Vigtig juridisk meddelelse

|

52008PC0577

Henstilling fra Kommissionen til Rådet om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede og gennemføre forhandlinger med Den Internationale Vinorganisation (OIV) om betingelser og vilkår for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse  /* KOM/2008/0577 endelig udg. */

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 26.9.2008KOM(2008) 577 endeligHENSTILLING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDETom bemyndigelse af Kommissionen til at indlede og gennemføre forhandlinger med Den Internationale Vinorganisation (OIV) om betingelser og vilkår for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelseHENSTILLING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDETom bemyndigelse af Kommissionen til at indlede og gennemføre forhandlinger med Den Internationale Vinorganisation (OIV) om betingelser og vilkår for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelseA. BEGRUNDELSE1. INDLEDNINGDen Internationale Vinorganisation (OIV) er en videnskabelig og teknisk mellemstatslig organisation, der beskæftiger sig med vinproduktion, vin, vinbaserede drikkevarer, spisedruer, rosiner og andre vinavlsprodukter. Den blev oprettet ved en international aftale indgået den 3. april 2001 i Paris og er den direkte efterkommer af Office international du vin (Det Internationale Vinkontor), der blev oprettet i 1924 ved en international aftale af 29. november 1924, og som blev til Office international de la vigne et du vin ved beslutning af 4. september 1958.Pr. 3. april 2006 bestod OIV 43 medlemslande plus seks tidligere medlemmer af Vinkontoret med midlertidig observatørstatus. Seks EU-lande er ikke medlem af OIV: Det Forenede Kongerige, Polen, Danmark, Litauen, Letland og Estland.OIV's formål og beføjelser er fastsat i artikel 2, stk. 1 og 2, i aftalen om OIV's oprettelse. Ifølge ovennævnte bestemmelser har OIV inden for sit kompetenceområde følgende formål:1. at informere sine medlemmer om, hvilke foranstaltninger der bør træffes i vinsektoren for at tilgodese producenternes, forbrugernes og de øvrige aktørers interesser2. at bistå andre internationale organisationer, såvel mellemstatslige som ikke-statslige, især dem, som beskæftiger sig med standardisering3. at bidrage til international samordning af nuværende praksis og standarder og i fornødent omfang at udarbejde nye internationale standarder med henblik på at forbedre vilkårene for fremstilling og afsætning af vinprodukter og at tilgodese forbrugerinteresser.OIV's opgaver ifølge aftalen om dens oprettelse er senere blevet afstukket og fastlagt i en "treårig strategiplan", der tjener som referenceramme for organisationens aktiviteter. Den treårige strategiplan er underopdelt i "årsprogrammer".Der findes en grundig beskrivelse af OIV's struktur og procedurer på organisationens websted på adressen www.oiv.org.For at sikre kohærens i Fællesskabets holdning over for omverdenen og af hensyn til bedre samordning af interne foranstaltninger, som den træffer på sit kompetenceområde, er det berettiget og nødvendigt, at Det Europæiske Fællesskab tiltræder OIV.Fællesskabet kan tiltræde OIV, uden at OIV's stiftelsesdokument skal ændres (Paris-aftalen af 3. april 2001 om oprettelse af Den Internationale Vinorganisation). I afventning af, at der træffes beslutning om tiltrædelse, og for at styrke Fællesskabets deltagelse i OIV bestræber Fællesskabet og medlemsstaterne sig for større samordning inden for denne organisation og for at styrke Fællesskabets gæstestatus.I Rådets forordning (EF) nr. 479/2008 om den fælles markedsordning for vin[1] fastsættes det, at Kommissionen, når den giver tilladelse til nye ønologiske fremgangsmåder, "tager udgangspunkt i de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af Den Internationale Vinorganisation (OIV)" , og med hensyn til analysemetoder hedder det: "Hvad angår analyser til bestemmelse af sammensætningen af produkter omfattet af denne forordning og regler for konstatering af, om disse produkter har undergået en behandling, der er i strid med de tilladte ønologiske fremgangsmåder, anvendes de metoder og regler, der er anbefalet og offentliggjort af OIV."For at vin fra tredjelande kan bringes i omsætning på EF-markedet kræves er det eneste krav i øvrigt, at de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet af OIV, overholdes, jf. forordning (EF) nr. 479/2008.Dette bekræfter, at der er behov for at styrke forbindelserne mellem Fællesskabet og OIV.Kommissionen henstiller derfor til Rådet:-  at det bemyndiger Kommissionen til at indlede og gennemføre forhandlinger med OIV om betingelser og vilkår for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af OIV, jf. traktatens artikel 300-  at det udpeger et kompetent udvalg til at bistå Kommissionen med denne opgave-  at det vedtager de foreslåede forhandlingsdirektiver. Kommissionen henstiller endvidere til Rådet, at det opfordrer medlemsstaterne til at vise, at de bakker op om disse mål.2. FÆLLESSKABETS BEFØJELSER I SPØRGSMÅL, DER SORTERER UNDER OIVOIV er en mellemstatslig organisation med betydelig standardiseringsvirksomhed, idet den udarbejder resolutioner, henstillinger og forslag om diverse aspekter ved produktion og handel med vinprodukter såsom ønologiske fremgangsmåder, produktbeskrivelse og -definition, mærkning, afsætningsvilkår, metoder til analyse og vurdering af produkter, beskyttelse af geografiske betegnelser og sortsbeskyttelse.Sådanne resolutioner indgår ofte - uden at deres retsvirkning ændres - i mere udførlige standarder, oftest i form af kodekser, som regelmæssigt ajourføres på basis af resolutioner vedtaget af organisationen. Indtil nu har OIV offentliggjort flere standardiseringskodekser, der tjener som referencekodekser for alle dens medlemmer, såsom den internationale ønologiske kodeks, den internationale kodeks for ønologiske fremgangsmåder, samlingen af internationale metoder til analyse af vin og most, samlingen af internationale metoder til analyse af spiritus, den internationale standard for konkurrencer for vin og spiritus fremstillet af vin og den internationale standard for mærkning af vin og vinbrændevin.Siden oprettelsen af den fælles markedsordning for vin har Fællesskabet opretholdt eller udvidet sine kompetencer på vinområdet, således at det nu har enekompetence i spørgsmål, der hører ind under den fælles markedsordning, og som for øjeblikket hovedsagelig er omfattet af forordning (EF) nr. 479/2008 og gennemførelsesforordningerne dertil.Den afledte EF-ret i spørgsmål, som OIV beskæftiger sig med, omfatter bl.a.:-  Rådets Forordning (EF) nr. 1493/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for vin (EFT L 179 af 14.7.1999)-  Rådets Forordning (EF) nr. 479/2008 af 29. april 2008 om den fælles markedsordning for vin (EUT L 148 af 6.6.2008)-  Kommissionens forordning (EF) nr. 423/2008 af 8. maj 2008 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 og om en EF-kodeks for ønologiske fremgangsmåder og behandlingsmetoder (kodificeret udgave) (EUT L 127 af 15.5.2008)-  Kommissionens forordning (EF) Nr. 753/2002 af 29. april 2002 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 for så vidt angår beskrivelse, betegnelse, præsentation og beskyttelse af visse vinprodukter (EFT L 118 af 4.5.2002)-  Kommissionens forordning (EF) nr. 1607/2000 af 24. juli 2000 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EF) nr. 1493/1999 om den fælles markedsordning for vin, især for afsnittet om kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsområder (EFT L 185 af 25.7.2000)-  Kommissionens forordning (EØF) nr. 2676/90 af 17. september 1990 om fastsættelse af fælles analysemetoder for vin (EFT L 272 af 3.10.1990)-  Rådets forordning (EØF) nr. 1601/91 af 10. juni 1991 om almindelige regler for definition, betegnelse og præsentation af aromatiserede vine, aromatiserede vinbaserede drikkevarer og aromatiserede cocktails af vinprodukter (EFT L 149 af 14.6.1991)-  Kommissionens forordning (EF) nr. 122/94 af 25. januar 1994 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 1601/91 om definition, betegnelse og præsentation af aromatiserede vine, aromatiserede vinbaserede drikkevarer og aromatiserede cocktails af vinprodukter (EFT L 21 af 26.1.1994)-  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 110/2008 af 15. januar 2008 om definition, betegnelse, præsentation og mærkning af samt beskyttelse af geografiske betegnelser for spiritus og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1576/89 (EUT L 39 af 13.2.2008)-  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler (EFT L 109 af 6.5.2000)-  Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (EUT L 299 af 16.11.2007), ændret bl.a. ved Rådets forordning (EF) nr. 361/2008 af 14. april 2008 (EUT L 121 af 7.5.2008), hvorved der især fastsættes regler for frugt og grøntsager-  Kommissionens forordning (EF) nr. 2789/1999 af 22. december 1999 om handelsnormer for spisedruer (EFT L 336 af 29.12.1999)-  Rådets direktiv 2001/112/EF af 20. december 2001 om frugtsaft og visse lignende produkter bestemt til konsum (EFT L 10 af 12.1.2002).Der er meget få OIV-aktiviteter, hvor medlemsstaterne har enekompetence, og de har forholdsvis ringe betydning for OIV's generelle mål.Der er således et misforhold mellem den nuværende situation inden for Fællesskabet og Fællesskabets status i OIV, hvor det for øjeblikket kun er medlemsstaterne, der kan deltage aktivt i beslutningstagningen.Fællesskabet har således ikke den rette status til at kunne udøve sin kompetence i denne organisation direkte, idet de nationale holdninger altid betragtes individuelt, selv om den medlemsstat, der har udtrykt sin holdning, er medlem af Fællesskabet.Endvidere henvises der i EF-retten allerede direkte til de resolutioner, som OIV har vedtaget om analysemetoder, idet "samlingen af internationale metoder til analyse af vin og most" er anerkendt i den fælles markedsordning, ligesom det i EF-retten tilstræbes gradvis og i størst muligt omfang at skabe sammenhæng med andre OIV-standarder såsom "den internationale kodeks for ønologiske fremgangsmåder" og "den internationale ønologiske kodeks".Fællesskabets tiltrædelse af OIV er også et led i reformen af den fælles markedsordning for vin, hvor Rådet har besluttet at styrke den nuværende forbindelse mellem de beslutninger, som OIV træffer, og EF-retten, idet Rådet bl.a. agter at lægge henstillinger fra OIV til grund for fastsættelsen af EF-standarder for ønologiske fremgangsmåder. Endvidere har Rådet besluttet, at det kun er tilladt at anvende de analysemetoder, som anbefales og offentliggøres af OIV.3. FÆLLESSKABETS TILTRÆDELSE3.1 Det Europæiske Fællesskabs status og Kommissionens deltagelse i OIVDet Europæiske Fællesskab har for øjeblikket ingen officiel status i OIV, selv om der i artikel 8 i aftalen af 3. april 2001 om oprettelse af Den