Vigtig juridisk meddelelse

|

52007PC0217

Henstilling med henblik på Rådets afgørelse om Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse af konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980  /* KOM/2007/0217 endelig udg. - CNS 2007/0077 */

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 25.4.2007KOM(2007) 217 endelig2007/0077 (CNS)Henstilling med henblik påRÅDETS AFGØRELSEom Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse af konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980(forelagt af Kommissionen)BEGRUNDELSEAkten af 2005 om Bulgariens og Rumæniens[1] tiltrædelse indeholder en ordning, som gør det lettere for Bulgarien og Rumænien at tiltræde de konventioner (og protokoller), som medlemsstaterne har indgået med henvisning til artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Union (tidl. artikel K.3) eller artikel 293 i traktaten om Det Europæiske Fællesskab. Til forskel fra tidligere er det således ikke længere nødvendigt at forhandle om indgåelsen af særlige protokoller vedrørende tiltrædelsen af disse konventioner (hvilket ville have krævet en ratifikation i 27 lande). I artikel 3, stk. 3, i tiltrædelsesakten fastsættes det ganske enkelt, at Bulgarien og Rumænien tiltræder disse konventioner og protokoller ved tiltrædelsesakten.Med henblik herpå fastsættes det i artikel 3, stk. 3 og 4, i tiltrædelsesakten, at Rådet vedtager en afgørelse om, hvornår disse konventioner træder i kraft for Bulgarien og Rumænien, og hvordan konventionerne skal tilpasses som følge af de to nye medlemsstaters tiltrædelse (under alle omstændigheder kræves det, at konventionerne vedtages i en bulgarsk og rumænsk version, hvorefter disse sprogversioner vil have "samme gyldighed"). Rådet træffer afgørelse på grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter at have hørt Europa-Parlamentet.Bilag I til tiltrædelsesakten indeholder en liste på syv konventioner og protokoller vedrørende området for retlige og indre anliggender.På listen er opført konventionen af 19. juni 1980 om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980, konventionen af 10. april 1984 om Den Hellenske Republiks tiltrædelse af konventionen om, hvilke lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980, den første protokol af 19. december 1988 om De Europæiske Fællesskabers Domstols fortolkning af konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980, den anden protokol af 19. december 1988 om tildeling af visse beføjelser til Domstolen for De Europæiske Fællesskaber vedrørende fortolkning af konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980, konventionen af 18. maj 1992 om Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske Republiks tiltrædelse af konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980, konventionen af 29. november 1996 om Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse af konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980, samt af første og anden protokol vedrørende Domstolens fortolkning af denne konvention.Kommissionen har i medfør af artikel 3, stk. 6, udarbejdet et forslag om at udvide listen med konventionen om Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse af konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980, samt af første og anden protokol vedrørende Domstolens fortolkning af denne konvention.Formålet med denne henstilling om Rådets afgørelse er i henhold til artikel 3, stk. 4, i tiltrædelsesakten at foretage de nødvendige tilpasninger af ovennævnte konventioner og protokoller som følge af Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse.2007/0077 (CNS)Henstilling med henblik påRÅDETS AFGØRELSEom Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse af konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til traktaten om Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse,under henvisning til akten om Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse (i det følgende benævnt »tiltrædelsesakten«), særlig artikel 3, stk. 4,under henvisning til henstilling fra Kommissionen[2],under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet[3], ogud fra følgende betragtninger:(1) Konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser (i det følgende benævnt "konventionen af 1980") blev åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980 og trådte i kraft den 1. april 1991.(2) Konventionen af 1980 er blevet suppleret ved den første og anden protokol af 19. december 1988 vedrørende Domstolens fortolkning af konventionen[4].(3) Den Hellenske Republik tiltrådte konventionen af 1980 ved konventionen af 10. april 1984[5], som trådte i kraft den 1. april 1991.(4) Kongeriget Spanien og Den Portugisiske Republik tiltrådte konventionen af 1980 ved konventionen af 18. maj 1992[6], som trådte i kraft den 1. september 1993.(5) Republikken Østrig, Republikken Finland og Kongeriget Sverige tiltrådte konventionen af 1980 ved konventionen af 29. november 1996[7], som trådte i kraft den 1. oktober 1998.(6) Efter Den Tjekkiske Republiks, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union blev der den 14. april 2005 undertegnet en konvention om disse medlemsstaters tiltrædelse af konventionen af 1980[8], men den er endnu ikke trådt i kraft.(7) I artikel 3, stk. 3, i tiltrædelsesakten fastsættes det, at Bulgarien og Rumænien tiltræder de konventioner og protokoller, som er indgået mellem medlemsstaterne, og som er opført på listen i bilag I til tiltrædelsesakten, herunder konventionen af 1980 og den første og den anden protokol af 1988 samt konventionerne om tiltrædelse af 10. april 1984, 18. maj 1992, 29. november 1996 og 14. april 2005. De træder for Bulgariens og Rumæniens vedkommende i kraft på den dato, som fastsættes af Rådet.(8) I henhold til artikel 3, stk. 4, i tiltrædelsesakten foretager Rådet alle de tilpasninger, som kræves i forbindelse med tiltrædelsen af disse konventioner og protokoller -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1I den første protokol af 1988 om De Europæiske Fællesskabers Domstols fortolkning af konventionen af 1980 foretages følgende ændringer:I artikel 2, stk. 1, litra a), indsættes følgende led:-  i Bulgarien:Върховен касационен съд-  i Rumænien:Înalta Curte de Casaţie şi JustiţieArtikel 2Konventionen af 1980 og den første og den anden protokol af 1988 samt konventionerne om tiltrædelse af 10. april 1984, 18. maj 1992, 29. november 1996 som ændret ved denne afgørelse træder i kraft for Bulgarien, Rumænien og de øvrige medlemsstater den første i den første måned efter datoen for vedtagelse af denne afgørelse. Konventionen om tiltrædelse af 14. april 2005 træder i kraft for Bulgarien, Rumænien og de øvrige medlemsstater på datoen for dens ikrafttrædelse.Artikel 3Konventionen af 1980 og den første og anden protokol af 1988 samt konventionerne om tiltrædelse af 10. april 1984, 18. maj 1992, 29. november 1996 og 14. april 2005 på bulgarsk og rumænsk, som er vedlagt denne afgørelse, er autentisk på samme vilkår som for de øvrige versioner af disse konventioner og protokoller.Artikel 4Denne afgørelse får virkning fra dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende .Udfærdiget i Bruxelles, denPå Rådets vegneFormandBILAG Teksten til konventionen af 1980, konventionen af 1984, den første protokol af 1988, den anden protokol af 1988, konventionen af 1992, konventionen af 1996 og konventionen af 2005 på bulgarsk og rumænsk.[1] EUT L 157 af 21.6.2005, s. 203.[2] EUT C […] af […], s. […].[3] EUT C […] af […], s. […].[4] EFT L 48 af 20.2.1989, s. 1 og s. 17.[5] EFT L 146 af 31.5.1984, s. 1.[6] EFT L 333 af 18.11.1992, s. 1.[7] EFT C 15 af 15.1.1997, s. 10.[8] EUT C 169 af 8.7.2005, s. 1.


