               8.11.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 380/1

      Anbefalinger til de nationale retter vedrørende forelæggelse af præjudicielle spørgsmål
      (2019/C 380/01)
      Nærværende anbefalinger, der er udfærdiget til retterne i EU-medlemsstaterne, afspejler bestemmelserne i tredje afsnit i Domstolens procesreglement (1). De indeholder en gennemgang af den præjudicielle procedures hovedtræk og de forhold, som de nationale retter skal tage hensyn til, inden en sag indbringes for Domstolen, samtidig med, at disse retter gives nogle praktiske anvisninger vedrørende formen for og indholdet af anmodninger om præjudiciel afgørelse. Idet sådanne præjudicielle anmodninger nemlig efter oversættelse skal meddeles samtlige de berørte, som er omfattet af artikel 23 i protokollen vedrørende statutten for Den Europæiske Unions Domstol, og idet Domstolens endelige afgørelser principielt skal offentliggøres på samtlige officielle EU-sprog, bør der lægges stor vægt på, hvorledes anmodningerne om præjudiciel afgørelse udformes, og navnlig på beskyttelsen af de heri indeholdte personoplysninger.

         Indhold

                     Punkt

                  Indledning

                  2-6

                  I.

                  Bestemmelser, der finder anvendelse på alle anmodninger om præjudiciel afgørelse

                  3

                  Hvem indgiver anmodningen om præjudiciel afgørelse?

                  3

                  Genstanden for og rækkevidden af anmodningen om præjudiciel afgørelse

                  8-11

                  Det rette tidspunkt for en præjudiciel forelæggelse

                  12-13

                  Formen for og indholdet af anmodningen om præjudiciel afgørelse

                  14-20

                  Beskyttelse af personoplysningerne og anonymisering af anmodningen om præjudiciel afgørelse

                  21-22

                  Fremsendelse til Domstolen af anmodningen om præjudiciel og af sagsakterne i den nationale procedure

                  23-24

                  Samspillet mellem den præjudicielle forelæggelse og den nationale procedure

                  25-27

                  Sagsomkostninger og retshjælp

                  28-29

                  Sagsforløbet for Domstolen og den forelæggende rets efterfølgende anvendelse af Domstolens afgørelse

                  30-32

                  II.

                  Bestemmelser, der finder anvendelse på de anmodninger om præjudiciel afgørelse, som er særligt hastende

                  33-41

                  Betingelserne for at anvende den fremskyndede procedure og hasteproceduren

                  34-36

                  Anmodningen om anvendelse af den fremskyndede procedure eller hasteproceduren

                  37-39

                  Korrespondance mellem Domstolen, den forelæggende ret og parterne i tvisten i hovedsagen

                  40-41

                  Bilag — De væsentlige elementer i en anmodning om præjudiciel afgørelse

         INDLEDNING

                  1.

                  Muligheden for præjudiciel forelæggelse efter bestemmelserne i artikel 19, stk. 3, litra b), i traktaten om Den Europæiske Union (herefter »TEU«) og artikel 267 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (herefter »TEUF«) er en grundlæggende mekanisme i EU-retten. Denne mekanisme har til formål at sikre en ensartet fortolkning og anvendelse af EU-retten inden for Unionen ved at give medlemsstaternes retter et instrument, som gør det muligt for dem at forelægge Den Europæiske Unions Domstol (herefter »Domstolen«) præjudicielle spørgsmål om fortolkningen af EU-retten eller om gyldigheden af retsakter vedtaget af Unionens institutioner, organer, kontorer eller agenturer.

                  2.

                  Den præjudicielle procedure hviler på et tæt samarbejde mellem Domstolen og retterne i medlemsstaterne. For at sikre, at denne procedure er fuldt ud effektiv, er det nødvendigt at beskrive den i hovedtræk og foretage visse præciseringer med henblik på at tydeliggøre procesreglementets bestemmelser vedrørende bl.a. afsenderen og rækkevidden af, genstanden og formen for samt indholdet af en anmodning om præjudiciel afgørelse. Disse præciseringer, som finder anvendelse på samtlige anmodninger om præjudiciel afgørelse (I), suppleres af bestemmelser vedrørende de anmodninger om præjudiciel afgørelse, som er særligt hastende (II), og af et bilag, der kortfattet sammenfatter samtlige de elementer, der bør være indeholdt i en anmodning om præjudiciel afgørelse.

            I.   BESTEMMELSER, DER FINDER ANVENDELSE PÅ ALLE ANMODNINGER OM PRÆJUDICIEL AFGØRELSE

         Hvem indgiver anmodningen om præjudiciel afgørelse?

                  3.

                  Domstolens kompetence til at træffe præjudiciel afgørelse om fortolkningen eller gyldigheden af EU-retten udøves kun på de nationale retters initiativ, uanset om parterne i tvisten i hovedsagen har udtrykt ønske om en indbringelse af sagen for Domstolen eller ej. For så vidt som det er den nationale ret, for hvilken en tvist er indbragt, der har ansvaret for den retslige afgørelse, som skal træffes, er det den — og den alene — som det tilkommer på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag at vurdere, såvel om en anmodning om præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan træffe sin afgørelse, som relevansen af de spørgsmål, der skal forelægges for Domstolen.

                  4.

                  Domstolen fortolker begrebet »ret« som et selvstændigt EU-retligt begreb. Domstolen tager herved hensyn til en række forhold, herunder om det organ, som har indbragt sagen for Domstolen, er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, samt om det er uafhængigt.

                  5.

                  Retterne i medlemsstaterne kan forelægge Domstolen spørgsmål om fortolkningen eller gyldigheden af EU-retten, hvis de skønner, at en afgørelse herom fra Domstolen er nødvendig, før de afsiger deres dom (jf. artikel 267, stk. 2, TEUF). En præjudiciel forelæggelse kan bl.a. være særlig nyttig, når der for den nationale ret rejses et nyt fortolkningsspørgsmål, som er af almen interesse for EU-rettens ensartede anvendelse, eller når det ikke ser ud til, at gældende retspraksis kan tilvejebringe den fornødne afklaring med hensyn til nye retlige eller faktiske omstændigheder.

                  6.

                  Hvis der rejses et sådant spørgsmål i forbindelse med en retssag ved en national ret, hvis afgørelser ifølge de nationale retsregler ikke kan appelleres, har denne ret imidlertid pligt til at anmode Domstolen om præjudiciel afgørelse (jf. artikel 267, stk. 3, TEUF), medmindre der allerede foreligger en fast retspraksis på området, eller der ikke kan rejses nogen rimelig tvivl om den korrekte fortolkning af den pågældende retsregel.

                  7.

                  Det fremgår desuden af fast retspraksis, at selv om de nationale retter har beføjelse til at forkaste de anbringender, som anføres for dem vedrørende ugyldigheden af en retsakt udstedt af Unionens institutioner, organer, kontorer eller agenturer, er Domstolen derimod enekompetent til at erklære en sådan retsakt ugyldig. En ret i en medlemsstat skal derfor, såfremt den er i tvivl om gyldigheden af en sådan retsakt, henvende sig til Domstolen og angive, hvorfor den nærer en sådan tvivl.

         Genstanden for og rækkevidden af anmodningen om præjudiciel afgørelse

                  8.

                  Anmodningen om præjudiciel afgørelse skal vedrøre fortolkningen eller gyldigheden af EU-retten og ikke fortolkningen af nationale retsregler eller spørgsmål om de faktiske omstændigheder, der knytter sig til tvisten i hovedsagen.

                  9.

                     Domstolen kan kun besvare de stillede præjudicielle spørgsmål, hvis EU-retten finder anvendelse på tvisten i hovedsagen. Det er i denne henseende nødvendigt, at den forelæggende ret angiver samtlige de relevante omstændigheder, såvel faktiske som retlige, der giver den grundlag for at antage, at EU-retlige bestemmelser kan finde anvendelse i den konkrete sag.

                  10.

                  Hvad angår de præjudicielle forelæggelser om fortolkningen af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder bemærkes, at det fremgår af chartrets artikel 51, stk. 1, at chartrets bestemmelser kun er rettet til medlemsstaterne, når disse gennemfører EU-retten. Selv om der kan være tale om en sådan gennemførelse i mange forskellige henseender, skal det imidlertid klart og utvetydigt fremgå af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at en anden EU-retlig bestemmelse end chartret finder anvendelse på tvisten i hovedsagen. Eftersom Domstolen ikke har kompetence til at træffe afgørelse om en anmodning om præjudiciel afgørelse, når en retlig situation ikke henhører under EU-rettens anvendelsesområde, kan de af chartrets bestemmelser, der eventuelt er blevet påberåbt af den forelæggende ret, ikke i sig selv danne grundlag for denne kompetence.

                  11.

                  Selv om Domstolen med henblik på at besvare de stillede spørgsmål nødvendigvis tager hensyn til den retlige og faktiske baggrund for tvisten i hovedsagen, således som denne er blevet defineret af den forelæggende ret i anmodningen om præjudiciel afgørelse, anvender den endelig ikke selv EU-retten på denne tvist. Når Domstolen udtaler sig om fortolkningen eller gyldigheden af EU-retten, søger den at give en besvarelse, der er nyttig for afgørelsen af tvisten i hovedsagen, men det er den forelæggende ret, der skal drage de konkrete konsekvenser heraf, idet den om fornødent skal undlade at anvende den nationale regel, som det er fastslået er uforenelig med EU-retten.

         Det rette tidspunkt for en præjudiciel forelæggelse

                  12.

                  En national ret kan indgive en anmodning om præjudiciel afgørelse til Domstolen, så snart den konstaterer, at en afgørelse om fortolkningen eller gyldigheden af EU-retten er nødvendig for dens afgørelse. Det er således denne ret, der er bedst i stand til at bedømme, på hvilket trin i den nationale sag der er anledning til at indgive en sådan anmodning.

                  13.

                  Da denne anmodning skal tjene som grundlag for den sag, der skal behandles af Domstolen, og da sidstnævnte skal have adgang til alle de oplysninger, der vil gøre det muligt for den at efterprøve sin kompetence til at besvare de forelagte spørgsmål og, i givet fald, besvare disse spørgsmål på en fyldestgørende måde, er det imidlertid nødvendigt, at beslutningen om at foretage en præjudiciel forelæggelse træffes på et trin i sagen, hvor den forelæggende ret med tilstrækkelig præcision kan fastlægge hovedsagens retlige og faktiske rammer samt de retlige spørgsmål, som hovedsagen rejser. Retsplejemæssige hensyn kan også tilsige, at der først træffes afgørelse om forelæggelse efter gennemførelsen af en kontradiktorisk retsforhandling.

         Formen for og indholdet af anmodningen om præjudiciel afgørelse

                  14.

                  Anmodningen om præjudiciel afgørelse kan have en hvilken som helst form, som er tilladt i henhold til national ret, men det skal holdes for øje, at denne anmodning udgør grundlaget for sagen ved Domstolen, og at den meddeles samtlige de berørte, som er omfattet af artikel 23 i protokollen vedrørende statutten for Den Europæiske Unions Domstol (herefter »statutten«), herunder alle medlemsstaterne, med henblik på at disse kan fremsætte deres eventuelle bemærkninger. Det forhold, at det er nødvendigt at oversætte anmodningen om præjudiciel afgørelse til alle officielle EU-sprog, tilsiger derfor, at den forelæggende ret affatter anmodningen enkelt, klart og præcist uden overflødige oplysninger. Erfaringen viser, at ca. ti sider ofte er tilstrækkeligt til, at de retlige og faktiske rammer for en anmodning om præjudiciel afgørelse og begrundelsen for forelæggelsen for Domstolen kan beskrives på en hensigtsmæssig måde.

