title: Henstilling med henblik på rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Bulgariens konvergensprogram, 2006-2009

text:
Vigtig juridisk meddelelse

|

52007SC0291

Henstilling med henblik på Rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Bulgariens konvergensprogram, 2006-2009  /* SEK/2007/0290 endelig udg. */

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 7.3.2007SEK(2007) 291 endeligHenstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Letlands opdaterede konvergensprogram, 2006-2009(forelagt af Kommissionen)BEGRUNDELSEGenerel baggrundStabilitets- og vækstpagten, som trådte i kraft den 1. juli 1998, er baseret på målsætningen om sunde offentlige finanser som et middel til at forbedre betingelserne for prisstabilitet og en stærk og holdbar vækst, der bidrager til jobskabelse. I forbindelse med reformen af pagten i 2005 blev det anerkendt, at pagten er et nyttigt middel til at cementere finanspolitisk disciplin, men hovedsigtet var at gøre den mere virkningsfuld, styrke dens økonomiske fundament og sikre de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt.Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], som indgår i stabilitets- og vækstpagten, fastsætter, at medlemsstaterne skal forelægge stabilitets- eller konvergensprogrammer og årlige opdateringer heraf for Rådet og Kommissionen (medlemsstater, der allerede har indført den fælles valuta, forelægger (opdaterede) stabilitetsprogrammer, og medlemsstater, der endnu ikke har indført den fælles valuta, forelægger (opdaterede) konvergensprogrammer). Letlands første konvergensprogram blev forelagt i maj 2004. I overensstemmelse med forordningen afgav Rådet en udtalelse herom den 5. juli 2004 på grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter at have hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg. I overensstemmelse med samme procedure bliver de opdaterede stabilitets- og konvergensprogrammer vurderet af Kommissionen og undersøgt af ovennævnte udvalg, mens Rådet kan undersøge dem.Baggrunden for vurderingen af det opdaterede programKommissionen har undersøgt den seneste opdatering af Letlands konvergensprogram, der blev forelagt den 12. januar 2007, og har vedtaget en henstilling med henblik på Rådets udtalelse herom (se boksen vedrørende hovedpunkterne i vurderingen).Udgangspunktet for vurderingen af budgetstrategien i det nye konvergensprogram er kort beskrevet i afsnittene om:1.  de økonomiske og budgetmæssige resultater i de seneste ti år2.  den seneste vurdering af landets stilling under den præventive del af stabilitets- og vækstpagten (sammenfatning af Rådets udtalelse om den forrige opdatering af konvergensprogrammet) og3.  Kommissionens vurdering af det nationale reformprogram fra oktober 2006.De seneste økonomiske og budgetmæssige resultaterLetland er et land i en økonomisk indhentningsproces, der står midt i en strukturel omstilling med en meget høj økonomisk vækst, og som har gjort betydelige fremskridt med at indhente EU25's forspring i henseende til indkomst pr. indbygger. Landet står over for en forholdsvis høj inflation til afspejling af konvergensprocessen, stivheder på vare- og faktormarkederne og på det seneste en stadig tydeligere overophedning. Ledigheden er faldet (selv om den stadig er høj i nogle områder), og der har vist sig mangel på arbejdskraft i visse nøglesektorer. Erhvervsfrekvensen er lav. Sammenholdt med efterspørgselspres har begrænsningerne i udbuddet af arbejdskraft, som forværres af migration til udlandet og en gradvis faldende andel af befolkningen i den erhvervsaktive alder, ført til et opadgående lønpres. Som følge heraf stiger enhedslønomkostningerne, selv om arbejdskraftproduktiviteten er voksende, hurtigere i Letland end hos landets vigtigste handelspartnere, hvilket undergraver konkurrenceevnen. Et stort underskud i varehandelen opvejes kun delvis af et overskud på tjenestebalancen. Bagved underskuddet gemmer der sig et strukturelt misforhold mellem opsparingen og investeringerne i den private sektor: en stigende opsparing i den private sektor er blevet opvejet af højere og hurtigere stigende investeringer i den private sektor. Store uligevægte over for udlandet tyder på satsning på en lige så stor finansiel tilstrømning til landet, primært i form af banklån, og omfanget heraf har ført til, at den eksterne bruttogæld i forhold til BNP er steget til et meget højt niveau. Vurderet i forhold til holdbarheden på lang sigt forekommer de offentlige finanser i Letland at være sunde i betragtning af den lave gældskvote og den forholdsvis høje vækst i det potentielle output på lang sigt. Vurderet i forhold til den makrofinansielle stabilitet dækker det nominelle underskud på de offentlige finanser, selv om det har været moderat i de senere år, imidlertid over det forhold, at efterspørgslen stimuleres i betydeligt omfang via udgifter finansieret med EU-midler, og den underliggende procykliske finanspolitik giver derfor anledning til stor bekymring i den nuværende situation, hvor der åbenlyse tegn på overophedning.Vurderingen i Rådets udtalelse om det forrige programDen 14. februar 2006 vedtog Rådet sin udtalelse om det forrige opdaterede konvergensprogram, der dækker perioden 2005-2008. På grund af behovet for sikre en holdbar konvergens, bl.a. ved at mindske uligevægten over for udlandet og holde inflationen under kontrol, opfordrede Rådet Letland til at forfølge en mere ambitiøs budgetstilling end planlagt, herunder også i 2006, især ved at fremrykke opfyldelsen af den mellemfristede budgetmålsætning, der er fastsat i programmet, og fastholde den igennem programperioden og undgå en procyklisk finanspolitik i økonomiske opgangstider.Kommissionens vurdering af det nationale reformprogram fra oktober 2006Rapporten om udmøntningen af Letlands nationale reformprogram, der blev udarbejdet i forbindelse med den fornyede Lissabon-strategi for vækst og beskæftigelse, blev forelagt den 17. oktober 2006. Letlands nationale reformprogram identificerer følgende hovedudfordringer/prioriterede områder: sikring af makroøkonomisk stabilitet, stimulering af viden og innovation, opbygning af et gunstigt og attraktivt miljø for investeringer og arbejde, fremme af beskæftigelsen og forbedring af undervisning og uddannelse og færdighedsindlæring.Kommissionens vurdering af dette program (vedtaget som led i Kommissionens årlige situationsrapport fra december 2006 [2] ) viste, at Letland gør fremskridt med udmøntningen af sit nationale reformprogram, navnlig på det mikroøkonomiske område og beskæftigelsesområdet. De politiske svar på de vigtigste makroøkonomiske udfordringer er mindre omfattende.På baggrund af de identificerede stærke og svage sider blev det henstillet til Letland at føre en strengere finanspolitik, at iværksætte foranstaltninger inden for F&U og innovation og at fremme arbejdskraftudbuddet og produktiviteten ved at forbedre mobilitet, undervisning og uddannelse.Boks: Hovedpunkterne i vurderingen Ved vurderingen af stabilitetsprogrammerne og konvergensprogrammerne skal følgende undersøges, jf. henholdsvis artikel 5, stk. 1, og artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97: om de økonomiske antagelser, som programmet er baseret på, er realistiske den mellemfristede budgetmålsætning, som medlemsstaten fremlægger, og om den tilsigtede tilpasning i retning af den er hensigtsmæssig om de foranstaltninger, der træffes og/eller foreslås for at overholde den tilsigtede tilpasning, er tilstrækkelige til at opfylde den mellemfristede budgetmålsætning under konjunkturforløbet ved vurderingen af den tilsigtede tilpasning i retning af den mellemfristede budgetmålsætning undersøges det, om der gøres en større tilpasningsindsats i økonomiske opgangstider, mens indsatsen kan være mere begrænset i økonomiske nedgangstider, og for de medlemsstater, der deltager i euroområdet og ERM II, undersøges det, om den pågældende medlemsstat sikrer en årlig forbedring i sin konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger, på 0,5 % af BNP som benchmark for at opfylde sin mellemfristede budgetmålsætning når kursen for tilpasning af den mellemfristede budgetmålsætning fastlægges (for medlemsstater, der endnu ikke har nået den), eller når der tillades en midlertidig afvigelse fra den mellemfristede budgetmålsætning (for medlemsstater, der har nået den), undersøges gennemførelsen af større strukturreformer, som har direkte langsigtede omkostningsbesparende virkninger (bl.a. ved at øge den potentielle vækst) og derfor har en konstaterbar indvirkning på de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt (på den betingelse, at der bevares en passende sikkerhedsmargen med hensyn til referenceværdien på 3 % af BNP, og at budgetstillingen i programperioden forventes at vende tilbage til den mellemfristede budgetmålsætning), idet man bør være særlig opmærksom på pensionsreformer, som indfører et flersøjlesystem, der omfatter en obligatorisk, fuldt finansieret søjle om medlemsstaternes økonomiske politik er i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Når det vurderes, om programmets makroøkonomiske antagelser er realistiske, sker det med henvisning til prognosen fra Kommissionens tjenestegrene fra efteråret 2006, idet der også tages hensyn til den i fællesskab aftalte metode til beregning af det potentielle output og de konjunkturkorrigerede saldi. Vurderingen af overensstemmelsen med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik sker på baggrund af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik med hensyn til de offentlige finanser, der indgår i de integrerede retningslinjer for perioden 2005-2008. Vurderingen skal desuden omfatte en undersøgelse af: udviklingen i gældskvoten og udsigterne for de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt, som der bør lægges "tilstrækkelig vægt på i forbindelse med overvågningen af budgetstillingerne" ifølge Rådets rapport af 20. marts 2005 om "en bedre gennemførelse af stabilitets- og vækstpagten". I en meddelelse fra Kommissionen af 12. oktober 2006 beskrives fremgangsmåden for vurderingen af den langsigtede holdbarhed[3] graden af integration med det nationale reformprogram, som medlemsstaterne har fremlagt i forbindelse med Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse. I sin følgeskrivelse af 7. juni 2005 til Det Europæiske Råd om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for perioden 2005-2008 anførte Økofin-Rådet, at de nationale reformprogrammer skal være i overensstemmelse med stabilitets- og konvergensprogrammerne overensstemmelsen med adfærdskodeksen[4], hvori der bl.a. fastlægges en fælles struktur og et fælles sæt datatabeller for stabilitets- og konvergensprogrammerne. |-  Henstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Letlands opdaterede konvergensprogram, 2006-2009RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[5], særlig artikel 9, stk. 3,under henvisning til henstilling fra Kommissionen,efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg —AFGIVET FØLGENDE UDTALELSE:4.  Den [27. marts 2007] gennemgik Rådet Letlands opdaterede konvergensprogram, som dækker perioden 2006-2009 [6].5.  Det makroøkonomiske scenario, der ligger til grund for programmet, forventer en "blød landing" for økonomien med en opbremsning i den reale BNP-vækst fra 11,5 % i 2006 til 8,0 % i gennemsnit i resten af programperioden. På basis af de disponible oplysninger forekommer dette scenario at være baseret på realistiske vækstantagelser. Der er dog stor sandsynlighed for en meget mindre gunstig makroøkonomisk udvikling i betragtning af de betydelige uligevægte over for udlandet og den lettiske økonomis overophedede tilstand. Programmets inflationsfremskrivninger synes at være til den lave side.6.  For 2006 skønnes det offentlige underskud at blive på 1,0 % af BNP i Kommissionens tjenestegrenes prognose fra efteråret 2006, hvilket skal sammenlignes med det mål om et underskud på 1,5 % af BNP, der var fastsat i den forrige opdatering af konvergensprogrammet. Det opdaterede program forventer et underskud på 0,4 % af BNP, hvilket er plausibelt vurderet på baggrund af de højere indtægter end forventet og på trods af virkningen af budgetændringerne i oktober 2006, hvorved udgifterne øgedes med skønsmæssigt 1,5 % af BNP.7.  