title: EFTA-Tilsynsmyndighedens henstilling af 5. november 2008 om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering i overensstemmelse med den akt, hvortil der henvises i punkt 5cl i bilag XI til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester), som tilpasset aftalen ved protokol 1 og sektortilpasningerne i bilag XI til denne aftale

text:
               9.7.2009

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 156/18

         EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS HENSTILLING

   af 5. november 2008
   om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering i overensstemmelse med den akt, hvortil der henvises i punkt 5cl i bilag XI til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester), som tilpasset aftalen ved protokol 1 og sektortilpasningerne i bilag XI til denne aftale
   2009/C 156/12
   EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN HAR —
   UNDER henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (1),
   UNDER henvisning til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, særlig artikel 5, stk. 2, litra b),
   UNDER henvisning til den akt, hvortil der henvises i punkt 5cl i bilag XI til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester) (2), som tilpasset aftalen ved protokol 1 og sektortilpasningerne i bilag XI til denne aftale, særlig artikel 15,
   UNDER henvisning til EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 194/04/KOL af 14. juli 2004 om vedtagelse af en henstilling om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering, og retningslinjerne for markedsanalyse og beregning af stærk markedsposition, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I rammedirektivet fastlægges en lovramme for den elektroniske kommunikationssektor med henblik på at reagere på konvergenstendenserne ved at dække alle elektroniske kommunikationsnet og -tjenester inden for direktivets anvendelsesområde. Målet er at begrænse den sektorspecifikke forhåndsregulering, efterhånden som konkurrencen spredes til hele markedet.

               (2)

               Ifølge artikel 15 i rammedirektivet skal EFTA-Tilsynsmyndigheden (i det følgende benævnt »tilsynsmyndigheden«) efter høring af offentligheden og de nationale tilsynsmyndigheder (NRM) i EFTA-staterne vedtage en henstilling om relevante produkt- og tjenestemarkeder.

               (3)

               Formålet med denne henstilling er at udpege de produkt- og tjenestemarkeder, hvor der kan være grund til at anvende forhåndsregulering i overensstemmelse med artikel 15, stk. 1, i rammedirektivet. Sigtet med enhver form for forhåndsregulering er i sidste instans at opnå fordele for slutbrugerne ved at gøre detailmarkederne konkurrencedygtige på varigt grundlag. Afgrænsningen af relevante markeder kan og vil ændre sig med tiden, i takt med at produkter og tjenester videreudvikles, og der sker ændringer i mulighederne for substitution på efterspørgsels- og udbudssiden. Eftersom henstillingen af 14. juli 2004 (3) nu har været i kraft i over fire år, er det hensigtsmæssigt at revidere den i lyset af markedsudviklingen i EØS. Denne henstilling erstatter således henstillingen af 14. juli 2004 som vedtaget ved beslutning nr. 194/04/KOL.