Internationale Vinorganisation udtrykkeligt åbnes mulighed for, at mellemstatslige organisationer kan blive fuldgyldige medlemmer af organisationen.Som det er nu, opfordres Kommissionen, som repræsentant for Det Europæiske Fællesskab, regelmæssigt til at deltage i arbejdet i generalforsamlingen og i ekspertgrupper, underkommissioner og kommissioner, men den kan ikke deltage i eksekutivkomitéens arbejde (ad hoc-gæst) og yder ikke noget frivilligt bidrag til OIV.På grundlag af ovennævnte betragtninger er den nuværende status, som kun giver Kommissionens repræsentanter mulighed for at deltage passivt i OIV's arbejde, langt fra tilstrækkelig og tilfredsstillende.3.2 Fællesskabets tiltrædelse er en nødvendighedEftersom OIV's kompetenceområder nu i vid udstrækning er omfattet af EF-retten, bør Fællesskabets rolle i OIV styrkes og formaliseres, så Fællesskabet kan sørge for, at der er den fornødne sammenhæng i Fællesskabets holdning udadtil, og at Fællesskabets interesser bliver repræsenteret på passende vis.Tiltrædelse som fuldgyldigt medlem synes at være den bedste løsning. De andre muligheder, som Fællesskabet har ifølge OIV's stiftelsesdokument, herunder muligheden for at opnå status som særlig observatør eller som gæst, er ikke tilfredsstillende.En status som gæst eller særlig observatør giver ikke Fællesskabet mulighed for at deltage i OIV's arbejde, men blot for at "intervenere" og "bistå" visse OIV-organer uden mulighed for at fremlægge forslag eller ændringer. En sådan status giver således ikke Fællesskabet mulighed for at give sin mening til kende om spørgsmål, der henhører under Fællesskabets enekompetence, ligesom den heller ikke gør det muligt at gøre EF-beslutninger gældende.Ifølge OIV's stiftelsesdokument skal også mellemstatslige organisationer med særstatus yde et finansielt bidrag. Dette vedtægtsbestemte krav kan ikke accepteres af Fællesskabet, da Fællesskabet jo ikke får nogen modydelse i form af stemmeret.Af ovennævnte årsager er den mulighed, som mellemstatslige organisationer har for at indgå en samarbejdsprotokol med OIV, også langt fra tilstrækkelig.3.3 Ansøgning om tiltrædelsea) TiltrædelsesetaperAftalen af 3. april 2001 giver udtrykkeligt "mellemstatslige organisationer" mulighed for at blive medlem af OIV.Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse bør omfatte følgende etaper:-  Rådet bemyndiger Kommissionen til at forhandle om betingelser og vilkår for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af OIV-  Kommissionen indleder og gennemfører forhandlinger med OIV med henblik på indgåelse af en tiltrædelsesprotokol-  Kommissionen vedtager et forslag til rådsafgørelse om Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af OIV og forelægger det for Rådet-  Det Europæiske Fællesskab bemyndiges ved rådsafgørelse til at tiltræde OIV; undertegnelses- og godkendelsesdokumenterne deponeres hos det franske udenrigsministerium (kapitel IX, artikel 15, i aftalen om OIV's oprettelse)-  Fællesskabets tiltrædelse træder i kraft på de betingelser, der er fastsat i de relevante bestemmelser i aftalen om OIV's oprettelse.b) ProcedurereglerI henhold til artikel 2 i de almindelige bestemmelser i organisationens vedtægt skal der indgås en protokol mellem OIV og Det Europæiske Fællesskab med henblik på fastsættelse af specifikke tiltrædelsesvilkår og nærmere bestemmelser vedrørende stemmeret.En sådan protokol skal godkendes af generalforsamlingen på forslag af eksekutivkomitéen. Protokollen bør være et resultat af forhandlinger, hvori Det Europæiske Fællesskab deltager på lige fod med OIV, og må ikke være unilateralt vedtaget af OIV's organer.Under alle omstændigheder synes det nødvendigt, at medlemsstaterne optræder samordnet i eksekutivkomitéen, når forslaget til en tiltrædelsesprotokol skal udarbejdes. En samordning mellem medlemsstaterne er af vital betydning på visse centrale punkter i tiltrædelsesforhandlingerne såsom de nærmere bestemmelser for Fællesskabets deltagelse i organisationens organer, Fællesskabets deltagelse i valghandlingen, fastsættelse af det finansielle bidrags størrelse og generelt alle praktiske aspekter, som der bør tages hensyn til af OIV og i forbindelse med tiltrædelsesprotokollen, så Det Europæiske Fællesskab kan udøve sine beføjelser fuldt ud uden juridiske eller administrative restriktioner. Sådanne beføjelser kan udøves, uden at der opstår behov for nye stemmerettigheder.3.4 Samordning og fordeling af kompetencer mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstaterNår tiltrædelsen træder i kraft, deltager Kommissionen og medlemsstaterne i fællesskab i OIV-arbejdet som medlemmer. Derfor bør de - i tråd med det, de har gjort i forbindelse med deltagelsen i andre internationale organisationer - fastlægge interne samordningsprocedurer, så de kan sikre, at Fællesskabets interesser repræsenteres effektivt i OIV.Der må bl.a. fastlægges specifikke procedurer for:-  forberedelse af møder i OIV og især samordning af fælles holdninger og Fællesskabets holdninger såvel i Bruxelles som på stedet og nærmere bestemmelser for fælles svar på organisationens spørgeskemaer-  fordeling af stemmeret og interventionsret efter kompetencetype (enekompetence, national kompetence, delt kompetence).De nærmere bestemmelser for samordning bør være så detaljerede, at de er lette at anvende, men de bør samtidig også være så fleksible, at de giver mulighed for at foretage nødvendige justeringer.Sådanne samordningsprocedurer kan konkretiseres ved, at der mellem Kommissionen og Rådet indgås en aftale, der knyttes som bilag til den endelige rådsafgørelse, som godkender Fællesskabets tiltrædelse af OIV.Parallelt med udarbejdelsen af effektive samordningsbestemmelser og i fuld overensstemmelse med disse bør Det Europæiske Fællesskab ved tiltrædelsen af OIV udarbejde en generel kompetenceerklæring. En sådan erklæring kan knyttes som bilag til den afgørelse om tiltrædelse, som Rådet træffer på forslag af Kommissionen, og indarbejdes i den tiltrædelsesprotokol, som indgås mellem Fællesskabet og OIV. Endelig bør der som led i Fællesskabets deltagelse i OIV's aktiviteter og på basis af en sådan erklæring sædvanligvis udarbejdes en specifik kompetenceerklæring forud for hvert møde.4. OVERGANGSFORANSTALTNINGERDet Europæiske Fællesskab bør midlertidigt og for at forbedre forholdet til OIV med henblik på sin tiltrædelse opnå en mere passende status, end det har nu.Fællesskabet bør styrke sine institutionelle forbindelser til OIV gennem forbedring af sin gæstestatus, så det på basis af artikel 5 i OIV's forretningsorden kan intervenere i alle organisationens organer (undtagen den videnskabelige og tekniske komité) ved at anmode generaldirektøren (som derpå skal anmode om eksekutivkomitéens godkendelse) om at opnå status som fast gæst. Formelt ændrer denne status intet ved Fællesskabets nuværende status i OIV, idet Fællesskabet fortsat har gæstestatus, og der kræves ingen godkendelse fra Rådet.Endvidere bør Fællesskabet og medlemsstaterne samarbejde, så deres interne samordning kan forbedres, og der systematisk kan vedtages en fælles holdning i spørgsmål, der hører under Fællesskabets kompetence. I den forbindelse bør medlemsstaterne og Kommissionen sørge for den nødvendige samordning, så Det Europæiske Fællesskabs deltagelse i OIV-arbejdet kan blive mere effektiv ved at forelægge initiativforslag for OIV's sekretariat.5. KONKLUSIONERFællesskabet bør blive medlem af OIV, idet ingen anden status kan betragtes som værende i politisk eller juridisk overensstemmelse med Fællesskabets kompetencer på OIV's aktivitetsområder.På grund af tiltrædelsesprocessens og forhandlingernes længde må der endvidere findes en overgangsløsning for at forbedre og styrke de interne procedurer for samordning af holdningerne i OIV og Fællesskabets institutionelle rolle i denne organisation.I lyset af ovenstående henstiller Kommissionen til Rådet , at det bemyndiger Kommissionen til at indlede og gennemføre forhandlinger med OIV om betingelser og vilkår for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af OIV, jf. traktatens artikel 300, at det udpeger et særligt udvalg til at bistå Kommissionen med denne opgave, og at det vedtager forhandlingsdirektiverne i bilaget.Forhandlingsdirektiverne i bilaget er udformet med henblik på at gøre det muligt for Fællesskabet at blive medlem af OIV. Denne status skal give Fællesskabet mulighed for i spørgsmål, der hører ind under Fællesskabets kompetenceområde, og på lige fod med de lande, der er medlem af OIV:1. at udtrykke sin holdning under forhandlinger eller på møder i OIV's organer2. i spørgsmål, hvor der træffes beslutning ved afstemning, at have en stemmevægt, der svarer til den stemmevægt, som dets medlemsstater, der er repræsenteret i OIV's organer, og som er bundet af EF-retten, der er grundlag for den eksterne kompetence, har3. i eget navn at give tilsagn om at gøre brug af de rettigheder og opfylde de forpligtelser, der fremgår af instrumenterne indgået inden for rammerne af OIV.I henhold til EF-traktatens artikel 300 skal forhandlingerne gennemføres af Kommissionen i samråd med et særligt udvalg, der udpeges af Rådet. De medlemsstater, som for øjeblikket er medlem af OIV, skal bakke fuldt op om Fællesskabets tiltrædelse af denne organisation.Når forhandlingerne er afsluttet fremlægger Kommissionen på basis af forhandlingsresultaterne et forslag til rådsafgørelse om Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af OIV.B. HENSTILLINGPå baggrund af ovenstående henstiller Kommissionen:-  at Rådet bemyndiger Kommissionen til at føre forhandlinger med OIV om vilkår og betingelser for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af OIV-  at Rådet, for at Kommissionen i overensstemmelse med traktaten kan føre disse forhandlinger på Fællesskabets vegne, udpeger et særligt udvalg, som skal bistå Kommissionen med denne opgave-  at Rådet vedtager de forhandlingsdirektiver, der er indeholdt i bilaget til denne henstilling.BILAGForhandlingsdirektiver1. Fællesskabet bør opnå status som fuldgyldigt medlem på lige fod med de lande, der er medlem af OIV.2. Denne status skal gøre det muligt for Kommissionen at deltage i forhandlinger og møder på lige fod med de lande, der er medlem af OIV.3. Fællesskabet skal ikke yde noget finansielt bidrag til OIV's budget. Hvis dette standpunkt er umuligt at forsvare, eller hvis det bevirker, at de nuværende medlemmer af OIV ikke kan godkende Fællesskabets tiltrædelse, kunne Fællesskabet alternativt acceptere, at det stiller et beløb til rådighed til at dække visse udgifter, som dets tiltrædelse af OIV medfører. Dette beløb skal ikke fastsættes ensidigt af OIV, men i samråd med Fællesskabet.4. Som fuldgyldigt medlem skal Fællesskabet kunne tiltræde alle instrumenter, der fremover forhandles på plads i OIV, og som falder ind under dets kompetenceområder.[1] EFT L 148 af 6.6.2008, s. 1.


