title: Rådets henstilling af 30. oktober 2020 om en bro til job — styrkelse af ungdomsgarantien og erstatning af Rådets henstilling af 22. april 2013 om oprettelsen af en ungdomsgaranti 2020/C 372/01

text:
               4.11.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 372/1

      RÅDETS HENSTILLING
      af 30. oktober 2020
      om en bro til job — styrkelse af ungdomsgarantien og erstatning af Rådets henstilling af 22. april 2013 om oprettelsen af en ungdomsgaranti
      (2020/C 372/01)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292 sammenholdt med artikel 149,
      som henviser til forslag fra Europa-Kommissionen, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  I november 2017 proklamerede Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den europæiske søjle for sociale rettigheder, der opstiller 20 centrale principper og rettigheder til støtte for retfærdige og velfungerende arbejdsmarkeder og velfærdssystemer. Den europæiske søjle for sociale rettigheder fastsætter retten til rimelige arbejdsvilkår, fastslår, at ligebehandling og lige muligheder for kvinder og mænd skal sikres på alle områder, og fastsætter retten til adgang til social beskyttelse og uddannelse. Det fremgår også, at prøvetider bør være af rimelig varighed, og at misbrug af atypiske kontrakter skal forbydes. Princip 4 (»Aktiv beskæftigelsesstøtte«) fastslår, at »unge har ret til videreuddannelse, en læreplads, et praktikophold eller et seriøst jobtilbud, senest 4 måneder efter at de er blevet arbejdsløse eller har forladt uddannelsen«.

                  (2)

                  I retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker, som Rådet vedtog i sin afgørelse (EU) 2019/1181 (1), særlig retningslinje 6, opfordres medlemsstaterne til fortsat at behandle ungdomsarbejdsløshed og problemet med unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, gennem forebyggelse af skolefrafald og en strukturelt bedre overgang fra skole til arbejdsliv, herunder gennem fuld gennemførelse af ungdomsgarantien.

                  (3)

                  Rådets henstilling af 20. december 2012 om validering af ikkeformel og uformel læring (2) indeholder elementer og principper for validering af ikkeformel og uformel læring, som giver den enkelte mulighed for at få viden, færdigheder og kompetencer, der er erhvervet gennem ikkeformel og uformel læring, valideret, og for at opnå fuld anerkendelse eller, hvor det er relevant, delvis anerkendelse.

                  (4)

                  I Rådets henstilling af 19. december 2016 om opkvalificeringsforløb: nye muligheder for voksne (3) anbefales det, at personer med et lavt niveau af færdigheder, viden og kompetencer tilbydes mulighed for i overensstemmelse med deres individuelle behov at tilegne sig et minimumsniveau af læse-, skrive- og regnefærdigheder og digitale kompetencer eller at tilegne sig et bredere sæt færdigheder, viden og kompetencer.

                  (5)

                  I Rådets henstilling af 22. maj 2018 om nøglekompetencer for livslang læring (4) opfordres medlemsstaterne til at støtte udviklingen af grundlæggende digitale færdigheder og øge og forbedre niveauet for digitale kompetencer i alle dele af befolkningen.

                  (6)

                  Rådets henstilling af 10. marts 2014 om en kvalitetsramme for praktikophold (5) giver vejledning om praktikophold af høj kvalitet og omfatter kvalitetselementer, der navnlig vedrører læringsindhold, arbejdsvilkår og gennemsigtighed med hensyn til økonomiske betingelser og ansættelsespraksis.

                  (7)

                  I Rådets henstilling af 15. marts 2018 om en europæisk ramme for effektive lærlingeuddannelser af høj kvalitet (6) beskrives 14 centrale kriterier, som medlemsstaterne og interessenterne bør anvende til at udvikle effektive lærlingeuddannelser af høj kvalitet med henblik på at sikre både udviklingen af jobrelaterede færdigheder og lærlingenes personlige udvikling.

                  (8)

                  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1700 (7) fastlægger en fælles ramme for syv tidligere uafhængige dataindsamlinger, herunder EU's arbejdsstyrkeundersøgelse. Den fælles ramme, nemlig de integrerede europæiske socialstatistikker (IESS), giver mere detaljerede, sammenlignelige data fra hele EU, hvilket vil muliggøre en bedre forståelse af unges overgang fra uddannelse til arbejde, en mere nøjagtig konstatering af deres lærings- og arbejdserfaringer, men også af deres individuelle baggrundskarakteristika.

                  (9)

                  I sine konklusioner af 15. december 2016 opfordrer Det Europæiske Råd til, at ungdomsgarantien videreføres. I sine konklusioner af 15. juni 2017 bekræfter Rådet på ny, at bekæmpelse af arbejdsløshed og manglende erhvervsaktivitet blandt unge fortsat er en politisk prioritet, giver udtryk for, at ungdomsgarantien og ungdomsbeskæftigelsesinitiativet har givet et stærkt incitament til strukturreformer og politisk innovation, og understreger, at det kræver en stærk og vedvarende indsats fra de nationale myndigheders side samt samarbejde på tværs af sektorer at nå ud til unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse.

                  (10)

                  I sin beslutning af 18. januar 2018 om gennemførelsen af ungdomsbeskæftigelsesinitiativet i medlemsstaterne opfordrer Europa-Parlamentet medlemsstaterne til at indføre passende og skræddersyede strategier for at nå ud til alle unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, og til at gennemføre en integreret tilgang i retning af mere individualiseret hjælp og tilgængelige tjenester til støtte for unge, der står over for mange barrierer. Europa-Parlamentet understreger behovet for at forbedre kvaliteten af tilbuddene ifølge ungdomsgarantien og ungdomsbeskæftigelsesinitiativet og opfordrer til en debat om, hvilken aldersgruppe der skal være berettiget til støtte.

                  (11)

                  Den europæiske grønne pagt er Unionens nye vækststrategi. Dens formål er at gøre Unionen til et retfærdigt og velstående samfund med en moderne, ressourceeffektiv og konkurrencedygtig økonomi uden nettoemissioner af drivhusgasser i 2050, og hvor den økonomiske vækst er afkoblet fra ressourceforbruget.

                  (12)

                  For at afhjælpe de økonomiske og sociale skadevirkninger som følge af covid-19-pandemien, kickstarte den europæiske genopretning efter disse skadevirkninger og beskytte og skabe job har Kommissionen foreslået en omfattende genopretningsplan for Europa, der er baseret på udnyttelse af EU-budgettets fulde potentiale, og har foreslået genopretningsinstrumentet »Next Generation EU«. Dette instrument vil være af afgørende betydning for bl.a. at støtte kortsigtede foranstaltninger til støtte for beskæftigelsen, herunder ungdomsbeskæftigelse, samt investeringer i mere langsigtede politiske reformer vedrørende arbejdsmarkedet og de sociale og uddannelsesmæssige systemer.

                  (13)

                  I 2013 under den tidligere økonomiske recession var ungdomsarbejdsløsheden (15-24-årige) på 24,4 % i Unionen (en stigning fra 16 % i 2008) og over 50 % i nogle medlemsstater, og der var 6,5 mio. unge i alderen 15-24, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse. Som reaktion herpå blev Rådets henstilling om oprettelsen af en ungdomsgaranti vedtaget i april 2013 (8). Det udgør en vigtig koordineret reaktion på EU-plan på de udfordringer, som unge står over for, og er baseret på uddannelsesmæssige og aktive arbejdsmarkedspolitikker i medlemsstaterne.

                  (14)

                  Covid-19-pandemien har udviklet sig til et hidtil uset økonomisk tilbageslag i Unionen, som sandsynligvis igen vil give en dramatisk stigning i ungdomsarbejdsløsheden og antallet af unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse. Unionens økonomi forventes at skrumpe betydeligt i 2020 med kurs mod den dybeste recession i EU's historie. De unge, som allerede befandt sig i en udsat situation på arbejdsmarkedet, eller som havde svært ved at finde arbejde før pandemiens udbrud, vil blive ramt hårdest, mens de personer, der kommer ind i arbejdsstyrken nu, vil få sværere ved at finde deres første job. Det er derfor nødvendigt at styrke ungdomsgarantien i lyset af den nuværende krise.

                  (15)

                  Unge kan stå over for mange udfordringer på arbejdsmarkedet, også på grund af de overgangsperioder, de oplever i løbet af livet, deres begrænsede eller manglende erhvervserfaring og andre hindringer for at komme ind på arbejdsmarkedet. Som tidligere tilbageslag viser, rammes unge hårdere end ældre, mere erfarne arbejdstagere.

                  (16)

                  Blandt de unge er faren for at havne uden for arbejdsmarkedet større for kvinder end mænd på grund af omsorgsforpligtelser, såsom at passe børn eller plejekrævende voksne eller andre personlige eller familiemæssige forpligtelser. Plejeopgaver som en årsag til at stå uden for arbejdsmarkedet er over fem gange mere udbredt blandt unge kvinder end blandt unge mænd. Dette kan føre til en forøgelse af forskellen mellem mænd og kvinder med varige konsekvenser for kvindernes liv.

                  (17)

                  Arbejdsløshed og manglende erhvervsaktivitet blandt unge samt begrænset adgang til inkluderende kvalitetsuddannelser og sociale ydelser kan have negative virkninger, som f.eks. øget risiko for senere arbejdsløshed, lavere lønniveauer, tab af menneskelig kapital og fattigdom, der går i arv fra generation til generation. Disse elementer giver sig udslag i individuelle problemer og medfører direkte og indirekte omkostninger for samfundet som helhed. De bidrager også til regionale uligheder, hvor unge f.eks. er ude af stand til at sikre sig en holdbar arbejdsmarkedsintegration i landdistrikter eller fjerntliggende områder og derfor forsøger at finde muligheder andre steder.

                  (18)

                  Igangværende udviklingstendenser som automatisering og digitalisering af produktion og tjenesteydelser fortsætter med at omforme arbejdslivet. Unge er overrepræsenterede i atypiske job såsom platformsarbejde eller »gig«-arbejde, hvor de måske ikke har adgang til tilstrækkelig social beskyttelse. Unge er en af de grupper, der er i fare for at miste deres job på grund af automatisering, da begynderjob ofte har en større andel arbejdsopgaver, som kan automatiseres. Samtidig skaber digitale teknologier nye job og øger efterspørgslen efter de færdigheder, der er nødvendige for den digitale omstilling i mange af økonomiens sektorer.

