title: Rådets henstilling af 9. juli 2019 om Nederlandenes nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Nederlandenes stabilitetsprogram for 2019

text:
               5.9.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 301/112

      RÅDETS HENSTILLING
      af 9. juli 2019
      om Nederlandenes nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Nederlandenes stabilitetsprogram for 2019
      (2019/C 301/19)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
      som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
      som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
      som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2019 om samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder som proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 21. marts 2019 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Nederlandene blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dato vedtog Kommissionen en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd tilsluttede sig den 21. marts 2019. Den 9. april 2019 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet (3) (»henstillingen vedrørende euroområdet for 2019«), som indeholder fem henstillinger vedrørende euroområdet (»henstillingerne vedrørende euroområdet«).

                  (2)

                  Da Nederlandene har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Nederlandene sikre en fuldstændig og rettidig efterlevelse af henstillingen vedrørende euroområdet for 2019 som afspejlet i henstilling 1 og 3 nedenfor. Navnlig vil investeringsforanstaltninger og foranstaltninger, der støtter lønvækst, bidrage til efterlevelse af den første henstilling vedrørende euroområdet med hensyn til genoprettelse af balancen i euroområdet, skatteforanstaltninger vil bidrage til efterlevelse af den anden henstilling vedrørende euroområdet med hensyn til bekæmpelse af aggressiv skatteplanlægning, og mindskelse af husholdningernes fordele ved gældsfinansiering vil bidrage til efterlevelse af den fjerde henstilling vedrørende euroområdet med hensyn til at mindske de skattemæssige fordele ved gældsfinansiering.

                  (3)

                  Den 27. februar 2019 blev landerapporten for 2019 for Nederlandene offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Nederlandenes fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 13. juli 2018 (4), opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og Nederlandenes fremskridt med opfyldelsen af dets nationale Europa 2020-mål. Den indeholdt desuden en dybdegående undersøgelse efter artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011, hvis resultater også blev offentliggjort den 27. februar 2019. Kommissionen konkluderer af sin analyse, at Nederlandene er berørt af makroøkonomiske ubalancer. Navnlig den store private gæld og det store overskud på betalingsbalancens løbende poster udgør ubalancer med betydning ud over landegrænserne. Den private gældskvote har, understøttet af den økonomiske vækst, fortsat sin nedadgående tendens for både virksomheders og husholdningers gæld, om end den stadig er høj. Den nominelle husholdningsgæld er ikke desto mindre langsomt voksende som følge af stigende boligpriser.

                  (4)

                  Nederlandene fremlagde den 29. april 2019 sit nationale reformprogram for 2019 og sit stabilitetsprogram for 2019. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

                  (5)

                  De relevante landespecifikke henstillinger er taget i betragtning ved programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (5) kan Kommissionen, hvor det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

                  (6)

                  Nederlandene er på nuværende tidspunkt underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. Ifølge stabilitetsprogrammet for 2019 forventer regeringen et fald i det offentlige overskud fra 1,5 % af bruttonationalproduktet (BNP) i 2018 til 0,0 % af BNP i 2022. På grundlag af den genberegnede strukturelle saldo (6) er den mellemfristede budgetmålsætning — et strukturelt underskud på 0,5 % af BNP — fortsat mere end nået i hele programperioden. Ifølge stabilitetsprogrammet for 2019 ventes den offentlige gældskvote at falde fra 52,4 % af BNP i 2018 til 44,6 % af BNP i 2022. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for disse budgetfremskrivninger, er realistisk. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2019 forventes den strukturelle saldo at falde fra et overskud på 0,8 % af BNP i 2018 til 0,7 % af BNP i 2019 og 0,2 % af BNP i 2020, hvilket er over den mellemfristede budgetmålsætning. Den offentlige bruttogæld forventes at fortsætte sin nedadgående tendens. Rådet er af den generelle opfattelse, at Nederlandene ventes at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten i 2019 og 2020. Samtidig vil det under hensyntagen til den mellemfristede budgetmålsætning være vigtigt at benytte finans- og strukturpolitikken til at støtte en positiv udvikling i investeringerne.

                  (7)

                  Som følge af den forventede stigning i de offentlige udgifter til langtidspleje er der en mellemhøj risiko for den finanspolitiske holdbarhed på lang sigt. I 2015 overførte regeringen en stor del af langtidsplejesystemet til kommunerne for at forbedre dets effektivitet og sænke de offentlige udgifter. Denne reforms indvirkning på den finanspolitiske holdbarhed skal overvåges.

                  (8)

                  Fra og med november 2018 er midlerne i indskudsgarantifonden, en uafhængig juridisk enhed, blevet overført fra en særskilt konto i den nederlandske centralbank til en konto hos finansministeriet. Den nederlandske indskudsgarantifond fik tilført midler gradvist og var indtil da nået op på ca. 1 mia. EUR, hvortil yderligere 4 mia. EUR skulle indbetales af bankerne frem til 2024; disse midler skulle i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/49/EU af 16. april 2014 (7) (direktivet om indskudsgarantiordninger) have været investeret i en diversificeret portefølje af aktiver med lav risiko. Overførslen af fondens midler reducerer bruttogælden, men har ingen indvirkning på det offentlige underskud. Efter denne overførsel vil finansministeriet kunne anvende midlerne til finansiering af offentlige udgifter, men hvis fonden i overensstemmelse med sit juridiske mandat skal foretage udbetalinger til indskydere eller finansiere interventioner, der kan have konsekvenser for den finansielle stabilitet, skal finansministeriet stille midlerne til rådighed.

                  (9)

                  De nederlandske husholdninger har store illikvide aktiver i form af boliger og pensioner og samtidig en høj gæld. Husholdningernes såkaldte lange balancer gør dem sårbare over for finansielle og økonomiske chok. Husholdningernes høje gæld kan forklares af det gavmilde skattefradrag for renter på realkreditlån, men også af fraværet af et velfungerende midtersegment på lejeboligmarkedet og de store tvungne pensionsopsparinger. En nøgleudfordring hvad angår husholdningernes høje gældsætning er boligmarkedet, hvor de stivheder og forvridende incitamenter, der er blevet opbygget gennem årtier, præger mønstrene for boligfinansiering og opsparing. Siden 2012 er der gennemført en række foranstaltninger, der delvis afhjælper disse problemer. Den bebudede fremskyndelse af nedsættelsen af rentefradrag i forbindelse med realkreditlån er blevet vedtaget ved lov og starter i 2020. På trods af dette er skattefradraget for realkreditlån stadig generøst og giver fortsat husholdningerne betydelige fordele ved gældsfinansiering. Samtidig er det private lejemarked, som er det eneste ikkesubsidierede segment, stadig underudviklet og udgør kun 13 % af det samlede antal boliger. Da der ikke findes et velfungerende midtersegment på lejeboligmarkedet, tilskyndes husholdningerne imidlertid til at købe snarere end at leje, hvilket fører til en stor gæld i forhold til indkomsten og økonomisk sårbarhed.

                  (10)

                  Pensionssystemet er velfungerende med hensyn til pensionernes tilstrækkelighed og den finanspolitiske holdbarhed, men der er ulemper ved systemet hvad angår retfærdighed mellem generationerne, gennemsigtighed med hensyn til pensionsrettigheder samt fleksibilitet. Endvidere er bidragene til arbejdsmarkedsrelateret pension høje, og de varierer, alt efter hvilke resultater pensionsfondene opnår. Dette kan have en procyklisk effekt på husholdningernes udgifter til forbrug. En reform af pensionssystemet vil kunne føre til lavere obligatoriske pensionsbidrag og et mere stabilt forbrug (eller en udjævning af samme) i løbet af livet. Regeringen har til hensigt at foretage en gennemgribende reform af pensionssystemets anden søjle for at forbedre dækningen og skabe en mere gennemsigtig, fleksibel og aktuarmæssigt retfærdig ordning. En samtidig reform af boligmarkedets institutioner og pensionssystemet vil kunne nedbringe husholdningernes lange balancer og gøre husholdningerne mindre sårbare over for finansielle og økonomiske chok, hvilket igen har en gunstig indvirkning på den makroøkonomiske modstandsdygtighed og den økonomiske vækst.

