træffe et aktivt valg.
Analysen fører til den overordnede
konklusion, at der er gjort visse fremskridt med den fjerde landespecifikke
henstilling. Der mangler dog stadig vished om
effektiviteten af de foranstaltninger, som regeringen har truffet, navnlig
inden for den sektormæssige regulering og offentlige udbud.  Mange politiske
initiativer befinder sig stadig på de indledende stadier i gennemførelsen, og det
kræver en fortsat indsats at sikre en effektiv implementering.
Forskning & innovation
Danmark lancerede i december 2012 en
strategi for at styrke innovationen.
Innovationsmiljøet for danske virksomheder er gunstigt og på linje med landets
modparter. Danmark nåede sit mål for FoU på 3 % allerede i 2009. På nogle
områder halter Danmark dog efter andre førende innovationslande, navnlig med
hensyn til privat finansiering af innovation, visse aspekter af
iværksætterkulturen, samarbejde mellem videninstitutioner og erhvervslivet og
manglende intensitet i konkurrencen på lokalt plan. Danmark risikerer at blive
konfronteret med store udfordringer for at bevare sin førende position i den
globale konkurrence inden for miljøteknologi. For at imødekomme disse udfordringer
har Danmark for nylig iværksat reformer og initiativer til at fremme innovation
og har vedtaget en ny omfattende innovationsstrategi. I betragtning af den lave
produktivitetsvækst og behovet for at gå over til større innovationsaktivitet i
virksomhederne kan Danmark drage nytte af at kombinere innovationspolitikkens
strategiske fokus med effektive offentlige investeringer i FoU.
Energi, klima og miljøet
Hvad angår energieffektivitet fortsætter
Danmark med langsomt at sænke sit forbrug af primær energi. Transportsektoren og husholdningerne har langt det største endelige
energiforbrug. Den offentlige sektor udviser et godt eksempel ved at reducere
energiforbruget i centraladministrationens bygninger. Energistyrelsen vurderer
og offentliggør forvaltningsorganernes energiforbrug og foreligger tallene for
folketingets energiudvalg. Denne overvågning bør afstemmes med kravene i
energieffektivitetsdirektivet. Den nationale energisparepligtordning er i
øjeblikket til revision.
I henhold til Europa 2020-strategien skal
Danmark reducere sine CO2-emissioner, der
ikke er omfattet af emissionshandelsordningen, med 20 % inden 2020
sammenlignet med 2005. På nationalt plan har
regeringen forpligtet sig til at reducere alle CO2-emissioner med 40 %
inden 2020. I henhold til de seneste nationale fremskrivninger[21] forventes Danmark at reducere
sine emissioner, der ikke er omfattet af emissionshandelsordningen, med
22 %, hvilket er i overensstemmelse med målet for 2020. I foråret 2013
forventes en offentliggørelse af en klimaplan, og den dertil hørende lovgivning
bør følge i slutningen af 2013. Planen forventes at fastlægge en strategi for,
hvordan Danmark agter at nå målet om at reducere emissionerne med 40 %
inden 2020[22].
I 2011 lå emissionerne, der ikke er omfattet af emissionshandelsordningen,
7,2 % under niveauet for 2005.
Man er i øjeblikket ved at foretage
energimærkning af bygninger og indføre støtteordninger til husstandsvindmøller,
men der er fortsat udfordringer ved yderligere at reducere emissionerne i
energisektoren. Eftersom beskatningen af køretøjer og
brændstoffer lader til at være de højeste i EU (1,5 % af BNP), bør
yderligere emissionsreduktioner i transportsektoren komme fra omlægning til
større anvendelse af offentlig transport og beskatning af den faktiske anvendelse
af transportmidler. De tidligere planer om at indføre grønne kørselsafgifter er
blevet lagt i skuffen, og der er nedsat en kommission, som i øjeblikket
arbejder på forslag til, hvordan den trafikale overbelastning og forurening i
og omkring København kan reduceres. Landbrugets drivhusgasemissioner er ikke
faldet siden 2005, og deres andel af de samlede emissioner er stigende. I
midten af 2012 nedsatte regeringen natur- og landbrugskommissionen, som inden
april 2013 skal komme med anbefalinger og foranstaltninger til strukturelle
ændringer inden for sektoren.