                  15.

                  Bestemmelserne om indholdet af en anmodning om præjudiciel afgørelse findes i artikel 94 i Domstolens procesreglement og er kortfattet sammenfattet i bilaget til denne vejledning. Ud over selve de spørgsmål, som forelægges Domstolen til præjudiciel afgørelse, skal en anmodning om præjudiciel afgørelse indeholde:

                              —

                              en kortfattet fremstilling af genstanden for tvisten i hovedsagen og de relevante faktiske omstændigheder, således som de er fastslået af den forelæggende ret, eller i det mindste en fremstilling af de faktiske oplysninger, som ligger til grund for spørgsmålene

                              —

                              ordlyden af de nationale bestemmelser, som vil kunne finde anvendelse i den foreliggende sag, og i givet fald relevant national retspraksis, samt

                              —

                              en fremstilling af grundene til, at den forelæggende ret ønsker oplysning om fortolkningen eller gyldigheden af visse EU-retlige bestemmelser, samt af sammenhængen mellem disse bestemmelser og den nationale lovgivning, som finder anvendelse på tvisten i hovedsagen.

                        Såfremt et eller flere af ovenstående elementer ikke foreligger, kan Domstolen, bl.a. på grundlag af procesreglementets artikel 53, stk. 2, se sig nødsaget til at erklære, at den ikke har kompetence til at træffe afgørelse om de præjudicielle spørgsmål, eller til at afvise anmodningen om præjudiciel afgørelse.

                  16.

                  Den forelæggende ret skal i sin anmodning om præjudiciel afgørelse anføre de nøjagtige henvisninger til de nationale bestemmelser, som finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i tvisten i hovedsagen, og de EU-retlige bestemmelser, der ønskes fortolket, eller hvis gyldighed er bestridt. Disse henvisninger skal så vidt muligt indeholde såvel en angivelse af den nøjagtige overskrift til og datoen for vedtagelse af de retsakter, der indeholder de pågældende bestemmelser, som oplysningerne om offentliggørelsen af disse retsakter. Når den forelæggende ret henviser til retspraksis, opfordres den desuden til at angive den pågældende afgørelses ECLI-nummer (»European Case Law Identifier«).

                  17.

                  Den forelæggende ret kan, såfremt den skønner det nødvendigt for forståelsen af sagen, kortfattet anføre de væsentligste argumenter fra parterne i hovedsagen. Det bemærkes i denne sammenhæng, at alene anmodningen om præjudiciel afgørelse bliver oversat, ikke de eventuelle bilag hertil.

                  18.

                  Den forelæggende ret kan ligeledes kortfattet angive sin opfattelse vedrørende besvarelsen af de præjudicielle spørgsmål. Denne angivelse vil især være nyttig for Domstolen, når den skal træffe afgørelse inden for rammerne af en fremskyndet procedure eller en hasteprocedure.

                  19.

                  Endelig skal de spørgsmål, der forelægges Domstolen til præjudiciel afgørelse, findes i en særskilt og klart identificeret del af forelæggelsesafgørelsen, helst i indledningen eller afslutningen. Spørgsmålene skal kunne forstås i sig selv, uden at det skal være nødvendigt at henvise til begrundelsen.

                  20.

                  Med henblik på at lette læsningen af anmodningen om præjudiciel afgørelse er det væsentligt, at den indgives til Domstolen i maskinskrevet form, og at siderne og afsnittene i forelæggelsesafgørelsen nummereres. Anmodninger om præjudiciel afgørelse, der indgives i håndskrevet form, behandles ikke af Domstolen.

         Beskyttelse af personoplysningerne og anonymisering af anmodningen om præjudiciel afgørelse

                  21.

                  Med henblik på at sikre en optimal beskyttelse af personoplysningerne i forbindelse med Domstolens sagsbehandling, meddelelsen af anmodningen om præjudiciel afgørelse til de berørte, der er omfattet af statuttens artikel 23, og den efterfølgende udbredelse af den endelige afgørelse på alle officielle EU-sprog opfordres den forelæggende ret, som er den eneste med et fuldstændigt kendskab til de for Domstolen fremlagte sagsakter, til selv at anonymisere sagen ved f.eks. at erstatte navnene på de fysiske personer, som er nævnt i anmodningen, med initialer eller en bogstavkombination og ved at udelade de oplysninger, der kan gøre det muligt at identificere disse personer. Som følge af den stigende anvendelse af ny informationsteknologi, navnlig brugen af søgemaskiner, vil en anonymisering, der foretages efter meddelelsen af anmodningen om præjudiciel afgørelse til de berørte, der er omfattet af statuttens artikel 23, og offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende af meddelelsen vedrørende den pågældende sag, nemlig kunne vise sig at være mindre effektiv.

                  22.

                  Når den forelæggende ret råder over en nominativ udgave af anmodningen om præjudiciel afgørelse, som indeholder de fuldstændige navne og oplysninger på parterne i tvisten i hovedsagen, og en anonymiseret udgave af denne anmodning, opfordres den til at tilstille Domstolen begge disse udgaver med henblik på at fremme sidstnævntes sagsbehandling.

         Fremsendelse til Domstolen af anmodningen om præjudiciel og af sagsakterne i den nationale procedure

                  23.

                  Anmodningen om præjudiciel afgørelse skal være dateret og underskrevet og skal derefter fremsendes til Domstolens Justitskontor ad elektronisk vej eller pr. post (Greffe de la Cour de justice, Rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg). Af grunde, der bl.a. er knyttet til behovet for at sikre en hurtig sagsbehandling og en optimal udveksling med den ret, der indgiver anmodningen til Domstolen, opfordrer sidstnævnte den nævnte ret til at anvende applikationen e-Curia. Fremgangsmåden for adgang til denne applikation, der gør det muligt at indlevere og forkynde procesdokumenter ad elektronisk vej, og betingelserne for anvendelse af denne applikation er tilgængelige på institutionens websted (https://curia.europa.eu/jcms/jcms/P_78957/da/). Med henblik på at fremme Domstolens behandling af anmodninger om præjudiciel afgørelse og navnlig oversættelsen heraf til alle officielle EU-sprog opfordres de nationale retter til — foruden fremsendelsen af den originale udgave af anmodningen om præjudiciel afgørelse via e-Curia — at sende en redigerbar udgave (dvs. i et tekstbehandlingsprogram såsom »Word«, »OpenOffice« eller »LibreOffice«) af denne anmodning til følgende adresse: DDP-GreffeCour@curia.europa.eu.

                  24.

                  Anmodningen om præjudiciel afgørelse skal nå frem til Justitskontoret sammen med alle de dokumenter, der er relevante og hensigtsmæssige for Domstolens behandling af sagen, og navnlig de nøjagtige kontaktoplysninger for parterne i tvisten i hovedsagen og deres eventuelle repræsentanter samt sagsakterne i tvisten i hovedsagen eller en genpart heraf. Disse sagsakter (eller genparten heraf) — som kan fremsendes ad elektronisk vej eller pr. post — opbevares under hele sagen for Domstolen på Justitskontoret, hvor de, med forbehold for angivelser om det modsatte fra den forelæggende ret, kan konsulteres af de berørte, der er omfattet af statuttens artikel 23.

         Samspillet mellem den præjudicielle forelæggelse og den nationale procedure

                  25.

                  Den nationale ret forbliver kompetent til at iværksætte beskyttelsesforanstaltninger, navnlig inden for rammerne af en bedømmelse af gyldigheden af en retsakt, men indgivelse af en anmodning om præjudiciel afgørelse medfører i øvrigt, at sagen for den forelæggende ret udsættes på Domstolens afgørelse.

                  26.

                  Selv om en anmodning om præjudiciel afgørelse i princippet verserer for Domstolen, så længe den ikke er blevet trukket tilbage af den forelæggende ret, skal det imidlertid holdes for øje, at den rolle, som Domstolen har inden for rammerne af den præjudicielle procedure, består i at bidrage til en effektiv retspleje i medlemsstaterne og ikke i at udøve responderende virksomhed vedrørende generelle eller hypotetiske spørgsmål. Da den præjudicielle procedure forudsætter, at der faktisk verserer en tvist for den forelæggende ret, tilkommer det sidstnævnte at underrette Domstolen om ethvert processuelt skridt, der vil kunne have indvirkning på dens egen forelæggelse, og navnlig om ethvert frafald, enhver mindelig bilæggelse af tvisten i hovedsagen og enhver anden årsag, som fører til, at sagen er bortfaldet. Den nævnte ret skal ligeledes underrette Domstolen om den eventuelle vedtagelse af en afgørelse truffet inden for rammerne af en appel iværksat til prøvelse af forelæggelsesafgørelsen og om de følger, som vedtagelsen har for anmodningen om præjudiciel afgørelse. Af hensyn til et hensigtsmæssigt forløb af den præjudicielle procedure for Domstolen og med henblik navnlig på at forhindre, at Domstolen bruger tid og ressourcer på en sag, der risikerer at blive kaldt tilbage eller miste sin genstand, er det vigtigt, at sådanne oplysninger meddeles Domstolen hurtigst muligt.

                  27.

                  De nationale retters opmærksomhed henledes i øvrigt på den omstændighed, at tilbagekaldelsen af en anmodning om præjudiciel afgørelse kan have en indvirkning på den forelæggende rets forvaltning af tilsvarende sager. Når udfaldet af flere af de sager, der verserer for den forelæggende ret, afhænger af Domstolens besvarelse af de forelagte spørgsmål, skal det angives, at denne ret inden fremsendelsen af anmodningen om præjudiciel afgørelse til Domstolen forener disse sager med henblik på at gøre det muligt for denne at besvare spørgsmålene, selv om en eller flere sager eventuelt er blevet hævet.

         Sagsomkostninger og retshjælp

                  28.

                  Behandlingen af præjudicielle sager for Domstolen er gratis, og Domstolen træffer ikke afgørelse om parternes omkostninger i den sag, der verserer for den forelæggende ret. Det tilkommer den forelæggende ret at træffe afgørelse herom.

                  29.

                  Hvis en part i tvisten i hovedsagen ikke råder over tilstrækkelige midler, kan Domstolen bevilge denne part retshjælp til dækning af omkostningerne ved sagen for Domstolen, navnlig til repræsentation af parten. Denne retshjælp kan imidlertid kun bevilges i de tilfælde, hvor den pågældende part ikke allerede modtager retshjælp efter nationale regler, eller i det omfang retshjælp efter de nationale regler ikke — eller kun delvist — dækker omkostningerne ved sagen for Domstolen. Parten opfordres under alle omstændigheder til at tilstille Domstolen alle de oplysninger og bilag, som er nødvendige for at vurdere dennes reelle økonomiske situation.

         Sagsforløbet for Domstolen og den forelæggende rets efterfølgende anvendelse af Domstolens afgørelse

                  30.