Hovedmålsætningen for den mellemfristede budgetstrategi er gradvis at forbedre de finanspolitiske udsigter og opnå et budget i balance senest i 2010. At opfylde denne målsætning vil kræve en betydelig konsolideringsindsats efter forværringen i 2006 og 2007 med næsten 1½ procentpoint af BNP. Den planlagte tilpasning i 2008 og 2009 er identisk for den samlede saldo og den primære saldo, nemlig henholdsvis 0,4 og 0,5 procentpoint af BNP. I forhold til den forrige opdatering er de planlagte budgetmål strengere, men tilpasningen er fortsat koncentreret i den sidste del af programperioden for at kunne udnytte et gunstigere makroøkonomisk scenario. Efter den betydelige lempelse af udgiftskvoten i 2007 forventer programmet en budgetkonsolidering i årene 2008-2009 gennem en forøgelse af indtægtskvoten med 0,4 procentpoint årligt, mens udgiftskvoten i det store og hele holdes konstant. Indtægtskvoten forventes udelukkende at stige som følge af højere “andre” indtægter, hvilket dækker over en øget tilstrømning af EU-midler. Som følge heraf er udgiftskvoten for den komponent, der udgøres af de faste bruttoinvesteringer, stigende, hvilket efter 2007 mere eller mindre opvejes af et fald i "andre" udgifter (som i programmet inkluderer en del af forbrugsudgifterne) med ¾ procentpoint i 2008 og i de sociale overførsler med ½ procentpoint i 2009.8.  Den strukturelle saldo (dvs. den konjunkturkorrigerede saldo uden engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger), beregnet efter den i fællesskab aftalte metode, ventes at forringes fra et underskud på 1 % af BNP i 2006 til et underskud på 1¾ % af BNP i 2007 og at forbedres til et overskud på ¼ % i 2009. Den mellemfristede budgetmålsætning, der opereres med i programmet, er et underskud på den strukturelle saldo på 1 % af BNP, som programmet sigter mod at nå omkring 2008 som i den forrige opdatering. Da den mellemfristede budgetmålsætning er strengere end den laveste benchmark (et anslået underskud på ca. 2 % af BNP), skulle opfyldelsen af den opfylde målet om at give en sikkerhedsmargen mod et uforholdsmæssigt stort underskud. Den mellemfristede budgetmålsætning ligger inden for det bånd, der er angivet for euroområdet og i ERM II-staterne i stabilitets- og vækstpagten og adfærdskodeksen, og afspejler på passende vis gældskvoten og den gennemsnitlige potentielle outputvækst på lang sigt.9.  Usikkerhedsmomenterne i forbindelse med budgetfremskrivningerne i programmet synes i det store og hele at være afbalanceret i 2007, men budgetresultatet kan blive værre end ventet i programmet fra 2008 på grund af risiciene i tilknytning til det makroøkonomiske scenario. Budgetstrategien bygger på en stigning i indtægtskvoten og et fald i de sociale overførslers og "andre" udgifters (som i programmet inkluderer en del af forbrugsudgifterne) andel af BNP, hvilket kunne have være bedre dokumenteret i betragtning af, at der ifølge opdateringen forventes indført formelle mellemfristede rammer for programmering af og kontrol med de offentlige finanser fra 2008 og fremefter.10.  I lyset af denne risikovurdering er budgetstillingen i programmet muligvis ikke tilstrækkelig til at sikre, at den mellemfristede budgetmålsætning opfyldes i 2008, således som det er planlagt i programmet. Den synes dog at give tilstrækkelig sikkerhedsmargen mod en overskridelse af underskudstærsklen på 3 % af BNP under normale makroøkonomiske udsving igennem hele programperioden. Hvis man ser bort fra 2007, er tempoet i tilpasningen hen imod den mellemfristede budgetmålsætning, der følger af programmet, stort set i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten, som fastsætter, at tilpasningen bør være større i økonomiske opgangstider og kan være lavere i økonomiske nedgangstider. 2007 udgør dog klart er år, hvor tilpasningskursen bevæger sig væk fra den mellemfristede budgetmålsætning i økonomiske opgangstider, hvilket ikke er i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten. En stærkere strukturel tilpasning i begyndelsen af programperioden vil være en passende foranstaltning for at understøtte en stabil makroøkonomisk konvergensproces og afbøde risiciene i tilknytning til den uafbalancerede økonomiske vækst.11.  Ifølge stabilitets- og vækstpagten bør der tages hensyn til “større strukturreformer” med en kontrollerbar indvirkning på de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt, når kursen for tilpasning af den mellemfristede budgetmålsætning fastlægges. Den mellemfristede budgetstrategi, der skitseres i programmet, omfatter en midlertidig afvigelse fra tilpasningskursen hen imod den mellemfristede budgetmålsætning i 2007. Det bemærkes i programmet, at den igangværende pensionsreform gradvis vil reducere de sociale bidrag i den offentlige saldo, og at bidraget til pensionsordningen under anden søjle vil stige fra 0,4 % af BNP i 2006 til 1,7 % af BNP i 2009. Den forværring i den strukturelle saldo, der forventes i programmet, vil, hvis den korrigeres med virkningen af den trinvise gennemførelse af pensionsreformen, blive på ½ % af BNP i 2007 efterfulgt af forbedringer på 1½ % i 2008 og på 1¼ % i 2009. Selv om nettoudgifterne til pensionsreformen kan tages i betragtning ved vurderingen af tilpasningskursen hen imod den mellemfristede budgetmålsætning, er tilpasningen i 2007, selv om der tages højde for disse udgifter, ikke i overensstemmelse med pagten. På den anden side udgør den sundhedsreform og de offentlige investeringsprojekter, der er omtalt i programmet, ikke strukturreformer, som kan danne grundlag for en midlertidig afvigelse, idet disse foranstaltninger ikke er specificeret tilstrækkelig detaljeret, og deres betydelige gunstige indvirkning på de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt ikke er dokumenteret i programmet.12.  Den offentlige bruttogæld skønnes at have nået 10,7 % af BNP i 2006, hvilket er et godt stykke under traktatens referenceværdi på 60 % af BNP. Programmet venter, at gældskvoten falder med 1,3 procentpoint igennem programperioden og når ned på 9,4 % af BNP i 2009.13.  Den langsigtede budgetvirkning af befolkningens aldring i Letland er lavere end EU-gennemsnittet, og de aldersrelaterede udgifter som en andel af BNP forventes at falde igennem de kommende årtier under indflydelse af den udgiftsreducerende virkning af reformen af pensionssystemet. Det nuværende bruttogældsniveau er meget lavt i Letland, og en forbedring af den strukturelle budgetstilling som planlagt i det opdaterede konvergensprogram vil bidrage til at holde risiciene i tilknytning til de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt i ave. Samlet set synes Letland at stå over for en lav risiko med hensyn til de offentlige finansers holdbarhed.14.  Konvergensprogrammet indeholder en kvalitativ vurdering af den samlede virkning af rapporten fra oktober 2006 om udmøntningen af det nationale reformprogram inden for rammerne af den mellemfristede finanspolitiske strategi. Desuden giver det visse oplysninger om de direkte budgetudgifter eller budgetbesparelser som følge af de vigtigste planlagte reformer i det nationale reformprogram, og dets budgetfremskrivninger tager eksplicit højde for virkningerne på de offentlige finanser af de foranstaltninger, der beskrives i det nationale reformprogram. De foranstaltninger vedrørende de offentlige finanser, der er planlagt i konvergensprogrammet, ser ud til at være i overensstemmelse med de foranstaltninger, der er planlagt i det nationale reformprogram. Navnlig omfatter begge programmer en betydelig stigning i de offentlige investeringer, og konvergensprogrammet beskriver mere detaljeret de foranstaltninger, der skal gennemføres for at forbedre de institutionelle rammer for de offentlige finanser, bl.a. indførelse af flerårige budgetrammer.15.  Budgetstillingen i programmet er kun delvis i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som udgør en del af de integrerede retningslinjer for perioden 2005-2008. Navnlig bidrager den planlagte finanspolitiske kurs ikke i tilstrækkelig grad til at sikre større holdbarhed i den eksterne saldo.16.  Hvad angår de datakrav, der er anført i adfærdskodeksen for stabilitets- og konvergensprogrammerne, giver programmet alle de krævede og de fleste af de frivillige data[7]. Der er dog visse uregelmæssigheder hvad angår standardtabel 2.Den generelle konklusion er, at forværringen i budgetstillingen i 2007 ikke er i overensstemmelse med en forsigtig finanspolitik, der tager sigte på at sikre en holdbar konvergens, bl.a. ved at mindske de eksterne uligevægte og holde inflationen under kontrol. I de efterfølgende år forventer programmet, at der gøres fremskridt i retning af at opfylde den mellemfristede budgetmålsætning i kraft af udsigterne til en stærk vækst, men budgetmålene er ikke ambitiøse, og der er usikkerhed med hensyn til, om de opfyldes fra og med 2008.På baggrund af ovenstående vurdering opfordres Letland til at:(i) mindske risiciene for makroøkonomisk ustabilitet ved at opstille et betydelig mere ambitiøst budgetmål for 2007 og ved snarest muligt at vedtage foranstaltninger – som led i en bredere reformstrategi – der fører til yderligere konsolidering ud over den mellemfristede budgetmålsætning i de efterfølgende år(ii) opstille klarere og mere bindende mellemfristede rammer for programmeringen af og kontrollen med de offentlige finanser.Sammenligning af de centrale makroøkonomiske og budgetmæssige fremskrivninger2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Realt BNP (% ændring) | KP jan. 2007 | 10,2 | 11,5 | 9,0 | 7,5 | 7,5 |KOM nov. 2006 | 10,2 | 11,0 | 8,9 | 8,0 | - |KP nov. 2005 | 8,4 | 7,5 | 7,0 | 7,0 | - |HICP-inflation (%) | KP jan. 2007 | 6,9 | 6,6 | 6,4 | 5,2 | 4,2 |KOM nov. 2006 | 6,9 | 6,7 | 5,8 | 5,4 | - |KP nov. 2005 | 6,9 | 5,6 | 4,3 | 3,5 | - |Outputgab (% af potentielt BNP) | KP jan. 20071 | 0,0 | 1,8 | 1,3 | -0,5 | -2,0 |KOM nov. 20065 | -0,2 | 1,1 | 0,4 | -1,0 | - |KP nov. 20051 | 0,8 | 0,4 | -0,5 | -1,1 | - |Offentlig saldo6 (% af BNP) | KP jan. 2007 | 0,1 | -0,4 | -1,3 | -0,9 | -0,4 |KOM nov. 2006 | 0,1 | -1,0 | -1,2 | -1,2 | - |KP nov. 2005 | -1,5 | -1,5 | -1,4 | -1,3 | - |Primær saldo6 (% af BNP) | KP jan. 2007 | 0,7 | 0,2 | -0,8 | -0,4 | 0,1 |KOM nov. 2006 | 0,7 | -0,4 | -0,7 | -0,7 | - |KP nov. 2005 | -0,7 | -0,8 | -0,6 | -0,6 | - |Konjunkturkorrigeret saldo6 (% af BNP) | KP jan. 20071 | 0,1 | -0,9 | -1,7 | -0,8 | 0,2 |KOM nov. 2006 | 0,2 | -1,3 | -1,3 | -0,9 | - |KP nov. 20051 | -1,7 | -1,6 | -1,3 | -1,0 | - |Strukturel saldo2,6 (% af BNP) | KP jan. 20073 | 0,1 | -0,9 | -1,7 | -0,8 | 0,2 |KOM nov. 20064 | 0,2 | -1,3 | -1,3 | -0,9 | - |KP nov. 2005 | -1,7 | -1,6 | -1,3 | -1,0 | - |Offentlig gæld (% af BNP) | KP jan. 2007 | 12,1 | 10,7 | 10,5 | 10,6 | 9,4 |KOM nov. 2006 | 12,1 | 11,1 | 10,6 | 10,3 | - |KP nov. 2005 | 14,9 | 13,6 | 13,7 | 14,7 | - |Bemærkninger: 1Beregninger foretaget af Kommissionens tjenestegrene på grundlag af oplysningerne i programmet. 2Konjunkturkorrigeret saldo (som i de foregående rækker) uden engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger. 3Der er ingen engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger i programmet. 4Der er ingen engangsforanstaltninger eller andre midlertidige foranstaltninger i Kommissionens prognose fra efteråret 2006. 5Baseret på en skønnet potentiel vækst på henholdsvis 9,3 %, 9,6 %, 9,6 % og 9,5 % i årene 2005-2008. 6Nettoudgifterne til den igangværende pensionsreform (indførelse af anden søjle) er inkluderet i underskuddet. Udgifterne er skønsmæssigt på 0,3 % af BNP i 2005, 0,4 % af BNP i 2006, 0,6 % af BNP i 2007, 1,3 % af BNP i 2008 og 1,5 % af BNP i 2009. Den ændring i den strukturelle saldo på årsbasis, der forventes i programmet, korrigeret for virkningen af den trinvise gennemførelse af pensionsreformen, vil betyde en forværring på 0,6 % af BNP i 2007 og en forbedring på 1,6 % i 2008 og på 1,2 % i 2009. Kilde: Konvergensprogrammet (KP), Kommissionens økonomiske prognose fra efteråret 2006 (KOM), beregninger foretaget af Kommissionens tjenestegrene. |[1] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 1055/2005 (EUT L 174 af 7.7.2005, s. 1). Alle de dokumenter, der henvises til i denne tekst, findes på følgende websted:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Meddelelse fra Kommissionen til Det Europæiske Råds forårsmøde, “Gennemførelsen af den fornyede Lissabon-strategi for vækst og beskæftigelse – Resultaternes år”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet, "De offentlige finansers langsigtede holdbarhed i EU", 12.10.2006, KOM(2006) 574, og Europa-Kommissionen, Generaldirektoratet for Økonomiske og Finansielle Anliggender, "The long-term sustainability of public finances in the European Union", European Economy No 4/2006.[4] "Specifikationer om gennemførelsen af stabilitets- og vækstpagten og retningslinjer for stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form", godkendt af Økofin-Rådet den 11. oktober 2005.[5] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 1055/2005 (EFT L 174 af 7.7.2005, s. 1). De dokumenter, der henvises til i denne tekst, findes på følgende websted:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[6] Efter dannelsen af en ny regering i november 2006 efter valget i oktober blev opdateringen forelagt seks uger efter fristen den 1. december, der er fastsat i adfærdskodeksen.[7] Programmet mangler bl.a. data om underkomponenterne i stock-flow-tilpasningen og visse elementer i tabellen for de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt.