                  (11)

                  Trods lav arbejdsløshed, mange ledige stillinger og den voksende mangel på arbejdskraft har væksten i de nominelle lønninger hidtil været moderat (1,1 % i 2017 og 2,4 % i 2018). De overenskomstmæssige lønninger steg i gennemsnit med 2,1 % i 2018, mens lønningerne i den offentlige sektor steg hurtigere (med 3 % i anden halvdel af 2018). Desuden blev der indgået lønaftaler, som førte til en nominel stigning på 7 % i løbet af to år for alle tjenestemænd i centraladministrationen. Der er stillet yderligere midler til rådighed til at øge lønningerne til folkeskolelærere. Derudover har regeringen iværksat flere finanspolitiske foranstaltninger, der mindsker skatten på arbejde og har til formål at øge husholdningernes disponible indkomst for personer, der arbejder. En yderligere stigning i husholdningernes disponible indkomst ved at forbedre betingelserne for at fremme lønvæksten samt en reform af pensionssystemets anden søjle for at gøre den mere gennemsigtig, mere retfærdig på tværs af generationerne og mindre følsom over for økonomiske udsving vil stimulere den indenlandske efterspørgsel og bidrage til at genoprette balancen i euroområdet.

                  (12)

                  Bekæmpelsen af aggressiv skatteplanlægning er vigtig for at gøre skattesystemet mere effektivt og retfærdigt, således som det blev erkendt i henstillingen vedrørende euroområdet for 2019. De afsmittende virkninger af skatteyderes aggressive skatteplanlægning mellem medlemsstater kræver en koordineret indsats fra nationalt politisk hold som supplement til EU-lovgivningen. Nederlandene har truffet foranstaltninger mod aggressiv skatteplanlægning, men de meget store udbytte-, royalty- og rentebetalinger, der foretages via Nederlandene, tyder på, at landets skatteregler udnyttes af virksomheder, der beskæftiger sig med aggressiv skatteplanlægning. En stor del af de udenlandske direkte investeringer varetages af special purpose-enheder (SPE'er). Da der ikke opkræves kildeskat på udgående (dvs. fra personer med hjemsted i Unionen til personer med hjemsted i tredjelande) royalty- og rentebetalinger, kan det føre til, at disse betalinger helt friholdes for beskatning, hvis de heller ikke pålægges skat i modtagerlandet. Bebudelsen af reformdagsordenen på skatteområdet, herunder kildeskat på royalty- og rentebetalinger i tilfælde af misbrug eller betalinger til lavbeskatningslande, er et positivt skridt med hensyn til at mindske aggressiv skatteplanlægning og bør overvåges nøje.

                  (13)

                  De seneste års vækst i beskæftigelsen kan hovedsagelig tilskrives midlertidig beskæftigelse og selvstændig beskæftigelse, selv om væksten i beskæftigelse for arbejdstagere med tidsubegrænsede kontrakter på det seneste har været højere end væksten i beskæftigelsen for arbejdstagere med midlertidig ansættelse. Ikke desto mindre er andelen af fleksibel beskæftigelse fortsat høj og udgør en betydelig del af arbejdsmarkedet. Den høje andel af tidsbegrænsede kontrakter og den hurtige stigning i antallet af selvstændige uden ansatte bemærkes i forbindelse med de store forskelle i de gældende arbejdsmarkedsregler, beskyttelse af arbejdstagere samt forskelle i skatte- og socialsikringslovgivning. Der er vedtaget en pakke af foranstaltninger (lov om et arbejdsmarked i balance — »Wet arbeidsmarkt in balans«) for at gøre det lettere at hyre fastansat arbejdskraft og for at gøre fleksible kontrakter mindre fleksible. Gennemførelsen af disse foranstaltninger (som efter planen skal træde i kraft i 2020) bør overvåges nøje. Desuden er der bebudet foranstaltninger, der skal lette arbejdsgivernes forpligtelse til i tilfælde af sygdom fortsat at udbetale løn i to år. Der er imidlertid ikke hidtil blevet vedtaget andre konkrete foranstaltninger. Derfor giver nogle af disse institutionelle faktorer stadig arbejdstagerne økonomiske incitamenter til at begynde at arbejde som selvstændige eller foretrække en status som selvstændige uden ansatte. Selvstændige har oftere utilstrækkelige invaliditets-, arbejdsløsheds- og aldersforsikringer, hvilket kan påvirke holdbarheden af det sociale sikringssystem på lang sigt. Endvidere er håndhævelsen af foranstaltninger til at bekæmpe proformaselvstændighed blevet suspenderet indtil 2020.

                  (14)

                  Selv om arbejdsmarkedet samlet set klarer sig godt, er fremme af lige muligheder med hensyn til beskæftigelse og aktiv inklusion fortsat en vigtig udfordring, navnlig for personer med indvandrerbaggrund, personer i udkanten af arbejdsmarkedet og ikkeerhvervsaktive personer. Dertil kommer, at der stadig er et uudnyttet arbejdskraftpotentiale, navnlig blandt det store antal deltidsbeskæftigede kvinder.

                  (15)

                  Tekniske og digitale færdigheder og kvalificerede fagfolk er af afgørende betydning for den nederlandske økonomis innovationskapacitet og for produktivitetsvæksten. Der er behov for yderligere investeringer i uddannelse, herunder uddannelse i digitale færdigheder, samt for at fremme fleksible muligheder for opkvalificering og omskoling. For at forbedre samfundets innovationskapacitet skal der også investeres i uddannelse inden for naturvidenskab, teknologi, teknik og matematik. Det er desuden af afgørende betydning, at der investeres mere i færdigheder, uddannelse og erhvervsuddannelse for at forbedre adgangen til arbejdsmarkedet og beskæftigelsesegnetheden for personer i udkanten af arbejdsmarkedet, samtidig med at lige muligheder og aktiv inklusion fremmes.

                  (16)

                  Forsknings- og udviklingsintensiteten er i Nederlandene steget til over 2 %, men den ligger stadig et godt stykke under det nationale mål på 2,5 % og niveauet i de lande, der går forrest. Hvad angår arbejdsproduktivitet er Nederlandene i mange sektorer et af de lande, der har de bedste resultater. En fortsat produktivitetsvækst er derfor stærkt afhængig af innovation. Yderligere investeringer i forskning og udvikling samt innovation, navnlig i den private sektor, vil støtte dette.

                  (17)

                  Energiomstillingen og reduktionen af drivhusgasemissioner kræver betydelige investeringer for at sikre en mere bæredygtig og ressourceeffektiv økonomisk udvikling. Nederlandene vil sandsynligvis overgå sine 2020-mål for reduktion af drivhusgasemissioner, men det vil kræve yderligere foranstaltninger at nå 2030-målene. Nederlandene vil ikke uden yderligere foranstaltninger kunne nå 2020-målene for primærenergieffektivitet og vedvarende energi. Takket være investeringer i havvindmølleparker forventes Nederlandene imidlertid at nå sit 2023-mål for vedvarende energi, som er fastlagt i den nederlandske energiaftale. Regeringen har til hensigt inden udgangen af 2019 at vedtage en national energi- og klimaplan, som vil give et overblik over landets investeringsbehov indtil 2030 for de forskellige dimensioner af energiunionen, herunder vedvarende energi, energieffektivitet, forsyningssikkerhed samt reduktion af og tilpasning til klimaændringer.

                  (18)

                  Trafiktrængsel er fortsat en udfordring i Nederlandene, som er et tætbefolket land med en god infrastruktur, der samtidig har en vigtig rolle inden for EU-logistik med Unionens største havn i Rotterdam og en af de største lufthavne i Schiphol. Problemet er takket være yderligere infrastrukturarbejder blevet mindsket, men de sociale omkostninger er stadig høje, og der går mange timer til spilde i trafikkøer.