                  Domstolens Justitskontor er under hele sagen i kontakt med den forelæggende ret, til hvilken det fremsender en genpart af samtlige processkrifter og i givet fald de anmodninger om præciseringer eller afklaringer, der anses for nødvendige for en hensigtsmæssig besvarelse af de forelagte spørgsmål.

                  31.

                  Ved afslutningen af sagen, der som udgangspunkt omfatter en skriftlig og en mundtlig forhandling, træffer Domstolen ved dom afgørelse om den forelæggende rets spørgsmål. I visse tilfælde kan Domstolen imidlertid være nødsaget til at påkende disse spørgsmål uden mundtlige forhandlinger og sågar uden at anmode om skriftlige bemærkninger fra de berørte, som er omfattet af statuttens artikel 23. Dette er bl.a. tilfældet, såfremt et præjudicielt spørgsmål er identisk med et spørgsmål, Domstolen allerede har afgjort, såfremt besvarelsen af et sådant spørgsmål klart kan udledes af retspraksis eller ikke giver anledning til nogen rimelig tvivl. I disse tilfælde vil Domstolen på grundlag af sit procesreglements artikel 99 træffe en hurtig afgørelse om det forelagte spørgsmål ved en begrundet kendelse, der har samme rækkevidde og samme bindende virkning som en dom.

                  32.

                  Efter afsigelsen af den dom eller undertegnelsen af den kendelse, hvorved sagen afsluttes, fremsender Justitskontoret Domstolens afgørelse til den forelæggende ret, der opfordres til at underrette Domstolen om, hvordan denne afgørelse efterfølgende bliver anvendt i hovedsagen, og til at meddele Domstolen sin endelige afgørelse i hovedsagen. Den forelæggende rets endelige afgørelse fremsendes sammen med en eksplicit angivelse af sagsnummeret for Domstolen til følgende adresse: Follow-up-DDP@curia.europa.eu.

            II.   BESTEMMELSER, DER FINDER ANVENDELSE PÅ DE ANMODNINGER OM PRÆJUDICIEL AFGØRELSE, SOM ER SÆRLIGT HASTENDE

                  33.

                  I henhold til statuttens artikel 23a samt procesreglementets artikel 105-114 kan en præjudiciel forelæggelse under visse omstændigheder undergives en fremskyndet procedure eller en hasteprocedure. Beslutning om iværksættelse af disse procedurer træffes af Domstolen, enten efter at den forelæggende ret har fremsat en særskilt og behørigt begrundet anmodning, der redegør for de retlige eller faktiske omstændigheder, som begrunder anvendelsen af denne (disse) procedure(r), eller undtagelsesvis af egen drift, hvis dette forekommer påkrævet, henset til sagens art eller særlige omstændigheder.

         Betingelserne for at anvende den fremskyndede procedure og hasteproceduren

                  34.

                  I henhold til procesreglementets artikel 105 kan en præjudiciel forelæggelse således undergives en fremskyndet procedure, der fraviger dette reglements bestemmelser, når sagens karakter kræver, at den behandles hurtigt. Eftersom denne procedure indebærer en stor belastning for alle implicerede og særligt for medlemsstaterne, som skal fremsætte skriftlige eller mundtlige bemærkninger inden for meget kortere frister end sædvanligt, bør der kun anmodes om anvendelse af denne procedure, når særlige omstændigheder godtgør, at der foreligger et hastetilfælde, som kan begrunde, at Domstolen hurtigt træffer afgørelse vedrørende de forelagte spørgsmål. Dette kan bl.a. være tilfældet, når der foreligger en forhøjet og umiddelbar risiko for den offentlige sundhed eller miljøet, som en hurtig afgørelse fra Domstolen kan bidrage til at forhindre, eller når særlige omstændigheder gør det nødvendigt inden for meget korte frister at fjerne tvivl vedrørende grundlæggende spørgsmål i national forfatningsret og i EU-retten. Det fremgår af fast retspraksis, at det forhold, at et stort antal personer eller retlige situationer vil kunne blive berørt af den afgørelse, som den forelæggende ret skal træffe efter at have anmodet Domstolen om en præjudiciel afgørelse, at de økonomiske konsekvenser kan være omfattende, eller at den forelæggende ret er forpligtet til hurtigt at træffe afgørelse, derimod ikke i sig selv udgør ekstraordinære omstændigheder, som kan begrunde anvendelsen af en fremskyndet procedure.

                  35.

                  Det samme gælder så meget desto mere for den præjudicielle hasteprocedure, som er omhandlet i procesreglementets artikel 107. Denne procedure, som kun kan anvendes inden for de områder, der er omfattet af afsnit V i TEUF’s tredje del om et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, indebærer således endnu større begrænsninger for de implicerede, idet den begrænser antallet af procesdeltagere, der kan fremsætte skriftlige bemærkninger, og idet den i yderst hastende tilfælde gør det muligt fuldstændigt at udelade den skriftlige del af retsforhandlingerne for Domstolen. Der bør derfor kun anmodes om anvendelse af denne procedure under omstændigheder, hvor det er absolut nødvendigt, at Domstolen træffer afgørelse meget hurtigt vedrørende de spørgsmål, som forelægges.

                  36.

                  EU-reglerne vedrørende området med frihed, sikkerhed og retfærdighed er meget forskelligartede og under stadig udvikling, og det er derfor ikke muligt her at foretage en udtømmende opregning af de omstændigheder, som vil kunne begrunde iværksættelse af en hasteprocedure, men en national ret kan eksempelvis overveje at anmode om, at den præjudicielle hasteprocedure anvendes, når en person som omhandlet i artikel 267, stk. 4, TEUF er tilbageholdt eller frihedsberøvet, og svaret på det rejste spørgsmål er afgørende for bedømmelsen af denne persons retsstilling, eller når der er tale om en sag, der vedrører forældremyndighed over meget unge børn, for så vidt som bl.a. udfaldet af tvisten i hovedsagen afhænger af svaret på det præjudicielle spørgsmål, og anvendelsen af den almindelige procedure på alvorlig eller endog uoprettelig vis kan skade forholdet mellem et barn og (en af) dets forældre eller barnets udvikling samt integration i sine familiemæssige og sociale omgivelser. Simple økonomiske interesser, uanset hvor betydelige og legitime de måtte være, den retlige usikkerhed vedrørende situationen for parterne i tvisten i hovedsagen eller for andre parter i lignende tvister, det betydelige antal personer eller retlige situationer, der potentielt kan være berørt af den afgørelse, som den forelæggende ret skal træffe efter at have indbragt en præjudiciel forelæggelse for Domstolen, og det betydelige antal sager, der kan være berørt af Domstolens afgørelse, udgør derimod ikke i sig selv omstændigheder, som kan begrunde anvendelsen af den præjudicielle hasteprocedure.

         Anmodningen om anvendelse af den fremskyndede procedure eller hasteproceduren

                  37.

                  For at sætte Domstolen i stand til hurtigt at tage stilling til, om den fremskyndede procedure eller den præjudicielle hasteprocedure skal iværksættes, skal anmodningen indeholde en præcis fremstilling af de retlige og faktiske omstændigheder, som indebærer, at sagen er af hastende karakter, navnlig hvilke risici det vil indebære, hvis forelæggelsen følger den sædvanlige procedure. Den forelæggende ret skal så vidt muligt ligeledes i korte træk angive sin opfattelse af, hvordan de præjudicielle spørgsmål skal besvares. En sådan angivelse letter nemlig en stillingtagen for parterne i tvisten i hovedsagen og de øvrige berørte, som deltager i sagen, og bidrager dermed til en hurtig afvikling af proceduren.

                  38.

                  En anmodning om anvendelse af den fremskyndede procedure eller hasteproceduren bør under alle omstændigheder fremsættes klart og utvetydigt, således at Justitskontoret umiddelbart kan konstatere, at sagen kræver en særlig behandling. Med henblik herpå bør den forelæggende ret præcisere, hvilken af de to procedurer der ønskes iværksat i det foreliggende tilfælde, og angive den relevante artikel i procesreglementet (artikel 105 vedrørende den fremskyndede procedure eller artikel 107 vedrørende hasteproceduren). Denne angivelse skal være anført i forelæggelsesafgørelsen på et sted, der er let identificerbart, eller i en særskilt skrivelse fra den forelæggende ret.

                  39.

                  Hvad angår selve forelæggelsesafgørelsen er det i en sag af hastende karakter så meget desto vigtigere, at den er kortfattet, eftersom dette bidrager til en hurtig afvikling af proceduren.

         Korrespondance mellem Domstolen, den forelæggende ret og parterne i tvisten i hovedsagen

                  40.

                  Den ret, der indgiver en anmodning om anvendelse af den fremskyndede procedure eller hasteproceduren, opfordres til at fremsende denne anmodning og selve forelæggelsesafgørelsen — ledsaget af sidstnævnte afgørelses tekst i et redigerbart format (dvs. i et tekstbehandlingsprogram såsom »Word«, »OpenOffice« eller »LibreOffice«) — via applikationen e-Curia eller pr. e-mail (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu).

                  41.

                  Med henblik på at lette Domstolens efterfølgende kommunikation med såvel den forelæggende ret som parterne i tvisten i hovedsagen opfordres den forelæggende ret ligeledes til at oplyse sin e-mailadresse og eventuelt et telefaxnummer, som Domstolen kan benytte, samt e-mailadresser og eventuelt telefaxnumre til repræsentanterne for parterne i hovedsagen.

         (1)  EUT L 265 af 29.9.2012, s. 1.

            BILAG

         De væsentlige elementer i en anmodning om præjudiciel afgørelse
         Nærværende bilag indeholder en kortfattet sammenfatning af de væsentligste elementer, som skal være indeholdt i en anmodning om præjudiciel afgørelse. Disse elementer er efterfulgt af angivelsen af de punkter i nærværende anbefalinger, hvor der er redegjort nærmere for de nævnte elementer.
         Uanset om den fremsendes ad elektronisk vej eller pr. post, skal enhver anmodning om præjudiciel afgørelse indeholde en angivelse af følgende:

                     1)

                     identiteten på den ret, der er ophavsmand til forelæggelsen, og i givet fald den kompetente afdeling eller det kompetente dommerkollegium (jf. i denne henseende punkt 3-7)

                     2)

                     den nøjagtige identitet på parterne i tvisten i hovedsagen og i givet fald af de personer, der repræsenterer dem for den forelæggende ret (hvad angår parterne i tvisten i hovedsagen jf. dog punkt 21 og 22 i nærværende anbefalinger vedrørende beskyttelse af personoplysninger)

                     3)

                     genstanden for tvisten i hovedsagen og de relevante faktiske omstændigheder (jf. punkt 15)

                     4)

                     de relevante bestemmelser i national ret og i EU-retten (jf. punkt 15 og 16)

                     5)

                     de grunde, der har ført den forelæggende ret til at ønske oplyst, hvorledes EU-retlige bestemmelser skal fortolkes, eller hvorvidt disse er gyldige (jf. punkt 8-11 og 15-18)

                     6)

                     de præjudicielle spørgsmål (jf. punkt 19) og efter omstændighederne

                     7)

                     det eventuelle behov for en særlig behandling af anmodningen, der eksempelvis er knyttet til nødvendigheden af at sikre anonymiteten for fysiske personer, der er berørt af tvisten, eller den særlige hurtighed, hvorved Domstolen skal behandle anmodningen (jf. punkt 33 ff.).