               (4)

               Ifølge artikel 15, stk. 1, i rammedirektivet skal tilsynsmyndigheden afgrænse markederne under anvendelse af principperne i konkurrenceretten. Der anvendes derfor konkurrenceretlige principper i denne henstilling til at afgrænse produktmarkederne inden for den elektroniske kommunikationssektor, samtidig med at udpegningen og udvælgelsen af afgrænsede markeder til forhåndsregulering er betinget af, at forholdene på de pågældende markeder er af en sådan art, at det er berettiget at indføre regulerende forpligtelser. Terminologien i denne henstilling bygger på terminologien i rammedirektivet og direktiv 2002/22/EF (4). I henhold til rammedirektivet er det op til de nationale tilsynsmyndigheder at afgrænse de relevante markeder tilpasset de nationale forhold, navnlig relevante geografiske markeder på deres område.

               (5)

               Udgangspunktet for udpegningen af markeder i denne henstilling er at afgrænse detailmarkederne ud fra et fremadrettet synspunkt under hensyntagen til, hvorvidt der findes muligheder for substitution på efterspørgsels- og udbudssiden. Efter at have afgrænset detailmarkeder er det derefter hensigtsmæssigt at afgrænse relevante engrosmarkeder. Hvis det efterfølgende marked i vid udstrækning forsynes af en eller flere vertikalt integrerede virksomheder, kan det være svært for potentielt ikke-integrerede virksomheder at opnå det nødvendige input. For at fastslå, om markedet vil kunne forhåndsreguleres, kan det derfor være nødvendigt at opbygge et fiktivt foregående engrosmarked. Markederne inden for den elektroniske kommunikationssektor er ofte tosidede derved, at de omfatter tjenester, som stilles til rådighed over netværk eller platforme, som benyttes af brugere på begge sider af markedet; f.eks. slutbrugere, der udveksler information, eller afsendere og modtagere af information eller indhold. Disse aspekter skal der tages højde for i overvejelserne om udpegning og afgrænsning af markeder, idet de både kan påvirke den måde, hvorpå markeder afgrænses, og spørgsmålet om, hvorvidt forholdene er af en sådan art, at det er berettiget at indføre regulerende forpligtelser.

               (6)

               For at udpege markeder, som egner sig for forhåndsregulering, bør følgende kumulative kriterier anvendes. Det første kriterium er, at der er store og varige hindringer for markedsadgang. Disse kan være af strukturel, retlig eller reguleringsmæssig karakter. På grund af de elektroniske kommunikationsmarkeders dynamiske karakter og funktion bør mulighederne for, at hindringerne overvindes inden for en relevant tidshorisont, dog også tages i betragtning ved gennemførelsen af en fremadrettet analyse med henblik på at udpege relevante markeder til eventuel forhåndsregulering. Derfor medtager det andet kriterium kun de markeder, hvis struktur ikke tenderer mod en reel konkurrencesituation inden for den relevante tidshorisont. Når dette kriterium anvendes, skal konkurrencesituationen bag adgangshindringerne også undersøges. Det tredje kriterium er opfyldt, hvis det ikke er muligt alene ved anvendelse af konkurrenceretten at imødegå de pågældende markedssvigt.

               (7)

               De vigtigste indikatorer, som skal tages i betragtning ved vurderingen af det første og det andet kriterium, svarer til dem, der lægges til grund som led i en fremadrettet markedsanalyse, nemlig indikatorer for hindringer for markedsadgang som følge af manglende regulering (herunder omfanget af irreversible omkostninger), markedsstrukturen, markedets ydeevne og dynamik, herunder indikatorer som markedsandele og -tendenser, markedspriser og -tendenser samt konkurrerende netværks eller infrastrukturers omfang og dækning. Ethvert marked, der opfylder de tre kriterier, og hvor der ikke findes forhåndsregulering, egner sig for forhåndsregulering.

               (8)

               Ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt bør nye fremspirende markeder ikke pålægges urimelige forpligtelser, selv om markedslederen indtager en fortrinsstilling, jf. rammedirektivet. Nye fremspirende markeder anses for at omfatte produkter eller tjenester, hvor det på grund af deres nyhedsværdi er meget vanskeligt at forudsige efterspørgselsforholdene eller markedsadgangs- og udbudsforholdene og dermed vanskeligt at anvende de tre kriterier. Formålet med ikke at underkaste nye fremspirende markeder reguleringsmæssige foranstaltninger af hensyn til konkurrencen er at fremme innovation, således som det kræves i artikel 8 i rammedirektivet; samtidig bør markedsafskærmning på sådanne markeder fra markedslederens side forhindres, således som det anføres i tilsynsmyndighedens retningslinjer for markedsanalyse og beregning af stærk markedsposition i henhold til rammebestemmelserne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (5). Trinvise forbedringer af den bestående netværksinfrastruktur fører sjældent til et nyt eller fremspirende marked. Når et produkts manglende substituerbarhed skal fastslås, skal sagen anskues ud fra både efterspørgselssiden og udbudssiden, inden det kan konkluderes, at produktet ikke er en del af et allerede eksisterende marked. Fremkomsten af nye detailtjenester kan give anledning til et nyt afledt engrosmarked, for så vidt som sådanne detailtjenester ikke kan tilvejebringes ved brug af de eksisterende engrosprodukter.