                  (19)

                  Programmeringen af EU-midler for perioden 2021-2027 kan bidrage til at afhjælpe nogle af de behov, der blev konstateret i henstillingerne, navnlig på de områder, der er omfattet af bilag D til landerapporten for 2019. Dette ville gøre det muligt for Nederlandene at optimere anvendelsen af disse midler i relation til de identificerede sektorer.

                  (20)

                  Som led i det europæiske semester 2019 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Nederlandenes økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2019. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2019, det nationale reformprogram for 2019 og de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Nederlandene i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Nederlandene, men også til deres overensstemmelse med Unionens regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

                  (21)

                  Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået Nederlandenes stabilitetsprogram for 2019 og er af den opfattelse (8), at Nederlandene ventes at overholde stabilitets- og vækstpagten.

                  (22)

                  På baggrund af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram for 2019 og stabilitetsprogrammet for 2019. Dets henstillinger i henhold til artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling 1 og 3 nedenfor. Disse henstillinger bidrager også til efterlevelsen af henstillingen vedrørende euroområdet for 2019, navnlig den første og fjerde henstilling vedrørende euroområdet. Den i henstilling 3 omhandlede finanspolitik bidrager bl.a. til at afhjælpe de ubalancer, der er knyttet til overskuddet på betalingsbalancens løbende poster,

            HENSTILLER, at Nederlandene i 2019 og 2020 træffer foranstaltninger med henblik på at:

         1.

            mindske fordelene ved gældsfinansiering for husholdninger og fjerne forvridningerne på boligmarkedet, herunder ved at fremme udviklingen af den private udlejningssektor; sikre, at pensionssystemets anden søjle er mere gennemsigtig, mere retfærdig på tværs af generationerne og mindre følsom over for økonomiske udsving; gennemføre politikker med henblik på at øge husholdningernes disponible indkomst, herunder ved at forbedre betingelserne for at fremme lønvæksten, idet der tages hensyn til den rolle, som arbejdsmarkedets parter spiller; tage fat på elementer i skattesystemet, der kan lette aggressiv skatteplanlægning, navnlig ved hjælp af udgående betalinger, især ved at gennemføre de bebudede foranstaltninger

         2.

            mindske incitamenterne for selvstændige uden ansatte, og samtidig fremme en passende social beskyttelse for selvstændige og bekæmpe proformaselvstændighed; styrke livslang læring og opkvalificering, navnlig for personer i udkanten af arbejdsmarkedet og ikkeerhvervsaktive personer

         3.

            under hensyntagen til den mellemfristede budgetmålsætning benytte finans- og strukturpolitikken til at støtte en positiv udvikling i investeringerne; målrette investeringstiltag inden for den økonomiske politik mod forskning og udvikling, navnlig i den private sektor, mod vedvarende energi, energieffektivitet og strategier til reduktion af drivhusgasemissioner samt mod afhjælpning af transportflaskehalse.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2019.

               På Rådets vegne

            M. LINTILÄ

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

         (3)  EUT C 136 af 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320 af 10.9.2018, s. 80.

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Den konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, som genberegnet af Kommissionen efter den metode, der er aftalt i fællesskab.

         (7)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/49/EU af 16. april 2014 om indskudsgarantiordninger (EUT L 173 af 12.6.2014, s. 149).

         (8)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 9. juli 2019 om Østrigs nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Østrigs stabilitetsprogram for 2019

text:
               5.9.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 301/117

      RÅDETS HENSTILLING
      af 9. juli 2019
      om Østrigs nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Østrigs stabilitetsprogram for 2019
      (2019/C 301/20)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
      som henviser til Det Europæiske Råds konklusioner,
      som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2019 om samordning af de økonomiske politikker. I forbindelse med undersøgelsen blev der taget behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder som proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 21. marts 2019 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (2) ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Østrig ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dag vedtog Kommissionen også en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd tilsluttede sig den 21. marts 2019. Den 9. april 2019 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet (3) (»henstillingen vedrørende euroområdet for 2019«), som indeholder fem henstillinger vedrørende euroområdet (»henstillingerne vedrørende euroområdet«).

                  (2)

                  Da Østrig har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Østrig sikre en fuldstændig og rettidig efterlevelse af henstillingen vedrørende euroområdet for 2019 som afspejlet i henstilling 1 til 3 nedenfor. Navnlig vil en målretning af investeringstiltagene inden for den økonomiske politik mod de specifikke områder bidrage til efterlevelse af den anden henstilling vedrørende euroområdet, der omhandler investeringsstøtte, og henstillingen om at flytte skatten væk fra arbejde efterlever den tredje henstilling vedrørende euroområdet, der omhandler arbejdsmarkedets funktion.

                  (3)

                  Den 27. februar 2019 blev landerapporten for 2019 for Østrig offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Østrigs fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 13. juli 2018 (4), opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og Østrigs fremskridt med opfyldelsen af dets nationale Europa 2020-mål.

                  (4)

                  Østrig fremlagde den 24. april 2019 sit nationale reformprogram for 2019 og sit stabilitetsprogram for 2019. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

                  (5)

                  De relevante landespecifikke henstillinger er taget i betragtning ved programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«) for perioden 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (5) kan Kommissionen, hvor det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

                  (6)

                  Østrig er på nuværende tidspunkt underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten og omfattet af gældsreglen. I sit stabilitetsprogram for 2019 forventer regeringen en forbedring af den samlede saldo fra et overskud på 0,1 % af bruttonationalproduktet (BNP) i 2018 til et overskud på 0,3 % af BNP i 2019, hvilket gradvis vil mindskes til et budget i balance i 2023. På grundlag af den genberegnede strukturelle saldo (6) er den mellemfristede budgetmålsætning om et strukturelt underskud på 0,5 % af BNP fortsat mere end opfyldt i hele programperioden. Ifølge stabilitetsprogrammet ventes den offentlige gældskvote at falde gradvist fra 73,8 % af BNP i 2018 til 59,8 % i 2023. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for disse budgetfremskrivninger, er positivt. De risici, der er knyttet til den mellemfristede budgetplanlægning, forekommer moderate og vedrører hovedsagelig den annoncerede gennemførelse af omkostningsbesparelser i den offentlige forvaltning, som skal anvendes til at finansiere den planlagte reform af den personlige indkomstskat og selskabskatten.

                  (7)

                  Den 13. juli 2018 henstillede Rådet til Østrig at opfylde sin mellemfristede budgetmålsætning i 2019 under hensyntagen til de midlertidige afvigelser, der er tilladt i forbindelse med usædvanlige begivenheder. Dette svarer til en nominel vækst i de primære offentlige nettoudgifter (7) på højst 2,9 %, hvilket svarer til en forbedring af den strukturelle saldo på 0,3 % af BNP. På grundlag af Kommissionens forårsprognose 2019 forventes den strukturelle saldo at blive forbedret fra -0,1 % af BNP i 2019 til 0,0 % af BNP i 2020, hvilket er over den mellemfristede budgetmålsætning. Østrig forventes at overholde gældskriteriet i 2019 og 2020. Rådet er af den generelle opfattelse, at Østrig ventes at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten i 2019 og 2020.

                  (8)

                  På lang sigt er der mellemstore risici for Østrigs finanspolitiske holdbarhed. Disse risici skyldes den forventede stigning i de offentlige udgifter til sundhedsvæsenet, langtidspleje og pensioner. Mens dækningen med sundhedstjenester generelt er høj i Østrig, forventes de offentlige sundhedsudgifter at stige med 1,3 procentpoint til 8,3 % af BNP i 2070 og dermed mere end EU-gennemsnittet på 0,9 procentpoint. De offentlige udgifter til langtidspleje forventes at blive fordoblet fra 1,9 % til 3,8 % af BNP i 2070. Med indførelsen af udgiftslofter gennem loven om finansiel udligning fra 2017 og reformen til styrkelse af den primære sundhedspleje, som havde til formål at mindske den overdrevne afhængighed af hospitalssektoren, er man begyndt at gøre noget ved spørgsmålet om bæredygtighed. Den nyligt vedtagne lov om en socialsikringsordning kan medføre besparelser i forvaltningen og de administrative udgifter, men vil være forbundet med startomkostninger. Mere effektive offentlige udbud (f.eks. EU-udbud, anvendelse af andre tildelingskriterier end pris og samling af udbud på tværs af regioner) og en mere udbredt anvendelse af e-sundhedsløsninger vil bidrage til at forbedre kvaliteten og omkostningseffektiviteten yderligere. Hvad angår langtidspleje forventes nye politiske foranstaltninger —såsom beslutningen om at afskaffe patienternes forpligtelse til at anvende deres egne private aktiver til at finansiere langtidspleje i forbindelse med indlæggelse — at øge snarere end begrænse udgifterne.