title: Kommissionens henstilling (EU) 2016/1318 af 29. juli 2016 om retningslinjer for fremme af næsten energineutrale bygninger og bedste praksis for at sikre, at alle nye bygninger er næsten energineutrale senest i 2020

text:
               2.8.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 208/46

         KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2016/1318
   af 29. juli 2016
   om retningslinjer for fremme af næsten energineutrale bygninger og bedste praksis for at sikre, at alle nye bygninger er næsten energineutrale senest i 2020
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Bygninger er centrale i EU's energieffektivitetspolitik, da de tegner sig for næsten 40 % (1) af det endelige energiforbrug.

               (2)

               Byggesektorens betydning for forbedring af energieffektiviteten blev fremhævet i meddelelsen fra Europa-Kommissionen om energieffektivitet og dens bidrag til energiforsyningssikkerheden og den klima- og energipolitiske ramme for 2030 (2) samt i Europa-Kommissionens meddelelse om en rammestrategi for en modstandsdygtig energiunion med en fremadskuende klimapolitik (3).

               (3)

               Fuld gennemførelse og håndhævelse af eksisterende energilovgivning anerkendes som den højeste prioritet ved oprettelse af Energiunionen.

               (4)

               Direktivet om bygningers energimæssige ydeevne er det primære lovgivningsinstrument til forbedring af bygningers energieffektivitet inden for rammerne af energieffektivitetsmålene 2020.

               (5)

               Direktivets artikel 9 fastsætter et specifikt mål om, at alle nye bygninger skal være næsten energineutrale senest ved udgangen af 2020. Den ubetydelige eller meget lille energimængde, der kræves, bør i meget væsentlig grad dækkes af energi fra vedvarende energikilder.

               (6)

               Den nationale lovgivning, der gennemfører kravene i artikel 9, stk. 1, skal sikre, at alle nye bygninger er næsten energineutrale senest den 31. december 2020. Det samme mål om næsten energineutrale bygninger, men med en kortere frist frem til 31. december 2018, gælder for nye bygninger, der anvendes og ejes af offentlige myndigheder. Det bør sikre en gennemsigtig national lovramme for økonomiske aktører vedrørende krav til nye bygningers energimæssige ydeevne fra udgangen af 2020.

               (7)

               Parallelt med kravene til nye bygninger indeholder direktivet krav om, at medlemsstaterne udarbejder støttepolitikker med henblik på at stimulere modernisering af den eksisterende bygningsmasse i retning af næsten energineutrale niveauer.

               (8)

               Kommissionen har udarbejdet en rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om medlemsstaternes fremskridt i retning af næsten energineutrale bygninger (4). Der er indsamlet yderligere oplysninger fra medlemsstaterne i medfør af deres indberetningsforpligtelse om dette emne.

               (9)

               Medlemsstaternes fremskridt er langsomt blevet forbedret, men forbedringen bør gå hurtigere. Selv om der er indført flere nationale foranstaltninger til at understøtte væksten i næsten energineutrale bygninger, bør medlemsstaterne øge indsatsen for at sikre, at alle nye bygninger er næsten energineutrale inden for direktivets frister.

               (10)

               Direktivet om bygningers energimæssige ydeevne revideres i øjeblikket. Principperne vedrørende næsten energineutrale bygninger er en af hjørnestenene i det aktuelle direktiv, og det forudsættes, at de vil blive normen for nye bygninger fra 2020. Som led i revisionen vurderes det, om der er behov for yderligere foranstaltninger frem til 2030. Udarbejdelsen af nye politikker og tilgange bør hvile på et solidt fundament. Det er altafgørende, at kravene vedrørende næsten energineutrale bygninger med frist ultimo 2020 gennemføres i fuldt omfang.

               (11)

               Det understøttes yderligere af direktivets artikel 9, stk. 4, hvori det fastsættes, at Kommissionen kan fremsætte en anbefaling til medlemsstaterne vedrørende næsten energineutrale bygninger —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

               1.

               Medlemsstaterne bør følge de retningslinjer, der fremgår af bilaget til denne henstilling. Ved at følge retningslinjerne sikres det, at alle nye bygninger er næsten energineutrale senest den 31. december 2020, og medlemsstaterne kan nemmere udarbejde nationale planer for at øge antallet af næsten energineutrale bygninger.

               2.

               Henstillingen bør offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 29. juli 2016.

            På Kommissionens vegne

         Miguel ARIAS CAÑETE

            Medlem af Kommissionen

      (1)  Se »Energy, transport and environment indicators, 2012 edition«, Europa-Kommissionen. I forbindelse med denne vurdering blev det endelige energiforbrug i husholdninger og virksomheder inden for servicesektoren slået sammen. Således er f.eks. elforbruget til udstyr medtaget, mens energiforbruget i industribygninger ikke er medtaget.

      (2)  SWD(2014) 255 final.

      (3)  Pakke vedrørende energiunionen COM(2015) 80 final.

      (4)  COM(2013) 483 final/2.