               (9)

               Hvad angår hindringer for markedsadgang er der to typer, som er relevante for denne henstilling: strukturelle hindringer og retlige eller reguleringsmæssige hindringer.

               (10)

               Strukturelle hindringer for markedsadgang følger af oprindelige omkostnings- eller efterspørgselsforhold, som skaber et asymmetrisk forhold mellem gamle og nye markedsaktører ved at bremse eller forhindre sidstnævntes markedsadgang. F.eks. kan der være tale om store strukturelle hindringer, hvis markedet er kendetegnet ved fordele i relation til de absolutte omkostninger, en betydelig synergieffekt og/eller betydelige stordriftsfordele, kapacitetsbegrænsninger og høje irreversible omkostninger. Hidtil findes der stadig sådanne hindringer for en almen indførelse og/eller tilrådighedsstillelse af abonnentnetforbindelser på faste steder. En lignende strukturel hindring kan også forekomme, hvor leveringen af tjenester forudsætter en netværkskomponent, som teknisk set ikke kan duplikeres eller kun kan duplikeres til en pris, som gør det uattraktivt for konkurrenterne.

               (11)

               Retlige eller reguleringsmæssige hindringer skyldes ikke økonomiske forhold, men lovgivningsmæssige, administrative eller andre statslige foranstaltninger, som direkte påvirker betingelserne for markedsadgang og/eller operatørernes stilling på det relevante marked. Et eksempel på en retlig eller reguleringsmæssig hindring for markedsadgang er begrænsninger i antallet af virksomheder, som har adgang til frekvensspektret til levering af basistjenester. Andre eksempler på retlige eller reguleringsmæssige hindringer er priskontrol og andre prisrelaterede foranstaltninger, som pålægges virksomheder, og som ikke kun påvirker markedsadgangen, men også virksomhedernes stilling på markedet. Retlige eller reguleringsmæssige hindringer, som kan fjernes inden for den relevante tidshorisont, bør normalt ikke anses for at udgøre en økonomisk hindring for markedsadgang af en art, der kan opfylde det første kriterium.

               (12)

               Hindringer for markedsadgang kan også blive mindre relevante på innovationsdrevne markeder, som er kendetegnet ved en hurtig teknologisk udvikling. På disse markeder kan truslen om innovative tilbud fra potentielle konkurrenter, der endnu ikke er på markedet, skabe konkurrencepres. På innovationsdrevne markeder kan der forekomme dynamisk eller langsigtet konkurrence mellem virksomheder, som ikke nødvendigvis er konkurrenter på et eksisterende »statisk« marked. Denne henstilling udpeger ikke markeder, hvor hindringer for markedsadgang ikke forventes at bestå over et længere tidsrum. Ved vurderingen af, om hindringer for markedsadgang vil vedblive at bestå ved manglende regulering, er det nødvendigt at undersøge, om det pågældende erhverv hyppigt har oplevet vellykket markedsadgang, og om markedsadgangen har været eller fremover efter al sandsynlighed vil være tilstrækkelig umiddelbar og vedvarende til at begrænse en stærk markedsposition. Relevansen af hindringer for markedsadgang afhænger bl.a. af minimumsniveauet for en effektiv produktion og størrelsen af de irreversible omkostninger.

               (13)

               Selv om et marked har store hindringer for markedsadgang, kan der være tale om andre strukturelle faktorer, som kan betyde, at markedet faktisk tenderer i retning af en reel konkurrencesituation inden for den relevante tidshorisont. Markedsdynamik kan f.eks. forårsages af teknologisk udvikling eller ved konvergens mellem produkter og markeder, hvilket kan give anledning til, at der udøves konkurrencepres mellem operatører, der er aktive på hver sit produktmarked. Dette kan også være tilfældet på markeder, hvor et begrænset — men tilstrækkeligt stort — antal virksomheder har forskellige omkostningsstrukturer og står over for en priselastisk efterspørgsel. Der kan også være overskudskapacitet på markedet, hvilket normalt vil give konkurrerende virksomheder muligheder for at øge produktionen meget hurtigt i tilfælde af en prisstigning. På sådanne markeder kan markedsandelene ændre sig over tid, og/eller der kan observeres faldende priser. Hvor markedets dynamik ændrer sig hurtigt, bør der udvises omhu ved valget af den relevante tidshorisont, så den afspejler den relevante markedsudvikling.

               (14)

               Beslutningen om at udpege et marked som egnet til forhåndsregulering bør også afhænge af en vurdering af, om det er tilstrækkeligt alene at anvende konkurrenceretten til at imødegå de markedssvigt, der er konsekvensen af opfyldelsen af de første to kriterier. Konkurrenceretlig indgriben vil efter al sandsynlighed ikke være tilstrækkelig, hvis overholdelseskravene i forbindelse med en indgriben for at korrigere et markedssvigt er omfattende, eller hvis det er uomgængelig nødvendigt med hyppig og/eller rettidig indgriben.