                  (9)

                  Pensionsudgifterne vil toppe i 2036 med et niveau, der ligger 1,2 procentpoint af BNP over referencepunktet for 2016. Tidligere reformer har med succes skabt incitamenter til at gå senere på pension (den faktiske alder for tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet steg mellem 2014 og 2017 med ca. 1,5 år for mænd og 1 år for kvinder). Det er dog fortsat en udfordring at få lukket hullet mellem den lovpligtige og den faktiske tilbagetrækningsalder, og længere arbejdsliv bør fremmes. Derudover vil en justering af minimumsalderen for både tidlig og lovbestemt pensionering bidrage til at forbedre den langsigtede holdbarhed mere effektivt i en situation med et aldrende samfund. Indføring af en automatisk forbindelse mellem den lovbestemte tilbagetrækningsalder og stigningen i den forventede levetid kan i fremtiden nedbringe de offentlige udgifter til pension. En sådan reduktion forventes at svare til 2,4 procentpoint af BNP i perioden 2016-2070 og vil således opveje den stigning, som ville være resultatet af en uændret politik.

                  (10)

                  Østrigs finanspolitiske føderalisme fører til et betydeligt misforhold mellem ansvaret for indtægtstilvejebringelse og ansvaret for udgifter på subnationalt plan. Subnationale budgetter finansieres gennem et komplekst system for deling af skatteindtægter og mellemstatslige overførsler i stedet for at forlade sig på skatteautonomi. Dette hæmmer både den finanspolitiske gennemsigtighed og den politiske ansvarlighed og giver kun begrænsede incitamenter til at anvende de offentlige midler på en effektiv måde. Loven om mellemstatslige finanspolitiske forbindelser fra 2017 har medført en række ændringer med det formål at strømline de finanspolitiske forbindelser mellem de forskellige forvaltningsniveauer. Ændringerne omfatter forenkling af fordelingen af fælles skatter, tildeling af en egen indtægtskilde til delstaterne og enighed om yderligere reformer med henblik på en mere gennemsigtig fordeling af lovgivende og udøvende ansvar mellem forvaltningsniveauerne. Hvad det sidstnævnte angår, er pakken med henblik på fordeling af kompetencer mellem stat og delstater, den såkaldte Kompetenzbereinigungspaket, et første skridt i retning af en fordeling af ansvaret, idet den omfordeler fælles politiske områder til enten (udelukkende) forbundsstatsniveau eller delstatsniveau og mindsker de gensidige godkendelsesbeføjelser. Loven påvirker dog kun et begrænset antal politikområder.

                  (11)

                  Skattestrukturen i Østrig er kendetegnet ved et højt skattetryk på arbejde (lønskat og lovpligtige sociale bidrag). Dette skattetryk forventes at stige over tid, så længe skatteskalaen ikke indeksreguleres. Skatten på arbejde udgjorde i 2017 55,3 % af skatteindtægterne, hvilket er blandt de højeste i Unionen (gennemsnit: 49,7 %). Nylige reformer, der omfatter mindskelse af lovpligtige sociale bidrag for lavtlønnede og arbejdsgivere samt skattelettelser for erhvervsaktive forældre under den nye Family Bonus plus-ordning, har været med til at mindske skattekilen på arbejde. Der er stadig muligheder for at omlægge skattemikset til kilder, som understøtter mere inklusiv og bæredygtig vækst. Navnlig løbende ejendomsskatter anses som forholdsvis vækstfremmende og progressive, fordi højtlønnede forventes at have større boligformuer. Men på grund af et i stor udstrækning forældet skattegrundlag er indtægterne fra løbende ejendomsskatter i Østrig fortsat lave og ligger væsentligt under EU-gennemsnittet. En revurdering af skattegrundlaget vil bidrage til at generere flere indtægter og gøre noget ved spørgsmål om rimelighed, som opstår, når værdien af jord/fast ejendom afkobles fra markedspriserne. Effektive og veludformede formuerelaterede skatter kan også gøre skattesystemet mere retfærdigt, navnlig på baggrund af Østrigs markante formueulighed og fraværet af skat på arv og gaver. Endelig bidrager miljøafgifter til at internalisere de negative eksterne virkninger af ressourceforbrug og forurenende aktiviteter med forbindelse til sundhed og klima. På denne baggrund bør den fordelagtige skattemæssige behandling, som sådanne aktiviteter på nuværende tidspunkt nyder godt af, revurderes.

                  (12)

                  Arbejdsmarkedet er i bedring. Underudnyttelsen af potentialet i de menneskelige ressourcer hæmmer dog produktiviteten og den langsigtede vækst, og der er navnlig behov for ændringer for kvinder, lavtuddannede arbejdstagere, ældre arbejdstagere og personer med indvandrerbaggrund. På trods af en samlet set høj beskæftigelsesfrekvens for kvinder (71,7 % i Østrig sammenholdt med 67,4 % i hele Unionen i 2018) er antallet af kvinder i fuldtidsbeskæftigelse fortsat temmelig lavt. Andelen af kvinder i deltidsbeskæftigelse ligger et godt stykke over EU-gennemsnittet (47,6 % i Østrig sammenholdt med 30,8 % i hele Unionen i 2018) og skyldes hovedsagelig utilstrækkelige børnepasningsfaciliteter og en høj andel af kvinder, der udfører ulønnede omsorgsopgaver. Den nuværende udformning af børnepasningstilbud og barsel bidrager ikke i tilstrækkelig grad til at skabe lige muligheder for mænd og kvinder på arbejdsmarkedet. Yderligere investeringer i økonomisk overkommelige fuldtidsbørnepasningsordninger og heldagsskoler vil gøre det muligt for flere kvinder at arbejde på fuld tid, medføre en bedre udnyttelse af kvinders potentiale på arbejdsmarkedet og forbedre produktiviteten og den langsigtede inklusive vækst. Antallet af kvinder på deltid forklarer også en væsentlig del af den ukorrigerede kønsbestemte lønforskel, som stadig ligger væsentligt over EU-gennemsnittet (19,9 % i Østrig sammenholdt med 16,0 % i hele Unionen i 2017). Andre centrale årsager til denne forskel er kvinders overrepræsentation i lavtlønssektorerne, forskelle med hensyn til valg af uddannelse, kvinders underrepræsentation i ledende stillinger og karriereafbrydelser. Samlet set er den betydelige kønsbestemte forskel med hensyn til pensionsindkomst (40,5 % for Østrig sammenholdt med 35,2 % for hele Unionen i 2017) hovedsagligt en konsekvens af disse kønsspecifikke indkomstuligheder, der skabes i løbet af arbejdslivet. Derudover er personer på kanten af arbejdsmarkedet, hvoraf de fleste er kvinder, ikke omfattet af arbejdsløshedsunderstøttelsesordninger. Den høje arbejdsløshed blandt lavtuddannede peger i retning af et underudnyttet arbejdsmarkedspotentiale. Mere end 44 % af alle arbejdsløse har kun afsluttet grundskolen (op til folkeskoleniveauet »Pflichtschule«). Aktive arbejdsmarkedspolitikker, der tilskynder flere mennesker til at arbejde eller søge efter et job, herunder muligheder for livslang læring, er fortsat af afgørende betydning for udnyttelsen af arbejdskraftpotentialet hos arbejdstagere med indvandrerbaggrund og lavtuddannede voksne. Inddragelsen af arbejdsmarkedets parter i beslutningsprocessen vedrørende disse politikker er blevet anfægtet på trods af, at den traditionelt har været stærk.