      BILAG
      1.   INDLEDNING
      Efter indførelsen af effektivitetskrav i nationale bygningsreglementer er energiforbruget i nye bygninger i dag kun halvdelen af, hvad det er for typiske bygninger fra 1980'erne.
      Ifølge direktivet om bygningers energimæssige ydeevne (herefter »direktivet«) skal medlemsstaterne opstille mindstekrav til den energimæssige ydeevne for nye bygninger og eksisterende bygninger, der gennemgår større renoveringsarbejder. Ud over disse mindstekrav indeholder direktivet et klart krav om, at alle nye bygninger ved årtiets slutning skal have et ubetydeligt eller meget lille energibehov og kunne klassificeres som næsten energineutrale bygninger. Den eksisterende bygningsmasse er imidlertid gammel og bliver kun langsomt renoveret. I overensstemmelse med direktivet skal den eksisterende bygningsmasse også gradvis bringes op til tilsvarende standarder.
      Fuld gennemførelse og håndhævelse af den eksisterende energilovgivning anerkendes som den højeste prioritet ved oprettelse af energiunionen (1). Sikring af, at alle nye bygninger er næsten energineutrale senest den 31. december 2020 (offentlige bygninger to år før) og støtte til omdannelsen af den eksisterende bygningsmasse til næsten energineutrale standarder er to grundlæggende krav i den eksisterende lovgivning.
      2.   KONTEKST: DIREKTIVETS BESTEMMELSER OM NÆSTEN ENERGINEUTRALE BYGNINGER
      2.1.   Begrebet næsten energineutrale bygninger

      I direktivets artikel 2, stk. 2, forstås ved en næsten energineutral bygning »en bygning, der har en meget høj energimæssig ydeevne, fastlagt i overensstemmelse med bilag I. Den ubetydelige eller meget lille energimængde, der kræves, bør i meget væsentlig grad dækkes af energi fra vedvarende energikilder, herunder vedvarende energi produceret på stedet eller i nærheden«.
      I den første del af definitionen etableres energimæssig ydeevne som den bestemmende faktor, der gør en bygning til en »næsten energineutral bygning«. Den energimæssige ydeevne skal være meget høj og fastlagt i overensstemmelse med direktivets bilag I. I definitionens anden del anføres vejledende principper til at opnå den meget høje energimæssige ydeevne ved at sørge for, at den meget lille energimængde, der således kræves, dækkes af energi fra vedvarende energikilder.
      Begrebet næsten energineutral bygning afspejler samspillet mellem foranstaltninger vedrørende vedvarende energi og energieffektivitet. En vedvarende energikilde på stedet vil reducere den leverede nettomængde energi. I mange tilfælde vil en vedvarende energikilde på stedet ikke være nok til at bringe energibehovet ned på næsten nul uden yderligere energieffektivitetsforanstaltninger eller en væsentlig nedgang i primærenergifaktorerne for vedvarende energikilder uden for stedet. Højere og strengere krav til højeffektive næsten energineutrale bygninger vil således også fremme vedvarende energikilder på stedet og bør medføre tilpasning af primærenergifaktorerne for energibærere uden for stedet, idet der tages højde for deres indhold af vedvarende energi.
      Direktivet indeholder en rammedefinition af næsten energineutrale bygninger, men den nærmere anvendelse heraf i praksis (f.eks. hvad består »meget høj energimæssig ydeevne« i, og hvad er anbefalingen med hensyn til det væsentlige bidrag fra »energi fra vedvarende energikilder«?) er medlemsstaternes ansvar, når de gennemfører direktivets artikel 9 i national ret.
      2.1.1.   Hvad er en »næsten energineutral« bygnings energimæssige ydeevne?

      Energimæssig ydeevne defineres som (2)»den energimængde, der ifølge beregninger eller målinger er behov for til dækning af det energiforbrug, som er forbundet med en typisk brug af bygningen, herunder bl.a. energi til opvarmning, køling, ventilation, varmt vand og belysning«. Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 244/2012 (3) med tilhørende retningslinjer (4) indeholder nyttig vejledning i, hvordan man beregner en bygnings energimæssige ydeevne (5).
      Ifølge forordningens bilag I, afsnit 3, begynder beregningen af energimæssig ydeevne med at beregne det endelige energibehov (6) til opvarmning og køling og slutter med beregning af nettoprimærenergien. Beregningen bevæger sig fra bygningens behov til kilden (dvs. til primærenergien).
      I henhold til direktivet kan medlemsstaterne benytte deres nationale primærenergifaktorer til at omdanne den endelige leverede energi til primærenergi og beregne bygningens energimæssige ydeevne.
      Primærenergiforbruget skal beregnes ved hjælp af primærenergifaktorer pr. energibærer (dvs. el, olie til opvarmning, biomasse, fjernvarme og fjernkøling). I den delegerede forordnings tilhørende retningslinjer anbefales det at bruge en primærenergifaktor på 2,5 for både leveret og eksporteret elektricitet.
      Energiproduktion på stedet (hvor energien forbruges på stedet eller eksporteres) mindsker det behov for primærenergi, der forbindes med leveret energi.
      Formålet med beregningen af energimæssig ydeevne er i sidste ende at bestemme det samlede årlige energiforbrug i nettoprimærenergi, som svarer til energiforbruget til opvarmning, køling, ventilation, varmt vand og belysning. Den årlige afbalancering er i overensstemmelse med direktivets gældende rammer. Flere studier indikerer imidlertid, at der kan være fordele ved at beregne energibalancen med mindre tidsintervaller (f.eks. for at fange daglige og sæsonmæssige effekter) (7).
      I overensstemmelse med artikel 4, stk. 1, skal mindstekravene tage hensyn til almindelige indeklimabetingelser med henblik på at undgå mulige negative effekter som for eksempel utilstrækkelig ventilation. For at undgå forringelse af den indendørs luftkvalitet, komforten og sundhedsforholdene i den europæiske bygningsmasse (8) bør den trinvise stramning af mindstekravene til energimæssig ydeevne som følge af implementering af næsten energineutrale bygninger i hele Europa ledsages af passende indeklimastrategier.
      På tilsvarende måde er der studier (9), som peger på, at nye og renoverede bygninger ofte ikke når den planlagte energimæssige ydeevne. Der bør indføres mekanismer til at kalibrere beregningen af energimæssig ydeevne i forhold til det faktiske energiforbrug.
      2.1.2.   Forholdet mellem det omkostningsoptimale niveau og niveauet for næsten energineutrale bygninger

      I direktivet fastsættes et benchmarkingsystem (det omkostningsoptimale princip), som kan udgøre en rettesnor for medlemsstaternes fastsættelse af krav til energimæssig ydeevne i nationale eller regionale bygningsreglementer og i den regelmæssige gennemgang heraf. I henhold til direktivet er det omkostningsoptimale niveau (10) det laveste ambitionsniveau for både renoveringer og nye bygninger.
      I overensstemmelse med de omkostningsoptimale krav i henhold til direktivets artikel 5 gennemgås de nationale mindstekrav til energimæssig ydeevne hvert femte år og strammes, hvis de er betydeligt mindre ambitiøse end de nationale omkostningsoptimale niveauer.
      Den omkostningsoptimale metode sætter medlemsstaterne i stand til at definere omfanget af krav til næsten energineutrale bygninger i 2020. Det kræver vurdering og sammenligning af forskellige foranstaltninger vedrørende energieffektivitet og vedvarende energi, både hver for sig og i kombinationer, som led i pakker af foranstaltninger, der anvendes på referencebygninger.
      For at definere og overholde niveauet for næsten energineutrale bygninger kan medlemsstaterne således bruge forskellige kombinationer af foranstaltninger vedrørende isolering eller andre foranstaltninger til at forbedre energieffektiviteten, inkludere højeffektive tekniske bygningsinstallationer samt anvende vedvarende energikilder på stedet (11). Som led i de omkostningsoptimale beregninger skal medlemsstaterne undersøge, hvor meget hver af disse tre typer foranstaltninger bidrager.
      Medlemsstaterne skal definere primærenergifaktorerne pr. energibærer. Primærenergifaktorerne kan være baseret på nationale eller regionale gennemsnitsværdier eller specifikke værdier. Faktorerne skal tage højde for indholdet af vedvarende energi i den energi, der leveres til bygningen, herunder fra kilder i nærheden, for at sikre lige vilkår for vedvarende energikilder på og uden for stedet.
      Det er vigtigt at huske på, at det næsten energineutrale bygningskoncept træder i kraft fra januar 2021 for de fleste nye bygninger (og fra januar 2019 for nye offentlige bygninger). På det tidspunkt vil teknologiomkostningerne sandsynligvis være lavere som reaktion på, at markederne er modnet og mængderne er større. Det er således sandsynligt, at niveauet for næsten energineutrale bygninger vil svare til det omkostningsoptimale niveau for 2020.
      Beviserne tyder på, at det er nok med en kombination af eksisterende teknologier vedrørende energibesparelse, energieffektivitet og vedvarende energityper for at kunne nå et passende mål for næsten energineutrale bygninger (12). Det er endnu ikke klarlagt, hvilke teknologier der kræves for at nå dertil senest i 2021. En analyse af de omkostningsoptimale indberetninger, der kræves i henhold til direktivets artikel 5, tyder på, at det er muligt at opnå en smidig overgang mellem optimale omkostninger og næsten energineutrale bygninger (13).
      Hver omkostningsoptimale cyklus på fem år giver mulighed for at fastlåse forbedringer af energieffektiviteten i nationale bygningsreglementer, efterhånden som nye teknologier beviser deres værd i praksis, og udgør også en chance for at ændre reglerne om bygningers energimæssige ydeevne for at indhente afstanden til omkostningsoptimale niveauer. Efter 2020 vil det omkostningsoptimale princip give mulighed for løbende forbedring af ambitionsniveauet for kravene om, at nye bygninger skal være næsten energineutrale, som led i den regelmæssige gennemgang af nationale bygningsreglementer for nye og eksisterende bygninger.
      2.1.3.   Hvordan bidrager vedvarende energikilder?