Avis juridique important

|

31970H0121

70/121/EØF: Kommissionens henstilling af 22. december 1969 til Den Franske Republik om tilpasning af det statslige handelsmonopol for Thomas-slagger (Kun den franske udgave er autentisk)

EF-Tidende nr. L 031 af 09/02/1970 s. 0007 - 0008 den danske specialudgave: serie II bind VI s. 0016  den engelske specialudgave: serie II bind VI s. 0016

++++  KOMMISSIONENS HENSTILLING  af 22 . december 1969  til Den franske Republik om tilpasning af det statslige handelsmonopol for Thomasslagger   ( Teksten paa fransk er den eneste autentiske )   ( 70/121/EOEF )  I  1 . Ved beslutning truffet af Comité d'organisation de la sidérurgie ( udvalget for organisation af jernindustrien ) den 5 . februar 1941 blev der i Frankrig oprettet Société nationale pour la vente des scories Thomas ( Det nationale Selskab for salg af Thomasslagger )  ( SNST ) , som er et aktieselskab med vekslende kapital , som alle franske Thomas-slagge-fabrikanter er medlemmer af . Beslutningen af 5 . februar 1941 er med visse aendringer blevet viderefoert ved anordning udstedt af ministeren for industriproduktion den 28 . juni 1947 . Saaledes som det fremgaar af bilag III til ovennaevnte anordning , har SNST til opgave :  a ) at sikre sig , at bestillingerne paa og leveringerne af Thomas-slagger opfylder kravene i de beslutninger , der traeffes af de offentlige myndigheder og de institutioner , der er berettiget til at fastsaette programmerne eller til at ordne fordelingen og den videre fordeling i henhold til lov af 26 . april 1946 ;  b ) at fordele bestillingerne mellem fabrikkerne ifoelge de programmer for produktion af Thomasstaal og for formaling af raaslagger , der er fastsat af jernindustriens arbejdsgiverforening ;  c ) baade paa det indenlandske marked og paa eksport-markedet at foretage alle former for salg af slagger ;  d ) til kunderne at fakturere de leverancer , der foretages af fabrikkerne og at indkassere provenuet af disse salg ;  e ) at tilbageholde ( eller opkraeve ) de afgifter , der er noedvendige for at afholde egne udgifter og til de ved lovene , anordningerne eller bekendtgoerelserne hjemlede reguleringer , udligninger , stoettebeloeb eller godtgoerelser .  SNST udoever de ovennaevnte funktioner under kontrol af direktoeren for jern - og staalindustrien .  2 . Det foelger af det foregaaende , at SNST har eneret til eksport og salg paa det indenlandske marked . Det er endvidere en foelge heraf , at der bestaar et faktisk importmonopol ; da SNST er det eneste selskab , der er berettiget til at saelge Thomas-slagger paa det franske marked , ville en importoer kun direkte kunne skaffe sig slagger af udenlandsk fabrikat med henblik paa umiddelbar anvendelse , men ikke med henblik paa afsaetning heraf paa det franske marked .  Indtil den 31 . december 1968 gjaldt der et fordelingssystem for Thomas-slagger . I henhold til dette system blev den maengde Thomas-slagger . I henhold til dette system blev den maengde Thomas-slagger , der var bestemt til landbruget til direkte anvendelse eller i form af blandingsgoedning , fastsat periodisk ved de offentlige myndigheders beslutning . Den maengde , der var bestemt til direkte anvendelse ved dyrkning , blev stillet til raadighed for landbrugsministeriet , der foretog fordelingen heraf inden for rammerne af de herfor foreskrevne regler . Den resterende maengde blev direkte af fordelingsmyndigheden tildelt de forbrugende industrier . Saavel producenterne som deres salgsorgan , SNST , var forpligtet til at foretage leveringerne af Thomas-slagger i overensstemmelse med ovennaevnte fordeling .  I medfoer af en beslutning truffet af direktoeren for jern - og staalindustrierne den 30 . januar 1968 blev det ovenfor beskrevne system ophaevet fra den 1 . januar 1969 . Da anordningen af 28 . juni 1947 imidlertid ikke er blevet ophaevet , vedbliver EOEF-traktatens artikel 37 at gaelde SNST . I henhold til denne bestemmelse er medlemsstaterne forpligtet til gradvis at tilpasse de statslige handelsmonopoler , saaledes at enhver forskelsbehandling mellem medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings - og afsaetningsvilkaar er udelukket fra overgangsperiodens udloeb .  3 . Baade indfoerselen til Frankrig af Thomas-slagger , der kommer fra de andre medlemsstater , og udfoerselen til disse stater , har udviklet sig uregelmaessigt . Indfoerselen er nemlig steget fra 435 000 tons i 1960 til 890 000 tons i 1963 og til 680 000 tons i 1966 ; i 1968 var den paa 840 000 tons . Udfoerselen , som var paa 820 tons i 1960 , og som derefter faldt og naaede ned paa nul i 1964 , stabiliseredes omkring godt 30 000 tons i aarene 1966 til 1968 ( det maa bemaerkes , at Italien er det eneste EOEF-land , hvortil der for oejeblikket eksporteres franske Thomas-slagger ) . Hvad angaar produktionen , har den i adskillige aar andraget ca . 2 300 000 tons .  4 . Kommissionen konstaterer , at der hidtil ikke er truffet nogen foranstaltninger med henblik paa at tilpasse monopolet paa Thomas-slagger .  Da overgangsperioden naermer sig sin afslutning , er der grund til at vedtage foranstaltninger , der goer det muligt at udelukke enhver forskelsbehandling mellem medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings - og afsaetningsvilkaar .  Formaalet med artikel 37 , som staar i afsnittet om frie varebevaegelser i kapitlet om ophaevelse af de kvantitative restriktioner mellem medlemsstaterne , er , fra overgangsperiodens udloeb og vedroerende de varer , der er underkastet et statsligt handelsmonopol ( eller et tilsvarende monopol ) , at opnaa det samme resultat , som for de oevrige varers vedkommende opnaas ved anvendelse af artiklerne 30 til 34 , det vil sige frie varebevaegelser .  Dog er der blevet fastsat en anden fremgangsmaade for at naa dette resultat i de sektorer , der omfattes af statslige monopoler . Den gradvise tilpasning af dem er blevet bestemt for paa den ene side at tage hensyn til , at de produkter , der er underkastet monopol , for de paagaeldende medlemsstater voldte saerlige problemer , og for paa den anden side at undgaa , at ophaevelsen af de kvantitative restriktioner og af foranstaltninger med tilsvarende virkning inden for disse sektorer skulle forblive uden praktiske foelger . Det maatte nemlig frygtes , at liberaliseringen af samhandelen med hensyn til de produkter , der er underkastet monopol , ikke kan gennemfoeres , hvis monopolvirksomhederne i kraft af deres eneret til at importere , eksportere og afsaette visse produkter , frit kunne bestemme i hvilket omfang og paa hvilke vilkaar de produkter , der kommer fra de andre medlemsstater , kan indfoeres paa det indenlandske marked  ( eller omvendt i hvilket omfang de indenlandske varer kan udfoeres til de oevrige medlemsstater ) .  Det er af denne grund , at det i artikel 37 bestemmes , at fra overgangsperiodens udloeb er " enhver forskelsbehandling mellem medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings - og afsaetningsvilkaar udelukket " .  Det maa understreges , at artikel 37 ikke noejes med at foreskrive afvikling af den forskelsbehandling , som foelger direkte af de bestemmelser , der finder anvendelse paa de varer , som er underkastet monopol ; dette maal kunne , i mangel af en artikel om de statslige monopoler , naas ved andre bestemmelser i traktaten , saerlig ved dem , som forbyder afgifter med tilsvarende virkning som toldafgifter og foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner . Hvad angaar de saerlige kendetegn ved de statslige monopoler og ved de restriktioner , de kan give anledning til , foelger det af det ovenfor sagte , at formaalet med  " tilpasningen " - det vil sige at sikre " udelukkelsen af forskelsbehandling " - er at udelukke , at der fra overgangsperiodens udloeb stadigkan opstaa forskelsbehandling , som skyldes visse saerlige befoejelser , som monopolvirksomhederne har med hensyn til import og afsaetning paa deres marked eller eksport af visse varer .  Da det er disse maal , der fastsaettes i artikel 37 , paahviler det Frankrig at tilpasse monopolet for Thomas-slagger foer overgangsperiodens udloeb , saaledes at de kan naas . Endvidere paahviler det Kommissionen foruden dens almindelige pligt til at overvaage anvendelsen at traktaten , en pligt til i overensstemmelse med artikel 37 , stk . 6 , at udfaerdige henstillinger vedroerende den naermere udformning af den i denne artikel omhandlede tilpasning .  5 . Med hensyn til importen er Kommissionen af den opfattelse at SNST's eneret til at foretage alle former for salg af slagger paa det indenlandske marked vil kunne afskraekke en mulig koeber , som gerne vil skaffe sig slagger af udenlandsk produktion med henblik paa afsaetning heraf . Denne koeber vil nemlig vaere noedsaget til at videresaelge til SNST det produkt , som han maatte have importeret uden at benytte dette selskab som mellemled .  I denne situation er SNST i stand til at bestemme , paa hvilke vilkaar det indenlandske markeds behov for Thomas-slagger skal daekkes ved leverancer fra den indenlandske produktion . Denne situation kan give anledning til en forskelsbehandling med hensyn til afsaetningsvilkaarene til skade for producenterne i de andre medlemsstater , som kan forhindres i at udoeve ethvert konkurrencepres paa det franske marked .  Hvad angaar eksporten , er den yderset begraenset , idet formaalet fortrinsvis er at forbeholde den indenlandske produktion for forsyningen af det franske marked . De franske producenter kan altsaa ikke drage nytte af de mere fordelagtige betingelser , som de maatte finde for deres produkter i andre medlemsstater ; heraf foelger samtidig en forskelsbehandling i forsyningsvilkaarene til skade for forbrugerne i disse stater .  Af disse grunde forekommer det Kommissionen , at den bedste loesning til at naa det af artikel 37 fastsatte maal - fordi loesningen er effektiv oejeblikkelig - bestaar i at afvikle de enerettigheder SNST har til at saelge baade i Frankrig og til eksport , for saa vidt disse rettigheder vedroerer handelen mellem medlemsstater .  II  Af disse grunde henstiller Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber til Den franske Republik , at den i overensstemmelse med EOEF-traktatens artikel 37 , traeffer foelgende foranstaltninger :  1 . Goer det muligt , at der frit kan foretages alle de handlinger , der er noedvendige med henblik paa atsaetning af de Thomas-slagger , der kommer fra de andre medlemsstater , paa det franske marked . Til dette formaal saerlig :   - goer det muligt for leverandoererne i de andre medlemsstater at oprette deres eget engrosdetailhandelsnet i Frankrig og dét at foere lagre ;   - goer det muligt for leverandoererne i de andre medlemsstater frit at goere reklame for deres varer ;   - goer det muligt at priserne paa de varer , der kommer fra de andre medlemsstater , frit kan aftales mellem saelgere og koebere i de forskellige afsaetningsled .  2 . Uden nogen begraensning muliggoer enhver eksport til de andre medlemsstater af EOEF uden om SNST .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 22 . december 1969 .  Paa Kommissionens vegne  Jean REY  Formand


title: 2004/383/EF:Kommissionens henstilling af 27. april 2004 om brug af finansielle derivatinstrumenter i institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter)(EØS-relevant tekst.) (meddelt under nummer K(2004) 1541/1)