                  (13)

                  Mangel på faglært arbejdskraft peger i retning af et behov for at investere mere i almen og faglig uddannelse. Læringsresultaterne for dårligt stillede elever er ikke blevet bedre. Der er fortsat meget stor forskel på resultaterne for elever med og uden indvandrerbaggrund. Nationale test i 2016 viste, at det grundlæggende færdighedsniveau udgør en udfordring, idet ca. en fjerdedel af eleverne på 8. klassetrin ikke eller kun delvis opfylder det fastsatte niveau i tysk. Resultaterne for personer, der kommer med en svag socioøkonomisk baggrund og/eller indvandrerbaggrund, er stort set ikke blevet bedre i de nationale test. Nye internationale test bekræftede også, at elever med en dårlig socioøkonomisk baggrund eller indvandrerbaggrund kommer stadig længere bagud. I programmet for international elevevaluering klarer elever, der er født i Østrig, sig så meget bedre end førstegenerationsindvandrere, at det svarer til næsten tre års skolegang. Nylige uddannelsesreformer undergraver delvist tidligere reformbestræbelser og er ikke i overensstemmelse med bedste praksis i Unionen og OECD. På denne baggrund er udbredelsen af heldagsskole gået ned i tempo, og inddelingen af elever i skolerne intensiveres. Der er behov for investeringer for at gøre noget ved de ulige uddannelsesresultater, som skyldes socioøkonomisk baggrund eller indvandrerbaggrund. Selv om Østrigs resultater ligger over gennemsnittet i Unionen med hensyn til borgernes digitale færdigheder, sakker landet bagud i forhold til de førende lande. Der er stigende mangel på kvalificerede IT-medarbejdere i økonomien, fordi den øgede efterspørgsel ikke dækkes af et tilstrækkeligt udbud af IT-uddannede.

                  (14)

                  Østrig er et land, der investerer kraftigt i forskning og udvikling og har ambitiøse nationale mål. De videnskabelige og innovationsmæssige resultater er dog ikke på niveau med de lande i Unionen, der er førende på innovationsområdet (8). Øgede investeringer i forskning og udvikling omsættes ikke fuldt ud til innovationsresultater og produktivitetsvækst. Østrig klarer sig navnlig dårligt med hensyn til beskæftigelsen i hurtigtvoksende innovative virksomheder. Investeringer i forskning og udvikling ville være mere effektive, hvis de blev omsat fuldt ud til videnskabelig topkvalitet og banebrydende innovation. For at opnå dette bør der skabes flere og bedre forbindelser mellem videnskaben og erhvervslivet, og der bør tilskyndes til samarbejde om prioriteter for intelligent specialisering mellem forskellige regioner og med andre lande. Derudover kan yderligere investeringer skabe store produktivitetsgevinster og innovationsresultater, herunder inden for miljøinnovation, små og mellemstore virksomheders (SMV'ers) innovationskapacitet og komplementære immaterielle aktiver.

                  (15)

                  Selv om Østrig klarer sig bedre end EU-gennemsnittet med hensyn til de overordnede fremskridt med digitalisering, når landet ikke op på niveauet for Unionens »førende innovationslande«. Dette vedrører anvendelsen af digitale teknologier, men også udviklingen af dem. Østrigs informations- og teknologisektor er forholdsvis lille og har ikke oplevet den samme vækst som lignende sektorer i de »førende innovationslande«. Derudover mangler landdistrikterne højhastighedsforbindelser, hvilket øger kløften mellem regionerne med hensyn til digitalisering og innovationskapacitet. Der er også fortsat væsentlige kløfter med hensyn til digital infrastruktur i skoler, eksempelvis hvad angår wi-fi-dækning. Østrig har indført en række finansieringsprogrammer for at forbedre højhastighedsinternetforbindelserne i landet. En relancering af Østrigs samlede digitaliseringsstrategi giver mulighed for at vedtage mål og indikatorer og for at overvåge fremskridtene med de nødvendige offentlige og private investeringer i digitalisering.

                  (16)

                  En forbedring af energieffektiviteten og en forøgelse af den andel af energiforbruget, som dækkes af vedvarende energiressourcer, vil styrke Østrigs potentiale for bæredygtig vækst og bidrage til at opfylde landets klima- og energimål for 2030. Det vil dog kræve ekstra bestræbelser at nå disse mål. Desuden ligger de offentlige investeringer i forskning og udvikling inden for miljø- og energiområdet under EU-gennemsnittet. En forbedring af energieffektiviteten og øget anvendelse af vedvarende energi i SMV'er vil bidrage til at mindske energiforbruget. Investeringer i renovering af bygninger, elproduktion fra vedvarende energikilder og bæredygtig mobilitet kan give et betydeligt løft til den østrigske økonomi. En overgang i retning af en cirkulær økonomi kræver en overordnet strategi og øgede investeringer fra virksomhederne.

                  (17)

                  På trods af en nylig stigning, som er forbundet med det fordelagtige økonomiske klima, har Østrig endnu ikke formået at genskabe væksten i den samlede faktorproduktivitet og bevæge sig ud af den årtilange stagnation, som har kendetegnet denne vigtige drivkraft for økonomisk vækst og konkurrenceevne. Løftestænger for produktivitetsvækst vedrører digitalisering af virksomhederne, virksomhedsvækst og konkurrence inden for tjenesteydelser. Selv om de større virksomheder i Østrig indfører digitale teknologier og forretningsmodeller i et godt tempo, sakker de mindre virksomheder bagud. Digitalisering af mindre virksomheder, herunder mikrovirksomheder, er særlig vigtig, fordi de udgør rygraden i den østrigske økonomi. Den betydelige anvendelse af programmet »KMU Digital« viser, at der er efterspørgsel efter og interesse i at modtage rådgivning vedrørende digitalisering blandt SMV'er. En forlængelse og udvidelse af dette program vil være et positivt skridt, og det samme gælder for yderligere politisk fokus på digitalisering af virksomheder i Østrigs samlede digitaliseringsstrategi.

                  (18)

                  Der er fortsat strukturelle udfordringer i forbindelse med opstart og opskalering af virksomheder i Østrig, navnlig meget innovative virksomheder. Østrig halter efter sammenlignelige medlemsstater med hensyn til beskæftigelse i hurtigtvoksende innovative virksomheder. Dette peger i retning af et behov for at forbedre betingelserne for opskalering af innovative virksomheder, som fortsat hæmmes af faktorer såsom et venturekapitalmiljø, der er mindre udviklet og forskelligartet end i »førende innovationslande«. Finansiering i en senere fase, f.eks. i form af venturekapital og adgang til offentlige kapitalmarkeder for opskalerede virksomheder, udgør en flaskehals. Segmentet for nyoprettede SMV'er på børsen i Wien er et skridt i den rigtige retning. Virksomheder med høj vækst er afgørende for spredning af nye teknologier og forretningsmodeller, herunder digitale, og dermed for produktivitetsvæksten.

                  (19)

                  Østrig har væsentlige hindringer for markedsadgang og strenge regler for udøvelsen af erhvervstjenester og lovregulerede erhverv. Disse omfatter særlige krav til kapitalandele, et omfattende register af aktiviteter forbeholdt erhvervet og tværfaglige begrænsninger. Lovgivningsmæssige hindringer, navnlig hvad angår den daglige drift af butikker, bidrager til den relativt svage udvikling af den østrigske detailsektor. En stor administrativ byrde er fortsat et påtrængende problem for virksomhederne i Østrig. En fortsat indsats for at mindske byrderne og den planlagte evaluering af Østrigs lov om næringsbrev (Gewerbeordnung) udgør vigtige redskaber med henblik på at forbedre erhvervsklimaet. Øget konkurrence i servicesektoren vil også bidrage til at håndtere Østrigs udfordringer med at udbrede digitale teknologier og forretningsmodeller.