               (15)

               Anvendelsen af de tre kriterier bør begrænse antallet af markeder i den elektroniske kommunikationssektor, hvor der pålægges regulerende forpligtelser, og derved bidrage til at opfylde lovrammens mål om gradvis at reducere sektorspecifikke forhåndsregler, efterhånden som konkurrencen på markederne øges. Kriterierne bør anvendes kumulativt, således at manglende opfyldelse af et hvilket som helst af dem bør indikere, at et marked ikke bør udpeges som egnet til forhåndsregulering.

               (16)

               Der bør dog kun indføres reguleringsmæssig kontrol af tjenester i detailleddet, hvis de nationale tilsynsmyndigheder mener, at målsætningen om sikring af en reel konkurrence og varetagelse af samfundsinteresser ikke ville kunne nås gennem relevante foranstaltninger i engrosleddet eller vedrørende operatørforvalg eller fast operatørvalg. Ved at gribe ind i engrosleddet, herunder med retsmidler, som kan påvirke detailmarkederne, kan EØS-staterne sikre, at så stor en del som muligt af værdikæden er åben for konkurrence, hvilket sikrer det bedste resultat for slutbrugerne. I denne henstilling udpeges derfor primært engrosmarkeder, hvor en rimelig regulering har til formål at råde bod på manglen på en reel konkurrence, som viser sig på slutbrugermarkederne. Påviser en national tilsynsmyndighed, at en indgriben på engrosmarkederne ikke har haft den tilsigtede virkning, kan det være berettiget at pålægge det relevante detailmarked forhåndsregulering, forudsat at de tre kriterier ovenfor er opfyldt.

               (17)

               Den 17. december 2007 udstedte Europa-Kommissionen en ny henstilling, 2007/879/EF (6), om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering i overensstemmelse med rammedirektivet.

               (18)

               Udgangspunktet for ændringen af tilsynsmyndighedens henstilling vedrørende relevante markeder er Kommissionens nye henstilling og Kommissionens betragtninger i de forklarede bemærkninger til dens henstilling. Tilsynsmyndigheden har i forbindelse med ændringen taget udgangspunkt i, at sammenligningen af markedsudvikling bør foretages ud fra et EØS-benchmark og ikke blot under hensyntagen til markedssituationen i de enkelte EFTA-stater.

               (19)

               På grundlag af markedsudviklingen i EFTA-staterne og de bemærkninger, der er indkommet i forbindelse med den offentlige høring, og andre oplysninger, som tilsynsmyndigheden råder over, ser det ud til, at den måde, hvorpå de elektroniske kommunikationsmarkeder i de tre EFTA-stater fungerer, generelt næppe vil afvige i større udstrækning fra den måde, hvorpå markederne i EU eller i EØS som helhed i gennemsnit fungerer, end den måde, hvorpå de respektive markeder i de enkelte EU-medlemsstater fungerer i forhold til dette gennemsnit.

               (20)

               Formålet med EØS-aftalen er at skabe »et dynamisk og homogent europæisk økonomisk samarbejdsområde baseret på fælles regler og lige konkurrencevilkår« (7). I lyset af dette mål og ovennævnte betragtninger vedtager tilsynsmyndigheden en henstilling, der er afstemt efter Kommissionens henstilling for at sikre en ensartet anvendelse af de fælles rammebestemmelser og af hensyn til retssikkerheden for de berørte parter på de elektroniske kommunikationsmarkeder i EØS. Antallet af markeder, der vil kunne forhåndsreguleres, nedsættes derfor i denne henstilling fra 18 til 7.

               (21)

               Nedsættelsen af antallet af markeder, der vil kunne forhåndsreguleres, betyder ikke nødvendigvis, at de markeder, der er blevet fjernet, opererer under reel konkurrence i hver af EFTA-staterne, og at der ikke længere kan anvendes forhåndsregulering på disse markeder. I de bidrag, tilsynsmyndigheden har modtaget i forbindelse med ændringsprocessen, hævdes det, at fortsat regulering kan være berettiget på bestemte markeder.

               (22)

               Markederne i bilaget er blevet udpeget på grundlag af disse tre kumulative kriterier. For markeder, som ikke er opført i denne henstilling, bør de nationale tilsynsmyndigheder anvende prøven med de tre kriterier på det pågældende marked. For de markeder i bilaget til henstilling 194/311/KOL af 14. juli 2004, som ikke er opført i bilaget til denne henstilling, bør de nationale tilsynsmyndigheder have beføjelse til at anvende prøven med de tre kriterier, så de kan vurdere, om et marked set ud fra de nationale forhold stadig egner sig for forhåndsregulering. For markeder, som er opført i denne henstilling, kan en national tilsynsmyndighed vælge ikke at gennemføre en markedsanalyseprocedure, hvis den fastslår, at de tre kriterier ikke er opfyldt for et bestemt markeds vedkommende. De nationale tilsynsmyndigheder kan udpege markeder, som er forskellige fra markederne i denne henstilling, forudsat at det sker i overensstemmelse med artikel 7 i rammedirektivet. Manglende indberetning af et udkast til en foranstaltning, der påvirker samhandelen mellem EFTA-stater som beskrevet i betragtning 38 i rammedirektivet, kan føre til, at der indledes en overtrædelsesprocedure mod den pågældende stat. Andre markeder end dem, der er opført i denne henstilling, bør afgrænses i henhold til de konkurrenceretlige principper, der er fastsat i tilsynsmyndighedens meddelelse om afgrænsning af det relevante marked med henblik på EØS-konkurrencereglerne (8), og være i overensstemmelse med tilsynsmyndighedens retningslinjer for markedsanalyse og vurdering af stærk markedsposition samt ovenstående tre kriterier.