                  (19)

                  At investere nu i unge europæeres menneskelige kapital vil bidrage til at fremtidssikre Europas sociale markedsøkonomier, så de kan klare de demografiske ændringer og samtidig tage den digitale tidsalder og væksten i beskæftigelsen i den grønne økonomi til sig. Sådanne investeringer går hånd i hånd med arbejdsmarkedsreformer, som kan løse nogle af de strukturelle problemer for unge og give dem et bedre udgangspunkt. Unionen vil være i stand til at høste det fulde udbytte af en aktiv, innovativ og kvalificeret arbejdsstyrke, samtidig med at man undgår de meget høje økonomiske og sociale omkostninger ved at have unge, som hverken arbejder eller studerer.

                  (20)

                  En styrket ungdomsgaranti kan bidrage til at skabe beskæftigelsesmuligheder for unge, fremme unges iværksætteri og bidrage til at udnytte mulighederne i den digitale og grønne omstilling. Den kan bidrage til at reducere de vedvarende følgevirkninger på arbejdsmarkedet fra den alvorlige afmatning ved at tilskynde virksomhederne til at ansætte arbejdsløse unge, herunder dem, der var arbejdsløse før pandemien, og ved at tilbyde uddannelse, der gør det lettere at matche unge, der er arbejdsløse eller står uden for arbejdsmarkedet, og ledige job.

                  (21)

                  En styrket ungdomsgaranti bør sikre, at alle unge modtager et kvalitetstilbud om beskæftigelse, videreuddannelse, en lærlingeuddannelse eller et praktikophold, senest fire måneder efter at de er blevet arbejdsløse eller har forladt det formelle uddannelsessystem. For at nå dette mål bør den vise de unge en vej til stabil integration på arbejdsmarkedet og nå ud til og motivere et større antal unge, uanset hvilke hindringer de måtte stå over for, og sikre, at ingen lades i stikken. En styrket ungdomsgaranti bør tilstræbe at støtte unge i at få værdifuld arbejdserfaring og udvikle de rette kvalifikationer til et arbejdsmarked i forandring, navnlig de kvalifikationer, der er relevante for vækstsektorer og den grønne og digitale omstilling. Lærlingeuddannelsernes kvalitet spiller her en vigtig rolle. Der er behov for at øge udbuddet af lærlingeuddannelser, navnlig i genopretningsfasen, og fremme virksomhedernes deltagelse for at lette overgangen til beskæftigelse. Lærlingeuddannelser forbereder unge til meget efterspurgte job og tilbyder dem dermed en vej til en bæredygtig integration på arbejdsmarkedet, også på lokalt plan.

                  (22)

                  I Rådets henstilling fra 2013 om oprettelsen af en ungdomsgaranti forpligtede medlemsstaterne sig til at sikre, at alle unge under 25 får et kvalitetstilbud om beskæftigelse, videreuddannelse, en lærlingeuddannelse eller et praktikophold, senest fire måneder efter at de er blevet arbejdsløse eller har forladt det formelle uddannelsessystem. Ved at udvide aldersgruppen til også at omfatte unge mellem 25 og 29 år anerkendes det, at overgangen fra skole til arbejde og en bæredygtig arbejdsmarkedsintegration tager længere tid på grund af arbejdslivets skiftende karakter, de længere uddannelsesperioder og de efterspurgte færdigheder. Det er vigtigt at erkende, at den økonomiske afmatning som følge af covid-19-pandemien vil medføre, at en større andel af de 25-29-årige bliver arbejdsløse og får behov for støtte. Det er også i overensstemmelse med medlemsstaternes ungdomsrelaterede foranstaltninger og programmer, som generelt er tilgængelige for unge mellem 15 og 29.

                  (23)

                  Unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, er en sammensat gruppe. For nogle unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, kan denne situation være et symptom på mange fastgroede problemer og kan tyde på, at de længe har stået uden for samfundet og derfor kræver en mere langvarig indsats. Nogle unge er særligt sårbare, f.eks. unge med kort skolegang eller med utilstrækkelig uddannelse, som ofte har begrænset dækning mht. social beskyttelse, begrænset adgang til finansielle ressourcer, usikre arbejdsvilkår eller som udsættes for diskrimination. For andre unge, f.eks. unge, der er højtkvalificerede eller allerede har en betydelig og stadig relevant arbejdserfaring, vil det forhold, at de ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, kun være midlertidigt, da de har lettere ved at få adgang til arbejdsmarkedet og ikke har nogen iboende sårbarheder. En styrket ungdomsgaranti bør anerkende, at unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, har brug for en individuel tilgang: For nogle unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, kan en lettere tilgang være tilstrækkelig, mens mere sårbare unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, kan have behov for mere intensive, langvarige og omfattende interventioner. Interventioner bør baseres på en tilgang, der inddrager kønsaspektet, idet der tages hensyn til nationale, regionale og lokale forskelle.

                  (24)

                  Mere end én ud af fem unge i hele Unionen opnår ikke grundlæggende digitale færdigheder, og det er tre gange mere sandsynligt, at lavtkvalificerede unge klarer sig dårligere end højtkvalificerede mht. digitale færdigheder. Covid-19-pandemien fremskynder den digitale omstilling, så derfor bliver kløften mht. digitale færdigheder en afgørende faktor for unges beskæftigelsesegnethed og deres muligheder til at gribe de muligheder, der følger af denne omstilling. Med målrettet opkvalificering kan unge bedre opfylde den stigende efterspørgsel efter digitale færdigheder og den digitale kløft udjævnes.

                  (25)

                  Forberedende kurser, inden et tilbud påbegyndes, som udbydes efter individuelle behov, og som vedrører konkrete kompetenceområder som digitale og grønne færdigheder, sprogfærdigheder, iværksætterfærdigheder og færdigheder inden for karriereplanlægning, bør være en del af en styrket ungdomsgaranti, når det anses for hensigtsmæssigt. Denne type praktisk kursus kan være et springbræt til et fuldt erhvervsuddannelseskursus, en smagsprøve på arbejdsverdenen eller et supplement til eksisterende uddannelse eller arbejdserfaring forud for starten af ungdomsgarantien. Den korte uformelle karakter af et sådant forberedende kursus, som ikke bør forlænge varigheden af den forberedende fase på fire måneder, adskiller det fra selve tilbuddet.

                  (26)

                  Effektiv koordinering og partnerskaber på tværs af politikområder, herunder beskæftigelse, uddannelse, ungdom, ligestilling mellem mænd og kvinder og sociale anliggender, er afgørende for at fremme beskæftigelse af høj kvalitet samt uddannelsesmuligheder, lærlingeuddannelser og praktikophold. Integrerede tjenester (f.eks. kvikskranker eller andre modeller) giver lettere adgang til tjenester og ydelser og gør det lettere at skræddersy fleksible løsninger, der tager bedre hensyn til unge, der står over for flerdimensionelle barrierer for adgang til arbejdsmarkedet. Integrerede tjenester kræver en ændring af arbejdskulturen, der sætter de unge i centrum for interventionerne og fremmer udvekslingen af bedste praksis på tværs af alle forvaltningsniveauer og opbygger netværk mellem alle relevante aktører. Desuden er det nødvendigt at adressere databeskyttelsesspørgsmål for at muliggøre et effektivt og gnidningsløst samarbejde mellem forskellige offentlige forvaltninger og tjenester.

                  (27)

                  Den styrkede ungdomsgaranti bør gennemføres ved hjælp af en ordning for støtteforanstaltninger og tilpasses de nationale, regionale og lokale forhold. Sådanne ordninger bør tage hensyn til medlemsstaternes forskellige forhold, når det gælder unge, der er arbejdsløse eller står uden for arbejdsmarkedet, den institutionelle opbygning og de forskellige arbejdsmarkedsaktørers kapacitet. De bør også tage hensyn til forskellige situationer med hensyn til offentlige budgetter og finansielle begrænsninger med hensyn til ressourceallokering, og de bør løbende overvåges og forbedres.

                  (28)

                  Støtteforanstaltninger kan finansieres med EU-midler. Ungdomsbeskæftigelsesinitiativet 2014-2020 (hvortil Unionen bidrager med næsten 9 mia. EUR) har sammen med yderligere investeringer fra Den Europæiske Socialfond (»ESF«) været en vigtig finansiel ressource i Unionen til støtte for gennemførelsen af ungdomsgarantien. Som led i genopretningsplanen for Europa og instrumentet »Next Generation EU« vil EU's genopretnings- og resiliensfacilitet samt genopretningsbistanden til samhørighed og til områder i Europa (»REACT-EU«) afsætte yderligere EU-midler til beskæftigelsesforanstaltninger for unge. Disse tiltag vil blive suppleret i finansieringsperioden 2021-2027 af Den Europæiske Socialfond Plus (»ESF+«), som vil støtte hele rækken af den styrkedes ungdomsgarantis beskæftigelses-, uddannelses- og erhvervsuddannelsesforanstaltninger,

            HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE:

                  1)

                  at det sikres, at alle unge under 30 år får et kvalitetstilbud om beskæftigelse, videreuddannelse, en lærlingeuddannelse eller et praktikophold, senest fire måneder efter at de er blevet arbejdsløse eller har forladt det formelle uddannelsessystem, i overensstemmelse med princip 4 i den europæiske søjle for sociale rettigheder.
                  Udgangspunktet for at tilbyde et ungdomsgarantitilbud til unge bør være, at de pågældende unge er registreret hos en ungdomsgarantiudbyder. Ungdomsgarantiordningerne bør baseres på følgende retningslinjer, der er struktureret omkring fire faser (henholdsvis kortlægning, opsøgende arbejde, forberedelse og tilbud) og bør tilrettelægges i overensstemmelse med nationale, regionale og lokale forhold, idet man er opmærksom på de unges køn og mangfoldighed:

         Kortlægning

         Identifikation af målgruppen, tilgængelige tjenester og kvalifikationsbehov

                  2)

                  at kortlægningen af målgruppen styrkes for at muliggøre en bedre forståelse af mangfoldigheden blandt unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, og den skræddersyede støtte, de sandsynligvis vil have behov for, herunder de unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, og som er blevet negativt påvirket af den økonomiske afmatning

                  3)

                  at der sker en kortlægning af de tjenester, der er til rådighed til forskellige støttebehov, at der anvendes prognoser for nationale færdigheder sammen med tilgængelige prognoser for lokale færdigheder (oplyst via eksempelvis big data-arbejdsmarkedstjenester) for at indkredse efterspurgte færdigheder på arbejdsmarkedet, med vægt på særlige regionale arbejdsmarkedsforhold og de hindringer, som unge i landdistrikter, fjerntliggende områder eller udsatte byområder støder på

         At forebyggelse muliggøres gennem sporing og tidlig varsling

                  4)

                  at der sker en styrkelse af systemer til tidlig varsling og af sporingskapaciteten for at identificere unge, der er i fare for at havne i gruppen af unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, og samtidig bidrage til at forhindre, at de forlader skolen for tidligt (gennem f.eks. erhvervsvejledning i skolerne, mere fleksible læringsforløb og mere arbejdsbaseret læring), i samarbejde med uddannelsessektoren, forældre eller værger og lokalsamfund og med inddragelse af ungdomstjenester, sociale tjenester, sundhedstjenester og arbejdsformidlinger