                  (20)

                  Programmeringen af EU-midler for perioden 2021-2027 kan bidrage til at afhjælpe nogle af de mangler, der blev konstateret i henstillingerne, navnlig på de områder, der er omfattet af bilag D til landerapporten for 2019. Dette ville gøre det muligt for Østrig at anvende disse midler bedst muligt under hensyntagen til de udpegede sektorer, idet der tages hensyn til de regionale forskelle.

                  (21)

                  Som led i det europæiske semester 2019 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Østrigs økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2019. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2019, det nationale reformprogram for 2019 og de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Østrig i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Østrig, men også til deres overensstemmelse med Unionens regler og retningslinjer. Dette afspejler behovet for at styrke Unionens overordnede økonomiske forvaltning ved at give input på EU-plan til kommende nationale beslutninger.

                  (22)

                  Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået Østrigs stabilitetsprogram for 2019 og er af den opfattelse (9), at Østrig forventes at overholde stabilitets- og vækstpagten,

            HENSTILLER, at Østrig i 2019 og 2020 træffer foranstaltninger med henblik på at:

         1.

            sikre bæredygtigheden af sundhedspleje-, langtidspleje- og pensionssystemet, bl.a. ved at justere den lovbestemte pensionsalder på baggrund af den forventede stigning i den forventede levetid, forenkle og rationalisere de finanspolitiske forbindelser og ansvarsområder på tværs af forvaltningsniveauer og tilpasse de finansielle og udgiftsmæssige forpligtelser

         2.

            flytte skatten væk fra arbejde til kilder, der er mindre skadelige for inklusiv og bæredygtig vækst, støtte fuldtidsbeskæftigelse blandt kvinder, bl.a. ved at forbedre børnepasningsmulighederne, og fremme arbejdsmarkedsresultaterne for lavtuddannede i løbende samarbejde med arbejdsmarkedets parter, hæve niveauerne for grundlæggende færdigheder for dårligt stillede grupper, herunder personer med indvandrerbaggrund

         3.

            målrette den investeringsrelaterede økonomiske politik mod forskning og udvikling, innovation, digitalisering og bæredygtighed, idet der tages hensyn til regionale forskelle, understøtte produktivitetsvæksten ved at stimulere digitalisering af virksomheder og virksomhedsvækst og ved at mindske reguleringsmæssige hindringer i servicesektoren.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2019.

               På Rådets vegne

            M. LINTILÄ

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 136 af 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320 af 10.9.2018, s. 84.

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Den konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, som genberegnet af Kommissionen efter den metode, der er aftalt i fællesskab.

         (7)  De primære offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til EU-programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifter til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårsperiode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden er modregnet.

         (8)  Som fastsat af den europæiske resultattavle for 2018 for innovation — førende innovationsland: SE, DK, FI, NL, UK, LU, innovationsstærkt land: DE, BE, IE, AT, FR, SI.

         (9)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 9. juli 2019 om Polens nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Polens konvergensprogram for 2019

text:
               5.9.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 301/123

      RÅDETS HENSTILLING
      af 9. juli 2019
      om Polens nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Polens konvergensprogram for 2019
      (2019/C 301/21)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 9, stk. 2,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
      som henviser til Det Europæiske Råds konklusioner,
      som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2019 om samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder som proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 21. marts 2019 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (2) ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Polen ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

                  (2)

                  Den 27. februar 2019 blev landerapporten for 2019 for Polen offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Polens fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 13. juli 2018 (3), opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og Polens fremskridt med opfyldelsen af dets nationale Europa 2020-mål.

                  (3)

                  Polen fremlagde den 26. april 2019 sit nationale reformprogram for 2019 og den 29. april 2019 sit konvergensprogram for 2019. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

                  (4)

                  De relevante landespecifikke henstillinger er taget i betragtning ved programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«) for perioden 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (4) kan Kommissionen, hvor det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

                  (5)

                  Polen er på nuværende tidspunkt underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. Regeringen forventer i sit konvergensprogram for 2019 en mindre forringelse af den samlede saldo fra et underskud på 0,4 % af bruttonationalproduktet (BNP) i 2018 til 0,6 % af BNP i 2022, med et underskud på 1,7 % af BNP i 2019 og et overskud på 0,2 % af BNP i 2020. Den genberegnede strukturelle saldo vil med et underskud på 1,1 % af BNP komme tæt på den mellemfristede budgetmålsætning, som er blevet fastsat til et strukturelt underskud på 1,0 % af BNP i 2022. Ifølge konvergensprogrammet for 2019 ventes den offentlige gældskvote at falde fra 48,9 % af BNP i 2018 til 40,6 % frem mod 2022. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for disse budgetfremskrivninger, er realistisk. Samtidig er detaljerne vedrørende nogle af de foranstaltninger, der er nødvendige for at nå de planlagte underskudsmål fra og med 2020, ikke blevet tilstrækkeligt præciseret.

                  (6)

                  Det fremgår af konvergensprogrammet for 2019, at Polen har gennemført kompensationsforanstaltninger i forbindelse med tørken, hvis budgetmæssige virkning i 2018 var betydelig. I konvergensprogrammet gives der tilstrækkelig dokumentation for omfanget og arten af de ekstra omkostninger, der budgetteres med. Det kan overvejes at give udgifter i forbindelse med tørke særlig behandling ved brug af »bestemmelsen om usædvanlige begivenheder«. Ifølge Kommissionen beløb de ekstra udgifter i forbindelse hermed sig til 0,07 % af BNP i 2018. Disse ekstra udgifter kan være omfattet af bestemmelserne i artikel 9, stk. 1, og artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1466/97, idet den alvorlige tørke udgør en usædvanlig begivenhed, dens virkning for Polens offentlige finanser er betydelig, og holdbarheden sandsynligvis ikke bringes i fare ved en sådan midlertidig afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning. Den påkrævede tilpasning i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i 2018 er derfor justeret for at tage hensyn til disse ekstra udgifter.

                  (7)

                  Den 13. juli 2018 henstillede Rådet, at Polen sikrer, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter (5) ikke overstiger 4,2 % i 2019, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 0,6 % af BNP. På basis af Kommissionens forårsprognose 2019 er der risiko for en væsentlig afvigelse fra denne anbefalede tilpasning i 2019.

                  (8)

                  I lyset af Polens forventede produktionsgab på 2,0 % af BNP bør den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter i 2020 ikke overstige 4,4 % i overensstemmelse med den strukturelle tilpasning på 0,6 % af BNP, som kræves ifølge den tilpasningsmatrix, der er fastlagt efter fælles aftale som led i stabilitets- og vækstpagten. På grundlag af Kommissionens forårsprognose 2019 er der med en uændret politik risiko for en væsentlig afvigelse fra dette krav i 2020. Rådet er af den generelle opfattelse, at der er behov for foranstaltninger fra 2019 for at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten.

                  (9)

                  Polen har gjort betydelige fremskridt med hensyn til at øge overholdelsen af skattereglerne. Samtidig har landet haft en stærk økonomisk vækst, arbejdsmarkedet har været gunstigt, og andelen af arbejdskontrakter med bidragspligt til socialsikring har været gradvist stigende. Alle disse faktorer bidrog til at øge de offentlige indtægter. En del af de øgede indtægter er af cyklisk karakter og kan aftage, hvis de makroøkonomiske forhold forværres. Samtidig er de offentlige udgifter som andel af BNP steget i de seneste år. Flere nye udgiftskategorier er af permanent karakter og vil muligvis ikke let kunne ændres i den nærmeste fremtid. Desuden vil Polens offentlige finanser fremover komme under pres på grund af højere udgifter, navnlig som følge af befolkningens aldring. Disse faktorer forstærker behovet for nye værktøjer til at styrke udgiftsforvaltningen, herunder en regelmæssig vurdering af udgifternes virkning og effektivitet. Polen fortsatte i 2018 arbejdet med at forbedre budgetsystemet, men den overordnede reform er kompleks og vil blive gennemført i faser over en årrække. Selv om de finanspolitiske rammer generelt er stærke, og uafhængige institutioner dækker nogle af de funktioner, der normalt varetages af finansråd, er Polen fortsat den eneste medlemsstat, der ikke har et uafhængigt finansråd. Polen ikke har gjort fremskridt med hensyn til at begrænse den udbredte anvendelse af reducerede merværdiafgiftssatser, men regeringen har iværksat en reform, der kan gøre systemet med reducerede satser mindre komplekst og mindre fejlbehæftet.