text:
30.4.2004         DA                   Den Europæiske Unions Tidende                                L 144/35
                              KOMMISSIONENS HENSTILLING
                                            af 27. april 2004
     om brug af finansielle derivatinstrumenter i institutter for kollektiv investering i
                              værdipapirer (investeringsinstitutter)
                             (meddelt under nummer K(2004) 1541/1)
                                         (EØS-relevant tekst)
                                             (2004/383/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER,
som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 211,
andet led, og
som tager følgende i betragtning:
(1)     En af målsætningerne med ændringerne af Rådets direktiv 85/611/EØF af
        20. december 1985 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse
        institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter)1, som blev
        gennemført ved direktiv 2001/108/EF, var at give investeringsinstitutter mulighed for
        at investere i en bredere vifte af værdipapirer og at lade dem anvende moderne
        investeringsteknikker. Denne udvidelse af tilladte investeringer omfatter ikke blot
        pengemarkedsinstrumenter, bankindskud, andele i investeringsinstitutter og andre
        kollektive investeringsselskaber. Investeringsinstitutterne kan nu også lade finansielle
        derivatinstrumenter indgå i deres generelle investeringspolitik, og ikke kun til
        dækningsformål.
(2)     Et andet formål med disse ændringer var at sikre beskyttelsen af investorerne. Med
        direktiv 85/611/EØF og senere ændringer fastlægges således et system med
        risikobegrænsning. Med henblik på at sikre at risici i forbindelse med de nye klasser af
        finansielle instrumenter, især for så vidt angår derivater, overvåges, måles og
        administreres forsvarligt og nøjagtigt, skal administrations- eller investeringsselskaber
        anvende fornuftige risikostyringsprocesser under de kompetente myndigheders tilsyn.
        Disse risikovurderingsprocesser bør især gøre det muligt til enhver tid at måle og styre
        positionsrisici og deres konsekvenser for porteføljens samlede risikoprofil.
        Administrations- eller investeringsselskaber skal også anvende processer, der sætter
        dem i stand til at foretage nøjagtige og uafhængige vurderinger af "over the counter-
        derivater" (OTC). Ifølge bestemmelserne i direktiv 85/611/EØF skal medlemsstaterne
        etablere et tilstrækkeligt system til risikovurdering og -styring af
1
        EFT L 375 af 31.12.1985, s. 3. Direktivet er senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv
        2001/108/EF (EFT L 41 af 13.3.2002, s. 35).
 ---pagebreak--- L 144/36          DA                   Den Europæiske Unions Tidende                        30.4.2004
         investeringsinstitutterne. For at lette udviklingen af et sådant system og for at sikre en
         harmoniseret fremgangsmåde bør der foreslås en række fælles principper for
         risikovurdering.
(3)      I UCITS-kontaktudvalget var der enighed om fordelene ved at formulere
         grundlæggende principper, som medlemsstaterne bør tage højde for. Disse principper
         bør hjælpe medlemsstaterne med at sikre en tilsvarende og effektiv investorbeskyttelse
         i hele Fællesskabet og skabe lige vilkår for investeringsinstitutter og produkter, der
         reguleres i forskellige retsområder.
(4)      Hvad angår loftet over den samlede eksponering i forbindelse med derivater, der er
         fastsat i artikel 21, stk. 3, tredje led, i direktiv 85/611/EØF, og maksimum for
         lånetransaktioner i samme direktivs artikel 36, stk. 2, bør det stå klart, hvilken grad af
         eksponering et investeringsinstitut maksimalt må udsætte sig for.
(5)      Et investeringsinstituts samlede eksponering bør vurderes på grundlag af både
         investeringsinstituttets risiko for misligholdelse og den gearing, der skyldes brug af
         finansielle derivatinstrumenter. Det bør derfor sikres, at et investeringsinstituts
         markedsrisiko måles hensigtsmæssigt. Derfor er det nødvendigt at anbefale mulige
         metoder til at vurdere markedsrisici ved at skabe klarhed om betingelserne for brugen
         af de følgende metodologier: eksponeringsmetoden, "value at risk-metoden" (VaR-
         metoden) og "stress tests".
(6)      Af samme årsag vil det være hensigtsmæssigt at anbefale en række elementer til den
         metode, der skal anvendes til at bedømme gearingen af et investeringsinstituts
         portefølje, der skyldes brug af finansielle derivatinstrumenter.
(7)      I henhold til artikel 21, stk. 3, andet led, i direktiv 85/611/EØF skal et
         investeringsinstituts eksponering ikke kun beregnes under hensyntagen til de
         underliggende aktiver, men også til modpartsrisikoen, fremtidige markedsbevægelser
         og den tid, der er til rådighed ved afslutning af positionerne. Hvad angår
         modpartsrisiko i forbindelse med OTC-derivater, fastsættes særlige bestemmelser i
         direktivets artikel 22, stk. 1, andet led. I lyset af disse krav vil det være
         hensigtsmæssigt at skabe klarhed om beregningsmetoden for modpartsrisikoen i
         forbindelse med finansielle derivatinstrumenter og dens forbindelse med de metoder
         og kriterier, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF af
         20. marts 2000 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut2.
(8)      I henhold til artikel 21, stk. 3, tredje led, i direktiv 85/611/EØF skal eksponeringen ved
         det underliggende finansielle derivatinstrument indgå i beregningen af udsteders
         investeringsgrænser ifølge direktivets artikel 22. Ifølge samme bestemmelse kan
         medlemsstaterne tillade, at et investeringsinstitut investerer i indeksbaserede derivater,
         uden at disse investeringer skal indgå i de investeringsgrænser, der er fastsat i
         artikel 22. Det vil derfor være hensigtsmæssigt at anbefale standarder for anvendelsen
         af udsteders investeringsgrænser, for så vidt angår finansielle derivatinstrumenter.
(9)      Udækkede salg omfatter alle transaktioner, hvor investeringsinstituttet udsættes for
         den risiko, at det skal købe værdipapirer til en højere kurs, end værdipapirerne leveres
2
         EFT L 126 af 26.5.2000, s. 1.
 ---pagebreak--- 30.4.2004          DA                   Den Europæiske Unions Tidende                       L 144/37
         til, og risikoen for, at det ikke kan levere det underliggende finansielle instrument, når
         transaktionen skal afsluttes. Disse risici er altid relevante for transaktioner, hvor
         investeringsinstituttet tvinges til at købe værdipapirer på markedet for at kunne
         opfylde sine forpligtelser. I sådanne tilfælde udsættes investeringsinstituttet for den
         risiko, at det ikke eller kun delvist kan opfylde sine forpligtelser i henhold til
         betingelserne for en finansiel derivattransaktion. I artikel 42 i direktiv 85/611/EØF
         forbydes udækkede salg således generelt med henblik på at undgå, at
         investeringsinstitutter lider svære tab. I en transaktion, hvori der indgår finansielle
         derivatinstrumenter med samme profil som et udækket salg, har de risici, der typisk
         forbindes med udækkede salg, imidlertid ikke altid samme relevans. Det er derfor
         hensigtsmæssigt at skabe klarhed om udækkede salg i forbindelse med finansielle
         derivatinstrumenter og anbefale kriterier, der skal gælde for dækning af
         derivattransaktioner med henblik på at lette overholdelsen af artikel 42.
(10)     Denne henstilling er første skridt mod en ensartet opfattelse af metoderne til
         risikovurdering i forbindelse med investeringsinstitutter. Imidlertid er metoderne til
         risikovurdering i stadig udvikling. Der kan derfor være behov for yderligere initiativer,
         når der skal tages hensyn til yderligere udvikling som f.eks. Basel-kapitalaftalen
         (Basel II) og det kommende EF-direktiv om kapitalkrav til banker og
         investeringsfirmaer, der står i forbindelse hermed.
(11)     Denne henstilling indeholder grundlæggende elementer, der bør overvejes af
         medlemsstaterne, når de gennemfører direktiv 85/611/EF som ændret ved direktiv
         2001/108/EF. Det bør bemærkes, at det ikke er formålet med denne henstilling at
         udstikke udtømmende retningslinjer om brugen af finansielle derivatinstrumenter for
         investeringsinstitutter, men derimod at skitsere en række principper, der kan betragtes
         som et nødvendigt udgangspunkt for en fælles risikovurderingsmetode for
         investeringsinstitutter,
HENSTILLER:
Ved gennemførelsen af direktiv 85/611/EØF bør medlemsstaterne anvende følgende:
1. Risikostyringssystemer, der er tilpasset investeringsinstitutternes relevante risikoprofil
Ved anvendelse af artikel 21, stk. 1, i direktiv 85/611/EØF henstilles det til medlemsstaterne
at sikre, at administrations- eller investeringsselskaber anvender risikovurderingssystemer, der
er tilpasset et investeringsinstituts risikoprofil, således at de giver et nøjagtigt billede af alle
væsentlige risici i forbindelse med det investeringsinstitut, der overvåges af de kompetente
myndigheder.
2. Harmoniseret fortolkning af begrænsningerne i investeringsinstitutternes risiko-
   eksponering
2.1. Begrænsning i et investeringsinstituts samlede eksponering i derivater og den generelle
      risikoeksponering
Det henstilles, at medlemsstaterne sikrer, at den samlede eksponering i derivater ikke
overstiger 100 % af investeringsinstituttets nettoaktivværdi (NAV), og at investerings-
instituttets samlede risikoeksponering ikke permanent overstiger 200 % af NAV.
 ---pagebreak--- L 144/38         DA                 Den Europæiske Unions Tidende                       30.4.2004
2.2. Begrænsning i maksimal midlertidig låntagning
Det henstilles til medlemsstaterne at sikre, at investeringsinstituttets samlede
risikoeksponering ikke øges med mere end 10 % gennem midlertidig låntagning, således at
investeringsinstituttets risikoeksponering under ingen omstændigheder må overstige 210 % af
NAV.
2.3. Fælles anvendelse af punkt 3 og 4
Hvad angår anvendelsen af det samlede eksponeringsloft på 100 % for derivater, henstilles det
til medlemsstaterne at sikre, at punkt 3 og 4 overholdes.
3. Tilpassede standarder til markedsrisikovurdering
3.1. Tilpasning af risikovurderingsmetoder til et investeringsinstituts risikoprofil
I overensstemmelse med det overordnede princip, der nævnes i punkt 1, og som er knæsat i
artikel 21, stk. 1, i direktiv 85/611/EØF, henstilles det til medlemsstaterne at give mulighed
for en differentieret metodologisk tilgang til de forskellige kategorier af "ikke-sofistikerede"
investeringsinstitutter, som generelt har mindre og enklere derivatpositioner bestående af
f.eks. et mindre antal almindelige optioner, og "sofistikerede" investeringsinstitutter.
Forskellen på og definitionen af disse kategorier skal uddybes nærmere i overensstemmelse
med punkt 3.4. Indtil dette arbejde er færdigt, bør medlemsstaterne gradvis indføre en mere
tilpasset metode til at vurdere markedsrisikoen i overensstemmelse med punkt 3.2 og 3.3.
3.2. Ikke-sofistikerede investeringsinstitutter
3.2.1. Brug af eksponeringsmetoden
Det henstilles til medlemsstaterne at bede deres kompetente myndigheder sikre, at
markedsrisikoen i forbindelse med ikke-sofistikerede investeringsinstitutter vurderes
ordentligt ved brug af eksponeringsmetoden, hvorved et investeringsinstituts derivatpositioner
omregnes til en tilsvarende position i de underliggende aktiver for disse derivater. Ved
anvendelse af eksponeringsmetoden bør medlemsstaternes kompetente myndigheder også
tage højde for kriterier som investeringsinstituttets samlede eksponering som følge af
anvendelse af finansielle derivatinstrumenter, karakter, formål, antal og hyppighed af de
kontrakter, som investeringsinstituttet har indgået, og de anvendte administrationsteknikker.
3.2.2. Teknisk præcision
Hvad angår optioner, henstilles det til medlemsstaterne at tillade brug af deltametoden, som
afspejler optionsprisens følsomhed over for marginale ændringer i kursen på de underliggende
finansielle instrumenter. Konverteringen af terminskontrakter, futures og swapoptioner bør
afhænge af de underliggende kontrakters nøjagtige karakter. Ved almindelige kontrakter vil
kontrakternes markedsværdi for det meste være relevant.
3.2.3. Opfordring til at overveje yderligere sikkerhedsforanstaltninger
Medlemsstaterne skal overveje, om der er behov for yderligere sikkerhedsforanstaltninger ved
brug af eksponeringsmetoden, for eksempel et passende loft over den samlede eksponering i
finansielle derivatinstrumenter under 100 % af NAV for ikke-sofistikerede investerings-
institutter.
 ---pagebreak--- 30.4.2004        DA                  Den Europæiske Unions Tidende                        L 144/39
3.3. Sofistikerede investeringsinstitutter
3.3.1. Standardbrug af "value at risk-metoden" (VaR) med "stress test"
Ved sofistikerede investeringsinstitutter henstilles det til medlemsstaterne at kræve, at
administrations- eller investeringsselskaber jævnligt anvender VaR-metoder. Ved brug af
VaR-metoder vurderes det højeste potentielle tab, som et investeringsinstituts portefølje kan
oppebære inden for en bestemt tidshorisont og med en vis grad af sikkerhed. Det henstilles til
medlemsstaterne at kræve, at administrations- eller investeringsselskaberne også anvender
stress tests med henblik på at understøtte styringen af risici i forbindelse med eventuelle
unormale markedsbevægelser. Under en stress test måles, hvordan ekstreme finansielle eller
økonomiske begivenheder påvirker porteføljeværdien på et givet tidspunkt.
3.3.2. Opfordring til at udvikle fælles referencestandarder som et yderligere initiativ
Ved anvendelse af VaR-metoder henstilles det til medlemsstaterne at kræve, at der anvendes
hensigtsmæssige standarder i overensstemmelse med punkt 3.1. Med dette formål for øje bør