               På det formelle plan skal anmodningerne om præjudiciel afgørelse være maskinskrevet, dateret og underskrevet samt fremsendes til Domstolens Justitskontor, helst ad elektronisk vej, ledsaget af samtlige de dokumenter, der er nyttige og relevante for sagsbehandlingen (jf. i denne henseende punkt 20-24 i nærværende anbefalinger og for så vidt angår de anmodninger, der kræver en særlig hurtig behandling, punkt 40 og 41).

            Fremsendelseskanaler, der anbefales af Domstolen

         For at sikre en optimal udveksling med de retter, der indbringer præjudicielle forelæggelser for Domstolen, anbefaler denne anvendelsen af følgende fremsendelseskanaler:

                     1)

                     Indlevering af anmodningen om præjudiciel afgørelse (eller andre relevante dokumenter knyttet til denne anmodning):

                                 —

                                 Underskrevet originalversion af anmodningen om præjudiciel afgørelse (eller andre dokumenter knyttet til denne anmodning): Fremsendelse foretages via applikationen e-Curia. Fremgangsmåden for adgang til denne applikation, som er gratis og sikret, samt betingelserne for anvendelsen af applikationen er tilgængelige på følgende adresse: https://curia.europa.eu/jcms/jcms/P_78957/da/.

                                 —

                                 Redigerbar udgave af anmodningen om præjudiciel afgørelse (eller andre dokumenter knyttet hertil): DDP-GreffeCour@curia.europa.eu.

                     2)

                     Fremsendelse af den forelæggende rets endelige afgørelse (anonymiseret, når dette er fornødent, bl.a. med henblik på offentliggørelse på internettet), som er blevet truffet efter Domstolens afgørelse vedrørende anmodningen om præjudiciel afgørelse: Follow-up-DDP@curia.europa.eu.


title: Rådets henstilling(EU) 2020/1144 af 30. juli 2020 om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner

text:
                  31.7.2020

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  L 248/26

         RÅDETS HENSTILLING(EU) 2020/1144
         af 30. juli 2020
         om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner
         RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
         som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 77, stk. 2, litra b) og e), og artikel 292, første og andet punktum, og
         som tager følgende i betragtning:

                     (1)

                     Rådet vedtog den 30. juni 2020 en henstilling om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (1) (»Rådets henstilling«). Den 16. juli 2020 vedtog Rådet henstilling (EU) 2020/1052 af 16. juli 2020 om ændring af Rådets henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (2).

                     (2)

                     Rådets henstilling fastsætter, at medlemsstaterne gradvist bør ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 1. juli 2020 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling. Hver anden uge bør listen over tredjelande i bilag I revideres og alt efter omstændighederne ajourføres af Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester efter en samlet vurdering på grundlag af den metode, de kriterier og de oplysninger, der er omhandlet i Rådets henstilling.

                     (3)

                     Der har siden fundet drøftelser sted i Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester om en revision af listen over tredjelande i bilag I til Rådets henstilling og i forbindelse med anvendelse af de kriterier og den metode, der er fastsat i Rådets henstilling. Som et resultat af disse drøftelser bør listen over tredjelande i bilag I ændres. Navnlig bør Algeriet udgå af listen.

                     (4)

                     Grænsekontrol er ikke kun i de medlemsstaters interesse, ved hvis ydre grænser kontrollen foretages, men i alle de medlemsstaters interesse, der har ophævet grænsekontrollen ved deres indre grænser. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at de foranstaltninger, der træffes ved de ydre grænser, koordineres for at sikre et velfungerende Schengenområde. Med henblik herpå bør medlemsstaterne fra den 31. juli 2020 fortsætte med ophævelsen af de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling, som ændres ved denne henstilling.

                     (5)

                     I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter, at Rådet har truffet foranstaltning om denne henstilling til udbygning af Schengenreglerne, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre denne henstilling, jf. artikel 4 i nævnte protokol.

                     (6)

                     Denne henstilling udgør en udvikling af bestemmelserne i Schengenreglerne, som Irland ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2002/192/EF (3); Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.

                     (7)

                     For så vidt angår Island og Norge udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i Rådets afgørelse 1999/437/EF (4).

                     (8)

                     For så vidt angår Schweiz udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (5) sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2008/146/EF (6).

                     (9)

                     For så vidt angår Liechtenstein udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (7) sammenholdt med artikel 3 i afgørelse 2011/350/EU (8) —

               HAR VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
         Rådets henstilling (EU) 2020/912 som ændret ved henstilling (EU) 2020/1052 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner ændres således:

                     1)

                     Punkt 1, første afsnit, i Rådets henstilling affattes således:

                                 »1.

                                 Medlemsstaterne bør gradvist ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 31. juli 2020 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I.«

                     2)

                     Bilag I til henstillingen affattes således:

                           »BILAG I
                           Tredjelande, hvis indbyggere ikke bør berøres af midlertidige restriktioner ved de ydre grænser for ikkevæsentlige rejser til EU

                                       1.

                                       AUSTRALIEN

                                       2.

                                       CANADA

                                       3.

                                       GEORGIEN

                                       4.

                                       JAPAN

                                       5.

                                       MAROKKO

                                       6.

                                       NEW ZEALAND

                                       7.

                                       RWANDA

                                       8.

                                       SYDKOREA

                                       9.

                                       THAILAND

                                       10.

                                       TUNESIEN

                                       11.

                                       URUGUAY

                                       12.

                                       KINA (*)

                     «

            Udfærdiget i Bruxelles, den 30. juli 2020.

                  På Rådets vegne

               M.ROTH

                  Formand

            (1)  EUT L 208 I af 1.7.2020, s. 1.

            (2)  EUT L 230 af 17.7.2020, s. 26.

            (3)  Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengenreglerne (EFT L 64 af 7.3.2002, s. 20).

            (4)  EFT L 176 af 10.7.1999, s. 36.

            (5)  EUT L 53 af 27.2.2008, s. 52.

            (6)  Rådets afgørelse 2008/146/EF af 28. januar 2008 om indgåelse, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (EUT L 53 af 27.2.2008, s. 1).

            (7)  EUT L 160 af 18.6.2011, s. 21.

            (8)  Rådets afgørelse 2011/350/EU af 7. marts 2011 om indgåelse, på Den Europæiske Unions vegne, af protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, navnlig for så vidt angår afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser og personbevægelser (EUT L 160 af 18.6.2011, s. 19).

            (*)  med forbehold af bekræftelse af gensidighed


title: Den Europæiske Centralbanks henstilling af 27. juli 2020 om udlodning af udbytte under covid-19-pandemien og om ophævelse af henstilling ECB/2020/19 (ECB/2020/35) 2020/C 251/01

text:
               31.7.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 251/1

      DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS HENSTILLING
      af 27. juli 2020
      om udlodning af udbytte under covid-19-pandemien og om ophævelse af henstilling ECB/2020/19
      (ECB/2020/35)
      (2020/C 251/01)
      STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
      under henvisning til Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (1), særlig artikel 4, stk. 3,
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Den Europæiske Centralbank (ECB) vedtog den 27. marts 2020 Den Europæiske Centralbanks henstilling ECB/2020/19 (2), hvori det blev henstillet, at kreditinstitutterne indtil i hvert fald 1. oktober 2020 ikke udlodder udbytte og ikke påtages nogen uigenkaldelig forpligtelse til at udlodde udbytte for regnskabsåret 2019 og 2020, og at kreditinstitutterne afstår fra at opkøbe egne aktier med henblik på at betale aktionærerne. Henstillingen var baseret på det forhold, at det er afgørende, at kreditinstitutterne fortsætter med at udfylde deres rolle i forhold til at finansiere husholdninger, små og mellemstore virksomheder og selskaber under det økonomiske stød forårsaget af covid-19. Det blev derfor anset som altafgørende, at kreditinstitutterne bevarer kapital med henblik på at opretholde deres kapacitet til at støtte økonomien i en periode med forhøjet usikkerhed forårsaget af covid-19-pandemien. Med henblik herpå blev det anset som nødvendigt, at bevarelsen af kapitalressourcer for at støtte realøkonomien og absorbere tab blev prioriteret over skønsmæssige udlodninger af udbytte og opkøb af egne aktier.

                  (2)

                  I forbindelse med henstilling ECB/2020/19 har ECB påtaget sig at evaluere den økonomiske situation yderligere og overveje, hvorvidt yderligere suspension af udbytte er hensigtsmæssig efter 1. oktober 2020. ECB er i den sammenhæng af den opfattelse, at der fortsat er en forhøjet økonomisk usikkerhed på grund af covid-19-pandemien, og at kreditinstitutterne som følge heraf har vanskeligt ved at præcist at forudse deres kapitalbehov på mellemlangt sigt. ECB er endvidere af den opfattelse, at der i denne periode med ekstraordinær systemisk usikkerhed og økonomiske forhold under stress er et løbende behov for forsigtig kapitalplanlægning, hvilket omfatter bevarelsen af kreditinstitutternes kapitalstilling ved at udskyde eller annullere udlodninger. ECB finder det derfor nødvendigt at forlænge henstillingen om udbytte indtil 1. januar 2021 og ophæve henstilling ECB/2020/19. Denne fremgangsmåde er også i overensstemmelse med Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2020/7 (3).

                  (3)

                  ECB ser under behørigt hensyn til det indre markeds enhed og integritet behovet for at deltage i diskussioner med de relevante myndigheder i de berørte medlemsstater med henblik på at fastslå, hvorvidt det er hensigtsmæssigt, at der udloddes udbytte til en moderinstitution, det finansielle moderholdingselskab eller det blandede finansielle moderholdingselskab i en medlemsstat, der ikke er en deltagende medlemsstat. Disse diskussioner bør blandt andet ledes efter ækvivalensprincippet og princippet om gensidighed med henblik på at understøtte et velfungerende indre marked i Unionen som helhed, at bevare kreditinstitutternes forsvarlige kapitalstilling ud fra et tilsynsmæssigt perspektiv og at bidrage til det finansielle systems stabilitet i Unionen og hver enkelt medlemsstat.

                  (4)

                  For at maksimere støtten til realøkonomien er det også hensigtsmæssigt, at diskretionære udlodninger af udbytte heller ikke bør foretages af mindre signifikante kreditinstitutter.

                  (5)

                  Selv om denne foranstaltning er af midlertidig karakter og udelukkende er påkrævet på grund af disse ekstraordinære omstændigheder, har ECB til hensigt at beslutte, hvilken fremgangsmåde der skal anvendes efter den 1. januar 2021, i fjerde kvartal af 2020 under hensyn til de økonomiske forhold, det finansielle systems stabilitet og graden af sikkerhed i forbindelse med kapitalplanlægning —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

         I.

                  1.

                  ECB henstiller, at kreditinstitutterne indtil 1. januar 2021 ikke udlodder udbytte (4) og ikke påtager nogen uigenkaldelig forpligtelse til at udlodde udbytte for regnskabsåret 2019 og 2020, og at kreditinstitutterne afstår fra at opkøbe egne aktier med henblik på at betale aktionærerne (5).

                  2.

                  Kreditinstitutter, som ikke kan efterkomme denne henstilling, fordi de mener, at de er retligt forpligtede til at udlodde udbytte, bør straks forklare deres fælles tilsynsteam de underliggende årsager hertil.