Det fremgår af den nationale energiaftale
for 2012-2020, at der skal træffes foranstaltninger til at fremme overgangen
til 100 % vedvarende energi i 2050. I 2010
(senest foreliggende data) lå andelen af vedvarende energikilder i det samlede
forbrug i Danmark på 21,8 %. Hvis Danmark skal nå sit mål på 30 % i
2020, skal der udvikles en pålidelig, stabil og forudsigelig energipolitik,
herunder en yderligere implementering af den nationale handlingsplan for
vedvarende energi. Det kræver desuden særlig opmærksomhed at sikre udbuddet af
løsninger til intelligent energiefterspørgsel og investeringer i elnet, idet
Danmarks elforsyning i 2020 forventes at bestå af 50 % elektricitet fra
vedvarende energiproduktion.
Danmark bør øge sin indsats for at
imødekomme de største udfordringer i forbindelse med ressourceeffektivitet. Mængden af kommunalt affald i Danmark er den højeste i EU, og landet
har den højeste andel af forbrændt affald (54 %). En reduktion af affaldsproduktionen
vil øge ressourceeffektiviteten i den danske økonomi. Danmark er en førende
eksportør af miljøløsninger og -teknologi, og der findes et stort potentiale i
flere sektorer for kommende økoinnovation og ressourceeffektivitet, bl.a. inden
for industri, søtransport, bioteknologi og vandteknologi.
1.7.
Modernisering af den offentlige forvaltning
Det er almindelig anerkendt, at den danske
offentlige forvaltning fungerer godt sammenlignet med andre lande. Sammensatte indikatorer for forvaltningseffektivitet, svig og
korruption, virksomhedsopstart og udstedelse af erhvervstilladelser, offentlige
indkøb, overholdelse af skattelovgivningen og det civilretlige område ligger
alle over EU-gennemsnittet[23].
Med hensyn til effektiviteten i den offentlige sektor, viser det sig dog, at
byrden for virksomheder, der deltager i offentlige udbudsprocedurer, både hvad
angår omkostninger (i forhold til BNP) og krævede mandedage, ligger over
EU-gennemsnittet. For så vidt angår det civilretlige område, kan indikatoren
for omkostninger (angivet i % af sagsomkostningerne) desuden forbedres i
forbindelse med kontraktmæssige tvister: retsomkostninger,
efterlevelsesomkostninger og gennemsnitlige advokatsalærer.
I forbindelse med moderniseringen af den
offentlige forvaltning ligger indikatorerne i forbindelse med adgang til
e-forvaltningstjenester og anvendelsen af evidensbaserede instrumenter over
EU-gennemsnittet. Dette skyldes udbredelsen af IKT‑applikationer,
moderne teknikker for personaleforvaltning og evidensbaserede styrings- og
planlægningsinstrumenter. Det danske NemID, som er en fælles log in-løsning,
der giver sikker adgang til elektroniske offentlige tjenester og banktjenester,
fungerer godt. Et af de seneste initiativer omfatter bl.a. en forenkling af
ejendomsregistreringen ved at indføre elektronisk tinglysning. Inden for
e-sundhed, bl.a. elektroniske patientjournaler, kan der gøres yderligere
fremskridt.
4.           Oversigtstabel
 2012-forpligtelser || Sammenfattende vurdering
 Landespecifikke henstillinger
 Landespecifik henstilling nr. 1: Gennemføre budgetstrategien som planlagt for at sikre korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2013 og nå den gennemsnitlige årlige strukturelle tilpasningsindsats, der er angivet i Rådets henstillinger i henhold til proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Derefter sikre en passende strukturel tilpasningsindsats med henblik på at gøre tilstrækkeligt fremskridt i retning af den mellemfristede budgetmålsætning, herunder nå benchmarket for udgifter     || Væsentlige fremskridt:   - Finansloven for 2013 sigter mod at nå et underskud på 2½ i 2013 og 2¾ i 2014.   - 2020-planen indeholder en mellemfristet målsætning om et strukturelt underskud på højst 0,5 % i 2020.   - Budgetloven gennemfører foranstaltninger, der har finanspolitiske virkninger, og fastsætter et udgiftsloft på statsligt, kommunalt og regionalt plan.