medlemsstaterne overveje følgende parametre som mulige referencepunkter: Et
konfidensinterval på 99 %, en ihændehaverperiode på én måned og den seneste tids volatilitet,
dvs. højst ét år fra beregningsdatoen med forbehold for yderligere tests, som de kompetente
myndigheder måtte udføre. Når der som følge af medlemsstaternes arbejde er udviklet fælles
standarder i overensstemmelse med punkt 3.4, bør medlemsstaterne kun tillade
administrations- eller investeringsselskaber at afvige fra disse standarder i enkelttilfælde,
såfremt de kompetente myndigheder gennemfører en passende undersøgelse i
overensstemmelse med bestemmelserne i punkt 3.3.3.
3.3.3. Interne risikovurderingsmodeller
Det henstilles, at medlemsstaterne kun godkender de interne risikovurderingsmodeller, der
foreslås af et administrations- eller investeringsselskab, som er underlagt passende
sikkerhedsforanstaltninger, herunder de foranstaltninger, der er nævnt i denne henstilling.
Modellerne bør undersøges forsvarligt af de kompetente myndigheder. Det henstilles tillige, at
medlemsstaterne offentliggør en liste over de modeller, som anerkendes af de kompetente
nationale myndigheder og offentliggør dem på passende vis.
3.4. Henstilling om yderligere arbejde
I lyset af at disse risikovurderingsmetoder kræver yderligere tilpasning, henstilles det til
medlemsstaterne at tilskynde deres kompetente myndigheder til at udføre yderligere arbejde
med henblik på at skabe mere avancerede og udførlige metoder til risikovurdering og dermed
udvikle en ensartet metode på EU-plan. Det gælder nærmere betegnet:
" a) kriterierne til definition af sofistikerede og ikke-sofistikerede investeringsinstitutter
" b) omregning af finansielle derivatinstrumenter til tilsvarende underliggende aktiver og
        opgørelse af positioner, der ligger til grund for derivatinstrumenter ved brug af
        eksponeringsmetoden
" c) bedste praksis inden for VaR og stress tests
" d) de standarder, som interne modeller skal opfylde, for at investeringsinstitutterne kan
        bruge dem.
4. Tilpassede standarder til gearingsvurdering
 ---pagebreak--- L 144/40         DA                  Den Europæiske Unions Tidende                       30.4.2004
4.1. Brug af eksponeringsmetoden
I mangel af de avancerede metoder, der er nævnt i punkt 4.2, henstilles det til
medlemsstaterne at opfordre til brug af eksponeringsmetoden ved vurdering af et
investeringsinstituts gearing i kombination med de VaR-metoder og stress tests, der kræves
ved vurdering af sofistikerede investeringsinstitutters markedsrisikoeksponering, jf. punkt 3.3.
Det henstilles ligeledes til medlemsstaterne at lade administrations- eller
investeringsselskaber, der anvender eksponeringsmetoden i henhold til punkt 3.2, yderligere
benytte eksponeringsmetoden til vurdering af gearing.
4.2. Opfordring til at tillade brug af yderligere avancerede metoder
Såfremt tilsynsmyndighederne er fuldt ud overbevist om, at et givet administrations- eller
investeringsselskab allerede har udviklet og testet en passende metode til vurdering af
gearingen ved brug af VaR-metoder og stress tests, og såfremt denne metode dokumenteres
forsvarligt af administrations- eller investeringsselskabet, bør medlemsstaterne overveje at
anerkende den til vurdering af gearingen i sofistikerede investeringsinstitutter i punkt 3.3.
Derfor henstilles det specifikt til medlemsstaterne at overveje metoder, der bygger på en
sammenligningsstandard som VaR/stress test-værdien af en passende referenceportefølje, som
opfylder et investeringsinstituts investeringspolitik, eller et passende benchmark.
4.3. Henstilling om yderligere arbejde
Det henstilles til medlemsstaterne at tage højde for, at metoderne til vurdering af et
investeringsinstituts gearing kræver yderligere tilpasning, især hvad angår den maksimale
VaR/stress test-værdi, der svarer til en samlet eksponering på 200 % af et investeringsinstituts
NAV. De bør derfor tilskynde deres kompetente nationale myndigheder til at arbejde videre
med mere avancerede og sofistikerede modeller til at vurdere gearing med henblik på at
udvikle en ensartet metode på EF-plan.
5. Anvendelse af passende standarder og anerkendte risikoformindskelsesteknikker for at
   begrænse modpartsrisikoen
5.1. Kriterier for begrænsning af modpartsrisikoeksponeringen ved OTC-derivater
Det henstilles, at medlemsstaterne sikrer, at alle derivattransaktioner, som vurderes til at være
uden modpartsrisiko, foretages på en børs, hvor clearingcentralen opfylder følgende
betingelser: den understøttes af en dækkende resultatgaranti og kendetegnes ved en daglig
markedsværdivurdering af derivatpositionerne og en margenberegning, der som minimum
foretages dagligt.
5.2. Henstilling om at anvende maksimalt potentielt tab
Det henstilles til medlemsstaterne at kræve, at hver modparts eksponering i en OTC-
derivattransaktion måles på grundlag af det maksimale potentielle tab, et investeringsinstitut
kan oppebære, hvis modparten misligholder sin forpligtelse, og ikke på grundlag af OTC-
kontraktens fiktive værdi.
5.3. Opfordring til brug af standarderne i direktiv 2000/12/EF som første reference
 ---pagebreak--- 30.4.2004          DA                  Den Europæiske Unions Tidende                       L 144/41
I overensstemmelse med de fastsatte kvantitative sikkerhedsgrænser, der allerede findes i
direktiv 2001/108/EF, henstilles det til medlemsstaterne at kræve, at vurderingen af
modpartsrisikoen ved OTC-derivater sker i overensstemmelse med markedsprismetoden i
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF3, uanset behovet for passende
kursfastsættelsesmodeller, når der ikke foreligger en markedskurs. Medlemsstaterne bør også
kræve brug af metoden om fuldt ud tilsvarende kredit i direktiv 2000/12/EF, herunder en
yderligere metodologi, der afspejler den potentielle fremtidige eksponering.
5.4. Anerkendelse af sikkerhedsstillelse med henblik på at vurdere et investeringsinstituts
      modpartsrisikoeksponering
5.4.1. Generelle kriterier
Medlemsstaterne opfordres til at give mulighed for anerkendelse af sikkerhedsstillelse med
henblik på at mindske et investeringsinstituts modpartsrisiko, såfremt denne
sikkerhedsstillelse i overensstemmelse med forsigtighedsreglerne i direktiv 2000/12/EF og
under hensyntagen til den videre udvikling:
" a) hver dag ansættes til markedskurs og overstiger værdien af risikobeløbet
" b) kun udsættes for ubetydelig risiko (f.eks. statsobligationer med højeste kreditvurdering
         eller er i kontanter) og er likvid
" c) indehaves af en uafhængig depositar, der ikke står i forbindelse med udbyderen, eller
         er retligt skærmet mod konsekvenserne af, at en forbundet part misligholder sine
         forpligtelser
" d) fuldt ud og til enhver tid kan håndhæves af investeringsinstituttet.
5.4.2. Risikokoncentrationsgrænser
I overensstemmelse med det generelle princip om spredning af risikoen henstilles det til
medlemsstaterne at sikre, at en modpartsrisikoeksponeringen ved en given virksomhed eller
koncern under hensyntagen til eventuel sikkerhedsstillelse fra denne virksomhed eller koncern
ikke må overstige den grænse på 20 %, der er fastsat i direktiv 85/611/EØF, både på
individuelt niveau efter artikel 22, stk. 2, nr. 2, og på koncernniveau efter direktivets
artikel 22, stk. 5.
5.5. Anerkendelse af netting
Det henstilles til medlemsstaterne at give investeringsinstitutterne mulighed for at nette deres
OTC-derivatpositioner over for samme modpart, såfremt nettingprocedurerne er i
overensstemmelse med betingelserne i direktiv 2000/12/EF og er baseret på retligt bindende
aftaler.
6. Brug af hensigtsmæssige metoder ved begrænsninger af udstederrisici
6.1. Tilpasning af risikovurderingsmetoder til derivattyperne
Da det i artikel 21, stk. 3, fjerde led, i direktiv 85/611/EØF er fastsat, at hvis der skal indgås
finansielle derivatinstrumenter i udsteders koncentrationsgrænser i henhold til artikel 22, bør
disse omregnes til de tilsvarende underliggende positioner, og derfor bør medlemsstaterne
3
         EFT L 126 af 26.5.2000, s. 1.
 ---pagebreak--- L 144/42          DA                  Den Europæiske Unions Tidende                        30.4.2004
kræve brug af metoder, der svarer til den relevante investeringskategori. Medlemsstaterne kan
for eksempel tillade brug af deltametoden ved optioner. I sager, hvor denne fremgangsmåde
på grund af det pågældende finansielle derivatinstruments kompleksitet ikke er relevant eller
teknisk mulig, kan medlemsstaterne tillade, at der anvendes en metode på grundlag af det
største potentielle tab ved derivatet som en maksimal grænsevurdering af solvensrisikoen.
6.2. Indeksbaserede derivater
Når medlemsstaterne skal handle efter konduite ved anvendelse af den mulighed, der er
fastlagt i artikel 21, stk. 3, tredje led, i direktiv 85/611/EØF, henstilles det, at de tager højde
for, hvorvidt det underliggende indeks for et finansielt derivatinstrument opfylder
bestemmelserne i direktivets artikel 22a. Ved anvendelse af direktivets artikel 21, stk. 2, og
artikel 21, stk. 3, tredje led, henstilles det til medlemsstaterne at overveje, om et
administrations- eller investeringsselskab generelt skal forhindres i at anvende finansielle
derivatinstrumenter på grundlag af et selvberegnet indeks med henblik på at omgå
udstederkoncentrationsloftet i artikel 22. Det henstilles ligeledes til medlemsstaterne at
overveje, om et administrationsselskab bør forhindres i at anvende finansielle
derivatinstrumenter på grundlag af indeks, som ikke overholder koncentrationsloftet i
artikel 22a i direktiv 85/611/EØF.
6.3. Risikokoncentrationsgrænser
Det henstilles til medlemsstaterne at kræve, at administrations- eller investeringsselskaber
kumulerer modpartsrisikoen med udstederrisikoen over for samme enhed eller koncern ved
anvendelse af grænsen på 20 % af NAV i henhold til artikel 22, stk. 2, andet led, og artikel 22,
stk. 5, i direktiv 85/611/EØF.
7. Anvendelse af relevante dækningsregler med finansielle derivatinstrumenter, både
    noterede og OTC
7.1. Passende dækning uden kontantafregning
Når det er fastsat - enten automatisk eller efter modpartens valg - at det underliggende
finansielle instrument ved udløb eller udøvelse skal leveres fysisk, og såfremt fysisk levering
er en normal foreteelse i forbindelse med det pågældende instrument, henstilles det, at
medlemsstaterne kræver, at investeringsinstitutterne har dette underliggende finansielle
instrument som dækning i deres investeringsporteføljer.
7.2. Ekstraordinær erstatning med alternativ underliggende dækning uden kontantafregning
Hvis risikoen ved det finansielle instrument, der ligger til grund for et derivat, på passende vis
kan udgøres af et andet underliggende finansielt instrument, og det underliggende finansielle
instrument er særdeles likvidt, bør medlemsstaterne overveje at tillade
investeringsinstitutterne undtagelsesvis at bruge andre likvide aktiver som dækning, såfremt
de til enhver tid kan anvendes til at købe det underliggende finansielle instrument, som skal
leveres, og såfremt den yderligere markedsrisiko i forbindelse med denne transaktionstype er
vurderet korrekt.
7.3. Erstatning med alternativ underliggende dækning med kontantafregning
Hvis det finansielle derivatinstrument automatisk eller efter investeringsinstituttets valg
afregnes kontant, bør medlemsstaterne overveje at tillade investeringsinstituttet ikke at have
 ---pagebreak--- 30.4.2004        DA                  Den Europæiske Unions Tidende                       L 144/43
det specifikke grundlag som dækning. I sådanne tilfælde henstilles det, at medlemsstaterne
overvejer følgende kategorier som acceptabel dækning:
–         a)    kontanter
–         b)    likvide gældsinstrumenter (f.eks. statsobligationer med højeste kredit-
                vurdering) med passende sikkerhedsforanstaltninger (især "haircuts")
–         c)    andre særdeles likvide aktiver, som anerkendes af de kompetente myndigheder
                i betragtning af deres sammenhæng med grundlaget for de finansielle
                derivatinstrumenter med passende sikkerhedsforanstaltninger (f.eks. "haircuts",
                hvis det er relevant).
Ved anvendelse af artikel 42 i direktiv 85/611/EØF bør medlemsstaterne betragte
instrumenter som likvide, hvis de kan konverteres til kontanter inden for maksimalt syv
arbejdsdage til en kurs, der nøje modsvarer den aktuelle værdiansættelse af det finansielle
instrument på deres egne markeder. Det henstilles til medlemsstaterne at sikre, at det
pågældende kontantbeløb er til investeringsinstituttets rådighed ved det finansielle
derivatinstruments udløbsdato.
7.4. Beregning af dækningsniveauet
Det henstilles til medlemsstaterne at kræve, at dækningsniveauet beregnes efter
eksponeringsmetoden.
7.5. Det underordnede finansielle instruments type
Det henstilles til medlemsstaterne at kræve, at det underliggende finansielle instrument for
derivatinstrumenter, hvad enten de kræver kontantafregning eller fysisk levering, såvel som
de finansielle instrumenter, der anvendes som dækning, skal være i overensstemmelse med
direktivet og investeringsinstituttets egen investeringspolitik.
7.6. Henstilling om yderligere arbejde
Hvad angår dækning af transaktioner med finansielle derivatinstrumenter, henstilles det til
medlemsstater at tilskynde deres kompetente myndigheder til at fastlægge en fælles typologi
for transaktioner med finansielle derivatinstrumenter, hvorefter risikoprofilen for et udækket
salg kan kortlægges.
8. Medlemsstaterne bedes så vidt muligt oplyse Kommissionen senest den 30. september 2004
om eventuelle foranstaltninger, de har taget som følge af denne henstilling, og at oplyse om de
første resultater af gennemførelsen, så vidt muligt senest den 28. februar 2005.
 ---pagebreak--- L 144/44       DA                    Den Europæiske Unions Tidende    30.4.2004
9. Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 27. april 2004.
                                               På Kommissionens vegne
                                               Frederik BOLKESTEIN
                                               Medlem af Kommissionen
                                              ______