         Opsøgende arbejde

         Bevidstgørelse og målretning af kommunikation

                  5)

                  at der anvendes moderne, ungdomsvenlige og lokale informationskanaler og opsøgende ordninger med henblik på oplysningsaktiviteter ved hjælp af digitale og ikkedigitale muligheder, samtidig med at det sikres, at unge, ungdomsarbejdere og lokale ungdomsorganisationer, familier og forældresammenslutninger inddrages

                  6)

                  at der anvendes et genkendeligt visuelt design for al kommunikation, eventuelt på grundlag af retningslinjer fra Kommissionen, samtidig med at adgangen til let forståelige oplysninger om alle typer disponibel støtte sikres, f.eks. via en fælles webportal på landets sprog. Kommunikationen bør undgå alle stereotyper

         Intensivering af indsatsen for at nå ud til sårbare grupper

                  7)

                  at fokus skærpes på unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse (navnlig unge fra sårbare grupper, herunder unge med handicap eller med flerdimensionelle problemer), ved hjælp af særligt uddannet personale og komplementære strategier som ungdomsarbejde, unge »ambassadører« og samarbejde med partnere, der er i kontakt med særlige grupper af unge. At koordinering med leveringen af ydelser samt anvendelsen af mobile enheder undersøges, hvad angår unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, og som det er vanskeligst at nå

         Forberedelse

         Anvendelse af profilanalyser for at skræddersy individuelle handlingsplaner

                  8)

                  at profileringen og screeningen af værktøjer og praksis forbedres for at matche behov og løsninger ved at anvende en meget varieret, kønssensitiv tilgang til profilering og screening, der tager hensyn til de pågældende unges præferencer og motivation, færdigheder og tidligere arbejdserfaringer samt barrierer og ringere forudsætninger, herunder årsagerne til, at de er arbejdsløse eller står uden for arbejdsmarkedet, eller årsager forbundet med, at de bor i landdistrikter, fjerntliggende områder eller udsatte byområder

                  9)

                  at det sikres, at rådgivningsprocessen på de offentlige arbejdsformidlinger styrkes, og at ungdomsgarantileverandørerne har tilstrækkelig personalemæssig kapacitet, herunder særligt uddannet personale, til at betjene og forbedre profileringen og screeningsværktøjerne og at udvikle individuelle handlingsplaner, der tager hensyn til personfokuserede behov og reaktioner

         Rådgivning, vejledning og mentorordninger

                  10)

                  at den forberedende fase intensiveres med personcentreret rådgivning, vejledning og mentorvirksomhed af uddannede rådgivere, der imødekommer den pågældende persons behov, og som tager behørigt hensyn til kønsskævheder og andre former for forskelsbehandling. At unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, forberedes på et skiftende arbejdsliv og behovet for livslang læring, enten gennem erhvervsvejledning eller støtte til iværksættervirksomhed, ved hjælp af individuel støtte, motiverende arbejde, hjælp til at varetage egne interesser eller støtte fra kammerater til unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse

                  11)

                  at der gives mulighed for en mere holistisk tilgang til rådgivning, vejledning og mentorordninger ved at henvise unge til forskellige partnere (f.eks. uddannelsesinstitutioner, arbejdsmarkedets parter og ungdomsorganisationer samt tjenester vedrørende ungdomsarbejde, sundhedstjenester og sociale tjenester), som kan hjælpe med at motivere disse unge til og støtte dem i at overvinde andre beskæftigelsesbarrierer

         Forbedring af digitale færdigheder med forberedende kurser

                  12)

                  at der foretages en vurdering af de digitale færdigheder hos alle unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, og som lader sig registrere under ungdomsgarantien f.eks. ved hjælp af den europæiske digitale kompetenceramme (DigComp) og de tilgængelige vurderings- og selvvurderingsværktøjer, så det på baggrund af konstaterede manglende færdigheder kan sikres, at alle unge med behov for et særligt forberedende kursus får tilbudt et sådant kursus, der skal forbedre deres digitale færdigheder

                  13)

                  at der sikres validering og anerkendelse af ikkeformelle og uformelle læringsresultater fra det forberedende kursus ved at anvende de valideringsordninger, der findes i uddannelsessystemerne, anvende eksisterende værktøjer såsom Europass, som muliggør en mere modulopbygget tilgang til akkumulering af kvalifikationer, styrker læringsresultater og forbedrer anerkendelse

         Vurdering, forbedring og validering af andre vigtige færdigheder

                  14)

                  at det sikres, at den forberedende fase fremmer opkvalificering og eventuelt omskoling, som er gearet hovedsageligt til digitale og grønne færdigheder, sprogfærdigheder, iværksætterfærdigheder og færdigheder inden for karriereplanlægning ved hjælp af eksisterende kompetencerammer, vurderings- og selvvurderingsværktøjer og valideringsværktøjer, der kan hjælpe unge med at udnytte de muligheder, der findes i vækstsektorerne, og forberede dem på behovene på et arbejdsmarked under forandring

         Tilbud

         Beskæftigelses- og opstartsincitamenter

                  15)

                  at der anvendes målrettede og veludformede beskæftigelsesincitamenter, såsom løntilskud, rekrutteringsincitamenter (»bonusser«), reduktion af socialsikringsbidrag, skattefradrag eller handicapydelser, og incitamenter til start af virksomheder for at skabe muligheder for en holdbar integration af unge på arbejdsmarkedet. Hvor det er relevant, bør tilbud, der fremmer selvstændig beskæftigelse for unge, kædes sammen med grundig uddannelse og omfattende iværksætterrådgivning

         Tilpasning af tilbuddet til eksisterende standarder for at sikre kvalitet og retfærdighed

                  16)

                  at ansættelsestilbud tilpasses til de relevante principper i den europæiske søjle for sociale rettigheder, idet der sikres ligebehandling og lige muligheder for kvinder og mænd på alle områder og ret til rimelige arbejdsvilkår, adgang til social beskyttelse og uddannelse, en rimelig varighed af perioder med prøvetid og forbud mod misbrug af atypiske kontrakter

                  17)

                  at unges vej tilbage til uddannelse lettes ved, at det fortsatte uddannelsestilbud diversificeres (f.eks. gennem fleksible læringsforløb, arbejdsbaseret læring, brobygningsprogrammer og programmer for en ny chance), og at validering af ikkeformel og uformel læring sikres, hvor det er relevant

                  18)

                  at støtten til kvalitetslærlingeuddannelser intensiveres, og at det sikres, at tilbuddene overholder de minimumsstandarder, der er fastsat i den europæiske ramme for gode og effektive lærlingeuddannelser

                  19)

                  at det sikres, at tilbud om praktikophold overholder de minimumsstandarder, der er fastsat i kvalitetsrammen for praktikophold

         Ydelse af støtte efter praktikopholdet og gennemførelse af feedback

                  20)

                  at den fortsatte støtte efter praktikopholdet for unge udvides, så de får hjælp til at håndtere nye situationer, og til om nødvendigt at tilpasse individuelle handlingsplaner ved hjælp af feedback efter opholdet for at sikre, at der tilbydes et kvalitetstilbud, og forhindre, at unge atter havner i en situation, hvor de ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse

         Tværgående katalysatorer

         Mobilisering af partnerskaber

                  21)

                  at partnerskaber styrkes på tværs af alle forvaltningsniveauer mellem ungdomsgarantiudbydere og relevante interessenter som arbejdsgivere, uddannelsesinstitutioner, arbejdsmarkedets parter, tjenester for ungdomsarbejde, udbydere af solidaritets- og medborgerskab, ungdomsorganisationer og andre civilsamfundsorganisationer; at protokoller for samarbejde mellem udbydere af ungdomsgarantien og andre sociale tjenester, som f.eks. børnepasning, sundhedspleje, rehabilitering, socialt boligbyggeri og tilgængelighedstjenester, fremmes

                  22)

                  at videreudvikling af integrerede servicemodeller som one-stop-shops, fælles sagsforvaltning eller tværfaglige teams, der styrker partnerskaber og muliggør et enkelt kontaktpunkt for unge, fremmes

         Forbedring af dataindsamlingen og overvågningen af ordningerne

                  23)

                  at der sker en intensivering af indsatsen for at forbedre opfølgningsdata ved at styrke systemer, der gør det muligt at spore unge, efter at de er begyndt i et tilbud, med henblik på at overvåge den langsigtede holdbare integration på arbejdsmarkedet

                  24)

                  at der opfordres til under overholdelse af databeskyttelsesreglerne at fremme en bredere deling af sporing, profilering og opfølgning af data mellem ungdomsgarantipartnere med henblik på at forbedre støtten, hvilket er af særlig betydning for vellykkede foranstaltninger rettet mod sårbare unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse

         Fuld og optimal anvendelse af midlerne

                  25)

                  at der afsættes tilstrækkelige nationale midler til gennemførelsen af de politikforanstaltninger, der foreslås med den styrkede ungdomsgaranti, og at det sikres, at de er målrettet behovene hos den enkelte unge og særligt de mest sårbare grupper

                  26)

                  at der gøres fuld og optimal brug af de nuværende EU-instrumenter under samhørighedspolitikken, navnlig ungdomsbeskæftigelsesinitiativet, ESF og Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (»EFRU«) (2014-2020), og at en betydelig andel af de supplerende midler, der stilles til rådighed under REACT/EU, samt »ESF+« og EFRU (2021-2027) mobiliseres til at støtte ungdomsbeskæftigelse og uddannelse, forebygge, at unge bliver arbejdsløse og havner uden for arbejdsmarkedet, og gennemføre relevante politikreformer

                  27)

                  at potentialet ved at supplere den nationale finansieringsindsats med andre EU-finansieringskilder, der kan bidrage til gennemførelsen af den styrkede ungdomsgaranti, navnlig programmet for genopretning og modstandsdygtighed, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (»ELFUL«), InvestEU-programmet, Asyl-, Migrations- og Integrationsfonden (»AMIF«) og Erasmus+‐programmet og det tekniske støtteinstrument, udnyttes

            OG BIFALDER, AT KOMMISSIONEN AGTER AT:

         Forbedring af dataindsamlingen og overvågningen af ordningerne

                  28)

                  fortsat støtte den kvantitative overvågning af ungdomsgarantiordningerne på grundlag af den almindeligt anerkendte indikatorramme med forslag om justeringer, hvor det er relevant i lyset af denne henstilling

                  29)

                  fra og med 2022 forbedre den detaljeringsgrad, hvormed gruppen af unge, der ikke er i beskæftigelse eller under uddannelse, vurderes ved at udnytte de forbedringer af EU's arbejdsstyrkeundersøgelse, som blev indført ved forordning (EU) 2019/1700

         Overvågning af gennemførelsen

                  30)

                  overvåge gennemførelsen af ungdomsgarantiordninger i henhold til denne henstilling gennem Beskæftigelsesudvalgets (»EMCO«) multilaterale overvågning inden for rammerne af det europæiske semester

                  31)

                  regelmæssigt samarbejde med medlemsstaterne inden for rammerne af det europæiske semester for at sikre overvågning af en løbende national investering i ungdomsbeskæftigelsespolitikker og -programmer; rette landespecifikke henstillinger til medlemsstaterne, hvor det er relevant, på grundlag af retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker

                  32)

                  regelmæssigt rapportere til EMCO om udviklingen i gennemførelsen og resultaterne af ungdomsgarantiordninger

         Bevidstgørelse og målretning af kommunikation

                  33)

                  styrke støtten til medlemsstaternes oplysnings- og kommunikationsindsats og styrke formidlingen af resultater og eksempler på god praksis blandt medlemsstaterne, herunder gennem det europæiske netværk af offentlige arbejdsformidlinger.