 Landespecifik henstilling nr. 2: Tage yderligere skridt til at øge det langsigtede udbud af arbejdskraft ved at gennemføre en reform af førtidspensionsordningen og ved i højere grad at målrette ordningerne for beskæftigelse med offentlige tilskud (fleksjobordningen) mod personer med nedsat arbejdsevne og forbedre beskæftigelsesegnetheden for personer med indvandrerbaggrund. ||  Væsentlige fremskridt: - Indkomstskatten er blevet sænket med skattereformen fra foråret 2012.   - Reform af førtidspensions- og fleksjobordningen med etableringen af rehabiliteringsteams, og hvor aldersgrænsen for at modtage førtidspension eller indgå i fleksjobordningen hæves til 40 år.   - Akutpakke, der sigter mod at skabe jobmuligheder for langtidsledige.   - Regeringens forslag til en reform af kontanthjælpen [også under landespecifik henstilling nr. 3].
 Landespecifik henstilling nr. 3: Uden forsinkelse at gennemføre de bebudede foranstaltninger for at forbedre omkostningseffektiviteten i uddannelsessystemet, nedbringe frafaldsprocenterne, navnlig i den erhvervsfaglige uddannelsessektor, og forøge antallet af praktikpladser. || Visse fremskridt:   - Finansloven for 2013 indeholder yderligere 2,9 mia. DKK [0,4 mia. EUR] til almen uddannelse og erhvervsuddannelse.     - Der er nedsat et erhvervsuddannelsesudvalg, som skal komme med forslag til (forventet i foråret 2013), hvordan kvaliteten af ungdoms- og erhvervsuddannelserne kan forbedres, hvordan der kan skabes flere praktikpladser og indføres en velfungerende ungdomsuddannelsesgaranti.   Den nye ungdomsreform indeholder instrumenter til at støtte de svagere elever i ungdomsuddannelsessystemet.   - Planerne om en folkeskolereform omfatter bl.a. at øge antallet af timer, som eleverne (6-15 år) tilbringer i skolen.   - Regeringen fremlagde i februar et forslag til en SU-reform.   - Den nye innovationsstrategi omfatter også uddannelsesmæssige foranstaltninger.
 Landespecifik henstilling nr. 4: Fortsætte indsatsen for at fjerne hindringer for konkurrence inden for især lokale tjenesteydelser, detailsektoren og byggesektoren, herunder ved yderligere at åbne kommunernes og regionernes indkøb af tjenesteydelser op for konkurrence og sikre, at sanktionerne for overtrædelse af konkurrencelovgivningen i tilstrækkelig grad har afsmittende virkning. ||  Visse fremskridt:    - Der er nedsat en produktivitetskommission som skal komme med anbefalinger til regeringen inden udgangen af 2013 til, hvordan der kan sættes gang i konkurrenceevnen.   - Regeringen har opdateret konkurrenceloven og indført mere præventive straffe med højere bøder og muligheden for fængselsstraffe. Se også de to andre søjler af det konkurrencepolitiske udspil.   - Hvad angår fjernelse af barriererne for konkurrence i detailsektoren, er den danske lukkelov ophævet, og butikkerne kan nu holde åbent, når de vil. Der findes dog stadig visse begrænsninger i detailtjenestesektoren og konkurrencemæssige flaskehalse i forbindelse med ydelse af lokale offentlige tjenester.