      En særlig vigtig målsætning har været at integrere vedvarende energikilder i den nationale gennemførelse af næsten energineutrale bygninger. I henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF (14) (herefter »direktivet om vedvarende energikilder«) skal medlemsstaterne i deres byggeforskrifter og bygningsreglementer indføre passende foranstaltninger til at øge andelen af alle former for energi fra vedvarende energikilder i byggesektoren (15).
      Sådanne foranstaltninger supplerer kravene til næsten energineutrale bygninger i direktivet om bygningers energimæssige ydeevne. Direktivets bestemmelser bidrager naturligvis til anvendelsen af vedvarende energikilder, navnlig på stedet, da energiproduktion på stedet reducerer den primærenergi, der er forbundet med den leverede energi. På den måde indgår vedvarende energikilder på stedet altid i beregningen af bygningens energimæssige ydeevne.
      Mens flere medlemsstater opstiller krav om en andel af vedvarende energi i forhold til primærenergiforbruget eller opstiller et mindstekrav om et bidrag fra vedvarende energi i kWh/(m2/å), opstiller andre indirekte krav, f.eks. et lavt ikkevedvarende primærenergiforbrug, der kun kan opfyldes, hvis den vedvarende energi indgår i bygningskonceptet (16). Denne fleksibilitet giver mulighed for tilpasning til nationale og lokale forhold (bygningstype, klima, udgifter til sammenlignelige teknologier med vedvarende energi og tilgængelighed, optimal kombination med foranstaltninger på efterspørgselssiden, bebyggelsestæthed osv.). De vedvarende energisystemer, der anvendes hyppigst i næsten energineutrale bygninger, er solvarmeanlæg og PV-systemer på bygningen. Andre vedvarende energikilder, der anvendes i sådanne bygninger, er geotermiske anlæg (fra jordvarmepumper) og biomasse.
      For eksempel er vedvarende energiteknologier som solvarmeanlæg og PV-systemer mere omkostningseffektive i et middelhavsklima (hvor solen skinner mere) end under andre klimaforhold. Det betyder, at det relative bidrag fra disse teknologier til strammere krav til energimæssig ydeevne kan være højere.
      Hvad angår vedvarende energikilder uden for stedet, herunder energikilder i nærheden, f.eks. fjernvarme og fjernkøling (17), vil andelen af vedvarende energi i kombinationen af energibærere (f.eks. i elnetblandingen, når energibæreren er el) påvirke bygningens energimæssige ydeevne via primærenergifaktorer. Medlemsstaterne benytter sig af denne fleksibilitet, efterhånden som der konstateres betydelige forskelle i primærenergifaktorer mellem energibærerne generelt og især for de fleste vedvarende energikilder og -teknologier (18).
      2.2.   Hvad skal nationale definitioner af næsten energineutrale bygninger omfatte?

      De fleste medlemsstater (19) benytter allerede en primærenergiindikator i kWh/(m2/å) i overensstemmelse med bilag I. Desuden medtager mange medlemsstater andre parametre som U-værdier for klimaskærmens komponenter, nettoenergi og endelig energi til opvarmning og køling og CO2-emissioner.
      Omkring 60 % af medlemsstaterne har fastlagt deres nærmere anvendelse af definitionen af næsten energineutrale bygninger i et juridisk dokument (f.eks. byggeforskrifter eller energidekret).
      Medlemsstaternes nærmere anvendelse i praksis af definitionen af næsten energineutrale bygninger skal omfatte en talindikator for forbrug af primærenergi, udtrykt i kWh(m2/å) (20). Den nærmere anvendelse skal medtages i de nationale gennemførelsesforanstaltninger eller i den nationale plan med henblik på at øge antallet af næsten energineutrale bygninger.
      2.3.   Nye bygninger: tidslinje for mål vedrørende næsten energineutrale bygninger

      I henhold til artikel 9, stk. 1, i direktivet om bygningers energimæssige ydeevne sikrer medlemsstaterne:

                  »a)

                  at alle nye bygninger er næsten energineutrale senest den 31. december 2020, og

                  b)

                  at nye bygninger, der anvendes og ejes af offentlige myndigheder, efter den 31. december 2018 er næsten energineutrale.«

            Den nationale lovgivning, der gennemfører artikel 9, stk. 1, skal indeholde bestemmelser, foranstaltninger eller politikker til at sikre, at alle nye bygninger er næsten energineutrale senest den 31. december 2020. Tilsvarende skal nye bygninger, der anvendes eller ejes af den offentlige sektor, være næsten energineutrale senest den 31. december 2018.
      Med henblik på forberedelse af gennemførelsen af artikel 9, stk. 1, skulle de nationale planer for at øge antallet af næsten energineutrale bygninger bl.a. indeholde delmål for forbedring af nye bygningers energimæssige ydeevne senest i 2015. Målene kunne vedrøre en minimumsandel i procent af nye bygninger, der skulle være næsten energineutrale senest på det tidspunkt.
      Medlemsstaterne skal sikre, at kravene i artikel 9, stk. 1, litra a), er opfyldt senest den 31. december 2020, og at kravene i artikel 9, stk. 1, litra b), er opfyldt senest den 31. december 2018. Selv om disse datoer ligger ude i fremtiden, var fristen for gennemførelse af artikel 9 i national ret den 9. januar 2013 (21). Senest denne dato skulle alle bestemmelser i artikel 9 vedrørende næsten energineutrale bygninger være afspejlet i nationale gennemførelsesforanstaltninger. Det er nødvendigt med sådan en lang overgangsperiode i betragtning af den tid, det tager at planlægge, opnå tilladelse til og opføre en bygning.
      Fastsættelse af disse mål i national ret fremmer gennemsigtigheden af politiske mål og synligheden for økonomiske aktører og andre interessenter af fremtidige krav vedrørende nye bygningers energimæssige ydeevne.
      Endvidere skal medlemsstaterne ifølge artikel 9, stk. 1, sikre, at »alle nye bygninger er næsten energineutrale« senest på de relevante datoer. Derfor vil borgere, som køber nyopførte bygninger eller lejligheder i 2021 forvente, at markedet har udviklet sig i overensstemmelse med disse mål, og at bygningerne er næsten energineutrale.
      Erfaringen fra byggesektoren viser, at tidspunktet for afslutning af en bygnings opførelse eller for dens færdiggørelse kan være usikkert og blive forsinket. Derfor skal medlemsstaterne indregne gyldighedsperioden for byggetilladelser, den tid, det tager at opføre og færdiggøre bygningen, samt målene i direktivets artikel 9, stk. 1, for at undgå manglende opfyldelse af forpligtelsen til at sikre, at alle nye bygninger er næsten energineutrale senest i januar 2021.
      2.4.   Politikker og foranstaltninger til fremme af næsten energineutrale bygninger

      Ifølge artikel 9, stk. 1, udarbejder medlemsstaterne nationale planer for at øge antallet af næsten energineutrale bygninger. De elementer, som de nationale planer mindst skal indeholde, fastlægges ved artikel 9, stk. 3, som følger:
      »De nationale planer skal bl.a. omfatte følgende elementer:

                  a)

                  medlemsstatens nærmere anvendelse i praksis af definitionen af næsten energineutrale bygninger, der afspejler de nationale, regionale eller lokale forhold, og med en talindikator for forbrug af primærenergi, udtrykt i kWh/m2 pr. år …

                  b)

                  delmål for forbedring af nye bygningers energimæssige ydeevne senest i 2015 …

                  c)

                  oplysninger om politikker og finansielle eller andre foranstaltninger (…), herunder nærmere enkeltheder (…) vedrørende brug af energi fra vedvarende energikilder i nye bygninger og eksisterende bygninger, der gennemgår større renoveringsarbejder, inden for rammerne af artikel 13, stk. 4, i direktiv 2009/28/EF og artikel 6 og 7 i nærværende direktiv.«

            2.5.   Støtte til at gøre eksisterende bygninger næsten energineutrale

      Direktivet omfatter også forpligtelser med hensyn til næsten energineutrale bygninger vedrørende eksisterende bygninger uden en fastsat frist eller en forpligtelse til at opstille mindstekrav for energimæssig ydeevne. I henhold til artikel 9, stk. 2, i direktivet om bygningers energimæssige ydeevne udarbejder medlemsstaterne »desuden politikker med den offentlige sektor som eksempel og træffer foranstaltninger, såsom fastsættelsen af mål, med henblik på at stimulere omdannelsen af bygninger, der moderniseres, til næsten energineutrale bygninger, og de underretter Kommissionen derom i de nationale planer …«.
      Støtte til omdannelsen af den eksisterende bygningsmasse til næsten energineutrale bygninger i henhold til direktivets artikel 9, stk. 2, bør indeholde et element om at øge brugen af energi fra vedvarende energikilder (artikel 9, stk. 3, litra c)). Desuden kræves det ved artikel 13, stk. 6, i direktivet om vedvarende energikilder, at medlemsstaterne fremmer anvendelsen af opvarmning og køling baseret på vedvarende energikilder i deres bygningsreglementer og byggeforskrifter.
      Artikel 9, stk. 2, sigter derfor mod at øge renoveringsdybden i kraft af nationale politikker, der fremmer omdannelse af eksisterende bygninger til et dybere, næsten energineutralt niveau. Forpligtelsen i direktivets artikel 9, stk. 2, suppleres af nationale langsigtede bygningsstrategier i henhold til artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/27/EU (22), som bør øge renoveringsprocenten ved at mobilisere finansiering af og investering i renovering af bygninger. De langsigtede renoveringsstrategier kombinerer de ovennævnte elementer i direktivet om energieffektivitet (renoveringsprocent) og direktivet om bygningers energimæssige ydeevne (renoveringsdybde).
      Rammedefinitionen af næsten energineutrale bygninger i direktivet om bygningers energimæssige ydeevne sondrer ikke mellem nye og eksisterende bygninger. En sådan sondring kan være misvisende over for forbrugerne, f.eks. i tilfælde af forskellige attesteringskategorier for nye og eksisterende bygningers energimæssige ydeevne.
      »Renovering til en næsten energineutral bygning« betyder således renovering i et omfang, der giver mulighed for at opfylde kravene til energimæssig ydeevne på niveau med næsten energineutrale bygninger. Det udelukker ikke forskellige tidsforløb og forskellig finansiel støtte til eksisterende bygninger, idet det anerkendes, at det tager længere tid, før niveauerne for næsten energineutrale bygninger er omkostningsoptimale, hvad angår eksisterende bygninger.
      3.   MEDLEMSSTATERNES FREMSKRIDT MOD NÆSTEN ENERGINEUTRALE BYGNINGER
      3.1.   Nationale definitioner af næsten energineutrale bygninger