title: Rådets henstilling af 8. marts 2005 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (ottende EUF) for regnskabsåret 2003

text:
               23.3.2005

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 77/12

         RÅDETS HENSTILLING
   af 8. marts 2005
   om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (ottende EUF) for regnskabsåret 2003
   (2005/254/EF)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
   som henviser til fjerde AVS-EF-konvention, undertegnet den 15. december 1989 i Lomé og ændret ved aftalen undertegnet på Mauritius den 4. november 1995,
   som henviser til den interne aftale om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand inden for anden finansprotokol til fjerde AVS-EF-konvention (1) herunder oprettelsen af Den Ottende Europæiske Udviklingsfond (ottende EUF), særlig artikel 33, stk. 3 i den aftale,
   som henviser til finansforordningen af 16. juni 1998 vedrørende samarbejdet med henblik på udviklingsfinansiering under fjerde AVS-EF-konvention (2), særlig artikel 66-74,
   som har gennemgået forvaltningsregnskabet og status pr. 31. december 2003 vedrørende transaktionerne under ottende EUF samt Revisionsrettens beretning vedrørende regnskabsåret 2003 med Kommissionens tilhørende svar (3), og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               I henhold til artikel 33, stk. 3, i førnævnte interne aftale meddeler Europa-Parlamentet Kommissionen decharge for den finansielle forvaltning af ottende EUF efter henstilling fra Rådet.

               (2)

               Kommissionens gennemførelse af alle transaktioner under ottende EUF i regnskabsåret 2003 har været tilfredsstillende,

         HENSTILLER
   til Europa-Parlamentet, at det meddeler Kommissionen decharge for gennemførelsen af transaktionerne under ottende EUF for regnskabsåret 2003.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 8. marts 2005.

            På Rådets vegne

         J.-C. JUNCKER

            Formand

      (1)  EFT L 156 af 29.5.1998, s. 108.

      (2)  EFT L 191 af 7.7.1998, s. 53.

      (3)  EUT C 293 af 30.11.2004, s. 315.


Vigtig juridisk meddelelse

|

E2000C0068

EFTA-Tilsynsmyndighedens henstilling nr. 68/00/KOL af 24. marts 2000 om et koordineret program for den offentlige kontrol med levnedsmidler for 2000

EF-Tidende nr. L 274 af 26/10/2000 s. 0042 - 0050

EFTA-Tilsynsmyndighedens henstillingnr. 68/00/KOLaf 24. marts 2000om et koordineret program for den offentlige kontrol med levnedsmidler for 2000EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN -som henviser til EØS-aftalen, særlig artikel 109 og protokol 1 dertil,som henviser til tilsyns- og domstolsaftalen, særlig artikel 5, stk. 2, litra b), og protokol 1 dertil,som henviser til den retsakt, der er omhandlet i punkt 50 i kapitel XII i bilag II til EØS-aftalen om offentlig kontrol med levnedsmidler (Rådets direktiv 89/397/EØF af 14. juni 1989 om offentlig kontrol med levnedsmidler)(1), særlig artikel 14, stk. 3,som har hørt det EFTA-levnedsmiddeludvalg, der bistår EFTA-Tilsynsmyndigheden, ogsom tager følgende i betragtning:Med henblik på at sikre, at Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde fungerer forsvarligt, er det nødvendigt at tilrettelægge samordnede levnedsmiddelkontrolprogrammer i EØS.I sådanne programmer lægges der vægt på overholdelse af de levnedsmiddelbestemmelser, der gælder i henhold til EØS-aftalen, beskyttelse af folkesundheden, forbrugernes interesser og loyal forretningspraksis.Efter artikel 3 i den retsakt, der er omhandlet i punkt 54n i kapitel XII i bilag II til EØS-aftalen (Rådets direktiv 93/99/EØF af 29. oktober 1993 om supplerende bestemmelser vedrørende offentlig kontrol med levnedsmidler)(2), skal de i artikel 7 i direktiv 89/397 omhandlede laboratorier opfylde kriterierne i den europæiske standard i serie EN 45000. Kun sådanne laboratorier kan betragtes som egnede til at gennemføre analyser inden for det koordinerede program for offentlig kontrol.Resultaterne af den samtidige gennemførelse af nationale programmer og koordinerede programmer kan give oplysninger og erfaring, som kan danne grundlaget for fremtidige kontrolaktiviteter.Liechtenstein skal overholde bestemmelserne i de retsakter, der er omhandlet i kapitel XII i bilag II til EØS-aftalen, fra den 1. januar 2000. Liechtenstein er derfor omfattet af denne henstilling for 2000.Europa-Kommissionen henstillede i sin henstilling af 22. februar 2000 vedrørende et koordineret program for offentlig levnedsmiddelkontrol i 2000 til medlemsstaterne i EU, at de anvender et tilsvarende program -HENSTILLER:1. Det henstilles, at Island, Liechtenstein og Norge i 2000 foretager kontrol, hvor dette er påkrævet, bl.a. udtager stikprøver og lader disse analysere på laboratorier, foretager revision af regnskaber og/eller inspektion på stedet for at overvåge, om følgende EØS-retsakter og foranstaltninger overholdes:a) artikel 3, stk. 2, i den retsakt, der er omhandlet i punkt 54j i kapitel XII i bilag II til EØS-aftalen (Rådets direktiv 93/43/EØF af 14. juni 1993 om levnedsmiddelhygiejne)(3) vedrørende anvendelse af HACCP-principperne i visse typer levnedsmiddelvirksomhederb) kapitel IV, stk. 2, i bilaget til direktiv 93/43 vedrørende bulktransport af levnedsmidlerc) den rektsakt, der er omhandlet i punkt 53 i kapitel XII i bilag II til EØS-aftalen (Rådets direktiv 90/496/EØF af 24. september 1990 om næringsdeklaration af levnedsmidler)(4) vedrørende oplysninger om næringsindholdet i mælkedrikke med frugtsmag, yoghurt og læskedrikke.2. Selv om antallet af stikprøver og/eller inspektioner ikke er blevet fastsat, bør Island, Liechtenstein og Norge sikre, at antallet heraf er tilstrækkeligt til at give et overblik over den pågældende vare i hvert enkelt land. Der vil blive stillet forslag til analysemetoder.3. Island, Liechtenstein og Norge bør fremskaffe de ønskede oplysninger og benytter i denne forbindelse oplysningsskemaerne i bilaget for derved at sikre en bedre sammenlignelighed af resultaterne.4. Levnedsmidler, som analyseres i medfør af dette program, bør forelægges laboratorier, der opfylder bestemmelserne i artikel 3 i direktiv 93/99.5. HACCP i visse levnedsmiddelvirksomheder5.1. Programmets omfangIfølge artikel 3, stk. 2, i direktiv 93/43 skal levnedsmiddelvirksomheder, som er omfattet af direktivet, anvende visse principper fra HACCP-systemet (Hazard Analysis and Critical Control Points - risikoanalyse af kritiske kontrolpunkter) samt de generelle hygiejnekrav i direktivets bilag. Siden direktivet trådte i kraft i december 1995, har levnedsmiddelvirksomheder været forpligtet til at indføre systemer til analyse af og kontrol med levnedsmiddelfarer. Systemerne kan baseres på erhvervslivets frivillige retningslinjer for god hygiejnepraksis, hvor sådanne forefindes. Ifølge artikel 5 i direktiv 93/43 skal Island, Liechtenstein og Norge tilskynde til udvikling af frivillige sektordelte retningslinjer for god hygiejnepraksis, som for den pågældende sektor fastsætter de generelle hygiejneprincipper i direktivets bilag og kravene om at anvende HACCP-principperne i artikel 3, stk. 2.Artikel 3, stk. 2, i direktiv 93/43 finder anvendelse på alle levnedsmiddelvirksomheder, som er omfattet af direktivet, uanset virksomhedsstørrelse eller -type. Da en bred vifte af virksomheder skal opfylde disse bestemmelser, er der af hensyn til resultaternes sammenlignelighed udvalgt nærmere bestemte typer og størrelser af levnedsmiddelvirksomheder. Denne udvælgelse er ikke på nogen måde udtryk for, at nogle levnedsmiddelvirksomheder i højere grad skal opfylde denne bestemmelse end andre.5.2. MetodeDe kompetente myndigheder på Island og i Liechtenstein og Norge skal rutinemæssigt besigtige følgende kategorier levnedsmiddelvirksomheder, der er omfattet af direktiv 93/43:a) storkøkkener og cateringsvirksomhederb) slagtere i detailhandelen, som sælger direkte til forbrugerne.Resultaterne af denne kontrol skal anføres i rapportformularerne, som findes i bilaget.6. Bulktransport af levnedsmidler6.1. Programmets omfangKapitel IV i bilaget til direktiv 93/43 foreskriver udtrykkeligt, at bulktransport af levnedsmidler i flydende form eller i form af granulat eller pulver skal foregå i beholdere og/eller containere/tanke, der er forbeholdt transport af levnedsmidler. Kommissionen har vedtaget undtagelsesbestemmelser, der er blevet en del af EØS-aftalen, for to levnedsmiddeltyper, når disse transporteres ad søvejen: spiselige olier og fedtstoffer samt råsukker. Denne del af det koordinerede program er udarbejdet med henblik på at efterprøve, om levnedsmidler, som ikke er omfattet af undtagelsesbestemmelserne i henhold til artikel 4 i direktiv 93/43, opfylder kravene til transport.6.2. MetodeResultaterne af følgende kontroller skal anføres i rapportformularerne, som findes i bilaget:- Hos producenter af levnedsmidler i bulk af ikke-animalsk oprindelse (olie, mel, stivelse osv.) skal der foretages kontrol for at tjekke transportbeholdernes stand, vedligeholdelse og renhed ifølge de generelle bestemmelser i kapitel IV i bilaget til direktiv 93/34, og en rapport opbevares. Det skal kontrolleres, om producenten har indført tilfredsstillende procedurer for at sikre, at transportbeholdere eller fartøjer, der anvendes til transport af levnedsmidlerne, kun anvendes til levnedsmidler.- Der skal foretages kontrol hos transportørerne for ved gennemgang af transportdokumenter og ved inspektion på stedet at kontrollere, hvilke varetyper der transporteres.7. Næringsdeklaration7.1. Programmets omfangI direktiv 90/496 er der fastsat særlige mærkningskrav for næringsindholdet i et levnedsmiddel, når mærkningen eller præsentationen af levnedsmidlet oplyser om næringsindholdet. Levnedsmidler bestemt til særlig ernæring i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 51 i kapitel XII i bilag II til EØS-aftalen (Rådets direktiv 89/398/EØF af 3. maj 1989 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om levnedsmidler bestemt til særlig ernæring(5)), undtages fra denne bestemmelse.7.2. MetodeDer skal udtages stikprøver af to kategorier levnedsmidler: frugt- og grøntsagsjuice samt mælkedrikke og yoghurt med frugtsmag, som ifølge mærkningen indeholder visse næringsstoffer, for at efterprøve, om mærkningen er berettiget, og om ordlyden er i overensstemmelse med direktiv 90/496. De udtagne prøver skal derudover analyseres for at efterprøve, om de værdier, der er angivet i mærkningen, er korrekte eller inden for accepterede tolerancer. Resultaterne skal anføres i rapportformularerne, som findes i bilaget.Udfærdiget i Bruxelles, den 24. marts 2000.På EFTA-tilsynsmyndighedens vegneHannes HafsteinMedlem af kollegiet(1) Herefter refereret til som "direktiv 89/397".(2) Herefter refereret til som "direktiv 93/99".(3) Herefter refereret til som "direktiv 93/43".(4) Herefter refereret til som "direktiv 90/496".(5) Herefter refereret til som "direktiv 89/398".BILAG>PIC FILE= "L_2000274DA.004502.EPS">>PIC FILE= "L_2000274DA.004601.EPS">>PIC FILE= "L_2000274DA.004701.EPS">>PIC FILE= "L_2000274DA.004702.EPS">>PIC FILE= "L_2000274DA.004801.EPS">>PIC FILE= "L_2000274DA.004901.EPS">