            Rådets henstilling af 22. april 2013 om oprettelsen af en ungdomsgaranti erstattes af nærværende henstilling.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 30. oktober 2020.

               På Rådets vegne

            M. ROTH

               Formand

         (1)  Rådets afgørelse (EU) 2019/1181 af 8. juli 2019 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (EUT L 185 af 11.7.2019, s. 44).

         (2)  EUT C 398 af 22.12.2012, s. 1.

         (3)  EUT C 484 af 24.12.2016, s. 1.

         (4)  EUT C 189 af 4.6.2018, s. 1.

         (5)  EUT C 88 af 27.3.2014, s. 1.

         (6)  EUT C 153 af 2.5.2018, s. 1.

         (7)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1700 af 10. oktober 2019 om oprettelse af en fælles ramme for europæiske statistikker vedrørende personer og husstande baseret på data på individniveau indsamlet ved hjælp af stikprøver, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 808/2004, (EF) nr. 452/2008 og (EF) nr. 1338/2008 og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1177/2003 og Rådets forordning (EF) nr. 577/98 (EUT L 261 I af 14.10.2019, s. 1).

         (8)  EUT C 120 af 26.4.2013, s. 1.


title: Rådets henstilling (EU) 2021/1085 af 1. juli 2021 om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner

text:
                  2.7.2021

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  L 235/27

         RÅDETS HENSTILLING (EU) 2021/1085
         af 1. juli 2021
         om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner
         RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
         som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 77, stk. 2, litra b) og e), og artikel 292, første og andet punktum, og
         og som tager følgende i betragtning:

                     (1)

                     Rådet vedtog den 30. juni 2020 en henstilling om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (1) (»Rådets henstilling«).

                     (2)

                     Rådet har siden vedtaget henstilling (EU) 2020/1052 (2), (EU) 2020/1144 (3), (EU) 2020/1186 (4), (EU) 2020/1551 (5), (EU) 2020/2169 (6), (EU) 2021/89 (7), (EU) 2021/132 (8), (EU) 2021/767 (9), (EU) 2021/892 (10) og (EU) 2021/992 (11) om ændring af Rådets henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner.

                     (3)

                     Den 20. maj 2021 vedtog Rådet henstilling (EU) 2021/816 om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (12) med henblik på at ajourføre de kriterier, der anvendes til at vurdere, om ikkevæsentlige rejser fra tredjelande er sikre og bør tillades.

                     (4)

                     Rådets henstilling fastsætter, at medlemsstaterne gradvist bør ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 1. juli 2020 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling. Hver anden uge bør listen over tredjelande i bilag I revideres og alt efter omstændighederne ajourføres af Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester efter en samlet vurdering på grundlag af den metode, de kriterier og de oplysninger, der er omhandlet i Rådets henstilling.

                     (5)

                     Der har siden fundet drøftelser sted i Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester om en revision af listen over tredjelande i bilag I til Rådets henstilling og i forbindelse med anvendelse af de kriterier og den metode, der er fastsat i Rådets henstilling som ændret ved henstilling (EU) 2021/816. Som et resultat af disse drøftelser bør listen over tredjelande i bilag I ændres. Navnlig bør Armenien, Aserbajdsjan, Bosnien-Hercegovina, Brunei Darussalam, Canada, Jordan, Montenegro, Quatar, Republikken Moldova og Saudi-Arabien tilføjes til listen sammen med Kosovo (*) under kategorien enheder og territoriale myndigheder, der ikke er anerkendt som stater af mindst én medlemsstat.

                     (6)

                     Grænsekontrol er ikke kun i de medlemsstaters interesse, ved hvis ydre grænser kontrollen foretages, men i alle de medlemsstaters interesse, der har ophævet grænsekontrollen ved deres indre grænser. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at de foranstaltninger, der træffes ved de ydre grænser, koordineres for at sikre et velfungerende Schengenområde. Med henblik herpå bør medlemsstaterne fra den 1. juli 2021 fortsætte med ophævelsen af de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, særlige administrative områder og andre enheder og territoriale myndigheder, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling, som ændres ved denne henstilling.

                     (7)

                     I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter, at Rådet har truffet foranstaltning om denne henstilling til udbygning af Schengenreglerne, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre denne henstilling, jf. artikel 4 i nævnte protokol.

                     (8)

                     Denne henstilling udgør en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, som Irland ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2002/192/EF (13); Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.

                     (9)

                     For så vidt angår Island og Norge udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i Rådets afgørelse 1999/437/EF (14).

                     (10)

                     For så vidt angår Schweiz udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (15) sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2008/146/EF (16).

                     (11)

                     For så vidt angår Liechtenstein udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (17) sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2011/350/EU (18),

               HAR VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
         Rådets henstilling (EU) 2020/912 som ændret ved henstilling (EU) 2020/1052, (EU) 2020/1144, (EU) 2020/1186, (EU) 2020/1551, (EU) 2020/2169, (EU) 2021/89, (EU) 2021/132, (EU) 2021/767, (EU) 2021/816, (EU) 2021/892 og (EU) 2021/992, om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner ændres således:

                     1)

                     Punkt 1, første afsnit, i Rådets henstilling affattes således:

                                 »1.

                                 Medlemsstaterne bør gradvist ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 1. juli 2021 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I.«

                     2)

                     Bilag I til henstillingen affattes således:

                           »BILAG I
                           Tredjelande, særlige administrative områder og andre enheder og territoriale myndigheder, hvis indbyggere ikke bør berøres af midlertidige restriktioner ved de ydre grænser for ikkevæsentlige rejser til EU:
                           I.   STATER

                                       1.

                                       ALBANIEN

                                       2.

                                       ARMENIEN

                                       3.

                                       AUSTRALIEN

                                       4.

                                       ASERBAJDSJAN

                                       5.

                                       BOSNIEN-HERCEGOVINA

                                       6.

                                       BRUNEI DARUSSALAM

                                       7.

                                       CANADA

                                       8.

                                       ISRAEL

                                       9.

                                       JAPAN

                                       10.

                                       JORDAN

                                       11.

                                       LIBANON

                                       12.

                                       MONTENEGRO

                                       13.

                                       NEW ZEALAND

                                       14.

                                       QATAR

                                       15.

                                       REPUBLIKKEN MOLDOVA

                                       16.

                                       REPUBLIKKEN NORDMAKEDONIEN

                                       17.

                                       RWANDA

                                       18.

                                       SAUDI-ARABIEN

                                       19.

                                       SERBIEN

                                       20.

                                       SINGAPORE

                                       21.

                                       SYDKOREA

                                       22.

                                       THAILAND

                                       23.

                                       AMERIKAS FORENEDE STATER

                                       24.

                                       KINA (*1)

                                 II.   FOLKEREPUBLIKKEN KINAS SÆRLIGE ADMINISTRATIVE OMRÅDER

                                       Hongkong SAR

                                       Macao SAR

                                 III.   ENHEDER OG TERRITORIALE MYNDIGHEDER, DER IKKE ER ANERKENDT SOM STATER AF MINDST EN MEDLEMSSTAT

                                       Kosovo (*)

                                       Taiwan

                        (*1)  med forbehold af bekræftelse af gensidighed."

                        (*)  Denne betegnelse indebærer ingen stillingtagen til Kosovos status, og den er i overensstemmelse med UNSCR 1244 (1999) og ICJ's udtalelse om Kosovos uafhængighedserklæring."

            Udfærdiget i Bruxelles, den 1. juli 2021.

                  På Rådets vegne

               G. DOVŽAN

                  Formand

            (1)  EUT L 208 I af 1.7.2020, s. 1.

            (2)  EUT L 230 af 17.7.2020, s. 26.

            (3)  EUT L 248 af 31.7.2020, s. 26.

            (4)  EUT L 261 af 11.8.2020, s. 83.

            (5)  EUT L 354 af 26.10.2020, s. 19.

            (6)  EUT L 431 af 21.12.2020, s. 75.

            (7)  EUT L 33 af 29.1.2021, s. 1.

            (8)  EUT L 41 af 4.2.2021, s. 1.

            (9)  EUT L 165 I af 11.5.2021, s. 66.

            (10)  EUT L 198 af 4.6.2021, s. 1.

            (11)  EUT L 221 af 21.6.2021, s. 12.

            (12)  EUT L 182 af 21.5.2021, s. 1.

            (*)  Denne betegnelse indebærer ingen stillingtagen til Kosovos status, og den er i overensstemmelse med UNSCR 1244 (1999) og ICJ's udtalelse om Kosovos uafhængighedserklæring.

            (13)  Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengenreglerne (EFT L 64 af 7.3.2002, s. 20).

            (14)  EFT L 176 af 10.7.1999, s. 31.

            (15)  EUT L 53 af 27.2.2008, s. 52.

            (16)  Rådets afgørelse 2008/146/EF af 28. januar 2008 om indgåelse, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (EUT L 53 af 27.2.2008, s. 1).

            (17)  EUT L 160 af 18.6.2011, s. 21.