      Talindikatorer er ikke sammenlignelige på tværs af medlemsstaterne, fordi der anvendes forskellige metoder til beregning af den energimæssige ydeevne (23). Nogle medlemsstater har udvidet omfanget af talindikatoren ved at medtage ikkeobligatorisk energiforbrug, f.eks. energiforbruget i udstyr. Det er bevist, hvordan medtagelse af belysning og udstyr kan føre til mere optimale løsninger, navnlig hvad angår elforbrug (24).
      Med dette forbehold viser de foreliggende beviser (25), at hvor der er fastsat en talindikator, varierer kravene ret meget fra 0 kWh/(m2/å) til 270 kWh/(m2/å) (som omfatter energiforbruget i udstyr), og at kravene hovedsagelig måles ved primærenergiforbruget i kWh/m2/å. De højere værdier er hovedsagelig for hospitaler eller andre bygninger til specialformål, som ikke er boliger.
      For boliger sigter de fleste medlemsstater mod et primærenergiforbrug på højst 50 kWh/(m2/å). Det maksimale primærenergiforbrug varierer fra 20 kWh/(m2/å) i Danmark eller 33 kWh/(m2/å) i Kroatien (littoral) til 95 kWh/(m2/å) i Letland. Flere lande (Belgien (Bruxelles), Estland, Frankrig, Irland, Slovakiet, Det Forenede Kongerige, Bulgarien, Danmark, Kroatien (kontinental), Malta, Slovenien) sigter mod 45 eller 50 kWh/(m2/å) (26).
      For så vidt angår andelen af vedvarende energi, viser tallene et helt andet mønster, idet kun få lande har defineret en specifik minimumsprocent, og de fleste landes angivelser er kvalitative.
      Ingen medlemsstater har hidtil rapporteret om lovgivningsmæssige forhindringer for anvendelsen af kravene vedrørende næsten energineutrale bygninger i særlige og berettigede tilfælde, hvor cost-benefit-analysen af den pågældende bygnings økonomiske livscyklus er negativ, hvilket er muligt i henhold til artikel 9, stk. 6, i direktivet om bygningers energimæssige ydeevne.
      3.2.   Politikker og foranstaltninger til fremme af næsten energineutrale bygninger

      En statusvurdering i oktober 2014 (27) viste, at medlemsstaterne indberettede en lang række politikker og foranstaltninger til at fremme målsætninger om næsten energineutrale bygninger i deres nationale planer og nationale handlingsplaner for energieffektivitet, selv om det i mange tilfælde ikke var tydeligt, i hvilket omfang foranstaltningerne specifikt var rettet mod næsten energineutrale bygninger. I forhold til situationen i Kommissionens statusrapport fra 2013 (28) er antallet af medlemsstaternes indberettede politikker og foranstaltninger steget.
      Over to tredjedele af medlemsstaterne har fastlagt politikker og foranstaltninger inden for bevidstgørelse og uddannelse, forbedring af byggeforskrifter samt energiattester. Andre fokusområder til fremme af næsten energineutrale bygninger er finansielle instrumenter og støtteforanstaltninger, herunder incitamentspolitikker, lån til lavere rente, skattefritagelse, energibonus til privatpersoner, tilskudsordninger til installation af vedvarende energi, vejledning og finansiering til udsatte befolkningsgrupper og rentestøtte til realkreditlån til energieffektive boliger.
      De fleste af de politikker og foranstaltninger, som medlemsstaterne har indberettet, gælder også offentlige bygninger. Anvendelsesområdet for foranstaltningerne for offentlige bygninger varierer meget fra medlemsstat til medlemsstat og spænder fra udelukkende regeringsbygninger til alle offentligt ejede bygninger eller alle bygninger, der anvendes til offentlige formål. Nogle medlemsstater har også specifikke foranstaltninger for offentlige bygninger. De handler hovedsagelig om overvågningskampagner (f.eks. er »NRClick« et energiregnskabssystem til sammenligning af forskellige kommuner i Belgien) og demonstrationsprojekter (f.eks. den næsten energineutrale bygning for miljømyndigheden Umweltbundesamt i Tyskland).
      I 2015 blev der udarbejdet en oversigt for hele EU over status på de nationale planer for næsten energineutrale bygninger (29). Denne nye analyse bekræfter, at der er sket holdbare fremskridt både i kvantiteten og kvaliteten af nationale foranstaltninger til fremme af næsten energineutrale bygninger, herunder nærmere anvendelse af definitionen, delmål senest i 2015 og finansielle og andre politikker. Rapporten peger på flere politikrammer som pejlemærker eller frontløbere.
      Nogle medlemsstater har anslået fordelene ved at implementere næsten energineutrale bygninger. Det skaber nye fuldtidsjob: 649-1 180 i Bulgarien, 4 100-6 200 i Polen, 1 390-2 203 i Rumænien. Bulgarien forventer yderligere investeringer på 38-69 mio. EUR, Polen 240-365 mio. EUR og Rumænien 82-130 mio. EUR. Der forventes et minimumsforbrug af primærenergi på mellem 70 kWh/m2/å (Bulgarien og Polen) og 100 kWh/m2/å (Rumænien) i 2015, men det vil være mellem 30 kWh/m2/å og 50 kWh/m2/å i 2020. Procentdelen af vedvarende energi vil stige fra 20 % i 2015 til 40 % i 2020. CO2-emissionerne vil falde fra 8-10 kgCO2/m2/å til 3-7 kgCO2/m2/å i 2020.
      Nye studier tyder på, at det er økonomisk muligt at opnå en energireduktion på 80 % eller mere i nye næsten energineutrale byggerier i Europa, selv om kombinationen af de valgte foranstaltninger varierer kraftigt efter klimaforholdene. Resultaterne viser, hvordan det over hele EU kan lade sig gøre at have en bred tilgang til effektivitet kombineret med vedvarende energiforanstaltninger, med differentierede omkostninger (30).
      4.   HENSTILLINGER
      4.1.   Anvendelse af definitionen af næsten energineutrale bygninger i praksis: Hvornår er ambitionen for lav med hensyn til niveauet for energimæssig ydeevne i næsten energineutrale bygninger?

      Dette afsnit omhandler de generelle principper og faktorer, som medlemsstaterne rådes til at tage højde for i udarbejdelsen af deres nationale definitioner af næsten energineutrale bygninger i overensstemmelse med direktivet om bygningers energimæssige ydeevne.
      Det er ikke muligt at have et fælles ambitionsniveau for næsten energineutrale bygninger for hele EU. Der kræves fleksibilitet for at tage højde for, hvordan klimaforholdene påvirker varme-/kølebehovet samt omkostningseffektiviteten af pakker med foranstaltninger vedrørende energieffektivitet og vedvarende energikilder.
      Udtrykkene »ubetydelig« eller »meget lille« energimængde, som direktivet har indført, giver alligevel et fingerpeg med hensyn til omfanget og afgræsningen af medlemsstaternes diskretion. Definitionerne af næsten energineutrale bygninger bør sigte mod en næsten udjævnet energibalance.
      Det næsten energineutrale niveau for nye bygninger kan ikke være lavere (lempeligere) end det omkostningsoptimale niveau for 2021, der beregnes i overensstemmelse med direktivets artikel 5. Det omkostningsoptimale niveau er det laveste ambitionsniveau for næsten energineutrale bygningers ydeevne. Det næsten energineutrale niveau for nye bygningers energimæssige ydeevne bestemmes ved den bedste teknologi, der er til rådighed og godt indført på markedet på det pågældende tidspunkt, finansielle hensyn samt retlige og politiske overvejelser på nationalt niveau.

         Talbenchmarks for hele EU vedrørende indikatorer for primærenergiforbruget i næsten energineutrale bygninger er meget nyttige, når de værdier, der skal sammenlignes med de pågældende benchmarks, er resultatet af gennemsigtige beregningsmetoder. Der er ved at blive lagt sidste hånd på standarder (31) for at give mulighed for gennemsigtig sammenligning af nationale og regionale beregningsmetoder.
      I lyset af disse overvejelser fastsættes benchmarks som regel som energibehovet. Baggrunden er, at energibehovet er udgangspunktet for beregning af primærenergi, så et meget lille energibehov til opvarmning og køling er afgørende for at opnå næsten primærenergineutrale bygninger. Et meget lille energibehov er også en forudsætning for at opnå en betydelig andel af energi fra vedvarende energikilder og ubetydelig primærenergi.
      I 2020-fremskrivningen af priser og teknologier er de relevante benchmarks for næsten energineutrale bygningers energimæssige ydeevne inden for følgende intervaller for forskellige klimazoner i EU (32):

                  Middelhavszonen:

                              —

                              Kontorer: 20-30 kWh/(m2/å) nettoprimærenergi, hvor typisk 80-90 kWh/(m2/å) af primærenergiforbruget dækkes af 60 kWh/(m2/å) vedvarende energikilder på stedet

                              —

                              Nye parcelhuse: 0-15 kWh/(m2/å) nettoprimærenergi, hvor typisk 50-65 kWh/(m2/å) af primærenergiforbruget dækkes af 50 kWh/(m2/å) vedvarende energikilder på stedet.

                  Oceanisk zone:

                              —

                              Kontorer: 40-55 kWh/(m2/å) nettoprimærenergi, hvor typisk 85-100 kWh/(m2/å) af primærenergiforbruget dækkes af 45 kWh/(m2/å) vedvarende energikilder på stedet

                              —

                              Nye parcelhuse: 15-30 kWh/(m2/å) nettoprimærenergi, hvor typisk 50-65 kWh/(m2/å) af primærenergiforbruget dækkes af 35 kWh/(m2/å) vedvarende energikilder på stedet.

                  Kontinentalzonen:

                              —

                              Kontorer: 40-55 kWh/(m2/å) nettoprimærenergi, hvor typisk 85-100 kWh/(m2/å) af primærenergiforbruget dækkes af 45 kWh/(m2/å) vedvarende energikilder på stedet

                              —

                              Nye parcelhuse: 20-40 kWh/(m2/å) nettoprimærenergi, hvor typisk 50-70 kWh/(m2/å) af primærenergiforbruget dækkes af 30 kWh/(m2/å) vedvarende energikilder på stedet.

                  Nordisk zone:

                              —

                              Kontorer: 55-70 kWh/(m2/å) nettoprimærenergi, hvor typisk 85-100 kWh/(m2/å) af primærenergiforbruget dækkes af 30 kWh/(m2/å) vedvarende energikilder på stedet

                              —

                              Nye parcelhuse: 40-65 kWh/(m2/å) nettoprimærenergi, hvor typisk 65-90 kWh/(m2/å) af primærenergiforbruget dækkes af 25 kWh/(m2/å) vedvarende energikilder på stedet.