               (23)

               Blot fordi der i henstillingen udpeges produkt- og tjenestemarkeder, hvor det kan være berettiget at pålægge forhåndsregulering, kan det ikke udledes, at det altid er berettiget at pålægge regulering, eller at disse markeder skal underlægges reguleringsforpligtelserne i særdirektiverne. Navnlig kan der ikke pålægges regulering, eller reguleringen skal trækkes tilbage, hvis der er en reel konkurrence på disse markeder ved manglende regulering, dvs. hvis ingen operatør har en stærk markedsposition i den betydning, der er fastsat i artikel 14 i rammedirektivet. Reguleringsforpligtelser skal være rimelige og tage udgangspunkt i det konstaterede problem, de skal være proportionale, og de skal være berettigede vurderet i lyset af rammedirektivets målsætninger navnlig ved at sikre brugerne de størst mulige fordele, modvirke konkurrenceforvridning eller -begrænsning, fremme effektive investeringer i infrastruktur og tilskynde til innovation og fremme en effektiv anvendelse og forvaltning af radiofrekvenser og nummerressourcer.

               (24)

               Udpegelsen af markeder i denne henstilling sker, uden at det berører markeder, som kan være afgrænset i specifikke sager efter konkurrenceretten. Endvidere berører anvendelsesområdet for forhåndsregulering ikke anvendelsesområdet for de aktiviteter, som måtte blive analyseret efter konkurrenceretten.

               (25)

               Denne henstilling har været genstand for en offentlig høring og drøftelser med de nationale tilsyns- og konkurrencemyndigheder og andre nationale myndigheder i EFTA-staterne.

               (26)

               Denne henstilling bør tolkes i lyset af de forklarende bemærkninger til Kommissionens henstilling 2007/879/EF om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering i overensstemmelse med rammedirektivet. De forklarende bemærkninger omfatter bl.a. en beskrivelse af teknologiudviklingen i relation til de markeder, der er defineret i henstillingen —

         VEDTAGET FØLGENDE HENSTILLING:

               1.

               Ved afgrænsningen af relevante markeder efter de nationale forhold, jf. artikel 15, stk. 3, i den akt, hvortil der henvises i punkt 5cl i bilag XI til EØS-aftalen, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, som tilpasset aftalen ved protokol 1 og sektortilpasningerne i bilag XI til denne aftale, bør de nationale tilsynsmyndigheder analysere de produkt- og tjenestemarkeder, der er udpeget i bilaget til denne henstilling.

               2.

               Ved afgrænsningen af andre markeder end dem, der er anført i bilaget, bør de nationale tilsynsmyndigheder sikre, at følgende tre kriterier er opfyldt kumulativt:

                           a)

                           store og varige hindringer for markedsadgang. Disse kan være af strukturel, retlig eller reguleringsmæssig karakter

                           b)

                           en markedsstruktur, som ikke tenderer mod en reel konkurrence inden for den relevante tidshorisont. Når dette kriterium anvendes, skal konkurrencesituationen bag adgangshindringerne undersøges

                           c)

                           utilstrækkelige muligheder for alene at anvende konkurrenceretten til at imødegå det eller de pågældende markedssvigt.

               3.

               Denne henstilling berører ikke markedsafgrænsninger, resultater af markedsanalyser og regulerende forpligtelser, som er vedtaget af de nationale tilsynsmyndigheder i henhold til artikel 15, stk. 3, og artikel 16 i den akt, hvortil der henvises i punkt 5cl i bilag XI til EØS-aftalen og som tilpasset aftalen ved protokol 1 og sektortilpasningerne i bilag XI til denne aftale (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester) inden datoen for vedtagelsen af denne henstilling.

               4.

               Denne henstilling er rettet til EFTA-staterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 5. november 2008.

            På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne

         Per SANDERUD

            Formand

         Kurt JAEGER

            Medlem af Kollegiet

      (1)  I det følgende benævnt »EØS-aftalen«.

      (2)  EFT L 108 af 24.4.2002, s. 33. Ændret ved forordning (EF) nr. 717/2007 (EUT L 171 af 29.6.2007, s. 32). I det følgende benævnt rammedirektivet.

      (3)  EFTA-Tilsynsmyndighedens henstilling af 14.7.2004 om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, som er inkorporeret i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EUT L 113 af 27.4.2006, s. 18) og EØS-Tillæg nr. 21 af 27.4.2006, s. 33. Vedtaget ved beslutning nr. 194/04/KOL.

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7.3.2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (EFT L 108 af 24.4.2002, s. 51), som tilføjet punkt 5cm i bilag XI til EØS-aftalen ved afgørelse truffet af Det Blandede EØS-Udvalg nr. 11/2004 (EFT L 116 af 22.4.2004, s. 60) og EØS-Tillæg nr. 20 af 22.4.2004, s. 14.