                  3.

                  Denne henstilling finder anvendelse på konsolideret niveau for en signifikant koncern under tilsyn som defineret i artikel 2, nr. 22), i Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) nr. 468/2014 (ECB/2014/17) (6) og på individuelt niveau for en signifikant enhed under tilsyn som defineret i artikel 2, nr. 16), i forordning (EU) nr. 468/2014 (ECB/2014/17), hvis en sådan signifikant enhed under tilsyn ikke er en del af en signifikant koncern under tilsyn.

                  4.

                  Kreditinstitutter, der har til hensigt at udlodde udbytte eller påtage sig en uigenkaldelig forpligtelse til at udlodde udbytte til deres moderselskab, det finansielle moderholdingselskab eller det blandede finansielle moderholdingselskab, som er etableret i en medlemsstat, der ikke er en deltagende medlemsstat, bør kontakte deres fælles tilsynsteam med henblik på at fastslå, hvorvidt sådanne udlodninger af udbytte eller uigenkaldelige forpligtelser til at foretage udlodning af udbytte er hensigtsmæssig.

         II.

      Denne henstilling er rettet til signifikante enheder under tilsyn og signifikante koncerner under tilsyn, som defineret i artikel 2, nr. 16) og 22), i forordning (EU) nr. 468/2014 (ECB/2014/17).

         III.

      Denne henstilling er også rettet til de kompetente nationale myndigheder, for så vidt angår mindre signifikante enheder under tilsyn og mindre signifikante koncerner under tilsyn, som defineret i artikel 2, nr. 7) og 23), i forordning (EU) nr. 468/2014 (ECB/2014/17). De kompetente nationale myndigheder forventes at anvende denne henstilling på sådanne enheder og koncerner på den måde, som de finder passende.

         IV.

      Henset til foranstaltningens midlertidige karakter evaluerer ECB den økonomiske situation yderligere og overvejer, hvorvidt yderligere suspension af udbytte er hensigtsmæssig efter 1. januar 2021.

         V.

      Afgørelse ECB/2020/19 ophæves hermed.

         Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 27. juli 2020.

               Formand for ECB

            Christine LAGARDE

         (1)  EUT L 287 af 29.10.2013, s. 63.

         (2)  Den Europæiske Centralbanks henstilling ECB/2020/19 af 27. marts 2020 om udlodning af udbytte under covid-19-pandemien og om ophævelse af henstilling ECB/2020/1 (EUT C 102 I af 30.3.2020, s. 1).

         (3)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 27. maj 2020 om begrænsning af udlodninger under covid-19-pandemien (ESRB/2020/7) (EUT C 212 af 26.6.2020, s. 1)

         (4)  Kreditinstitutter kan drives i forskellige retlige former, f.eks. børsnoterede virksomheder og andre selskaber end aktieselskaber, såsom gensidige selskaber, andelsselskaber eller sparekasser. Begrebet »udbytte« anvendes i denne henstilling med henvisning til alle former for kontant udbetaling i forbindelse med egentlig kernekapital, som medfører en reduktion af kapitalgrundlagets kvantitet eller kvalitet.

         (5)  Det er i overensstemmelse med denne henstilling, hvis et kreditinstitut ønsker at udskifte ordinære aktier.

         (6)  Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) nr. 468/2014 af 16. april 2014 om fastlæggelse af en ramme for samarbejde inden for Den Fælles Tilsynsmekanisme mellem Den Europæiske Centralbank og de kompetente nationale myndigheder og med de udpegede nationale myndigheder (SSM-rammeforordningen) (ECB/2014/17) (EUT L 141 af 14.5.2014, s. 1).


title: Kommissionens henstilling (EU) 2020/1364 af 23. september 2020 om lovlige adgangsveje til beskyttelse i EU: fremme af genbosætning, indrejse af humanitære årsager og andre supplerende adgangsveje

text:
                  1.10.2020

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  L 317/13

         KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2020/1364
         af 23. september 2020
         om lovlige adgangsveje til beskyttelse i EU: fremme af genbosætning, indrejse af humanitære årsager og andre supplerende adgangsveje
         EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
         under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
         ud fra følgende betragtninger:

                     (1)

                     Antallet af flygtninge og andre med behov for international beskyttelse er stigende på verdensplan. Som følge heraf er der behov for at styrke Unionens kapacitet til at opfylde sin moralske pligt til at yde effektiv bistand. Alle medlemsstater bør deltage i Unionens kollektive bestræbelser for at udvise solidaritet med dem, der har behov for international beskyttelse, ved at tilbyde dem lovlige adgangsveje til Unionen og øge de beskyttende områder uden for Unionen.

                     (2)

                     Henstillingen har til formål at støtte medlemsstaternes vedholdende bestræbelser på at åbne og øge antallet af lovlige og sikre adgangsveje for personer med behov for international beskyttelse. Den anbefalede foranstaltning har navnlig til formål at udvise solidaritet med lande uden for EU, hvortil et stort antal personer med behov for international beskyttelse er blevet fordrevet, bidrage til de internationale initiativer vedrørende genbosætning og indrejse af humanitære årsager og forbedre den overordnede migrationsstyring.

                     (3)

                     Unionen arbejder på at udvikle og øge det beskyttende område i transitlande, destinationslande eller første asyllande for at bistå både personer med behov for international beskyttelse og migranter, der er særligt sårbare, samt hjælpe værtssamfundene. Via de regionale udviklings- og beskyttelsesprogrammer (1) på Afrikas Horn, og i Nordafrika og Mellemøsten ydes der blandt andet støtte til opretholdelsen og forbedringen af det beskyttende område ved at udvikle de nationale systemers, de nationale myndigheders og civilsamfundets kapacitet. Der ydes beskyttelse ved at tilbyde direkte bistand til personer med behov for international beskyttelse. Alle foranstaltninger træffes af gennemførelsespartnerne. Via programmerne ydes der støtte til varige løsninger for personer med behov for international beskyttelse, navnlig genbosætning, ved at sikre screening og registrering, gøre det lettere effektivt at fastslå de pågældendes flygtningestatus samt direkte støtte de genbosætningsoperationer, FN's Højkommissariat for Flygtninge (UNHCR) gennemfører. Medlemsstaterne opfordres til at spille en aktiv rolle som medlemmer af sammenslutningen eller yde finansielle bidrag til støtte for og gennemførelse af regionale udviklings- og beskyttelsesprogrammer for at styrke den eksterne dimension af EU's migrationspolitik.

                     (4)

                     Genbosætning er et vigtigt redskab til at yde beskyttelse til personer med behov for international beskyttelse og til at udvise global solidaritet med tredjelande med det formål at hjælpe dem med at håndtere det store antal personer, der flygter fra krig eller forfølgelse. Det indgår også som et vigtigt element i EU's omfattende asyl- og migrationspolitik: Når der via genbosætning tilbydes sikre og lovlige adgangsveje for personer med behov for beskyttelse, kan genbosætning være med til at redde liv, mindske irregulær migration og bekæmpe menneskesmuglernetværkenes forretningsmodel. Genbosætning udgør også en vigtig og integreret del af den samlede tilgang til migration, når partnerlande inddrages inden for hele spektret af migrationsrelaterede områder.

                     (5)

                     UNHCR har bekræftet, at behovet for genbosætning fortsat er højt på verdensplan (1,44 millioner sager i 2020). Dette tal forventes at stige i de kommende år.

                     (6)

                     På det første globale flygtningeforum, der blev afholdt i december 2019, blev der gjort status over gennemførelsen af UNHCR's globale aftale om flygtninge (2). På forummet blev der mobiliseret bred international støtte til at finde varige løsninger for verdens flygtninge, herunder løsninger med henblik på genbosætning og udvidelse af antallet og omfanget af lovlige adgangsveje for personer med behov for international beskyttelse. UNHCR's treårige strategi (2019-2021) for genbosætning og supplerende adgangsveje indeholder en køreplan for udvidelsen af disse ved at tilbyde flere pladser, mobilisere flere aktører og skabe mere imødekommende samfund. For at medlemsstaterne kan påtage sig en ledende rolle globalt i forbindelse med genbosætning, opfordres de til at støtte gennemførelsen af strategien og imødegå den nuværende tendens med et faldende antal genbosætningslande og et kraftigt fald i tilsagnene om genbosætning (3).

                     (7)

                     Siden 2015 har det via to vellykkede EU-sponsorerede genbosætningsprogrammer, der indebærer deltagelse af et betydeligt antal medlemsstater, været muligt at hjælpe over 70 000 af de mest sårbare personer med behov for international beskyttelse med at finde husly i Unionen. I perioden 2015-2018, da situationen med hensyn til genbosætning globalt ændrede sig betydeligt, blev antallet af genbosætninger i medlemsstaterne tredoblet, idet EU's andel af den globale genbosætning steg fra under 9 % inden 2016 til 41 % i 2018. Denne stigning viser merværdien af og potentialet for samarbejde og koordinering på EU-plan i forbindelse med genbosætning. Den viser også betydningen af finansiering fra EU-budgettet: Der blev afsat 1 mia. EUR til direkte støtte til medlemsstaternes genbosætningsbestræbelser i perioden 2015-2020.

                     (8)

                     Inden for rammerne af den første EU-genbosætningsordning (4) enedes medlemsstaterne sammen med de associerede Dublin-lande om at genbosætte 22 504 personer med behov for international beskyttelse fra Mellemøsten, Afrikas Horn og Nordafrika over en periode på 2 år (2015-2017) (5). I alt blev 19 452 personer genbosat under denne første vellykkede EU-ordning (86 % af det samlede antal tilsagn).

                     (9)

                     Inden for rammerne af den anden EU-genbosætningsordning (6) enedes medlemsstaterne om at genbosætte 50 039 personer med behov for international beskyttelse fra Tyrkiet, Libanon og Jordan samt fra landene langs den centrale Middelhavsrute, idet man navnlig støttede de nødtransitmekanismer, som UNHCR havde oprettet i Niger (2017) og Rwanda (2019). Ordningen blev en succes, idet 43 827 personer blev genbosat (88 % af det samlede antal tilsagn).

                     (10)

                     For at maksimere antallet af genbosætninger og udnytte de disponible midler godt får medlemsstater, der endnu ikke fuldt ud har efterkommet deres tilsagn inden for rammerne af den anden EU-genbosætningsordning, mulighed for at gøre det i 2020 og 2021og derved efterkomme deres tidligere tilsagn.

                     (11)

                     Inden for rammerne af erklæringen fra EU og Tyrkiet (7) var mere end 27 000 personer blevet genbosat pr. medio september 2020 (8). Medlemsstaterne har derudover genbosat yderligere personer med behov for international beskyttelse fra Tyrkiet gennem deres egne nationale ordninger.

                     (12)

                     Unionen har behov for at gå fra ad hoc-genbosætningsordninger til ordninger, der fungerer på grundlag af en stabil ramme, som sikrer, at EU's genbosætningsordninger er bæredygtige og forudsigelige. Med henblik herpå fremsatte Kommissionen i 2016 som en del af revisionen af EU's asylsystem forslag til en forordning om indførelse af en EU-genbosætningsramme (9) for at skabe sikre og lovlige veje til international beskyttelse for personer med behov herfor. I juni 2018 blev der opnået en delvis foreløbig politisk aftale, som omfattede tilføjelse af indrejse af humanitære årsager — sammen med genbosætning — til den foreslåede forordnings anvendelsesområde. En hurtig vedtagelse af forslaget er vigtig for at sikre en mere effektiv, fair og stabil EU-politik for asyl og migration, herunder en stabil ramme for genbosætning.