            Medlemsstaterne rådes til at medtage vedvarende energikilder i et integreret designkoncept til dækning af de lave energikrav for bygninger (33).
      Nogle medlemsstater har valgt at kæde niveauet for næsten energineutrale bygninger sammen med en af de bedste klasser, hvad angår energimæssig ydeevne (f.eks. bygningsklasse A++), som angivet nærmere i energiattesten. En sådan tilgang sammen med en klar indikator for energimæssig ydeevne anbefales med henblik på at give investorerne tydelige oplysninger og at skubbe markedet i retning af næsten energineutrale bygninger.
      4.2.   Opfyldelse af forpligtelsen til at sikre, at nye bygninger er næsten energineutrale senest ultimo 2020

      Når nye bygninger skal forberedes, så de kan opfylde målene om at være næsten energineutrale, kan der være behov for tilpasning af eksisterende praksis. Mindstekrav og næsten energineutrale krav skal vurderes i betragtning af fristerne i artikel 9, stk. 1.
      Desuden skal medlemsstaterne sikre, at der er indført passende sanktionsordninger, hvis nybyggerier ikke overholder kravene til energimæssig ydeevne. Det kan kræve differentierede sanktioner for nye bygninger, efter at fristerne for næsten energineutrale bygninger er udløbet.
      Medlemsstaterne rådes til at vurdere disse elementer hurtigst muligt for at sikre opfyldelse af målene vedrørende næsten energineutrale bygninger. Endvidere henstilles det, at medlemsstaterne definerer en ordning for overvågning af opfyldelsen af målene vedrørende næsten energineutrale bygninger. Ordningen bør også omfatte overvågning af delmålene for 2015 i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, samt af eventuelle yderligere nationale milepæle frem til 2020. Det vil forstærke de aktuelle køreplaner for næsten energineutrale bygninger og bidrage til overvågningsordningerne i de kommende år.
      4.3.   Politikker og foranstaltninger til fremme af næsten energineutrale bygninger

      De fleste medlemsstater har valgt en lang række politikker for at øge antallet af næsten energineutrale bygninger (f.eks. bevidstgørelse og information, uddannelse og erhvervsuddannelse, styrkelse af byggeforskrifter og energiattester, valgt af: Østrig, Belgien, Bulgarien, Kroatien, Cypern, Tjekkiet, Danmark, Estland, Finland, Frankrig, Tyskland, Ungarn, Irland, Italien, Letland, Litauen, Malta, Polen, Portugal, Sverige, Slovenien, Det Forenede Kongerige). I nogle tilfælde forekommer politikkerne imidlertid at være ret generelle og rettet mod »alle bygninger«. Det er ikke altid tilstrækkelig klart, hvordan de specifikt understøtter næsten energineutrale bygninger, og heller ikke i hvilket omfang de i praksis bidrager til opfyldelse af et lands mål for næsten energineutrale bygninger. Derfor anbefales et bedre samspil mellem politikker, foranstaltninger og næsten energineutrale bygninger.
      For at gøre det nemmere at give disse oplysninger har Kommissionen stillet en skabelon til rådighed for medlemsstaterne, som ikke er obligatorisk, og som anbefales til at fremme sammenligning og analyse af planerne vedrørende næsten energineutrale bygninger (34).
      4.4.   Støtte til at gøre eksisterende bygninger næsten energineutrale

      Bedste praksis målrettet mod at gøre eksisterende bygninger næsten energineutrale går fra bevidstgørelse om teknologi (35) og incitamentsordninger til finansielle instrumenter, skatteordninger, økonomiske instrumenter, f.eks. tvungen energibesparelse, markedsinstrumenter, f.eks. offentlig-private partnerskaber for at stimulere renovering af bygninger, eller løsningscentre, der yder samlet rådgivning om energirenovering (36).
      Nogle medlemsstaters tilgang med at kæde finansiel støtte til bygningsrenovering sammen med en høj energiklasse, der svarer til niveauet for næsten energineutrale bygninger, kan betragtes som god praksis med henblik på at stimulere omdannelsen af den nationale bygningsmasse i retning af næsten energineutrale niveauer.
      I løbet af det seneste årti har de fleste medlemsstater indført foranstaltninger rettet mod den eksisterende bygningsmasse, og der er for nylig defineret nye, fremadskuende perspektiver i de nationale renoveringsstrategier udarbejdet i overensstemmelse med artikel 4 i direktivet om energieffektivitet. Medlemsstaterne bør fastlægge en konsistent kombination af politikinstrumenter (politikpakke), der kun delvis afhænger af det offentlige budget.
      Der kræves pålidelige data til at overvåge politikkernes virkninger, herunder den faktiske energimæssige ydeevne og indeklimaet, først og fremmest for renovering af bygningsmassen. I nogle lande med begrænset potentiale for solen som vedvarende energikilde (f.eks. Nordeuropa) er der behov for politikker, som fremmer alternative foranstaltninger (f.eks. biomasse). Køreplaner og indikatorer er også gode redskaber til at opfylde specifikke behov og overvåge gennemførelsen. Medlemsstaterne rådes til yderligere at styrke og evaluere de indførte foranstaltninger med henblik på vellykket fremme af omkostningseffektive, dybe og næsten energineutrale renoveringer.
      5.   RESUMÉ AF HENSTILLINGERNE

                  1)

                  Principperne vedrørende næsten energineutrale bygninger er en af hjørnestenene i det aktuelle direktiv, og det forudsættes, at de vil blive normen for nye bygninger fra 2020. Medlemsstaterne rådes til at øge deres indsats for at gennemføre og håndhæve bestemmelserne i direktivet om bygningers energimæssige ydeevne i fuldt omfang for at sikre, at alle nye bygninger er næsten energineutrale inde for direktivets frister.

                  2)

                  Medlemsstaterne rådes til at fastsætte nationale definitioner for næsten energineutrale bygninger med et tilstrækkeligt højt ambitionsniveau — som ikke er lavere end de planlagte omkostningsoptimale niveauer for mindstekrav — og til at bruge vedvarende energikilder i et integreret designkoncept for at opfylde kravene om et lille energiforbrug i næsten energineutrale bygninger. De anbefalede benchmarks fremgår af afsnit 4.1. Der bør sikres et hensigtsmæssigt indeklima for at undgå forringelse af den indendørs luftkvalitet, komforten og sundhedsforholdene i den europæiske bygningsmasse.

                  3)

                  I indsatsten for at sikre, at nye bygninger er næsten energineutrale fra ultimo 2020 bør medlemsstaterne hurtigst muligt vurdere, om der er behov for at ændre den eksisterende praksis. Tilsvarende henstilles det, at medlemsstaterne definerer en overvågningsordning for opfyldelsen af målene vedrørende næsten energineutrale bygninger og overvejer mulighederne for at indføre differentierede sanktioner for nye bygninger, når fristerne for næsten energineutrale bygninger er udløbet.

                  4)

                  Politikker og foranstaltninger til fremme af næsten energineutrale bygninger bør være mere specifikke med hensyn til at gøre det klart, i hvilket omfang de bidrager til at opfylde målene vedrørende næsten energineutrale bygninger. Det henstilles, at der opnås et bedre samspil mellem politikker, foranstaltninger og næsten energineutrale bygninger. For at gøre det nemmere at give disse oplysninger har Kommissionen stillet en skabelon til rådighed for medlemsstaterne, som ikke er obligatorisk, og som anbefales til at fremme sammenligning og analyse af planerne.

                  5)

                  Kommissionen henstiller, at medlemsstaterne øger deres arbejde med at udarbejde støttepolitikker, som er målrettet mod renovering af den eksisterende bygningsmasse hen imod næsten energineutrale niveauer. Medlemsstaterne bør fastlægge en konsistent kombination af politikinstrumenter (politikpakker) for at sikre den krævede langsigtede stabilitet for investorer i effektive bygninger, herunder dybe og næsten energineutrale renoveringer. Det anbefales at indsamle pålidelige data for at overvåge politikkernes virkninger med henblik på at imødekomme specifikke behov og overvåge gennemførelsen af renovering af bygningsmassen.

         (1)  Pakke vedrørende energiunionen COM(2015) 80 final.

         (2)  Artikel 2, stk. 4.

         (3)  Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 244/2012 af 16. januar 2012 om udbygning af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/31/EU om bygningers energimæssige ydeevne, hvori der fastlægges en ramme for en sammenligningsmetode til beregning af omkostningsoptimale niveauer for mindstekrav til bygningers og bygningsdeles energimæssige ydeevne (EUT L 81 af 21.3.2012, s. 18).

         (4)  Retningslinjer, hvori der fastlægges en ramme for en sammenligningsmetode til beregning af omkostningsoptimale niveauer for mindstekrav til bygningers og bygningsdeles energimæssige ydeevne (EUT C 115 af 19.4.2012, s. 1).

         (5)  Se tabellen på side 10 i retningslinjerne.

         (6)  »Energibehov«, »leveret energi« og »nettoprimærenergi« bør forstås i henhold til definitionerne i delegeret forordning (EU) nr. 244/2012 og tilhørende retningslinjer.

         (7)  Se f.eks. »Analysis of load match and grid interaction indicators in net zero energy buildings with simulated and monitored data«, Applied Energy, 31.12.2014, s. 119-131.

         (8)  JRC-rapport »Promoting healthy and energy efficient buildings in the European Union«, 2016.

         (9)  Se f.eks. »Predicted vs. actual energy performance of non-domestic buildings: Using post-occupancy evaluation data to reduce the performance gap«, Anna Carolina Menezes, Andrew Cripps, Dino Bouchlaghem & Richard Buswell (2012), Applied Energy, Volume 97, side 355-364, http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0306261911007811.

         (10)  Det betyder det niveau for energimæssig ydeevne, der fører til de laveste omkostninger i løbet af bygningens anslåede livscyklus.

         (11)  »Energi fra vedvarende energikilder« omfatter energi fra vedvarende ikkefossile energikilder, nemlig vindkraft, solenergi, aerotermisk energi, geotermisk energi, hydrotermisk energi og havenergi, vandkraft, biomasse, lossepladsgas, gas fra spildevandsanlæg og biogas.

         (12)  »Towards nearly zero-energy buildings- Definition on common principles under the EPBD« (http://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/nzeb_full_report.pdf), udarbejdet af Ecofys for Europa-Kommissionen, GD ENERGI.

         (13)  Rapport fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om medlemsstaternes fremskridt med hensyn til at opnå omkostningsoptimale niveauer for mindstekrav til energimæssig ydeevne.

         (14)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF af 23. april 2009 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og om ændring og senere ophævelse af direktiv 2001/77/EF og 2003/30/EF (EUT L 140 af 5.6.2009, s. 16).

         (15)  Se artikel 13, stk. 4, i direktivet om vedvarende energikilder.

         (16)  EPBD Concerted Action III book, 2016.

         (17)  Fjernvarme-/fjernkølesystemer i EU udgør ca. 10-13 % af varme-/køleforsyningen i EU.

         (18)  Se fodnote 12.

         (19)  23 medlemsstater samt en region i Belgien.

         (20)  I overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, litra a).

         (21)  Artikel 28, stk. 1, andet afsnit.

         (22)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/27/EU af 25. oktober 2012 om energieffektivitet, om ændring af direktiv 2009/125/EF og 2010/30/EU samt om ophævelse af direktiv 2004/8/EF og 2006/32/EF (EUT L 315 af 14.11.2012, s. 1).