            (18)  Rådets afgørelse 2011/350/EU af 7. marts 2011 om indgåelse, på Den Europæiske Unions vegne, af protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, navnlig for så vidt angår afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser og personbevægelser (EUT L 160 af 18.6.2011, s. 19).


title: Den Europæiske Centralbanks henstilling af 7. august 2020 til Rådet for Den Europæiske Union om eksterne revisorer for Suomen Pankki (ECB/2020/37) 2020/C 268/01

text:
               14.8.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 268/1

      DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS HENSTILLING
      af 7. august 2020
      til Rådet for Den Europæiske Union om eksterne revisorer for Suomen Pankki (ECB/2020/37)
      (2020/C 268/01)
      STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
      under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 27,1, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Regnskaberne for Den Europæiske Centralbank (ECB) og for de nationale centralbanker i de medlemsstater, der har euroen som valuta, revideres af uafhængige eksterne revisorer, der indstilles af ECB's Styrelsesråd og godkendes af Rådet for Den Europæiske Union.

                  (2)

                  Mandatet for de eksterne revisorer for Suomen Pankki, PricewaterhouseCoopers Oy, udløber efter revision for regnskabsåret 2019. Det er derfor nødvendigt at udnævne eksterne revisorer fra regnskabsåret 2020.

                  (3)

                  Suomen Pankki har valgt KPMG Oy Ab som sine eksterne revisorer for regnskabsårene 2020 til 2025 —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      Det henstilles, at KPMG Oy Ab udnævnes til eksterne revisorer for Suomen Pankki for regnskabsårene 2020 til 2025.

         Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 7. august 2020.

               Formand for ECB

            Christine LAGARDE


title: Rådets henstilling af 13. juli 2021 om den økonomiske politik i euroområdet 2021/C 283/01

text:
               15.7.2021

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 283/1

      RÅDETS HENSTILLING
      af 13. juli 2021
      om den økonomiske politik i euroområdet
      (2021/C 283/01)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 136 sammenholdt med artikel 121, stk. 2,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
      som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til Det Europæiske Råds konklusioner,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Som følge af den krise, som covid-19-pandemien har forårsaget, oplevede økonomien i euroområdet en pludselig og dyb recession i første halvdel af 2020. Uanset det kraftige økonomiske opsving i tredje kvartal af 2020, som fulgte med ophævelsen af inddæmningstiltagene, har den stigende spredning af covid-19 og de nye inddæmningstiltag i fjerde kvartal af 2020 øget usikkerheden yderligere og vist, at euroområdet fortsat er sårbart over for den vedvarende sundhedskrise. Covid-19-krisen har medført en række voldsomme chok på efterspørgsels- og udbudssiden, som forventes at indebære et fald i bruttonationalproduktet (BNP) på 7,8 % i 2020 ifølge den økonomiske efterårsprognose 2020 fra Kommissionens tjenestegrene. Genopretningen i 2021 forventes følgelig at blive langsommere end tidligere antaget, og det store outputgab på ca. -7,0 % af det potentielle BNP i euroområdet i 2020 forventes ikke at være lukket inden udgangen af 2021. Der hersker en betydelig usikkerhed om de økonomiske udsigter, som er knyttet til udviklingen i covid-19-pandemien og adfærdsændringer hos de økonomiske agenter. En hurtig indsats på nationalt plan og EU-plan, herunder den enighed, som Det Europæiske Råd har opnået om genopretningsinstrumentet Next Generation EU, har i høj grad bidraget til at kompensere for nogle af de negative konsekvenser af chokkene på efterspørgsels- og udbudssiden og stabilisere markederne. Både privatforbruget og de private investeringer blev hårdt ramt, hvilket igen påvirkede både priser og lønninger negativt. Udsigterne for arbejdsmarkedet er også blevet forværret, og syv års positiv udvikling er dermed bragt til ophør. Stigningen i arbejdsløsheden er indtil videre blevet afbødet af en vellykket gennemførelse af ambitiøse politiske foranstaltninger i alle medlemsstater, f.eks. arbejdsfordelingsordninger og andre støtteforanstaltninger, som sigter mod at imødegå masseafskedigelser og store indkomsttab, og et dermed forbundet fald i det samlede antal arbejdstimer samt af et fald i erhvervsfrekvensen.

                  (2)

                  Covid-19-krisen forstærker de økonomiske forskelle mellem euromedlemsstaterne. Denne udvikling skyldes flere forhold, bl.a.: det oprindelige covid-19-choks intensitet og varighed, den relative størrelse og økonomiske betydning af kontaktintensive sektorer såsom turisme, forretningsrejser og hotel- og restaurationssektoren og forskellene i det eksisterende finanspolitiske råderum. Disse forskelle påvirker tilliden, investeringerne og vækstudsigterne samt regionale forskelle, der allerede fandtes før covid-19-krisen, men som nu kan forværres. På længere sigt kan den nuværende krise have en permanent negativ indvirkning på den potentielle vækst og indkomstforskellene på grund af lavere menneskelig og fysisk kapital, både materiel og immateriel. Denne potentielle negative indvirkning kan føre til en endnu lavere vækst i arbejdsproduktivitet og indkomster og større ulighed.

                  (3)

                  Unionens hurtige og slagkraftige reaktion, herunder Next Generation EU, som omfatter genopretnings- og resiliensfaciliteten oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/241 (3), har styrket markedstilliden og vist, at medlemsstaterne udviser solidaritet og sammenhold i koordineringen af deres indsats for at genstarte den økonomiske vækst og styrke den økonomiske og sociale modstandsdygtighed. Der blev i løbet af meget kort tid vedtaget en række nye instrumenter for Unionen og euroområdet. Disse instrumenter udgør allerede et sikkerhedsnet for arbejdstagerne, gennem det europæiske instrument for midlertidig støtte til mindskelse af risiciene for arbejdsløshed i en nødsituation SURE, der er oprettet ved Rådets forordning (EU) 2020/672 (4), virksomhederne, gennem Den Europæiske Investeringsbanks paneuropæiske garantiordning, og medlemsstaterne med hensyn til at støtte den indenlandske finansiering af direkte og indirekte sundhedsudgifter samt udgifter forbundet med helbredelse og forebyggelse som følge af covid-19-pandemien, gennem den europæiske stabilitetsmekanismes instrument for pandemikrisehjælp vedtaget af styrelsesrådet for den europæiske stabilitetsmekanisme den 15. maj 2020. Unionens politiske reaktion omfattede også aktivering af den generelle undtagelsesklausul i stabilitets- og vækstpagten og en midlertidig ramme for anvendelse af fleksibiliteten i Unionens statsstøtteregler. Midlerne fra samhørighedspolitikken blev kanaliseret derhen, hvor det var mest nødvendigt, gennem investeringsinitiativet som reaktion på coronavirusset i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/460 (5) og gennem investeringsinitiativet som reaktion på coronavirusset plus i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/558 (6).

                  (4)

                  Gennemførelsen af veludformede politikker inden for rammerne af Next Generation EU og dets vigtigste instrument, genopretnings- og resiliensfaciliteten vil give medlemsstaterne nyt momentum i deres bestræbelser på at iværksætte vækstfremmende reformer og øge omfanget og kvaliteten af investeringer, hvilket er i overensstemmelse med målene om modstandsdygtighed og den grønne og den digitale omstilling. Denne gennemførelse forventes at bidrage til opbygningen af menneskelig kapital og befordre vellykkede jobskifte hos arbejdstagerne, hvilket sammen med midlerne under samhørighedspolitikken vil være afgørende for at sikre samhørighed, fremme beskæftigelsen og produktiviteten og styrke den økonomiske og sociale modstandsdygtighed. Unionens vækstmål og de nationale strukturelle udfordringer, herunder dem, der er identificeret i de landespecifikke henstillinger for 2019 og 2020, spiller en central rolle i denne forbindelse. Den årlige strategi for bæredygtig vækst 2021 i Kommissionens meddelelse af 17. september 2020, som fremmer disse vækstmål, indeholder forslag til syv flagskibsinitiativer: 1) opstart, 2) renovering, 3) opladning og optankning, 4) konnektivitet, 5) modernisering, 6) opskalering og 7) omskoling og opkvalificering. Disse flagskibsområder udgør fælles udfordringer, som kræver koordinerede investeringer og reformer. Medlemsstaterne opfordres til at kanalisere investeringer til samt gennemføre reformer og integrere deres værdikæder yderligere på disse flagskibsområder. I forordning (EU) 2021/241 fastsættes det, at der skal være en sammenhæng mellem euromedlemsstaternes genopretnings- og resiliensplaner og de udfordringer og prioriteter, der er fastlagt i Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet. Denne sammenhæng bør tages i betragtning ved vurderingen af genopretnings- og resiliensplanerne.

                  (5)

                  For euroområdet kræves der for at afbøde virkningen af covid-19-pandemien en sammensætning af økonomiske politikker, der er understøttende, afstemte, dækkende og sammenhængende, i fuld overensstemmelse med traktatens garantier vedrørende de respektive institutioner. Målet er at begrænse negative langsigtede virkninger på arbejdsmarkedet, at mindske væsentlige økonomiske og sociale forskelle, at rette op på ubalancer og andre makrosignifikante risici og mere generelt at undgå negative konsekvenser for potentiel vækst og prisstabilitet og at sikre holdbare offentlige finanser på mellemlang sigt. Den indbyrdes sammenhæng mellem de tre centrale dimensioner af politiksammensætningen for euroområdet – den monetære, den finanspolitiske og den strukturelle – er sammen med finansiel stabilitet afgørende for at sikre en understøttende samlet politisk kurs for området.

                  (6)

                  ECB’s aktuelle pengepolitiske markedsoperationer har til formål at bevare de monetære transmissionskanaler intakte og sikre prisstabiliteten på mellemlang sigt. ECB har bebudet betydelige opkøb af offentlige og private værdipapirer under sit opkøbsprogram på foranledning af den pandemiske nødsituation oprettet ved Den Europæiske Centralbanks afgørelse (EU) 2020/440 (7), der beløber sig til 1 850 mia. EUR indtil i hvert fald udgangen af marts 2022, samt under programmet til opkøb af virksomhedsobligationer oprettet ved Den Europæiske Centralbanks afgørelse (EU) 2016/948 (8) med nettoopkøb på 20 mia. EUR pr. måned sammen med et yderligere rammebeløb på 120 mia. EUR indtil udgangen af 2020. Endvidere tilbyder ECB målrettede langfristede markedsoperationer på meget gunstige vilkår, som understøtter bankernes udlån til virksomheder og husholdninger.