                     (13)

                     For at sikre, at genbosætningsbestræbelserne fortsætter, indtil der er fastsat en stabil ramme, opfordrede Kommissionen medlemsstaterne til at afgive deres tilsagn om genbosætning for 2020 på det 9. genbosætningsforum i juli 2019. Det skete på grundlag af de aftalte prioriteter for denne periode og i overensstemmelse med UNHCR's forventede globale behov for genbosætning i 2020 og UNHCR's henstillinger vedrørende EU's genbosætningsplanlægning 2020, hvori der blev opfordret til at stille 30 000 pladser til rådighed i 2020. Det førte til, at medlemsstaterne afgav lige under 29 500 tilsagn. Dette betydelige antal tilsagn, som udgør mere end 50 % af alle de genbosætningspladser, som stater har stillet til rådighed for UNHCR i 2020, understreger medlemsstaternes fortsatte vilje til at tilbyde beskyttelse, redde liv og tilbyde troværdige alternativer til irregulære migrationsbevægelser.

                     (14)

                     I lyset af det forventede globale behov for genbosætning i 2020, UNHCR's treårige strategi (2019-2021) for genbosætning og supplerende adgangsveje og det første globale flygtningeforum (december 2019) bekræfter dette betydelige antal tilsagn fra medlemsstaterne EU's rolle som global leder med hensyn til genbosætning.

                     (15)

                     Valget af prioriterede regioner til genbosætning inden for rammerne af tilsagnsrunden for 2020 er baseret på UNHCR's forventede globale behov for genbosætning og behovet for at fortsætte gennemførelsen af erklæringen fra EU og Tyrkiet fra marts 2016. Medlemsstaterne bør fortsætte genbosætningerne fra Tyrkiet, Jordan og Libanon samt fra vigtige afrikanske lande langs og frem til den centrale Middelhavsrute, herunder Libyen, Niger, Tchad, Egypten, Etiopien og Sudan. De bør også støtte nødtransitmekanismen i Niger og Rwanda og give plads til nødgenbosætninger. Gennemførelsen af erklæringen fra EU og Tyrkiet omfatter aktivering af den frivillige ordning med Tyrkiet om indrejse af humanitære årsager, forudsat at alle betingelser for den er opfyldt, og at antallet af irregulære grænsepassager mellem Tyrkiet og EU er ophørt eller i det mindste er blevet mindsket væsentligt og varigt.

                     (16)

                     For at hjælpe medlemsstaterne med at opfylde målet om 29 500 pladser i 2020 er der stillet ca. 300 mio. EUR til rådighed fra EU-budgettet (10). Under overholdelse af reglerne for Asyl-, Migrations- og Integrationsfonden (AMIF) kan medlemsstaterne komme i betragtning til et incitamentskabende beløb på 10 000 EUR pr. genbosat person fra prioriterede regioner eller særligt sårbare grupper og 6 000 EUR for andre typer genbosætninger.

                     (17)

                     Mellem januar og marts 2020 ankom der mere end 3 600 personer til EU med henblik på genbosætning som en del af tilsagnsrunden for 2020. Coronaviruspandemien har imidlertid ført til alvorlige forstyrrelser af genbosætningsoperationerne. Medlemsstaterne, UNHCR og Den Internationale Organisation for Migration (IOM) suspenderede disse operationer fra midten af marts 2020. Den 18. juni 2020 meddelte UNHCR og IOM, at genbosætningsrejserne for flygtninge ville blive genoptaget (11). Siden sommeren er flere medlemsstater begyndt gradvist at genoptage deres genbosættelsesaktiviteter.

                     (18)

                     Denne hidtil usete globale sundhedstrussel og de foranstaltninger, der er truffet for at inddæmme spredningen af virusset, har haft betydelig indvirkning på alle operationer og procedurer i forbindelse med genbosætning, indrejse af humanitære årsager og lokalsamfundsbaseret sponsorering. Behovet for koordinering på EU-plan for at maksimere virkningen af de foranstaltninger, der er truffet, er blevet tydeligt.

                     (19)

                     Kommissionen opfordrede i sin vejledning om gennemførelsen af de relevante EU-bestemmelser på området asyl- og tilbagesendelsesprocedurer og om genbosætningsprocedurerne (12) medlemsstaterne til at fortsat at udvise solidaritet med personer med behov for international beskyttelse og med tredjelande, der huser et stort antal flygtninge, ved så vidt muligt at sikre, at de genbosætningsrelaterede procedurer fortsætter. Kommissionen opfordrede medlemsstaterne til at overveje nye måder at arbejde på såsom at gennemføre samtaler eller behandle genbosætningssager på afstand. Hvad angår disse emner, har Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO) ydet hurtig operationel støtte takket være en række tematiske onlinemøder som en del af netværket vedrørende genbosætning og indrejse af humanitære årsager.

                     (20)

                     Da Kommissionen har erkendt, at coronaviruspandemien har forstyrret efterkommelsen af de tilsagn, der blev afgivet under tilsagnsrunden i 2020, har den besluttet at forlænge den periode, hvori medlemsstaterne kan efterkomme deres tilsagn, til efter 2020, således at de kan gøre det fuldt ud. Det oprindelige etårige program vil derfor blive omdannet til et toårigt program for 2020-2021; i løbet af denne periode skal medlemsstaterne efterkomme deres 29 500 tilsagn. Derudover opfordres medlemsstaterne til om muligt at overveje at indføre supplerende statsfinansierede nationale genbosætningsprogrammer.

                     (21)

                     For at sikre en gnidningsløs videreførelse af EU's genbosætningsbestræbelser efter de forstyrrelser, som coronaviruspandemien har forårsaget, bør det overvejes at indføre nye genbosætningsprogrammer fra 2022 og fremefter, idet der tages hensyn til de finansielle midler, der er afsat til Asyl- og Migrationsfonden i 2021-2027 til støtte for medlemsstaternes tilsagn. Unionens ambition er fortsat at arbejde frem mod et stadig stigende antal genbosætninger i de kommende år.

                     (22)

                     Ud over den finansielle støtte fra Unionen findes der forskellige foranstaltninger for at hjælpe medlemsstaterne med at genbosætte flygtninge. EASO har til formål at bistå medlemsstaterne med at efterkomme deres tilsagn om genbosætninger. Støttefaciliteten til genbosætning i Istanbul, som har fungeret siden april 2019 (pilotfase), støtter medlemsstaternes bestræbelser for at genbosætte flygtninge fra Tyrkiet. Derudover fremmer EASO's netværk vedrørende genbosætning og indrejse af humanitære årsager, som har været operationelt siden januar 2020, samarbejdet og videndelingen mellem medlemsstaterne med fokus på EU-specifikke emner. Netværket har været det vigtigste forum for medlemsstaterne for at imødegå konsekvenserne af coronaviruspandemien gennem informationsudveksling og peerlæring.

                     (23)

                     I overensstemmelse med UNHCR's treårige strategi (2019-2021) for genbosætning og supplerende adgangsveje er det desuden hensigtsmæssigt at fremme indførelsen af modeller for indrejse af humanitære årsager eller en bedre anvendelse af disse og andre supplerende adgangsveje som et supplerende middel med henblik på at udvide det antal pladser, der tilbydes gennem sikre og lovlige adgangsveje ud over genbosætning.

                     (24)

                     Forslaget til EU-forordning om en genbosætningsramme indeholder bestemmelser om at yde støtte til medlemsstaterne til indrejser af humanitære årsager.

                     (25)

                     Der er allerede gjort en lang række lovende erfaringer i medlemsstaterne og tredjelande med de mange forskellige modeller for indrejse af humanitære årsager, som kan opskaleres eller kopieres i andre medlemsstater.

                     (26)

                     Flere medlemsstater har indført lokalsamfundsbaserede sponsorordninger (13), som kan understøtte genbosætning, indrejser af humanitære årsager og andre supplerende adgangsveje. Under alle omstændigheder kan private sponsorer, grupper af privatpersoner eller nonprofitorganisationer spille en struktureret rolle med hensyn til at byde personer med behov for international beskyttelse velkommen og integrere dem.

                     (27)

                     I forbindelse med genbosætning kan lokalsamfundsbaserede sponsorordninger hjælpe medlemsstaterne med at øge antallet af genbosætningspladser og sikre en vellykket integration af flygtninge i værtssamfundene. På grundlag af et stærkt partnerskab mellem staten og civilsamfundsorganisationer, enkeltpersoner eller grupper af enkeltpersoner yder private sponsorer normalt finansiel, praktisk og moralsk støtte til flygtninges indrejse eller integration. Som det fremgik af undersøgelsen fra 2018 om gennemførligheden og merværdien af sponsorordninger (14), kan modellerne for lokalsamfundsbaserede sponsorordninger have mange forskellige former. Afhængigt af deres udformning og formål bidrager de til at øge antallet af pladser, der er til rådighed for personer med behov for beskyttelse, sikrer en hurtigere og mere effektiv integration, forbedrer den offentlige støtte til flygtninge og genbosætning og er med til at forhindre genbosattes irregulære vidererejse.

                     (28)

                     Andre former for lokalsamfundsbaseret sponsorering ud over genbosætning, der kan tjene som eksempel til efterfølgelse, er, hvad visse medlemsstater og private organisationer henviser til som »humanitære korridorer«, nemlig den model for lokalsamfundsbaseret sponsorering, der på nuværende tidspunkt gennemføres af trosbaserede organisationer i Italien, Frankrig og Belgien i samarbejde med de respektive nationale regeringer. Inden for rammerne af denne model er private sponsorer involveret i alle faser af indrejseproceduren, lige fra indkredsning af personer med behov for international beskyttelse til overførslen af dem til den pågældende medlemsstat. De har også ansvar for modtagelses- og integrationsindsatsen og dækker de tilknyttede udgifter. Siden 2016 er mere end 2 700 personer med behov for international beskyttelse ankommet til Europa via denne adgangsvej, hovedsagelig til Italien og Frankrig. De nærmere regler for samarbejdet mellem staten og de private sponsorer fastsættes ofte i aftalememoranda.

                     (29)

                     I lyset af fordelene ved lokalsamfundsbaseret sponsorering bør Unionen yderligere fremme en EU-tilgang hertil, som bygger på eksisterende erfaringer i medlemsstaterne og involverer EASO. Unionen vil fortsat yde støtte til kapacitetsopbygningen hos civilsamfundsaktører, der er involveret i lokalsamfundsbaserede sponsorordninger og fremme tværnationale udvekslinger af viden med henblik at opskalere de eksisterende lokalsamfundsbaserede sponsorprogrammer og oprette nye programmer, herunder i medlemsstater, der endnu ikke har gennemført sådanne ordninger. I 2019 iværksatte Kommissionen en særlig indkaldelse af forslag med henblik herpå inden for rammerne af EU's handlingsprogram for AMIF (15). Fremme supplerende adgangsveje for personer med behov for beskyttelse og deres videre integration er et af de emner, der er omfattet af indkaldelsen af forslag til tværnationale foranstaltninger om asyl, migration og integration inden for rammerne af AMIF's arbejdsprogram for 2020 (16).