                  (10)

                  Som følge af tidligere reformer, f.eks. afskaffelse af muligheden for tidlig pensionering og en gradvis forhøjelse af den lovbestemte pensionsalder, steg den gennemsnitlige pensionsalder i årene frem til 2017. I 2018 faldt den gennemsnitlige pensionsalder for både mænd og kvinder, hvilket afspejler nedsættelsen af den lovbestemte pensionsalder i slutningen af 2017. I betragtning af det faldende antal personer i den erhvervsaktive alder er en fortsat stigning i den faktiske pensionsalder afgørende for arbejdsmarkedsdeltagelsen og dermed for den økonomiske vækst. Det er også afgørende at sikre tilstrækkeligheden af fremtidige pensioner, at forebygge fattigdom i alderdommen og dermed også at forbedre pensionssystemets finanspolitiske holdbarhed. Nedsættelsen af den lovbestemte pensionsalder til 60 år for kvinder og 65 år for mænd, som blev vedtaget i efteråret 2017, vil få en betydelig negativ indvirkning på de fremtidige pensionsydelser og skabe en betydelig forskel mellem kønnene med hensyn til pensioner. De eksisterende præferencepensionsordninger indebærer skattemæssige omkostninger og mindsker arbejdskraftens mobilitet mellem forskellige sektorer. Det særlige socialsikringssystem for landbrugere, der støttes med midler svarende til omkring 0,8 % af BNP, hæmmer arbejdskraftens mobilitet og bidrager til skjult arbejdsløshed i landbruget.

                  (11)

                  De gunstige makroøkonomiske forhold har bidraget til, at det polske arbejdsmarked i de seneste år har klaret sig godt. Beskæftigelsesfrekvensen er fortsat med at stige, mens arbejdsløsheden efter flere års fald har stabiliseret sig på et historisk lavt niveau på under 4 % i 2018. Visse gruppers deltagelse i arbejdsstyrken, navnlig lavtuddannede, personer med handicap og deres plejere samt ældre mennesker, er imidlertid fortsat lav i sammenligning med andre medlemsstater. Det polske socialsikringssystem skaber ikke tilstrækkelige incitamenter til at tage arbejde. Børneydelsen har mindsket fattigdom og ulighed, men har på grund af dens størrelse og udformning haft en negativ indvirkning på forældres, især kvinders, deltagelse på arbejdsmarkedet. Andelen af børn under tre år, der er indskrevet i formelle børnepasningsordninger, er fortsat blandt de laveste i Unionen. Desuden varetages langtidspleje hovedsagelig af familiemedlemmer, næsten uden støtte fra institutioner, hvilket forhindrer plejere i at arbejde. Nedsættelsen af den lovbestemte pensionsalder har tilskyndet nogle ældre erhvervsaktive til at forlade arbejdsstyrken. Migration fra lande uden for Unionen har bidraget til at imødekomme den øgede efterspørgsel efter arbejdskraft, men der er tegn på, at det kan være vanskeligt at opnå en fortsat tilstrømning af vandrende arbejdstagere.

                  (12)

                  Mellem 2015 og 2017 traf Polen yderligere foranstaltninger mod segmenteringen af arbejdsmarkedet ved at begrænse muligheden for misbrug af tidsbegrænsede ansættelser, øge bidragene til socialsikring for visse atypiske arbejdskontrakter, og indføre en mindstetimeløn for nogle af disse kontrakter. Selv om andelen af tidsbegrænsede kontrakter som følge af de trufne foranstaltninger og manglen på arbejdskraft har været faldende siden 2015, og denne udvikling tog fart i 2018, er denne andel stadig blandt de højeste i Unionen. Der blev ikke foretaget yderligere lovgivningsmæssige ændringer til håndtering af denne udfordring, da reformen af arbejdsloven i sidste ende ikke blev gennemført. Tilstrækkeligheden af fremtidige pensioner for selvstændige og arbejdstagere med visse atypiske kontrakter udgør et potentielt problem.

                  (13)

                  Et uddannelsessystem af høj kvalitet baseret på livslang læring og opkvalificering, der støttes af tilstrækkelige investeringer, kan være en afgørende faktor for bedre fremtidige vækstudsigter i Polen. Det er afgørende, at befolkningen får de nødvendige færdigheder og kompetencer til at finde beskæftigelse på et arbejdsmarked under hastig forandring, hvis både deltagelsen i arbejdsstyrken og innovationskapaciteten i økonomien skal fremmes. Andelen af voksne, der deltager i uddannelse, ligger langt under EU-gennemsnittet, og erhvervsuddannelse i virksomheder benyttes ikke i tilstrækkeligt omfang. Kombineret med visse svagheder i digitale færdigheder samt læse-, skrive- og regnefærdigheder, især blandt voksne uden videregående uddannelse, begrænser dette deres beskæftigelsesegnethed. Læreruddannelsernes utilstrækkelige kvalitet og en række mangler i lærernes færdigheder kan forventes at få en negativ indvirkning på kvaliteten af uddannelse. Der er også svagheder i kvalitetssikringssystemet i de videregående uddannelser. På trods af de seneste reformer af erhvervsuddannelserne og de videregående uddannelser mangler der stadig en effektiv koordinering af voksenuddannelsen, og det er ikke klart, hvilken indvirkning forskellige politiske foranstaltninger har på kvaliteten af den udbudte uddannelse og kvalifikationsniveauerne.

                  (14)

                  De langsigtede økonomiske udsigter for Polen afhænger af, hvordan innovationskapaciteten i økonomien udvikler sig. Polen rangerer imidlertid stadig lavt hvad angår innovation, idet lavteknologiske sektorer udgør en betydelig del af landets økonomiske struktur, og der er betydelige regionale forskelle med hensyn til innovationsresultater. Der er truffet visse foranstaltninger for at forbedre samarbejdet mellem den videnskabelige verden og erhvervslivet, men der er stadig en række økonomiske og ikkeøkonomiske hindringer. Navnlig udgør komplekse administrative procedurer og akademikeres begrænsede kvalifikationer inden for styring af fælles offentlig-private forsknings- og udviklings- (FoU-) projekter stadig store hindringer. Klynger og formaliserede virksomhedsnetværk, navnlig mellem små og mellemstore virksomheder og store virksomheder, spiller kun en begrænset rolle med hensyn til udbredelsen af innovative løsninger. Reformen af de videregående uddannelser i 2018 har forbedret visse aspekter af det polske videnskabelige miljø, men tager kun delvist fat på vigtige spørgsmål som f.eks. fragmenteringen af forskningssektoren, forskernes lønninger og internationaliseringen af den polske videnskab. De nationale bruttoudgifter til FoU var i 2017 fortsat ca. 50 % lavere end EU-gennemsnittet, men med betydelige regionale forskelle.