title: Rådets henstilling af 10. marts 2014 om en kvalitetsramme for praktikophold

text:
               27.3.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 88/1

      RÅDETS HENSTILLING

   af 10. marts 2014
   om en kvalitetsramme for praktikophold
   2014/C 88/01
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, sammenholdt med artikel 153 og 166,
   som henviser til forslag fra Europa-Kommissionen, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               De unge er blevet særlig hårdt ramt af krisen. Ungdomsarbejdsløsheden har i de senere år nået historiske højder i en række medlemsstater, og der er ikke tegn på nedgang i den nærmeste fremtid. De unges beskæftigelsesegnethed og produktivitet skal fremmes, hvis de skal ind på arbejdsmarkedet.

               (2)

               En glidende overgang fra uddannelse til beskæftigelse er afgørende for at styrke de unges chancer på arbejdsmarkedet. Det er nødvendigt at forbedre de unges uddannelse og lette deres overgang til beskæftigelse for at nå det overordnede mål i Europa 2020 om at sigte mod at nå en beskæftigelsesfrekvens på 75 % blandt kvinder og mænd i alderen 20-64 år senest i 2020. Retningslinje 8 om medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker opfordrer medlemsstaterne til at indføre ordninger, der hjælper unge mennesker og navnlig unge, der er arbejdsløse eller under uddannelse, med at finde deres første arbejde, få erhvervserfaring, eller videreuddannelse, herunder lærlingeuddannelser, og hurtigt gribe ind, når unge bliver arbejdsløse (1).

               (3)

               I de sidste to årtier er praktikophold blevet en vigtig indgang til arbejdsmarkedet.

               (4)

               Der kan opstå socioøkonomiske omkostninger, hvis især gentagne praktikophold erstatter rigtige job, navnlig begynderjob, der normalt tilbydes til praktikanter. Desuden fører praktikophold af ringe kvalitet og navnlig praktikophold med ringe læringsindhold ikke til betydelige produktivitetsgevinster eller positive signalværdier. Der kan også opstå sociale omkostninger i forbindelse med ulønnede praktikophold, der kan begrænse karrieremulighederne for dårligt stillede unge.

               (5)

               Der er dokumentation for, at kvaliteten af praktikophold og de beskæftigelsesmæssige resultater er knyttet sammen. Hvor godt et praktikophold er til at lette overgangen til beskæftigelse, afhænger af opholdets kvalitet i form af læringsindhold og arbejdsvilkår. Praktikophold af høj kvalitet medfører direkte produktivitetsgevinster, bedre arbejdsmarkedsmatchning og mobilitet, især ved at reducere omkostningerne til søgning og matchning både for virksomhederne og for praktikanterne.

               (6)

               I Rådets henstilling om oprettelsen af en ungdomsgaranti (2) opfordres medlemsstaterne til at sikre, at alle unge i alderen op til 25 år modtager et kvalitetstilbud om beskæftigelse, videreuddannelse, en lærlingeuddannelse eller et praktikophold senest fire måneder efter, at de er blevet arbejdsløse eller har forladt det formelle uddannelsessystem.

               (7)

               Forskellige undersøgelser har vist, at en betydelig andel af praktikophold, navnlig ophold, hvor ingen uddannelsesinstitution er direkte ansvarlig for læringsindholdet og arbejdsvilkårene, er berørt af kvalitetsproblemer.

               (8)

               Erfaringen viser, at et betydeligt antal praktikanter blot bliver bedt om at udføre rutineopgaver. Et praktikophold af høj kvalitet skal også tilbyde et seriøst og relevant læringsindhold. Det vil bl.a. sige identificering af de specifikke kompetencer, der skal erhverves, tilsyn og mentorordninger for praktikanten samt overvågning af praktikantens fremskridt.

               (9)

               Der er også konstateret problemer hvad angår arbejdsvilkår, f.eks. lange arbejdstider, manglende social sikring, tilstedeværelse af sundheds- og sikkerhedsrisici eller erhvervsbetingede risici, ringe eller ingen løn og/eller godtgørelse, manglende klarhed om de gældende retlige ordninger og unødvendig forlængelse af opholdets varighed.

               (10)

               I visse medlemsstater og sektorer findes der i øjeblikket ingen regler for praktikophold, og i de tilfælde, hvor der findes regler, er de meget forskellige og indeholder forskellige kvalitetselementer eller forskellig gennemførelsespraksis. I mangel af lovgivningsmæssige rammer eller instrumenter, eller fordi der er en manglende åbenhed om arbejdsvilkår under praktikophold og deres læringsindhold, kan mange praktikudbydere anvende praktikanter som billig eller endog ulønnet arbejdskraft.

               (11)

               En kvalitetsramme for praktikophold vil bidrage til en forbedring af arbejdsvilkårene og læringsindholdet under praktikophold. Det vigtigste element i kvalitetsrammen for praktikophold er en skriftlig praktikaftale, der omfatter læringsmål, tilfredsstillende arbejdsvilkår, rettigheder og forpligtelser og en rimelig varighed af praktikophold.

               (12)

               Manglende oplysninger er en af årsagerne til, at der findes praktikophold af ringe kvalitet, og er et langt mere udbredt problem for praktikophold end for regulære job. Krav til øget gennemsigtighed i tilbud og annoncer om praktikophold vil bidrage til at forbedre arbejdsvilkårene og fremme grænseoverskridende mobilitet.

               (13)

               Arbejdsmarkedets parter spiller en central rolle i udformningen, gennemførelsen og overvågningen af uddannelsespolitikker og -programmer. Et samarbejde mellem arbejdsmarkedets parter, udbydere af livslange erhvervsvejledningstjenester og de relevante myndigheder kan tage sigte på at give praktikanter målrettede oplysninger om karrieremuligheder og kvalifikationsbehov på arbejdsmarkedet og om praktikanters rettigheder og ansvarsområder. Hertil kommer, at arbejdsmarkedets parter kan spille en rolle ved at lette gennemførelsen af kvalitetsrammen for praktikophold, navnlig ved at udarbejde og formidle en enkel og kortfattet model for praktikaftaler, især til brug for mikrovirksomheder og skræddersyet til deres specifikke behov. I handlingsrammen for ungdomsbeskæftigelsen fra juli 2013 noterede de europæiske arbejdsmarkedsparter sig Kommissionens hensigt om at fremsætte et forslag til Rådets henstilling på dette område og meddelte, at de ville støtte medlemsstaternes tiltag for at fremme kvaliteten i praktikophold.

               (14)

               En af udfordringerne er at øge den grænseoverskridende mobilitet blandt praktikanter i Unionen for at bidrage til at skabe et reelt europæisk arbejdsmarked. De eksisterende forskelle i bestemmelserne udgør en hindring for udviklingen af grænseoverskridende mobilitet blandt praktikanter. I visse tilfælde har det endda vist sig, at flere af de modtagende medlemsstater er berørt af administrative og juridiske hindringer for grænseoverskridende mobilitet for praktikanter. I den forbindelse er oplysninger om praktikanters ret til grænseoverskridende mobilitet, navnlig rettighederne i direktiv 2004/38/EF (3), vigtige. Ved at udforme principper og retningslinjer, der kan anvendes som reference, vil kvalitetsrammen for praktikophold også lette adgangen til tværnationale praktikophold.

               (15)

               Udvikling af en kvalitetsramme for praktikophold vil øge gennemsigtigheden. Den vil desuden kunne bidrage til at udvide Eures til at omfatte lønnede praktikophold og derved fremme mobiliteten.