         (23)  I det igangværende standardiseringsarbejde og -projekter, f.eks. GE2O-projektet (http://www.geoclusters.eu/) arbejdes der på at fjerne denne begrænsning og samtidig anerkende naturlige forskelle som klimaforhold.

         (24)  »Modelling of optimal paths to reach NZEB for new constructions in Europe«, oplæg af Delia D'Agostino på WSED-konferencen i februar 2016 (http://www.wsed.at/en/programme/young-researchers-conference-energy-efficiency-biomass/).

         (25)  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/PDF/?uri=CELEX:52013DC0483R(01)&from=EN. Denne rapport indeholder oplysninger fra alle medlemsstater undtagen Grækenland og Spanien, som ikke havde fremsendt en national plan eller en konsolideret vejledende model den 18. september 2014. En nyere oversigtstabel over de nationale definitioner af næsten energineutrale bygninger findes her: http://ec.europa.eu/energy/en/topics/energy-efficiency/buildings/nearly-zero-energy-buildings.

         (26)  Se data i JRC »Synthesis report on national plans for NZEB«, 2016, et BPIE-dataark fra januar 2015 (http://bpie.eu/uploads/lib/document/attachment/128/BPIE_factsheet_nZEB_definitions_across_Europe.pdf) samt ajourførte oplysninger, der er offentliggjort af Kommissionen i oktober 2014 (https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/Updated%20progress%20report%20NZEB.pdf).

         (27)  https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/Updated%20progress%20report%20NZEB.pdf.

         (28)  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/PDF/?uri=CELEX:52013DC0483R(01)&from=EN.

         (29)  JRC »Synthesis report on national plans for NZEB«, 2016, findes på følgende websted: http://iet.jrc.ec.europa.eu/energyefficiency/publications/all.

         (30)  Se fodnote 24.

         (31)  Kommissionens mandat M/480 til CEN om nærmere udarbejdelse af standarder vedrørende direktivet om bygningers energimæssige ydeevne.

         (32)  Følgende gælder i studiet »Towards nearly zero-energy buildings- Definition on common principles under the EPBD« (http://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/nzeb_full_report.pdf), udarbejdet af Ecofys for Europa-Kommissionen, GD ENERGI:

                  —

                  Middelhavszonen er Zone 1: Catania (andre: Athen, Larnaca, Luga, Sevilla, Palermo)

                  —

                  Oceanisk zone er Zone 4: Paris (andre: Amsterdam, Berlin, Bruxelles, København, Dublin, London, Macon, Nancy, Prag, Warszawa)

                  —

                  Kontinentalzonen er Zone 3: Budapest (andre: Bratislava, Ljubjana, Milano, Wien)

                  —

                  Nordisk zone er Zone 5: Stockholm (Helsinki, Riga, Stockholm, Gdansk, Tovarene).

         (33)  En bygnings integrerede energimæssige ydeevne svarer til den mængde nettoprimærenergi, der kræves for at opfylde de forskellige behov i forbindelse med normal brug, og skal afspejle energibehovet til opvarmning og køling, varmt brugsvand samt indbygget belysning. En integreret ydeevne tager således ikke blot højde for kvaliteten af bygningens isolering, men også opvarmningsanlæggene, køleanlæggene, energiforbrug til ventilation og belysning, bygningens beliggenhed og orientering, varmegenvinding, aktiv udnyttelse af solvarme og andre vedvarende energikilder.

         (34)  Medlemsstaternes udfyldte skabeloner findes her: http://ec.europa.eu/energy/en/topics/energy-efficiency/buildings/nearly-zero-energy-buildings.

         (35)  EU støtter teknologiudviklingen under H2020-programmet — navnlig via offentlig-private partnerskaber om energieffektive bygninger — https://ec.europa.eu/research/industrial_technologies/energy-efficient-buildings_en.html.

         (36)  Se fodnote 22.


66/22/Euratom: Kommissionens anden henstilling til medlemsstaterne om harmoniseringen af lovgivningerne om gennemførelse af Pariserkonventionen af 29. juli 1960


Avis juridique important

|

31996H0290

96/290/EF: Kommissionens henstilling af 17. april 1996 om et koordineret program for den offentlige kontrol med levnedsmidler for 1996

EF-Tidende nr. L 109 af 03/05/1996 s. 0024 - 0030

KOMMISSIONENS HENSTILLING af 17. april 1996 om et koordineret program for den offentlige kontrol med levnedsmidler for 1996 (96/290/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER,som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 155, andet led,som henviser til Rådets direktiv 89/397/EØF af 14. juni 1989 om offentlig kontrol med levnedsmidler (1), særlig artikel 14, stk. 3,efter høring af Den Stående Komité for Levnedsmidler, ogsom tager følgende i betragtning:Med henblik på det indre markeds funktion er det nødvendigt at sørge for koordinerede levnedsmiddelinspektionsprogrammer på fællesskabsplan;i sådanne programmer lægges der vægt på overensstemmelse med fællesskabslovgivningen, beskyttelse af den offentlige sundhed, forbrugerinteresser og fair handelspraksis;den samtidige gennemførelse af nationale programmer og koordinerede programmer kan give information og erfaring, som kan danne grundlag for fremtidige kontrolaktiviteter;HENSTILLER, AT MEDLEMSSTATERNE I 1996 UDTAGER PRØVER OG/ELLER GENNEMFØRER INSPEKTION AF FØLGENDE VIRKSOMHEDSLABORATORIEANALYSER:1. Mikrobiologisk vurdering af tørrede og gærede grydeklare kødprodukter.2. Vandring af plastificeringsmidler til levnedsmidler.3. Temperatur af levnedsmidler i kølediske.4. Benzo(a)pyren i produkter af røget svinekød.I henhold til artikel 14, stk. 3, i direktiv 89/397/EØF om offentlig kontrol med levnedsmidler sender Kommissionen hvert år medlemsstaterne en henstilling vedrørende et koordineret kontrolprogram. Det koordinerede program har fungeret siden 1993. 1996-programmet er blevet udarbejdet efter drøftelser med medlemsstaterne og tager hensyn til den erfaring, der er indhøstet af tidligere års programmer, navnlig vedrørende den nøjagtighed, der er nødvendig for at øge sammenligneligheden af resultater fra de deltagende nationale kontrolmyndigheder.Der foreslås metoder til prøveudtagning og analyse. Selv om der ikke er fastsat nogen prøveudtagningshyppighed, anbefales det medlemsstaterne at sikre, at antallet af prøver er tilstrækkeligt til at give et overblik over det emne, som er under overvejelse i hver medlemsstat.Det anbefales, at medlemsstaterne fremsender de ønskede oplysninger på de datablade, der er gengivet i bilaget, for at hjælpe med til at øge sammenligneligheden af resultater.1. Mikrobiologisk vurdering af tørrede og gærede grydeklare kødprodukter Tørrede og gærede grydeklare kødprodukter udtaget som prøver på detailsalgsstedet til forbrugeren er emnet for denne del af programmet. Prøverne gennemgår en mikrobiologisk undersøgelse af tilstedeværelsen af Salmonellae, E. coli 0157:H7 og optælling af Staphylococcus aureus. Produkternes pH og vandaktivitet (Aw) noteres. Resultaterne anføres i tre kategorier: tørre og halvtørre pølser, ikke-tørrede pølser og rå (country style) skinker.2. Vandring af plastificeringsmidler Plastificeringsmidler (f.eks. phosphorestere, phtalestere, stearin- og adipinestere) anvendes til at blødgøre plastmaterialer, herunder materialer i berøring med levnedsmidler. Disse stoffer vides i høj grad at bidrage til vandringen af stoffer fra de plastificerede plaststoffer og over i levnedsmiddelsimulanter. Formålet med denne del af programmet er at vurdere, i hvor høj grad plastificerede materialer, som anvendes i berøring med levnedsmidler, er i overensstemmelse med grænseværdierne i Kommissionens direktiv 90/128/EØF (2).3. Temperaturkontrol af nedkølede levnedsmidler på det sted, hvor de sælges til den endelige forbruger I Rådets direktiv 93/43/EØF (3) om levnedsmiddelhygiejne kræves det, at levnedsmidler, som kan fremme vækst af patogene mikroorganismer eller dannelse af toksiner, skal opbevares ved temperaturer, der ikke indebærer nogen sundhedsfare.Denne del af programmet tager sigte på at fastslå temperaturen for følgende fire kategorier af levnedsmidler på stedet for salg til forbrugeren under anvendelse af et nøjagtigt temperaturovervågningsudstyr:I. afkølede, kogte levnedsmidler, som skal spises uden yderligere genopvarmningII. afkølede, kogte levnedsmidler, som kun kræver genopvarmning (ikke en fuld madlavningsproces) forud for indtagelsenIII. rå, tilberedte levnedsmidler, som spises efter en fuldstændig opvarmningsprocesIV. rå, tilberedte levnedsmidler, som spises i rå tilstand.Hvor det er muligt, måles temperaturerne ved ikke-destruktive metoder.4. Benzo(a)pyren i produkter af røget svinekød I Rådets direktiv 88/388/EØF (4) om aromaer, som må anvendes i levnedsmidler, begrænses niveauerne for røgaromastoffet 3,4 benzo-pyren til 0,03 ìg/kg i levnedsmidler. Denne del af kontrolprogrammet går ud på at vurdere niveauerne af benzo(a)pyren i produkter af røget svinekød.Udfærdiget i Bruxelles, den 17. april 1996.På Kommissionens vegneMartin BANGEMANNMedlem af Kommissionen(1) EFT nr. L 186 af 30. 6. 1989, s. 23.(2) EFT nr. L 75 af 21. 3. 1990, s. 19.(3) EFT nr. L 175 af 19. 7. 1993, s. 1.(4) EFT nr. L 184 af 15. 7. 1988, s. 61.BILAG 1. MIKROBIOLOGISK VURDERING AF GRYDEKLARE, TØRREDE OG GÆREDE KØDPRODUKTER >START GRAFIK>>SLUT GRAFIK>2. VANDRING AF PLASTIFICERINGSMIDLER >START GRAFIK>>SLUT GRAFIK>3. TEMPERATURKONTROL AF NEDKØLEDE LEVNEDSMIDLER PÅ STEDET FOR SALG TIL DEN ENDELIGE FORBRUGER >START GRAFIK>>SLUT GRAFIK>4. BENZO(a)PYREN I PRODUKTER AF RØGET SVINEKØD >START GRAFIK>>SLUT GRAFIK>