                  (7)

                  Den finanspolitiske kurs var meget ekspansiv i 2020 og forventes stadig at være understøttende i 2021 både i euroområdet og på nationalt plan, med undtagelse af nødforanstaltninger og også takket være nogle allerede bebudede genopretningsforanstaltninger. Koordinering af de nationale finanspolitikker i fuld overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten er afgørende for en effektiv bekæmpelse af covid-19-krisen, for en holdbar genopretning og for, at Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU) fungerer korrekt. Den 20. marts 2020 konkluderede Kommissionen, at Unionens økonomi var ramt af et alvorligt økonomisk tilbageslag, og at betingelserne for at aktivere den generelle undtagelsesklausul i stabilitets- og vækstpagten var opfyldt. Medlemsstaternes finansministre tilsluttede sig denne konklusion den 23. marts 2020. Medlemsstaterne indførte betydelige budgetforanstaltninger for at begrænse covid-19-krisen og yde støtte til særlig berørte enkeltpersoner og virksomheder samt ekstraordinær likviditetsstøtte, fortrinsvis i form af garantier til virksomheder og banker for at sikre kreditstrømmen. Der vil blive ydet yderligere koordineret finansiel støtte på EU-plan, navnlig gennem genopretnings- og resiliensfaciliteten, og den generelle undtagelsesklausul vil fortsat være aktiv i 2021. I foråret 2021 vil Kommissionen under hensyntagen til ajourførte makroøkonomiske fremskrivninger revurdere situationen og gøre status over anvendelsen af den generelle undtagelsesklausul.

                  (8)

                  De økonomiske følger af covid-19-krisen påvirker de offentlige finanser særdeles negativt. Når sundhedssituationen og de økonomiske forhold tillader det, vil en omlægning af finanspolitikken, der sigter mod at opnå en forsvarlig budgetstilling på mellemlang sigt, bl.a. gennem udfasning af nødforanstaltninger, bidrage til at sikre den finanspolitiske holdbarhed på mellemlang sigt. Denne omlægning bør ske på en måde, der afbøder krisens sociale virkning og virkning på arbejdsmarkedet og bidrager til social holdbarhed. Reformer, der tager sigte på at forbedre sammensætningen af de nationale budgetter og sikre finanspolitisk holdbarhed på længere sigt, herunder i lyset af klimaændringer og udfordringer på sundhedsområdet, forekommer særligt relevante. En forbedring af sammensætningen af de nationale budgetter, navnlig gennem udgiftsoversigter og effektive rammer for offentlige indkøb, kan skabe et særdeles nødvendigt finanspolitisk råderum. Grøn budgetteringspraksis kan også bidrage til at imødegå udfordringerne i forbindelse med afbødning af og tilpasning til klimaændringer og miljøbeskyttelse. Passende, effektive og inklusive sundheds- og socialsikringssystemer giver en hårdt tiltrængt beskyttelse til dem, der har behov for det, spiller en central rolle som automatiske stabilisatorer og bør sikre den finanspolitiske holdbarhed. På samme måde øger reformer, der – i kraft af en hensigtsmæssig gennemførelse og timing – styrker arbejds-, kapital-, produkt- og tjenestemarkedernes funktion, det potentielle output, samtidig med at negative virkninger for den samlede efterspørgsel på kort sigt undgås.

                  (9)

                  Covid-19-krisen forstærker betydningen af reformer, der har til formål at gøre systemerne for offentlige indtægter mere effektive og retfærdige. Da skattekilen på arbejde i de fleste euromedlemsstater fortsat er høj, indebærer disse reformer en omlægning af beskatningen hen imod skattegrundlag, der er mindre skadelige for arbejdskraftudbud og -efterspørgsel, produktivitet, investeringer og vækst, samtidig med at der tages hensyn til den dertil knyttede fordelingsvirkning. Øget brug af miljøafgifter og/eller andre former for prisfastsættelse af eksternaliteter kan bidrage til bæredygtig vækst ved at tilskynde til en »grønnere« adfærd. Foranstaltninger til bekæmpelse af aggressiv skatteplanlægning og skatteundgåelse, både internationalt og i EU, kan gøre skattesystemerne mere effektive og retfærdige. Desuden har globaliseringen gjort det nødvendigt at tilpasse skattereglerne, så de passer til en moderne og stadig mere digitaliseret økonomi, både på EU-plan og globalt plan. Der arbejdes i Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udviklings (OECD’s) regi på at nå frem til en global konsensusbaseret løsning for at imødegå de skattemæssige udfordringer, der opstår som følge af digitaliseringen af økonomien.

                  (10)

                  Fremrykning af reformer til afhjælpning af flaskehalse for investeringer og begrænsninger på udbudssiden er særlig relevante i betragtning af den høje grad af usikkerhed, som covid-19-krisen har skabt, og dettes skadelige virkning for investeringerne. Foranstaltninger, der fremskynder udnyttelsen af EU-midler og en effektiv anvendelse af ressourcer, er af afgørende betydning, navnlig i de medlemsstater, der halter bagefter på disse områder, og hvor EU-midler finansierer en betydelig andel af investeringerne. Reformer, der reducerer den administrative byrde for virksomhederne, f.eks. digitalisering af den offentlige forvaltning, herunder elektronisk identifikation eller reformer af retsvæsenet, og forebygger misbrug af midler, f.eks. gennem korruption, svig eller hvidvask af penge, kan forbedre erhvervsklimaet og bidrage til at sætte skub i private investeringer, beskæftigelse og etablering af nye job og virksomheder.

                  (11)

                  Covid-19-krisen har medført betydelige indtægtstab for mange virksomheder og udgør en risiko for virksomhedernes solvens i hele euroområdet. Effektive insolvensregler spiller en afgørende rolle med hensyn til at støtte levedygtige virksomheder, der oplever midlertidige problemer, og sikre en velordnet exit for ikkelevedygtige virksomheder. En forbedring af insolvensreglerne kan også bidrage til at imødegå den forventede stigning i omfanget af misligholdte lån og opretholde kreditgivningen til økonomien ved at lette saneringen af bankernes balancer og fremme grænseoverskridende investeringer på længere sigt. I den forbindelse blev Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1023 (9) vedtaget for at indføre minimumsstandarder på tværs af medlemsstaterne i deres nationale solvenslovgivning, således at der findes rammer for forebyggende rekonstruktion til gavn for skyldnere i finansielle vanskeligheder, at der indføres procedurer for gældssanering for svært gældstyngede iværksættere, og at alle former for insolvensprocedurer gøres mere effektive. Det er vigtigt at gå videre med gennemførelsen af direktiv (EU) 2019/1023. Kommissionen bebudede også i handlingsplanen for kapitalmarkedsunionen, der er fastsat i dens meddelelse af 24. september 2020 med titlen »En kapitalmarkedsunion for mennesker og virksomheder – ny handlingsplan«, at der arbejdes hen imod en minimumsharmonisering eller øget konvergens på udvalgte områder af kerneinsolvens uden for banksektoren. Der er desuden mulighed for, at medlemsstaterne også vurderer effektiviteten af deres insolvensregler i forhold til international bedste praksis og afhjælper de resterende mangler.

                  (12)

                  En yderligere uddybning af det indre marked for varer og tjenesteydelser og tilpasning af euroområdet til den digitale tidsalder kan være en vigtig drivkraft for vækst, konvergens og modstandsdygtighed. Den fælles valuta og det indre marked har begge bidraget til at skabe bedre betingelser for økonomisk stabilisering og langsigtet vækst. Covid-19-krisen har styrket brugen af digitale værktøjer, tydeliggjort betydningen af det digitale indre marked og fremskyndet brugen af digitale og kontantløse betalingsmetoder. Det indre marked er imidlertid fortsat ufuldstændigt, særlig inden for tjenesteydelser og især inden for detailhandel og liberale tjenester. Det indre marked kan begrænse prisstivheder og dermed gavne den pengepolitiske transmission og den økonomiske modstandsdygtighed. Det indre marked bidrager endvidere til produktionsfaktorernes mobilitet, hvilket giver sektorer, regioner og medlemsstater mulighed for at minimere de økonomiske omkostninger, f.eks. arbejdsløshed, som følge af chok. For at opnå yderligere integration af det indre marked for varer og tjenesteydelser er det nødvendigt at fjerne alle resterende unødvendige begrænsninger, forbedre markedsovervågningsmekanismerne og træffe foranstaltninger til at sikre, at den nødvendige administrative kapacitet til at nå disse mål er til stede.

                  (13)

                  Reformer og investeringer, der forbedrer integrationen på arbejdsmarkedet og mulighederne for jobskifte, særligt med henblik på digitale og grønne job, er afgørende for at øge den økonomiske og sociale modstandsdygtighed og støtte genopretningen. De umiddelbare kriseforanstaltninger, der blev truffet nationalt og i EU, har begrænset de negative økonomiske og sociale konsekvenser for arbejdstagerne. Samtidig er en række reformer, som længe har trængt sig på, nu blevet endnu mere presserende: effektive aktive arbejdsmarkedspolitikker, herunder individuel støtte, forbedring af uddannelsessystemernes kvalitet og inklusion med henblik på at styrke uddannelsesresultaterne fra en tidlig alder, virkningsfulde omskolings- og opkvalificeringsforanstaltninger og investeringer i voksenuddannelse og onlinelæringsplatforme, håndtering af manglen på kvalificeret arbejdskraft og forøgelse af beskæftigelsesudsigterne for de mest sårbare dele af den erhvervsaktive befolkning, herunder unge og langtidsledige, samt mindskelse af de kønsbestemte forskelle. For at støtte en bæredygtig og inklusiv genopretning er det afgørende at fremme skabelsen af kvalitetsjob og forbedre arbejdsvilkårene, navnlig ved at sikre passende mindstelønninger og rette op på segmenteringen af arbejdsmarkedet og tage hånd om hindringer for arbejdskraftens mobilitet. Social dialog og kollektive overenskomstforhandlinger spiller en vigtig rolle for en vellykket udformning og gennemførelse af politikker.

                  (14)

                  Adgang til tilstrækkelige, inklusive og bæredygtige sundheds- og socialsikringssystemer, der fungerer som automatiske stabilisatorer under covid-19-krisen, er af stor betydning for den økonomiske og sociale modstandsdygtighed. Adgangen til disse systemer bidrager til at opretholde social samhørighed, en anstændig levestandard og et godt helbred i befolkningen hen over hele konjunkturforløbet, hvilket er afgørende for en økonomi baseret på produktiv arbejdskraft og for at tackle fattigdom og social udstødelse. Investeringer til støtte for sundhedsreformer og robuste sundhedssystemer skal fortsat være en prioritet for medlemsstaterne. Gennemførelsen af den europæiske søjle for sociale rettigheder, der blev proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen i 2017, er afgørende for udformningen af politikker. Set i lyset af covid-19-krisen er det blevet endnu vigtigere at tilvejebringe en tilstrækkelig social sikring for alle, både med hensyn til sundheds- og langtidspleje af god kvalitet og med hensyn til indkomstkompensation til alle arbejdstagere, herunder arbejdstagere med atypiske kontrakter og selvstændige. Mange medlemsstater har indført midlertidig indkomststøtte og social bistand til sårbare grupper med meget lav indkomst og arbejdstagere, der ikke har ret til arbejdsløshedsunderstøttelse. Der er truffet foranstaltninger med hensyn til ydelser, betingelser for støtteberettigelse og supplerende ydelser i naturalier. Det er nødvendigt at styrke socialsikringssystemernes tilstrækkelighed og dækning på en måde, der sikrer de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt og retfærdighed mellem generationerne.