                  (15)

                  Der er sket en fortsat forbedring af resultaterne på sundhedsområdet, men de ligger stadig under EU-gennemsnittet, idet den forventede levealder for mænd var 7,9 år kortere i 2017 end for kvinder, mens forskellen mellem de polakker, der har det højeste og det laveste uddannelsesniveau, var ti år i 2016. Adgangen til og effektiviteten af sundhedssystemet påvirkes af lave budgetter og mangel på personale. Antallet af praktiserende læger og sygeplejersker i forhold til befolkningens størrelse er blandt de laveste i Unionen, og en fjerdedel af lægepersonalet har allerede overskredet pensionsalderen. De udækkede behov for lægehjælp faldt i 2017, men er fortsat blandt de højeste i Unionen, og ventetiderne til visse behandlinger er steget betydeligt siden 2010. Polen har udarbejdet oversigter over behovet for sundhedsydelser, men de er endnu ikke blevet anvendt ved beslutninger om indkøb af sundhedstjenesteydelser og investeringer. Sundhedssystemet er fortsat i alt for stort omfang hospitalsbaseret, og både den primære sundhedspleje og den ambulante sundhedspleje er fortsat underudviklet. Langtidsplejesystemet er svagt, idet det mangler standardiserede ydelser og en sammenhængende strategisk tilgang. Hovedparten af langtidsplejen varetages af uformelle plejere, ofte familiemedlemmer, og med kun ringe støtte fra institutioner. I 2017 udgjorde Polens offentlige udgifter til sundhedsvæsenet i alt 4,7 % af BNP, hvilket er et godt stykke under EU-gennemsnittet på 7 % af BNP. Der er planer om gradvist at øge disse udgifter i de kommende år. Dette kan imidlertid blive vanskeligt at nå, da de nyligt bebudede planer om at øge de sociale overførsler til mellem- og højindkomsthusstande vil begrænse det finanspolitiske råderum i fremtiden.

                  (16)

                  Infrastrukturen i Polen er forbedret betydeligt, men i nogle sektorer er der fortsat problemer med manglende forbindelser. De investeringer i vejnettet, der efter det nationale vejanlægsprogram skal gennemføres senest i 2024, vil hovedsagelig være koncentreret i den østlige del af Polen, hvorved visse nordlige regioner vil få relativt mindre gode forbindelser. Der er stadig store huller i det transeuropæiske transportnet, og investeringerne i jernbaner går langsommere end investeringerne i veje. Antallet af trafikdræbte er fortsat blandt de højeste i Unionen. Byerne står over for stadig større udfordringer i forbindelse med mobilitet, f.eks. i form af trafiktrængsel og luftforurening som følge af det voksende antal personbiler og den store andel af gamle køretøjer. Drivhusgasemissionerne fra vejtransport er steget kraftigt i de seneste fem år. De nuværende incitamenter til at benytte offentlig transport, transport med lav emission og aktive transportformer er ikke tilstrækkelige til at håndtere disse udfordringer. Adgangen til fast internetforbindelse i Polen er fortsat blandt de laveste i Unionen, og adgangen til ultrahurtigt bredbånd er stort set begrænset til storbyerne.

                  (17)

                  Den polske økonomi er blandt de mindst CO2-effektive i Unionen. Den dårlige isolering af offentlige og private bygninger fører til et højere energiforbrug og energifattigdom. Polen er desuden det land i Unionen, hvor luftforureningen i byer er størst, navnlig i landets sydlige og centrale regioner. Investeringer i højere energieffektivitet, navnlig i byggesektoren, en forøgelse af andelen af kulstoffattig og renere energiproduktion samt støtte til reducering af emissioner fra transport kan mindske afhængigheden af fossile brændstoffer, begrænse luftforureningen og samtidig mindske de sociale omkostninger og forbedre livskvaliteten. De nuværende lovgivningsrammer, herunder loven om opbygning af gaslagre, loven om fastfrysning af elektricitetspriser samt reglerne for landbaserede vindmølleparker kan være en hindring for investeringerne i el- og gasmarkederne og påvirke den polske energisektors og de energiintensive industriers konkurrenceevne på lang sigt.

                  (18)

                  For at opretholde gunstige økonomiske vilkår og støtte stigningen i private investeringer er kvaliteten af ny og ændret lovgivning og et stabilt og forudsigeligt erhvervsklima af stor betydning. De ustabile lovgivningsmæssige rammer og andre hindringer for virksomhedernes ekspansion påvirker investeringsaktiviteterne og produktiviteten negativt. Etablering af en effektiv dialog med alle interessenter ville bidrage til at forbedre kvaliteten af lovgivningen og — i og med at behovet for revisioner begrænses— bidrage positivt til stabiliteten i erhvervsklimaet. Derfor ville en styrkelse af høringen af arbejdsmarkedets parter og offentlige høringer — ved at sikre tilstrækkelig tid til høringer, tage mere hensyn til interessenternes høringsbidrag og begrænse antallet af love, der er fritaget for høringer, til et minimum — i væsentlig grad bidrage til at mindske den administrative byrde i forbindelse med hyppige ændringer i lovgivningen, øge investeringerne og fremme en bæredygtig økonomisk vækst på lang sigt. Sikring af retsstatsprincippet og retsvæsenets uafhængighed er også afgørende i den forbindelse. Der mindes om, at Kommissionen i december 2017 forelagde Rådet et begrundet forslag, der skulle fastlægge, at der foreligger en klar risiko for, at Polen groft overtræder retsstatsprincippet. Disse bekymringer er genstand for en dom og verserende sager for Den Europæiske Unions Domstol. Retssikkerheden og tillid til kvaliteten og forudsigeligheden af politik og institutioner, navnlig inden for lovgivning og skat, er vigtige faktorer for investeringsklimaet.

                  (19)

                  Programmeringen af EU-midler for perioden 2021-2027 kan bidrage til at afhjælpe nogle af de mangler, der blev konstateret i henstillingerne, navnlig på de områder, der er omfattet af bilag D til landerapporten for 2019. Dette ville gøre det muligt for Polen at optimere anvendelsen af disse midler i relation til de identificerede sektorer, idet der tages hensyn til regionale forskelle.

                  (20)

                  I de seneste år er statens rolle stærkt udvidet i sektorerne bank og forsikring samt energi. Den øgede grad af statsligt ejerskab udgør en ny udfordring for konkurrencen, lovrammerne og de styringsmæssige rammer. Kvaliteten af styringen og regulerings- og tilsynsmyndighedernes uafhængighed bliver derfor stadig vigtigere i lyset af potentielt modstridende interesser og de tættere forbindelser mellem den finansielle sektor og staten.

                  (21)

                  Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået konvergensprogrammet for 2019, og dets holdning (6) afspejles især i henstilling 1 nedenfor,

            HENSTILLER, at Polen i 2019 og 2020 træffer foranstaltninger med henblik på at:

         1.

            sikre, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 4,4 % i 2020, hvilket svarer til en årlig strukturtilpasning på 0,6 % af BNP, tage yderligere skridt til at forbedre effektiviteten af de offentlige udgifter, bl.a. gennem en forbedring af budgetproceduren

         2.

            sikre tilstrækkeligheden af fremtidige pensionsydelser og pensionssystemets holdbarhed ved at træffe foranstaltninger, der skal øge den faktiske pensionsalder, og ved at reformere præferencepensionsordningerne, træffe foranstaltninger til at øge arbejdsmarkedsdeltagelsen, bl.a. ved at forbedre adgangen til børnepasning og langtidspleje og ved at fjerne de resterende hindringer for mere permanente ansættelsesformer, fremme uddannelse af høj kvalitet og færdigheder med relevans for arbejdsmarkedet, navnlig gennem voksenuddannelse

         3.

            styrke innovationskapaciteten i økonomien, bl.a. ved at støtte forskningsinstitutioner og et tættere samarbejde mellem disse og erhvervslivet, målrette investeringstiltagene inden for den økonomiske politik mod innovation, transport (især dens bæredygtighed), digital infrastruktur, energiinfrastruktur, sundhedspleje og renere energi, idet der tages hensyn til de regionale forskelle, forbedre de lovgivningsmæssige rammer, navnlig ved at styrke den rolle, som høringer af arbejdsmarkedets parter og offentlige høringer spiller i lovgivningsprocessen.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2019.

               På Rådets vegne

            M. LINTILÄ

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 320 af 10.9.2018, s. 88.

         (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

         (5)  De primære offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til EU-programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifter til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårsperiode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden er modregnet.

         (6)  I henhold til artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.