      (5)  EFTA-Tilsynsmyndighedens retningslinjer af 14.7.2004 for markedsanalyse og beregning af stærk markedsposition i henhold til EU-rammebestemmelserne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester som omhandlet i bilag XI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EUT C 101 af 27.4.2006, s. 1), og EØS-Tillæg nr. 21 af 27.4.2006, s. 1.

      (6)  EUT L 344 af 28.12.2007, s. 65.

      (7)  Fjerde betragtning i præamblen til EØS-aftalen.

      (8)  EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse nr. 46/98/KOL af 4.3.1998 om udstedelse af to meddelelser på konkurrenceområdet om henholdsvis afgrænsning af det relevante marked inden for konkurrenceretten i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) og aftaler af ringe betydning, der ikke falder ind under EØS-aftalens artikel 53, stk. 1 (EFT L 200 af 16.7.1998, s. 46), og EØS-Tillæg nr. 28 af 16.7.1998, s. 1.

      BILAG

         Detailniveau

                  1.

                  Adgang til det offentlige telefonnet på et fast sted for privat- og erhvervskunder.

         Engrosniveau

                  2.

                  Access i det offentlige telefonnet på et fast sted.
                  I denne henstilling omfatter access også fremføring af opkald afgrænset på en sådan måde, at det i en national sammenhæng stemmer overens med de grænser, der er fastlagt for markederne for transit og terminering af opkald på det offentlige telefonnet leveret på et fast sted.

                  3.

                  Opkaldsterminering i individuelle offentlige telefonnet på et fast sted.
                  I denne henstilling omfatter opkaldsterminering også fremføring af opkald afgrænset på en sådan måde, at det i en national sammenhæng stemmer overens med de grænser, der er fastlagt for markederne for access og transit af opkald på det offentlige telefonnet leveret på et fast sted.

                  4.

                  Engrossalg af (fysisk) netværksinfrastrukturadgang (herunder delt eller fuldt ubundtet adgang) på et fast sted.

                  5.

                  Engrossalg af bredbåndstilslutning.
                  Dette marked omfatter ikke-fysisk eller virtuel netværksadgang, herunder bitstrømstilslutning på et fast sted. Dette marked er et efterfølgende marked i forhold til den fysiske adgang, der er omhandlet under 4, idet engrossalg af bredbåndstilslutning kan opnås ved brug af dette input i kombination med andre elementer.

                  6.

                  Engrossalg af terminerende segmenter af faste kredsløb, uanset hvilken teknologi der benyttes til at levere lejet kapacitet eller kapacitet til bestemte formål.

                  7.

                  Terminering af taleopkald på individuelle mobiltelefonnet.


Avis juridique important

|

31988H0090

88/90/EØF: Kommissionens henstilling af 22. december 1987 til Den Portugisiske Republik om tilpasning af det statslige handelsmonopol på olieprodukter over for de øvrige medlemsstater (Kun den portugisiske udgave er autentisk)