                  (15)

                  Der er gjort betydelige fremskridt i de senere år, men de økonomiske følger af covid-19-krisen har medført et fornyet pres på den finansielle sektor. Bankerne i euroområdet gik ind i den nuværende krise med en større tabsabsorberingskapacitet end ved begyndelsen af den globale finanskrise. Når der ses bort fra krisens indledende fase, har dette sammen med pengepolitiske og finanspolitiske foranstaltninger forhindret en stramning af vilkårene for finansiering via markederne og sikret den fortsatte långivning til den private sektor. Krisen vil sandsynligvis lægge et yderligere pres på bankernes allerede lave rentabilitet og andelen af misligholdte lån. Denne udvikling kan hæmme kreditgivningen til økonomien, som er afgørende for genopretningen. Udviklingen af sekundære markeder for misligholdte lån, en effektiv anvendelse af nationale porteføljeadministrationsselskaber, hvor det er relevant, og en reform af insolvensreglerne er særlig vigtige for at gøre fremskridt på dette område, samtidig med at der tages fat på strukturelle problemer med lav rentabilitet. De hurtige og betydelige politiske indgreb har støttet tilliden og bidraget til at bevare den makrofinansielle stabilitet. Statslige lånegarantiordninger hjælper med at understøtte kreditgivning til økonomien, beskytte virksomheder og afbøde tilbagekoblinger til banksektoren, men skaber også eventualforpligtelser på medlemsstaternes budgetter. Forlængelse af insolvensmoratorier og henstand for misligholdte lån betyder, at der skal findes en vanskelig balance mellem at sikre fortsat støtte til levedygtige virksomheder og risikere fejlallokering af ressourcer, øgede tab i forbindelse med en potentiel konkurs og mindre klarhed med hensyn til den underliggende kreditkvalitet.

                  (16)

                  Fuldførelsen af ØMU’en er fortsat afgørende. Hvis de manglende elementer kom på plads, kunne det øge euroområdets stabilitet og modstandsdygtighed yderligere og dermed styrke euroens internationale rolle, som stort set har været stabil i de seneste år. Yderligere skridt bør tage hensyn til erfaringerne fra Europas omfattende økonomipolitiske reaktion på covid-19-krisen. Next Generation EU kan ud over at have en stabiliserende virkning på kort sigt og støtte genopretningen påvirke ØMU’en på længere sigt ved at stimulere vækstfremmende investeringer og strukturreformer og øge euroområdets modstandsdygtighed over for fremtidige chok. Den betydelige udstedelse af gæld i euro, bl.a. i form af grønne og sociale obligationer, vil skabe større dybde og likviditet på markedet for eurodenomineret obligationsgæld af høj kvalitet og kan bidrage til at styrke euroens internationale rolle. Ikke desto mindre mangler der stadig vigtige elementer i ØMU’en, såsom en fuldstændig bankunion og en udbygget kapitalmarkedsunion. En styrkelse af bankunionen er fortsat afgørende. Dette kræver, at der straks og med samme ambitionsniveau arbejdes videre med alle elementer, herunder dem, der drøftes i Gruppen på Højt Plan vedrørende en europæisk indskudsforsikringsordning, på grundlag af konsensus. Enigheden om at gå videre med reformpakken vedrørende den europæiske stabilitetsmekanisme og om, i betragtning af de fremskridt, der er gjort med hensyn til risikoreduktion og de yderligere foranstaltninger, der er skitseret i Eurogruppens erklæring af 30. november 2020, at fremskynde ikrafttrædelsen af den fælles bagstopper for Den Fælles Afviklingsfond, der blev oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 (10), i begyndelsen af 2022 er endnu et vigtigt skridt hen imod fuldførelsen af bankunionen og styrkelsen af ØMU’en. Der bør arbejdes videre på løsninger til at overvinde begrænsningerne i den nuværende struktur for likviditetstilførsel i forbindelse med afvikling. Uddybningen af kapitalmarkedsunionen er en nøgleprioritet, som det fremgår af den nye handlingsplan fra september 2020. En stærk og modstandsdygtig ØMU er også vigtig for at styrke euroens internationale rolle og sikre Unionens økonomiske og finansielle autonomi, som fastsat i Kommissionens meddelelse af 19. januar 2021 med titlen »EU’s økonomiske og finansielle system: fremme af åbenhed, robusthed og modstandsdygtighed«, samtidig med at Unionens indre marked respekteres fuldt ud, og der udvises åbenhed og gennemsigtighed over for medlemsstaterne uden for euroområdet,

            HENSTILLER, at euromedlemsstaterne i perioden 2021-2022 iværksætter tiltag, på egen hånd, herunder gennem deres genopretnings- og resiliensplaner, og i fællesskab i Eurogruppen, med henblik på at:

                  1)

                  sikre en politisk kurs, der støtter genopretningen efter covid-19-krisen. Eftersom den akutte sundhedsmæssige krisesituation fortsætter, vedtage finanspolitik, der fortsat er understøttende i alle euromedlemsstater i hele 2021. Vedtage politiske foranstaltninger, der skræddersys til landespecifikke forhold og er rettidige, midlertidige og målrettede. Fortsætte med at koordinere tiltag for effektivt at håndtere covid-19-pandemien, understøtte økonomien og støtte en holdbar genopretning. Når de epidemiologiske og økonomiske forhold tillader det, udfase nødforanstaltninger, samtidig med at krisens sociale og arbejdsmarkedsmæssige virkninger bekæmpes. Føre en finanspolitik, der sigter mod at opnå en forsvarlig budgetstilling på mellemlang sigt og at sikre en holdbar gæld, samtidig med at investeringerne øges. Gennemføre reformer, der styrker sundheds- og socialsikringssystemernes dækning, tilstrækkelighed og holdbarhed for alle. Være særligt opmærksomme på kvaliteten af budgetforanstaltninger. Forbedre rammerne for offentlige indkøb og den offentlige økonomistyring, herunder navnlig investeringsrammer og anvendelse af grønne budgetværktøjer. Gøre brug af udgiftsoversigter til bedre at målrette de offentlige udgifter til genopretning og modstandsdygtighed.

                  2)

                  forbedre konvergensen, modstandsdygtigheden og den bæredygtige og inklusive vækst yderligere. Reducere risikoen for yderligere forskelle og styrke den økonomiske og sociale modstandsdygtighed i euroområdet ved fortsat at håndtere strukturelle udfordringer og ved at gennemføre reformer, der øger produktivitet og beskæftigelse, sikrer en gnidningsløs ressourceallokering og forbedrer markedernes og den offentlige forvaltnings funktion, og ved at øge de offentlige investeringer samt fremme private investeringer til støtte for en retfærdig og inklusiv genopretning i tråd med grøn og digital omstilling. Integrere det indre marked for varer og tjenesteydelser, herunder det digitale indre marked, yderligere ved at fjerne unødvendige begrænsninger, styrke markedsovervågningen og garantere tilstrækkelig administrativ kapacitet. Sikre effektive aktive arbejdsmarkedspolitikker og støtte jobskifte, navnlig med henblik på den grønne og den digitale økonomi. Fremme retfærdige arbejdsvilkår, rette op på segmenteringen af arbejdsmarkedet og styrke inklusion. Sikre en effektiv inddragelse af arbejdsmarkedets parter i politikudformningen og styrke dialogen mellem arbejdsmarkedets parter og de kollektive forhandlinger. Styrke inklusive uddannelsessystemer og investering i færdigheder og afhjælpe manglen på kvalificeret arbejdskraft. Fortsætte arbejdet i Rådets regi på at nå frem til en global konsensusbaseret løsning for at imødegå de skattemæssige udfordringer, der opstår som følge af digitaliseringen af økonomien, inden for OECD’s inklusive ramme om udhuling af skattegrundlaget og overførsel af overskud, med forventning om, at der vil blive opnået enighed i dette forum senest medio 2021. Deltage i det relevante forberedende arbejde om vejen frem med henblik på at tackle disse skattemæssige udfordringer i forbindelse med den digitale økonomi, herunder i mangel af international konsensus senest medio 2021. Gøre yderligere fremskridt med hensyn til at bekæmpe aggressiv skatteplanlægning, sænke skattekilen og støtte en omlægning hen imod prissætning af CO2 og miljøafgifter.

                  3)

                  styrke de nationale institutionelle rammer. Fortsætte og fremrykke reformer med henblik på at fjerne flaskehalse for investeringer og sikre en effektiv og rettidig anvendelse af EU-midler, herunder gennem genopretnings- og resiliensfaciliteten. Styrke effektiviteten og digitaliseringen af den offentlige forvaltning, herunder retsvæsen og sundhedssystemer, samt offentlige arbejdsformidlinger. Mindske den administrative byrde for virksomhederne og forbedre erhvervsklimaet. Fortsætte med at forbedre rammerne til bekæmpelse af svig og korruption og forebygge hvidvask af penge og finansiering af terrorisme. Fremme konkrete tiltag for at øge effektiviteten og proportionaliteten af insolvensreglerne, håndtere misligholdte eksponeringer effektivt og sikre en effektiv kapitalallokering.

                  4)

                  sikre makrofinansiel stabilitet. Opretholde kreditkanalerne til økonomien og foranstaltninger til at støtte levedygtige virksomheder, så længe den hidtil usete krisesituation gør det nødvendigt. Sikre sunde balancer i banksektoren, bl.a. ved fortsat fokus på misligholdte lån, herunder gennem udvikling af sekundære markeder for misligholdte lån.

                  5)

                  fuldføre ØMU’en og styrke euroens internationale rolle. Gøre fremskridt med at uddybe Den Økonomiske og Monetære Union og således øge euroområdets modstandsdygtighed ved at fuldføre bankunionen og straks og med samme ambitionsniveau arbejde videre med alle elementer, herunder dem, der drøftes i Gruppen på Højt Plan vedrørende en europæisk indskudsforsikringsordning, på grundlag af konsensus og ved at uddybe kapitalmarkedsunionen samt gennem støtte til initiativer til gennemførelse af politikker for digital finans, finansielle ydelser i detailleddet og bæredygtig finansiering. Arbejde videre på løsninger til at overvinde begrænsningerne i den nuværende struktur for likviditetstilførsel i forbindelse med afvikling og på at styrke Unionens regulerings- og tilsynsmæssige rammer, herunder ved at sikre konsekvent og effektivt tilsyn med og konsekvent og effektiv håndhævelse af reglerne om bekæmpelse af hvidvask af penge.