 Landespecifik henstilling nr. 5: Overveje flere forebyggende foranstaltninger med henblik på at styrke stabiliteten på boligmarkedet og i det finansielle system på mellemlang sigt, herunder ved at tage hensyn til resultaterne af Erhvervs- og Vækstministeriets igangværende undersøgelse af fordelingen af formue og gæld på tværs af husholdningerne og ved at tage ejendomsværdibeskatningssystemet og det kommunale ejendomsskattesystem op til revision. || Visse fremskridt: - Undersøgelsen af fordelingen af formue og gæld i husholdningerne blev offentliggjort af Erhvervs- og Vækstministeriet i januar. Ifølge konklusionerne udgør husholdningernes gæld ikke en stor økonomisk risiko, idet gælden er koncentreret i husholdninger med de højeste indkomster, som er godt rustet til at håndtere eventuelle rentestigninger. - Regeringen har indført en mærkningsordning, hvorefter realkreditlånene mærkes med rød, gul eller grøn (som en lyskurv) alt efter risiko. - Regeringen har formaliseret de eksisterende krav om, at låntagere kun kan optage variabelt forrentede eller afdragsfrie lån, hvis de er kvalificerede til et fastforrentet lån med afdrag. - Selv om den kommunale grundskyld fortsat justeres hvert andet år for at afspejle markedsværdien, har ejendomsværdiskatterne været fastfrosset i nominelle termer siden 2002. Regeringen har ikke givet udtryk for at ville ændre ejendomsværdibeskatningssystemet.
 Europa 2020 (nationale mål og fremskridt)
 Beskæftigelsesfrekvens: 75 % || Beskæftigelsesfrekvens 2010: 75,8 % 2011: 75,7 %
 Investeringer i FoU: 3 % || Danmark nåede allerede sit mål for FoU-investeringer på 3 % i 2009 (3,16 %). Der kan derfor sættes spørgsmålstegn ved ambitionerne. Siden 2010 har investeringerne i FoU ligget en anelse over 3 % (2010: 3,07 %, 2011: 3,09 %). I 2011 udgjorde erhvervslivets udgifter til FoU 2,09 % af BNP (nationale mål: 2 %), mens de offentlige udgifter udgjorde 0,99 % af BNP (mål: 1 %). Danmark har altså nået sine mål for private og offentlige udgifter til FoU på trods af et mindre fald i virksomhedernes forskningsintensitet i de seneste år.
 Drivhusgasemissioner: -20 % (i forhold til 2005-emissionerne, emissioner under emissionshandelsordningen er ikke omfattet af det nationale mål) || Ændring i drivhusgasemissioner mellem 2005 og 2011: -7,2 % Ifølge de seneste nationale fremskrivninger indgivet til Kommissionen, og når der tages hensyn til eksisterende foranstaltninger, forventes målet at blive nået: -22 % i 2020 sammenlignet med 2005
 Andel af vedvarende energi: 30 % Andel af vedvarende energi i transportsektoren: 10 % || Andelen af vedvarende energi i det samlede endelige energiforbrug var på 23,1 % i 2011 og 0,2 % inden for transport. (Kilde: Eurostat, april 2013. Kun de biobrændstoffer og biobrændsler, der er indberettet om i henhold til artikel 17 og 18 i direktiv 2009/28/EC er omfattet).
 Vejledende mål for energieffektivitet i 2020: primært energiforbrug på 744,4 PJ (17,781 mio. toe) i 2020   Det indebærer et primært energiforbrug på 17,8 mio. toe og et endeligt energiforbrug på 14,8 mio. toe i 2020 || Danmark har fastsat et vejledende mål for energieffektivitet i overensstemmelse med artikel 3 og 24 i energieffektivitetsdirektivet (2012/27/EU) Målet er også angivet i et absolut niveau for det primære energiforbrug og det endelige energiforbrug i 2020, og disse oplysninger ligger til grund for beregningen af disse data.