                     (30)

                     Coronaviruspandemien har også påvirket de lokalsamfundsbaserede sponsorordninger. Kommissionen opfordrede i sin vejledning om gennemførelsen af de relevante EU-bestemmelser på området asyl- og tilbagesendelsesprocedurer og om genbosætningsprocedurerne medlemsstaterne til at holde kommunikationskanalerne til sponsorer åbne, holde dem orienteret om udviklingen og fortsætte med at rekruttere og screene sponsorer for at øge de fremtidige genbosætningsmuligheder.

                     (31)

                     Som understreget af UNHCR er familiesammenføring i vid udstrækning anerkendt som en vigtig forudsætning for en vellykket integration i værtslandet. Tvangsfordrevne personer med behov for international beskyttelse står ofte over for mange udfordringer for så vidt angår deres ret til familiesammenføring såsom langvarige og besværlige administrative procedurer (17). Dette kan føre til forsøg på at omgå reglerne via farlig irregulær migration. For at lette adgangen til familiesammenføring i overensstemmelse med direktivet om familiesammenføring (18) opfordres medlemsstaterne til at indføre programmer for bistand til familiesammenføring, som forbedrer adgangen til oplysninger og forenkler visumansøgningsproceduren. Hvad angår sager, der falder uden for direktivet om familiesammenføring, opfordres medlemsstaterne desuden til at oprette programmer for indrejse af humanitære årsager såsom familiebaserede sponsorordninger.

                     (32)

                     For at udnytte de færdigheder og kvalifikationer, som personer med behov for international beskyttelse besidder, og den motivation, de har, bør man også undersøge andre supplerende adgangsveje såsom uddannelse eller arbejde. Mange medlemsstater har støtteprogrammer, der letter adgangen til eksisterende lovlige adgangsveje for personer med behov for international beskyttelse såsom studerende eller arbejdstagere. Medlemsstaterne opfordres til at anvende EU's redskab for tredjelandsstatsborgeres færdighedsprofiler i forbindelse med sådanne procedurer. Dette særlige onlineredskab hjælper med at kortlægge og dokumentere færdigheder og kvalifikationer hos personer med migrantbaggrund (19).

                     (33)

                     Det skønnes, at mindre end tre procent af alle flygtninge på verdensplan har adgang til videregående uddannelse (20). Selv om de har de nødvendige færdigheder og den nødvendige viden, mangler de ofte oplysninger og finansielle midler til at ansøge om at deltage i programmer for grund- og videreuddannelse i Unionen. Medlemsstaterne bør overveje at forbedre adgangen til universiteter for unge med behov for international beskyttelse og derved gøre det lettere for dem at blive optaget som studerende på deres område. Sådanne initiativer kan kræve en proaktiv udvælgelsesprocedure i tredjelande, sprogundervisning, fleksibilitet med hensyn til adgangskriterierne i forbindelse med uddannelsesprogrammer samt stipendier og specifikke integrationsforanstaltninger ved ankomsten. Efter endt uddannelse bør studerende, der ønsker at blive i den pågældende medlemsstat, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/801 (21), tilbydes rådgivning og hjælp til jobsøgning.

                     (34)

                     For at lette gennemførelsen af sådanne programmer vil Kommissionen fremme peerlæring og udveksling af erfaringer mellem medlemsstaterne og undersøge mulighederne for finansiel støtte fra EU til udformningen og udviklingen af disse adgangsveje for studerende.

                     (35)

                     Medlemsstaterne bør yderligere overveje i partnerskab med den private sektor, arbejdsgivere, fagforeninger og civilsamfundet at arbejde for at udvikle innovative internationale arbejdskraftmobilitetsordninger for personer med behov for international beskyttelse.

                     (36)

                     EASO vil sammen med netværket for genbosætning og indrejse af humanitære årsager hjælpe medlemsstaterne med at udforme og gennemføre programmer for indrejse af humanitære årsager og andre supplerende adgangsveje.

                     (37)

                     Ved gennemførelsen af programmer for genbosætning, indrejse af humanitære årsager og andre supplerende adgangsveje bør medlemsstaterne tage hensyn til de forpligtelser, der er fastsat i FN's konvention om rettigheder for personer med handicap.

                     (38)

                     For at sikre tilsynet med gennemførelsen af EU's genbosætningsordninger i 2020 og 2021 bør medlemsstaterne efter anmodning rapportere til Kommissionen om, hvor mange de har genbosat på deres område i overensstemmelse med deres tilsagn, og specificere, fra hvilke lande de har genbosat dem. Kommissionen vil også føre tilsyn med de forskellige projekter og programmer for indrejse af humanitære årsager, der er gennemføres i medlemsstaterne, med henblik på fortsat at have et overblik over alle lovlige migrationsveje for personer med behov for international beskyttelse og antallet af pladser, der tilbydes via disse kanaler.

                     (39)

                     Denne henstilling bør rettes til medlemsstaterne. De associerede Dublin-lande opfordres til at bidrage til de fælles europæiske genbosætningsbestræbelser samt den fælles indsats med hensyn til andre supplerende adgangsveje —

               VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

            ØGE ANTALLET AF MEDLEMSSTATER, DER ER INVOLVERET I GENBOSÆTNING OG INDREJSE AF HUMANITÆRE ÅRSAGER

                     1.

                     Medlemsstaterne bør bidrage til at skabe lovlige adgangsveje for personer med behov for international beskyttelse ud fra et ønske om at udvise international solidaritet med første asyllande og transitlande og styrke den indbyrdes solidaritet.

            OPTRAPPE BESTRÆBELSERNE FOR AT EFTERKOMME TILSAGN MIDT I CORONAVIRUSPANDEMIEN OG OPSKALERE GENBOSÆTNINGERNE PÅ MELLEMLANG SIGT

                     2.

                     På grundlag af erfaringerne med gennemførelsen af de tidligere EU-genbosætningsordninger og for at slå bro over overgangen mellem disse ordninger og den stabile EU-genbosætningsramme opfordres medlemsstaterne til at nå det mål for genbosætninger, der blev fastsat under tilsagnsrunden for 2020, på mindst 29 500 personer med behov for international beskyttelse fra tredjelande over en toårig periode (1. januar 2020-31. december 2021).

                     3.

                     Medlemsstaterne opfordres til så hurtigt, som det i lyset af konsekvenserne af coronaviruspandemien er praktisk muligt, at efterkomme de tilsagn, de afgav under tilsagnsrunden for 2020. De opfordres til at overveje at indføre innovative arbejdsmetoder og at tilpasse deres procedurer, så de er i stand til at reagere på den skiftende situation i marken, herunder i første asyllande.

                     4.

                     De medlemsstater, der ikke fuldt ud har efterkommet deres tilsagn inden for rammerne af EU-genbosætningsordningen for 2018-2019 (22) opfordres til at efterkomme disse tilsagn i 2020 og 2021 i overensstemmelse de nationale AMIF-programmer.

                     5.

                     I 2020 og 2021 bør medlemsstaterne så vidt muligt fortsætte deres genbosætningsrelaterede aktiviteter midt under coronaviruspandemien og målrette deres tilsagn:

                                 a)

                                 for at sikre fortsat genbosætning fra Tyrkiet af syriske statsborgere og tredjelandsstatsborgere samt statsløse, der er blevet fordrevet som følge af den syriske konflikt, for derved at støtte gennemførelsen af erklæringen fra EU og Tyrkiet fra marts 2016; dette omfatter aktivering af den frivillige ordning om indrejse af humanitære årsager, forudsat at alle betingelser for den er opfyldt, og at antallet af irregulære grænsepassager mellem Tyrkiet og EU er ophørt eller i det mindste er blevet mindsket væsentligt og varigt

                                 b)

                                 at sikre den fortsatte genbosætning fra Jordan og Libanon

                                 c)

                                 at bidrage til en fortsat stabilisering af situationen i det centrale Middelhavsområde ved at genbosætte personer, der har brug for beskyttelse, fra Libyen, Niger, Tchad, Egypten, Etiopien og Sudan, herunder ved at støtte UNHCR's midlertidige mekanismer i Niger og Rwanda for nødevakuering af de mest sårbare grupper af migranter fra Libyen.

                     6.

                     Medlemsstaterne opfordres til at reagere fleksibelt på de globale behov for nødgenbosætning. De opfordres til at efterkomme så mange tilsagn om genbosætning som muligt og gøre god brug af det budget, der stilles til rådighed for dem. De bør gennemføre deres genbosætningsprogrammer i tæt samarbejde med UNHCR og med støtte fra EASO, når det er relevant.

                     7.

                     For at sikre kontinuitet og fornyet vækst i genbosætningsoperationerne efter de forstyrrelser, som coronaviruspandemien har forårsaget, opfordres medlemsstaterne til at bidrage til fremtidige EU-genbosætningsprogrammer. De opfordres til at opskalere deres nuværende genbosætningsprogrammer, genoptage deres tidligere genbosætningsprogrammer eller indføre nye genbosætningsprogrammer for at udvide antallet af genbosætningspladser for personer med behov for international beskyttelse, når det igen er muligt under sikre forhold for alle involverede parter at gennemføre genbosætninger.

            SIKRE KVALITETEN AF GENBOSÆTNINGSPROGRAMMERNE

                     8.

                     Medlemsstaterne bør sikre, at alle faser af genbosætningsprocessen udføres i overensstemmelse med en høj kvalitetsstandard, navnlig orientering (på afstand) forud for afrejsen og oplysninger efter ankomsten. De opfordres til at skabe passende og tilstrækkelig modtagelseskapacitet, idet der tages hensyn til den øgede risiko for sundhedsproblemer for at garantere, at udvalgte personer hurtigt ankommer til Europa.

                     9.

                     Medlemsstaterne opfordres til at udforme målrettede og effektive programmer for integration og social inklusion for genbosatte personer, i forbindelse med hvilke der navnlig tages hensyn til sårbarhed. De opfordres til at arbejde tæt sammen med civilsamfundet og de modtagende samfund for at indføre eller udvide lokalsamfundsbaserede sponsorordninger for genbosætning, som har til formål mere effektivt, bedre og hurtigere at integrere genbosatte flygtninge i værtssamfundet.

                     10.

                     Medlemsstaterne bør indføre interne tilsyns- og evalueringsprogrammer for at måle effektiviteten og virkningerne af deres genbosætningsordninger og relevante integrationsprogrammer.

            FREMME INDREJSE AF HUMANITÆRE ÅRSAGER

                     11.

                     Medlemsstaterne opfordres til at øge antallet af sårbare personer med behov for international beskyttelse, der får indrejse på deres område. Ud over genbosætning bør de navnlig overveje at indføre eller opskalere andre former for lovlige adgangsveje for sårbare personer med behov for international beskyttelse.

                     12.

                     Derudover opfordres medlemsstaterne til at lette adgangen til ret til familiesammenføring ved at indføre programmer for bistand til familiesammenføring, som forbedrer adgangen til oplysninger og forenkler ansøgningsproceduren. Desuden opfordres de til at skabe muligheder for, at familiemedlemmer til personer med international beskyttelse kan indrejse via programmer for indrejse af humanitære årsager såsom familiebaserede sponsorordninger.

                     13.