            Yderligere skridt til uddybning af ØMU’en bør tage hensyn til erfaringerne fra Unionens omfattende økonomipolitiske reaktion på covid-19-krisen. Fremskridt med at uddybe ØMU’en, hvormed Unionens indre marked respekteres fuldt ud, og der udvises åbenhed og gennemsigtighed over for medlemsstaterne uden for euroområdet, vil bidrage til at styrke euroens internationale rolle og fremme Unionens økonomiske interesser på verdensplan.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 2021.

               På Rådets vegne

            Andrej ŠIRCELJ

               Finansminister

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

         (3)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/241 af 12. februar 2021 om oprettelse af genopretnings- og resiliensfaciliteten (EUT L 57 af 18.2.2021, s. 17).

         (4)  Rådets forordning (EU) 2020/672 af 19. maj 2020 om oprettelse af et europæisk instrument for midlertidig støtte til mindskelse af risiciene for arbejdsløshed i en nødsituation (SURE) som følge af covid-19-udbruddet (EUT L 159 af 20.5.2020, s. 1).

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/460 af 30. marts 2020 om ændring af forordning (EU) nr. 1301/2013, (EU) nr. 1303/2013 og (EU) nr. 508/2014 for så vidt angår særlige foranstaltninger til mobilisering af investeringer i medlemsstaternes sundhedssystemer og andre dele af deres økonomier som reaktion på covid-19-udbruddet (investeringsinitiativ som reaktion på coronavirusset) (EUT L 99 af 31.3.2020, s. 5).

         (6)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/558 af 23. april 2020 om ændring af forordning (EU) nr. 1301/2013 og (EU) nr. 1303/2013 for så vidt angår særlige foranstaltninger med henblik på at give ekstraordinær fleksibilitet med hensyn til anvendelsen af de europæiske struktur- og investeringsfonde som reaktion på covid-19-udbruddet (EUT L 130 af 24.4.2020, s. 1).

         (7)  Den Europæiske Centralbanks afgørelse (EU) 2020/440 af 24. marts 2020 om et midlertidigt opkøbsprogram på foranledning af den pandemiske nødsituation (ECB/2020/17) (EUT L 91 af 25.3.2020, s. 1).

         (8)  Den Europæiske Centralbanks afgørelse (EU) 2016/948 af 1. juni 2016 om indførelse af programmet til opkøb af virksomhedsobligationer (ECB/2016/16) (EUT L 157 af 15.6.2016, s. 28).

         (9)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1023 af 20. juni 2019 om rammer for forebyggende rekonstruktion, gældssanering og udelukkelse og om foranstaltninger med henblik på mere effektive procedurer for rekonstruktion, insolvensbehandling og gældssanering og om ændring af direktiv (EU) 2017/1132 (rekonstruktions- og insolvensdirektivet) (EUT L 172 af 26.6.2019, s. 18).

         (10)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15. juli 2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT L 225 af 30.7.2014, s. 1).


title: Rådets henstilling (EU) 2021/1170 af 15. juli 2021 om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner

text:
                  16.7.2021

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  L 255/3

         RÅDETS HENSTILLING (EU) 2021/1170
         af 15. juli 2021
         om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner
         RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
         som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 77, stk. 2, litra b) og e), og artikel 292, første og andet punktum, og
         og som tager følgende i betragtning:

                     (1)

                     Rådet vedtog den 30. juni 2020 en henstilling om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (1) (»Rådets henstilling«).

                     (2)

                     Rådet har siden vedtaget henstilling (EU) 2020/1052 (2), (EU) 2020/1144 (3), (EU) 2020/1186 (4), (EU) 2020/1551 (5), (EU) 2020/2169 (6), (EU) 2021/89 (7), (EU) 2021/132 (8), (EU) 2021/767 (9), (EU) 2021/892 (10), (EU) 2021/992 (11) og (EU) 2021/1085 (12) om ændring af Rådets henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner.

                     (3)

                     Den 20. maj 2021 vedtog Rådet henstilling (EU) 2021/816 om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (13) med henblik på at ajourføre de kriterier, der anvendes til at vurdere, om ikkevæsentlige rejser fra tredjelande er sikre og bør tillades.

                     (4)

                     Rådets henstilling fastsætter, at medlemsstaterne gradvist bør ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 1. juli 2020 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling. Hver anden uge bør listen over tredjelande i bilag I revideres og alt efter omstændighederne ajourføres af Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester efter en samlet vurdering på grundlag af den metode, de kriterier og de oplysninger, der er omhandlet i Rådets henstilling.

                     (5)

                     Der har siden fundet drøftelser sted i Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester om en revision af listen over tredjelande i bilag I til Rådets henstilling og i forbindelse med anvendelse af de kriterier og den metode, der er fastsat i Rådets henstilling som ændret ved henstilling (EU) 2021/816. Som et resultat af disse drøftelser bør listen over tredjelande i bilag I ændres. Navnlig bør Rwanda og Thailand fjernes fra listen, og Ukraine bør tilføjes til listen.

                     (6)

                     Grænsekontrol er ikke kun i de medlemsstaters interesse, ved hvis ydre grænser kontrollen foretages, men i alle de medlemsstaters interesse, der har ophævet grænsekontrollen ved deres indre grænser. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at de foranstaltninger, der træffes ved de ydre grænser, koordineres for at sikre et velfungerende Schengenområde. Med henblik herpå bør medlemsstaterne fra den 15. juli 2021 fortsætte med ophævelsen af de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, særlige administrative områder og andre enheder og territoriale myndigheder, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling, som ændres ved denne henstilling.

                     (7)

                     I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter, at Rådet har truffet foranstaltning om denne henstilling til udbygning af Schengenreglerne, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre denne henstilling, jf. artikel 4 i nævnte protokol.

                     (8)

                     Denne henstilling udgør en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, som Irland ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2002/192/EF (14); Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.

                     (9)

                     For så vidt angår Island og Norge udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i Rådets afgørelse 1999/437/EF (15).

                     (10)

                     For så vidt angår Schweiz udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (16) sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2008/146/EF (17).

                     (11)

                     For så vidt angår Liechtenstein udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (18) sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2011/350/EU (19),

               HAR VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
         Rådets henstilling (EU) 2020/912 som ændret ved henstilling (EU) 2020/1052, (EU) 2020/1144, (EU) 2020/1186, (EU) 2020/1551, (EU) 2020/2169, (EU) 2021/89, (EU) 2021/132, (EU) 2021/767, (EU) 2021/816, (EU) 2021/892, (EU) 2021/992 og (EU) 2021/1085, om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner ændres således:

                     1)

                     Punkt 1, første afsnit, i Rådets henstilling affattes således:

                                 »1.

                                 Medlemsstaterne bør gradvist ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 15. juli 2021 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I.«

                     2)

                     Bilag I til henstillingen affattes således:

                           »Bilag I
                           Tredjelande, særlige administrative områder og andre enheder og territoriale myndigheder, hvis indbyggere ikke bør berøres af midlertidige restriktioner ved de ydre grænser for ikkevæsentlige rejser til EU:

                                       I.

                                       STATER

                                                   1.

                                                   ALBANIEN

                                                   2.

                                                   ARMENIEN

                                                   3.

                                                   AUSTRALIEN

                                                   4.

                                                   ASERBAJDSJAN

                                                   5.

                                                   BOSNIEN-HERCEGOVINA

                                                   6.

                                                   BRUNEI DARUSSALAM

                                                   7.

                                                   CANADA

                                                   8.

                                                   ISRAEL

                                                   9.

                                                   JAPAN

                                                   10.

                                                   JORDAN

                                                   11.

                                                   LIBANON

                                                   12.

                                                   MONTENEGRO

                                                   13.

                                                   NEW ZEALAND

                                                   14.

                                                   QATAR

                                                   15.

                                                   REPUBLIKKEN MOLDOVA

                                                   16.

                                                   REPUBLIKKEN NORDMAKEDONIEN

                                                   17.

                                                   SAUDI-ARABIEN

                                                   18.

                                                   SERBIEN

                                                   19.

                                                   SINGAPORE

                                                   20.

                                                   SYDKOREA

                                                   21.

                                                   UKRAINE

                                                   22.

                                                   AMERIKAS FORENEDE STATER

                                                   23.

                                                   KINA ((*))

                                       II.

                                       FOLKEREPUBLIKKEN KINAS SÆRLIGE ADMINISTRATIVE OMRÅDER

                                                   Hongkong SAR

                                                   Macao SAR

                                       III.

                                       ENHEDER OG TERRITORIALE MYNDIGHEDER, DER IKKE ER ANERKENDT SOM STATER AF MINDST EN MEDLEMSSTAT

                                                   Kosovo (*)

                                                   Taiwan

                        ((*))  med forbehold af bekræftelse af gensidighed."

                        (*)  Denne betegnelse indebærer ingen stillingtagen til Kosovos status, og den er i overensstemmelse med UNSCR 1244 (1999) og ICJ's udtalelse om Kosovos uafhængighedserklæring."

            Udfærdiget i Bruxelles, den 15. juli 2021.

                  På Rådets vegne

               G. DOVŽAN

                  Formand

            (1)  EUT L 208 I af 1.7.2020, s. 1.

            (2)  EUT L 230 af 17.7.2020, s. 26.

            (3)  EUT L 248 af 31.7.2020, s. 26.

            (4)  EUT L 261 af 11.8.2020, s. 83.

            (5)  EUT L 354 af 26.10.2020, s. 19.

            (6)  EUT L 431 af 21.12.2020, s. 75.

            (7)  EUT L 33 af 29.1.2021, s. 1.

            (8)  EUT L 41 af 4.2.2021, s. 1.

            (9)  EUT L 165I af 11.5.2021, s. 66.

            (10)  EUT L 198 af 4.6.2021, s. 1.

            (11)  EUT L 221 af 21.6.2021, s. 12.

            (12)  EUT L 235 af 2.7.2021, s. 27.

            (13)  EUT L 182 af 21.5.2021, s. 1.

            (14)  Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengenreglerne (EFT L 64 af 7.3.2002, s. 20).

            (15)  EFT L 176 af 10.7.1999, s. 31.

            (16)  EUT L 53 af 27.2.2008, s. 52.

            (17)  Rådets afgørelse 2008/146/EF af 28. januar 2008 om indgåelse, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (EUT L 53 af 27.2.2008, s. 1).

            (18)  EUT L 160 af 18.6.2011, s. 21.

            (19)  Rådets afgørelse 2011/350/EU af 7. marts 2011 om indgåelse, på Den Europæiske Unions vegne, af protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, navnlig for så vidt angår afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser og personbevægelser (EUT L 160 af 18.6.2011, s. 19).