 Mål for andelen af elever, der forlader uddannelsessystemet tidligt: <10 % (En frafaldsprocent på under 10 % for befolkningen i alderen 18-24). || Andelen af elever, der forlader uddannelsessystemet tidligt: 2010: 11,0 % 2011: 9,6 % EU-målet er allerede nået. Mindre stigning i forhold til 2006: 9,1 %
 Videregående uddannelse: >40 % (Mindst 40 % af befolkningen i alderen 30-34 skal have en videregående uddannelse) || Gennemførsel af videregående uddannelse: 2010: 41,2 % 2011: 41,2 % EU-målet er allerede nået. Mindre fald i forhold til 2006: 43 %
 Mål for nedbringelsen af antallet af personer, der er truet af fattigdom eller social eksklusion i antal personer: Danmark: Nedbringe antallet af personer i husholdninger med lav arbejdsintensitet med 22 000 frem til 2020. || Antal personer i husholdninger med lav arbejdsintensitet: 2010: 433 000 personer
5.           Bilag
Tabel I: Makroøkonomiske indikatorer
Tabel II: Sammenligning af makroøkonomisk
udvikling og prognoser
Tabel III: Sammensætning af
budgetjusteringen
Tabel IV: Gældsdynamik
Tabel V: Holdbarhedsindikatorer
Tabel VI: Indikatorer for beskatning
Tabel VII: Finansmarkedsindikatorer
Tabel VIII: Arbejdsmarkedsindikatorer og
sociale indikatorer
Tabel IX: Resultat- og politikindikatorer
for produktmarkedet
Tabel X: Grøn vækst
[1] COM(2012) 750 final.
[2] COM(2012) 751 final.
[3] Den 10. april 2013 blev der offentliggjort 13
dybdegående undersøgelser. I rapporten om varslingsmekanismen blev det
besluttet at foretage en dybdegående undersøgelse af Cypern som led i
proceduren i forbindelse med makroøkonomisk ubalancer, men på grund af de
fremskredne forberedelser til et finansielt støtteprogram var dette alligevel
ikke nødvendigt.
[4] Dette står i modsætning til den
konjunkturkorrigerede saldo eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige
foranstaltninger som genberegnet af Kommissionens tjenestegrene på basis af
oplysningerne i programmet og ved hjælp af den i fællesskab aftalte metode. Ifølge
denne beregning forbedres den strukturelle saldo med -0,1 % af BNP i 2010
til 0,3 % af BNP i 2013. Denne metode bortfiltrerer dog ikke de meget
volatile indtægtselementer (f.eks. indtægter fra Nordsøolien og
pensionsskatter), som spiller en vigtig rolle i forbindelse med vurderingen af
Danmarks offentlige finanser.
[5] Selv om skattekvoten fra 2005 faldt med mere
end tre procentpoint til 45,7 % i 2011, har Danmark stadig den højeste
skattekvote i EU. En af årsagerne til, at skattebyrde synes højere i Danmark
end i andre lande er, at Danmark både registrerer bruttostørrelserne og
beskatter overførselsindkomster, f.eks. pension.
[6] Arbejde beskattes gennem en forholdsvis høj
indkomstskat med begrænset anvendelse af sociale bidrag.
[7] Det Miljøøkonomiske Råd: Økonomi og Miljø
(2013), kapitel II (bilbeskatning). Engelsk resumé: http://www.dors.dk/graphics/Synkron-Library/Publikationer/Rapporter/Miljo_2013/Trykt/M13_English_summary.pdf
[8] Danmarks Nationalbank (2012).
[9] Dette blev bekræftet i den Europæiske
Banktilsynsmyndigheds kapitaltest fra 2012, der viste, at de fire deltagende
danske banker havde gode kapitalbuffere i juni 2012. Tre af dem havde øget
deres buffere sammenlignet med det foregående år, mens én havde reduceret dem.
[10] Et system for overvågning af fem risikoområder
med tilhørende grænseværdier, der indfases i perioden 2010-2012.
[11] Under krisen afviklede de danske myndigheder
en tredjedel af det samlede antal eksisterende banker før krisen, men de
aggregerede aktiver svarer kun til 6 % af sektoren.
[12] Rådet for systemiske risici og det
tværorganisatoriske udvalg udvikler tilsynsmæssige bestemmelser for systemiske
finansielle institutioner.
[13] ERST, den danske regering.
[14] Europa-Kommissionen, Small Business Act Fact
Sheet 2012.
[15] Se f.eks. Europa-Kommissionen: "The
Industrial Performance Scoreboard 2012".