                     Medlemsstaterne opfordres til at bidrage til en EU-tilgang til lokalsamfundsbaseret sponsorering ved at tage udgangspunkt i den brede vifte af modeller for indrejse af humanitære årsager for at udforme indrejseprogrammer i overensstemmelse med deres respektive nationale prioriteter og tage hensyn til EU's prioriteter og interesser i forbindelse med dets forbindelser med tredjelande.

                     14.

                     Medlemsstaterne opfordres til at arbejde tæt sammen med civilsamfundet om at indføre eller udvide lokalsamfundsbaserede sponsorordninger som en adgangsvej ad humanitære årsager, hvor private sponsorer, grupper af privatpersoner eller nonprofitorganisationer er involveret i forskellige faser af programmet — fra indkredsning af personer med behov for international beskyttelse i tredjelande til integration af dem efter ankomsten.

                     15.

                     Ved udformningen af disse lokalsamfundsbaserede sponsorordninger bør medlemsstaterne og deres partnere fastsætte gennemsigtige og ikkediskriminerende udvælgelseskriterier for personer med behov for international beskyttelse. De bør fra starten af programmet sikre, at civilsamfundets og regeringens respektive roller er klart defineret i fasen før og efter flygtningenes ankomst. Medlemsstaterne er fortsat ansvarlige for sikkerhedskontrollen og indrejseprocedurerne og skal sikre, at der er indført passende sikkerhedsforanstaltninger og sikkerhedsnet.

                     16.

                     Medlemsstaterne opfordres til at indføre eller udvide de lokalsamfundsbaserede sponsorordninger, der har til formål at sikre en bedre og hurtigere integration og social inklusion af personer, der har fået international beskyttelse i værtssamfundene, og bedre offentlig støtte ved at skabe mere imødekommende og inkluderende samfund.

                     17.

                     Medlemsstaterne opfordres til at holde kommunikationskanalerne med private sponsorer under og efter coronaviruspandemien åbne og at få private sponsorer engageret i aktivt at støtte sponsorordningerne.

                     18.

                     Medlemsstaterne opfordres til at gøre brug af de forskellige EU-samfinansieringsmuligheder for at fremme lokalsamfundsbaserede sponsorordninger.

            FREMME SUPPLERENDE ADGANGSVEJE FOR PERSONER MED BEHOV FOR INTERNATIONAL BESKYTTELSE I FORBINDELSE MED UDDANNELSE OG ARBEJDE

                     19.

                     Medlemsstaterne opfordres til at udvikle og støtte programmer, der letter adgangen til andre eksisterende lovlige adgangsveje for personer med behov for international beskyttelse, ved, når det er relevant, at gøre brug af EU's redskaber til at kortlægge og dokumentere deres færdigheder og kvalifikationer. Medlemsstaterne opfordres også til at give adgang til arbejdsmarkedet, herunder med aktiveringsprogrammer (f.eks. omskoling og opkvalificering) så tidligt som muligt. For at lette integrationen på arbejdsmarkedet bør medlemsstaterne arbejde tæt sammen med arbejdsmarkedets parter.

                     20.

                     Medlemsstaterne bør overveje at forbedre adgangen til universiteter for unge med behov for international beskyttelse ved at gøre det muligt for dem at kvalificere sig som studerende under hensyntagen til deres specifikke behov. Medlemsstaterne bør i tæt partnerskab med universiteterne overveje at oprette særlige programmer, som kunne omfatte en specifik, mere fleksibel akademisk udvælgelsesprocedure, finansiel støtte og tilpassede sprogkurser eller opskalere deres eksisterende initiativer. De bør yde rådgivning og hjælpe personer med en afsluttet eksamen, som ønsker at blive i den pågældende medlemsstat, med at finde et arbejde.

                     21.

                     Medlemsstaterne bør overveje i partnerskab med den private sektor og arbejdsgiverne at arbejde for at udvikle innovative internationale arbejdskraftmobilitetsordninger for personer med behov for international beskyttelse, uden at det berører deres ret til beskyttelse.

                     22.

                     Medlemsstaterne opfordres til at bidrage til en EU-tilgang til lokalsamfundsbaserede sponsorordninger, der skal understøtte de supplerende adgangsveje til uddannelse og arbejde for personer med behov for international beskyttelse.

            STYRKE SAMARBEJDET MELLEM MEDLEMSSTATERNE OG FREMME GENBOSÆTNING PÅ GLOBALT PLAN

                     23.

                     For at udnytte fordelene og potentialet ved samarbejde og koordinering på EU-plan inden for genbosætning, indrejse af humanitære årsager, lokalsamfundsbaserede sponsorordninger og supplerende adgangsveje opfordres medlemsstaterne til at deltage i EASO's netværk vedrørende genbosætning og indrejse af humanitære årsager, og til aktivt at bidrage til dets møder og aktiviteter.

                     24.

                     Medlemsstaterne bør samarbejde inden for rammerne af EASO's netværk vedrørende genbosætning og indrejse af humanitære årsager for at fremme en rettidig og gnidningsløs genoptagelse af genbosætningerne, efter at restriktionerne i forbindelse med coronasviruspandemien er ophævet, og udvikle nye arbejdsmetoder og nye procedurer med henblik på at gøre genbosætningsoperationerne mere modstandsdygtige på mellemlang sigt.

                     25.

                     For at udvide antallet af genbosætninger globalt bør medlemsstaterne samarbejde med tredjelande og hjælpe dem med at opbygge deres genbosætningsprogrammer ved hjælp af kapacitetsopbygning og udveksling af erfaringer og bedste praksis, udnyttelse af EASO's ekspertise og i samarbejde med UNHCR og IOM.

            TILSYN

                     26.

                     Medlemsstaterne bør på anmodning meddele Kommissionen, hvor mange personer der er blevet genbosat på deres område i overensstemmelse med deres tilsagn, og specificere, hvilke lande de er blevet genbosat fra.

                     27.

                     Medlemsstaterne bør holde Kommissionen underrettet om antallet af indrejser via ordninger for indrejse af humanitære årsager og andre supplerende adgangsveje.

            FINANSIEL STØTTE

                     28.

                     Medlemsstaterne bør fuldt ud gøre brug af den finansielle støtte, der stilles til rådighed via Asyl-, Migrations- og Integrationsfonden for den resterende gennemførelsesperiode for at efterkomme deres tilsagn om genbosætning og derved sikre, at alle faser af den genbosætningsproces, som er omhandlet i denne henstilling, gennemføres i overensstemmelse med en høj kvalitetsstandard.

                     29.

                     Medlemsstaterne bør også gøre fuld brug af andre muligheder for EU-finansiering for at støtte og forbedre genbosætning, indrejser af humanitære årsager og andre supplerende adgangsveje for personer med behov for international beskyttelse og deres integration og sociale inklusion i værtssamfundene, navnlig Den Europæiske Socialfond og Den Europæiske Fond for Regionaludvikling i overensstemmelse med deres respektive mål.

            ADRESSATER

         Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.

            Udfærdiget i Bruxelles, den 23. september 2020.

                  På Kommissionens vegne

               Ylva JOHANSSON

                  Medlem af Kommissionen

            (1)  Samfinansieret over EU-budgettet og gennemført af medlemsstatsledede sammenslutninger.

            (2)  https://www.unhcr.org/the-global-compact-on-refugees.html.

            (3)  UNHCR modtog tilsagn om genbosætning fra 29 lande i 2018 sammenholdt med 35 lande i 2017. Antallet af genbosætninger faldt fra 65 100 i 2017 til 55 680 i 2018.

            (4)  Kommissionens henstilling (EU) 2015/914 af 8. juni 2015 om en EU-ordning for genbosætning (EUT L 148 af 13.6.2015, s. 32).

            (5)  Konklusioner vedtaget af repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, af 20.7.2015.

            (6)  Kommissionens henstilling (EU) 2017/1803 af 3. oktober 2017 om forbedring af mulighederne for lovlig migration for personer med behov for international beskyttelse (EUT L 259 af 7.10.2017, s. 21).

            (7)  https://www.consilium.europa.eu/da/press/press-releases/2016/03/18/eu-turkey-statement/.

            (8)  Disse genbosætninger er delvist medregnet under de EU-genbosætningsordninger, der er omhandlet i betragtning 8 og 9.

            (9)  COM(2016) 468 final.

            (10)  Den finansielle støtte kombinerer budgetbevillinger fra 2019 og 2020, som blev stillet til rådighed for medlemsstaterne i to rater.

            (11)  https://www.unhcr.org/news/press/2020/6/5eeb85be4/joint-statement-un-refugee-chief-grandi-ioms-vitorino-announce-resumption.html?query=resettlement resumption

            (12)  C(2020) 2516 final.

            (13)  I nogle lande kaldes de også »private sponsorordninger«.

            (14)  https://op.europa.eu/fr/publication-detail/-/publication/1dbb0873-d349-11e8-9424-01aa75ed71a1/language-en/format-PDF/source-114630059.

            (15)  Indkaldelse af forslag 2019, AMIF-2019-AG-Call, emne 1: Fremme af integrationen af personer med behov for beskyttelse gennem private sponsorordninger.

            (16)  Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2020) 4223 af 26.juni 2020 med titlen »The financing of Union Actions in the framework of the Asylum, Migration and Integration Fund and the adoption of the work programme for 2020«: https://ec.europa.eu/home-affairs/sites/homeaffairs/files/financing/fundings/migration-asylum-borders/asylum-migration-integration-fund/union-actions/docs/c4223-annex-decision-amif-awp-2020.pdf.

            (17)  https://www.unhcr.org/uk/protection/basic/5f5743f84/families-together-family-reunification-for-refugees-in-the-european-union.html

            (18)  Rådets direktiv 2003/86/EF af 22. september 2003 om ret til familiesammenføring (EUT L 251 af 3.10.2003, s. 12).

            (19)  https://ec.europa.eu/migrantskills/#/.

            (20)  UNHCR's skøn: https://www.unhcr.org/tertiary-education.html.

            (21)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/801 af 11. maj 2016 om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på forskning, studier, praktik, volontørtjeneste, elevudvekslingsprogrammer eller uddannelsesprojekter, og au pair-ansættelse (EUT L 132 af 21.5.2016, s. 21), artikel 25.

            (22)  Henstilling (EU) 2017/1803.

            BILAG

               Genbosætning: Tilsagn for 2020

                        Medlemsstat

                        Antal pladser i alt i 2020

                        Belgien

                        758

                        Bulgarien  (*1)

                        [25]

                        Tjekkiet

                        Danmark

                        Tyskland

                        5 500

                        Estland

                        Irland

                        994

                        Grækenland

                        Spanien

                        1 000

                        Frankrig

                        5 200

                        Kroatien

                        100

                        Italien

                        700

                        Cypern

                        Letland

                        Litauen

                        18

                        Luxembourg  (*1)

                        [50]

                        Ungarn

                        Malta  (*1)

                        [20]

                        Nederlandene

                        1 902

                        Østrig

                        Polen

                        Portugal

                        1 150

                        Rumænien

                        200

                        Slovenien

                        Slovakiet

                        Finland

                        850

                        Sverige

                        5 114

                        Det Forenede Kongerige

                        6 000

                           I ALT

                           29 487

               (*1)  Efterkommelse af tilsagn fra den tidligere ordning (ikke medregnet i tilsagnsrunden for 2020).