               (16)

               Medlemsstaterne kan modtage finansiel støtte fra de europæiske fonde til deres programmer med henblik på at fremme og udbyde praktikophold. Ungdomsbeskæftigelsesinitiativet vil desuden støtte praktikophold i forbindelse med ungdomsgarantien, som er rettet mod unge fra de regioner i Unionen, der er hårdest ramt af ungdomsarbejdsløshed, og som medfinansieres af Den Europæiske Socialfond (ESF) 2014-2020. ESF og ungdomsbeskæftigelsesinitiativet kan anvendes til at øge antallet og kvaliteten af praktikordninger i medlemsstaterne. Dette indebærer et muligt bidrag til udgifterne til praktikophold, herunder, på visse betingelser, en del af lønudgiften. De kan desuden også yde støtte til udgifterne til andre former for uddannelse, som praktikanter kan deltage i ved siden af deres praktikophold, f.eks. sprogkurser.

               (17)

               Kommissionen har iværksat et specifikt støtteprogram for teknisk bistand fra ESF for at hjælpe medlemsstaterne med at oprette praktikordninger med ESF-støtte. Dette støtteprogram yder strategisk, operationel og politisk rådgivning til nationale og regionale myndigheder, der overvejer at oprette nye praktikordninger eller at modernisere eksisterende ordninger.

               (18)

               I sin resolution om en struktureret dialog om unges beskæftigelse fra maj 2011 udtalte Rådet, at det er ønskeligt med en kvalitetsramme for praktikophold for at sikre den uddannelsesmæssige værdi af sådanne erfaringer.

               (19)

               I sine konklusioner af 17. juni 2011 om »fremme af unges beskæftigelse med henblik på at nå Europa 2020-målene« opfordrede Rådet Kommissionen til at vejlede om betingelserne for praktikophold af høj kvalitet ved hjælp af en kvalitetsramme for praktikophold.

               (20)

               I sin beslutning af 14. juni 2012»Et opsving med høj beskæftigelse« opfordrede Europa-Parlamentet Kommissionen til så snart som muligt at fremlægge et forslag til Rådets henstilling om en kvalitetsramme for praktikophold og at fastlægge minimumsstandarder for at støtte udbuddet og udbredelsen af praktikophold af høj kvalitet.

               (21)

               Det Europæiske Råd opfordrede på mødet den 28.-29. juni 2012 Kommissionen til at undersøge muligheden for at udvide Euresportalen til at omfatte praktikophold.

               (22)

               Det Europæiske Råd opfordrede i sine konklusioner af 13.-14. december 2012 Kommissionen til hurtigt at færdiggøre kvalitetsrammen for praktikophold.

               (23)

               I Ungdomsbeskæftigelsespakken af 6.-7. december 2012 lancerede Kommissionen en høring af arbejdsmarkedets parter om en kvalitetsramme for praktikophold. De europæiske arbejdsmarkedsparter meddelte i deres besvarelser Kommissionen, at de ikke havde til hensigt at indlede forhandlinger for at nå frem til en selvstændig aftale i henhold til artikel 154 i TEUF.

               (24)

               På Det Europæiske Råds møde den 27.-28. juni 2013 blev det på ny bekræftet, at kvalitetsrammen for praktikophold bør etableres i begyndelsen af 2014.

               (25)

               Kvalitetsrammen er en vigtig reference ved fastsættelsen af, hvad der udgør kvalitetstilbud om praktikophold i henhold til Rådets henstilling om oprettelsen af en ungdomsgaranti.

               (26)

               Ifølge den årlige vækstundersøgelse 2014 er det nødvendigt at lette overgangen fra skole til arbejdsliv, især ved at øge antallet af praktik- eller lærlingeophold af god kvalitet.

               (27)

               I denne henstilling forstås ved praktikophold en afgrænset periode af jobtræning, lønnet eller ej, som omfatter et lærings- og uddannelseselement, og som gennemgås med det formål at få praktisk og erhvervsmæssig erfaring med henblik på at forbedre beskæftigelsesegnetheden og lette overgangen til rigtige job.

               (28)

               Denne henstilling omfatter ikke praktikophold, der er en del af formelle uddannelsesforløb, eller erhvervsuddannelse. Praktikophold, hvis indhold er reguleret ved national lovgivning, og hvis gennemførelse er obligatorisk for at få adgang til et bestemt erhverv (som f.eks. læge, arkitekt osv.), er ikke omfattet af denne henstilling.

               (29)

               I betragtning af denne henstillings karakter og formål bør den ikke fortolkes som værende til hinder for, at medlemsstaterne kan opretholde eller fastsætte gunstigere bestemmelser for praktikanter end dem i denne henstilling.

         HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE, AT DE:

               1)

               forbedrer kvaliteten af praktikophold, navnlig hvad angår lærings- og uddannelsesindhold og arbejdsvilkår, med henblik på at lette overgangen fra uddannelse, arbejdsløshed eller inaktivitet til arbejdsliv ved i praksis at anvende følgende principper for en kvalitetsramme for praktikophold:

      Indgåelse af en skriftlig praktikaftale

               2)

               kræver, at praktikophold baseres på en skriftlig aftale, der indgås mellem praktikanten og praktikudbyderen ved praktikopholdets begyndelse,

               3)

               kræver, at praktikaftaler angiver læringsmål, arbejdsvilkår, om praktikudbyderen yder løn eller godtgørelse til praktikanten, og parternes rettigheder og forpligtelser i henhold til gældende EU-lovgivning og national lovgivning samt opholdets varighed, jf. henstilling 4-12,

      Lærings- og uddannelsesmål

               4)

               fremmer bedste praksis med hensyn til lærings- og uddannelsesmål for at hjælpe praktikanter med at erhverve praktisk erfaring og relevante færdigheder; de opgaver, som praktikanten tildeles, bør bidrage til at nå disse mål,

               5)

               opfordrer praktikudbydere til at udpege en mentor for praktikanter, som kan vejlede praktikanten om de opgaver, der skal udføres, og overvåge og vurdere praktikantens fremskridt,

      Arbejdsvilkår for praktikanter

               6)

               sikrer, at praktikanternes rettigheder og arbejdsvilkår i henhold til gældende EU-lovgivning og national lovgivning, herunder grænser for den maksimale ugentlige arbejdstid, mindstekrav til daglig og ugentlig hviletid og, hvor det er relevant, mindstekrav vedrørende ret til ferie, overholdes,

               7)

               opfordrer praktikudbydere til at præcisere, om de yder dækning for praktikanten med hensyn til syge- og ulykkesforsikring samt sygefravær,

               8)

               kræver, at praktikaftalen præciserer, om der ydes løn eller godtgørelse, og hvis det er tilfældet, beløbet heraf,

      Rettigheder og pligter

               9)

               opfordrer de berørte parter til at sikre, at praktikaftalen fastsætter praktikantens og praktikudbyderens rettigheder og forpligtelser, herunder evt. praktikudbyderens politikker om fortrolighed og intellektuelle ejendomsrettigheder,

      Rimelig varighed

               10)

               sikrer en rimelig varighed af praktikophold, der i princippet ikke overstiger seks måneder, undtagen i tilfælde, hvor en længere varighed er begrundet, under hensyntagen til national praksis,

               11)

               præciserer, under hvilke omstændigheder og på hvilke betingelser et praktikophold kan forlænges eller fornys efter udløbet af den oprindelige praktikaftale,

               12)

               tilskynder til, at det i praktikaftalen angives, at praktikanten eller praktikudbyderen kan opsige aftalen skriftligt med tilstrækkelig langt varsel, idet praktikopholdets varighed og relevant national praksis tages i betragtning,

      Korrekt anerkendelse af praktikophold

               13)

               fremmer anerkendelse og validering af den viden, de færdigheder og de kompetencer, der er erhvervet under praktikopholdet, og opfordrer praktikudbydere til på baggrund af en vurdering at attestere disse ved et certifikat,

      Krav om gennemsigtighed

               14)

               opfordrer praktikudbydere til i deres stillingsopslag og annoncer at oplyse om vilkår og betingelser for praktikopholdet, navnlig om hvorvidt det omfatter løn og/eller godtgørelse og syge- og ulykkesforsikring, og tilskynder praktikudbydere til at oplyse om ansættelsespolitikker, herunder hvor stor en andel af praktikanterne der er blevet ansat i de seneste år,

               15)

               opfordrer arbejdsformidlinger og andre udbydere af karrierevejledning til at anvende gennemsigtighedskrav, når de giver oplysninger om praktikophold,

      Grænseoverskridende praktikophold

               16)

               fremmer grænseoverskridende mobilitet for praktikanter i Den Europæiske Union, bl.a. ved at afklare de nationale retlige rammer for praktikophold og indføre klare regler om at tage imod praktikanter fra og udsende praktikanter til andre medlemsstater og ved at begrænse de administrative formaliteter,

               17)

               undersøger muligheden for at udnytte det udvidede Euresnetværk og udveksle oplysninger om lønnede praktikophold gennem Euresportalen,

      Anvendelse af EU's struktur- og investeringsfonde

               18)

               gør brug af EU's struktur- og investeringsfonde, navnlig Den Europæiske Socialfond og Den Europæiske Fond for Regionaludvikling i programmeringsperioden for 2014-2020 samt i givet fald ungdomsbeskæftigelsesinitiativet til at øge antallet og kvaliteten af praktikophold, herunder gennem effektive partnerskaber med alle relevante aktører,

      Anvendelse af kvalitetsrammen for praktikophold

               19)

               træffer passende foranstaltninger for at anvende kvalitetsrammen for praktikophold snarest muligt,

               20)

               senest ved udgangen af 2015 underretter Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet i overensstemmelse med denne henstilling,

               21)

               fremmer aktiv inddragelse af arbejdsmarkedets parter i anvendelsen af kvalitetsrammen for praktikophold,

               22)

               fremmer aktiv inddragelse af arbejdsformidlinger, uddannelsesinstitutioner og praktikudbydere i anvendelsen af kvalitetsrammen for praktikophold,

         NOTERER SIG, AT KOMMISSIONEN HAR TIL HENSIGT:

               23)

               at fremme et tæt samarbejde med medlemsstaterne, arbejdsmarkedets parter og andre berørte aktører med henblik på at sikre en hurtig anvendelse af denne henstilling,

               24)

               i samarbejde med medlemsstaterne og navnlig gennem EMCO at overvåge de fremskridt, der gøres med anvendelsen af kvalitetsrammen for praktikophold i henhold til denne henstilling, og analysere virkningerne af de nuværende politikker,

               25)

               at rapportere om de fremskridt, der gøres med anvendelsen af denne henstilling, på grundlag af oplysninger fra medlemsstaterne,

               26)

               at samarbejde med medlemsstaterne, arbejdsmarkedets parter, arbejdsformidlinger, ungdoms- og praktikantorganisationer og andre aktører om at fremme denne henstilling,

               27)

               at opmuntre og hjælpe medlemsstaterne, herunder ved at fremme udveksling af bedste praksis blandt disse, til at gøre brug af Den Europæiske Socialfond og Den Europæiske Fond for Regionaludvikling eller andre europæiske fonde for programmeringsperioden for 2014-2020 til at øge antallet og kvaliteten af praktikophold,

               28)

               sammen med medlemsstaterne at undersøge muligheden for at medtage lønnede praktikophold i Eures og oprette et særligt websted om de nationale juridiske rammer for praktikophold.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 10. marts 2014.

            På Rådets vegne

         I. VROUTSIS

            Formand

      (1)  Rådets afgørelse 2010/707/EU af 21. oktober 2010 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (EUT L 308 af 24.11.2010, s. 46).

      (2)  EUT C 120 af 26.4.2013, s. 1.

      (3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158 af 30.4.2004, s. 77).