[16] Se Konkurrence- og forbrugerstyrelsens
konkurrence- og forbrugerredegørelse fra 2011.
[17] Korrigeret for forskelle i moms, punktafgifter
og velstandsniveau.
[18] Ifølge en nylig konference mellem Dansk
Industri og Europa-Kommissionen vedrørende barriererne på det indre marked.
[19] F.eks. bygge- og anlæg, telekommunikation,
elektricitet, posttjenester, taxakørsel og apoteker.
[20] Inden for TV-forsyning, apoteker, tandlæger,
detailsektoren, bygge- og anlæg, energi, affald, finansielle tjenester,
boligmæglere, lokale togtjenester, taxatjenester, osv.
[21] Kilde: Det Europæiske Miljøagentur: Greenhouse gas emission trends and
projections in Europe 2012 — Tracking progress towards Kyoto and 2020 targets,
http://www.eea.europa.eu/publications/ghg-trends-and-projections-2012.
[22]http://www.kemin.dk/da-DK/KLIMAOGENERGIOGBYGNINGSPOLITIK/danmark/reduktionafdrivhusgasser/Maalsaetninger_og_rammer/Sider/Forside.aspx.
[23] Europa-Kommissionen (2011-2012),
"Excellence in public administration for competitiveness in EU Member
States".


Avis juridique important

|

31990H0124

RAADETS  HENSTILLING  af 12. marts 1990  om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemfoerelsen af transaktionerne under Den Europaeiske Udviklingsfond (1975) (fjerde EUF) for regnskabsaaret 1988  (90/124/EOEF)

EF-Tidende nr. L 073 af 20/03/1990 s. 0029 - 0029

*****  RAADETS  HENSTILLING  af 12. marts 1990  om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemfoerelsen af transaktionerne under Den Europaeiske Udviklingsfond (1975) (fjerde EUF) for regnskabsaaret 1988  (90/124/EOEF)  RAADET FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER -  som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 206b,  som henviser til Lomé-konventionen AVS-EOEF, undertegnet den 28. februar 1975,  som henviser til Raadets afgoerelse 76/568/EOEF af 29. juni 1976 om de oversoeiske landes og territoriers associering med Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (1),  som henviser til den interne aftale om finansiering og forvaltning af Faellesskabets bistand (2), undertegnet den 11. juli 1975, saerlig artikel 31, stk. 3,  som henviser til finansforordningen af 27. juli 1976 vedroerende Den Fjerde Europaeiske Udviklingsfond (3), saerlig artikel 64 til 67,  som har gennemgaaet forvaltningsregnskabet og status pr. 31. december 1988 vedroerende transaktionerne under Den Europaeiske Udviklingsfond (1975) (fjerde EUF) samt Revisionsrettens beretning vedroerende regnskabsaaret 1988 med Kommissionens tilhoerende svar (4),  som tager i betragtning, at der i henhold til artikel 31, stk. 3 i den interne aftale meddeles Kommissionen decharge for den finansielle forvaltning af Den Europaeiske Udviklingsfond (1975) (fjerde EUF) efter fremgangsmaaden i artikel 206 i Traktaten, og  som tager i betragtning, at Kommissionens gennemfoerelse af alle transaktioner under Den Europaeiske Udviklingsfond (1975) (fjerde EUF) i regnskabsaaret 1988 har vaeret tilfredsstillende -  HENSTILLER  til Europa-parlamentet, at det meddeler Kommissionen decharge for gennemfoerelsen af transaktionerne under Den Europaeiske Udviklingsfond (1975) (fjerde EUF) for regnskabsaaret 1988.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 12. marts 1990.  Paa Raadets vegne  A. REYNOLDS  Formand  (1) EFT nr. L 176 af 1. 7. 1976, s. 8.  (2) EFT nr. L 25 af 30. 1. 1976, s. 168.  (3) EFT nr. L 229 af 20. 8. 1976, s. 9.  (4) EFT nr. C 312 af 12. 12. 1989, s. 181 og 335.