EF-Tidende nr. L 056 af 02/03/1988 s. 0030 - 0032

*****  KOMMISSIONENS  HENSTILLING  af 22. december 1987  til Den Portugisiske Republik om tilpasning af det statslige handelsmonopol paa olieprodukter over for de oevrige medlemsstater  (Kun den portugisiske udgave er autentisk)  (88/90/EOEF)  I  1. Raekkevidden af Tiltraedelsesaktens artikel 208  1.1. Portugal skal i henhold til artikel 208 i Akten vedroerende Spaniens og Portugals Tiltraedelse, med forbehold af naevnte artikels stk. 2, fra den 1. januar 1986 gradvis tilpasse statslige handelsmonopoler, som er omfattet af EOEF-Traktatens artikel 37, stk. 1, saaledes at det inden den 1. januar 1993 sikres, at enhver forskelsbehandling af medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings- og afsaetningsvilkaar er udelukket.  1.2. For saa vidt angaar autobenzin, petroleum, gasolier og braendselsolier begynder tilpasningen af eneretten til forhandling fra tiltraedelsesdatoen. De eksisterende kvoter for portugisisk forhandling, der er tildelt andre nuvaerende selskaber med eneret end Petrogal, afskaffes den 1. januar 1986. Den fuldstaendige liberalisering af markederne for disse varer skal vaere gennemfoert den 31. december 1992.  1.3. Ifoelge artikel 208, stk. 2, i Tiltraedelsesakten udformer Kommissionen sine tilpasningshenstillinger om gennemfoerelsen af denne liberalisering ved som grundlag at anvende den for hver vare laveste aarlige markedsandel, som den offentlige virksomhed Petrogal har haft i loebet af perioden 1. januar 1981 til 31. december 1985.  Fra tiltraedelsen skal Portugal for hver af de paagaeldende varer aabne et kontingent, der er lig med de samlede kvoter for forhandling, som andre virksomheder end Petrogal havde til raadighed foer denne dato. Dette kontingent forhoejes med de maengder, der liberaliseres i henhold til Kommissionens henstillinger.  2. Fastsaettelse af udgangskontingenter  2.1. Petrogals laveste markedsandel for hver af de i Tiltraedelsesaktens artikel 208 opregnede varer var fra den 1. januar 1981 til den 31. december 1985 som foelger:  Autobenzin: 59,18 %  Petroleum: 51,64 %  Gasolier: 68,14 %  Braendselsolier : 79,36 %  2.2. Den portugisiske regering har i henhold til stk. 3 i bekendtgoerelse 969/85 af 31. december 1985 fastsat kontingenterne for 1986 som foelger med udgangspunkt i et skoen over det portugisiske marked for 1986:  Autobenzin: 359 216 tons  Petroleum: 14 993 tons  Gasolier: 573 480 tons  Braendselsolier: 309 500 tons  2.3. Kommissionen skoenner, at kontingentet for 1986 i henhold til artikel 208 burde have svaret mindst til den samlede maengde af de forhandlingskvoter, der blev tildelt andre virksomheder end Petrogal i 1985 under hensyntagen til en eventuel stigning i det nationale forbrug.  I 1985 opviste det samlede portugisiske marked, dvs. Petrogals andel og andelen for andre virksomheder end Petrogal, under hensyntagen til en af de portugisiske myndigheder forventet stigning i forbruget af autobenzin i 1985, foelgende situation: (tons)  1.2.3.4 //  //  //  //  //  // Det samlede marked  // Petrogals andel   // Andelen for andre virksomheder end Petrogal   //    //   //   //   // Autobenzin   // 855 000  // 505 989   // 349 011   // (Prognose 86)   // (880 000)  // (520 784)   // (359 216)   // Petroleum   // 32 000   // 16 525   // 15 475   // Gasolier   // 1 918 000   // 1 306 925  // 611 076   // Braendselsolier   // 3 287 000   // 2 608 563  // 678 437   //    //   //   //  2.4. Den portugisiske regering har i artikel 5, stk. 3, i lovdekret 525/85 samt i stk. 3 i dekret 969/85 selv fastsat den liberaliserede aarlige vaekstrate til 5 % for 1986.  Kommissionen skoenner i betragtning af den korte overgangsperiode for tilpasningen af det portugisiske monopol paa olieprodukter og kravet om at sikre en gradvis aabning af markedet, der er tilstraekkelig smidig til at hindre en for brutal overgang fra overgangsperioden til den efterfoelgende periode, at en vaekstrate paa 10 % ville vaere rimeligere og mere passende i den gradvise tilpasningsproces, der er omhandlet i artikel 208.  Det kontingent for 1987, som de portugisiske myndigheder skal aabne, burde saaledes vaere som foelger:  Autobenzin: 395 138 tons  Petroleum: 17 022 tons  Gasolier: 672 182 tons  Braendelsolier: 746 280 tons  3. Forvaltning af kontingentet  Den portugisiske regering har ved dekret 969/85 fastsat kriterierne for fordelingen af kontingenterne samt proceduren for denne fordeling.  Ved beslutning truffet af den portugisiske premierminister den 23. december 1986 foretog den portugisiske regering en fordeling af kontingenterne for 1986 uden paa forhaand at have offentliggjort en meddelelse til de interesserede virksomheder. Resultatet i praksis af denne fordeling synes ikke at have medfoert nogen vaesentlig aendring af markedsandelene for de virksomheder, der opererede paa markedet forud for tiltraedelsen.  Kommissionen mener i betragtning af forholdene paa det portugisiske marked og tilstedevaerelsen af visse virksomheder, som allerede har et fuldt udviklet salgsnet, at de kriterier, der skal anvendes, ikke maa indebaere en begunstigelse af de virksomheder alene, som allerede er etableret paa det portugisiske marked, paa bekostning af virksomheder, som maatte oenske at paabegynde distribution af olieprodukter paa dette marked.  For dermed ikke blot at sikre kontinuitet i forsyningen af de allerede etablerede virksomheder, men ogsaa at give nye virksomheder, som ikke var til stede paa det portugisiske marked i 1985, en faktisk og reel adgang til dette marked, burde fordelingen af kontingenterne finde sted paa grundlag af foelgende kriterier:  - Antallet af salgssteder i distributionsnettet og de afsatte maengder i loebet af det foregaaende aar, for saa vidt angaar allerede etablerede virksomheder.  - Nye virksomheders etableringsplaner og salgsprogrammer.  - Den samlede maengde, der tildeles samtlige nye virksomheder, maa under ingen omstaendigheder vaere mindre end 15 % af det kontingent, der aabnes for det paagaeldende produkt.  - Mindst halvdelen af den aarlige forhoejelse af det kontingent, der aabnes for hvert af de paagaeldende produkter, skal i sin helhed tildeles nye virksomheder for dermed gradvis at befaeste deres tilstedevaerelse paa markedet.  Det aarlige kontingent boer deles i to lige store dele, som boer fordeles hvert halve aar. Hvis en eller flere af virksomhederne i sidste ende ikke udnytter den kvote, som de har faaet tildelt, overfoeres den ikke udnyttede maengde til det globale kontingent for det efterfoelgende halvaar.  4. Offentliggoerelse i forbindelse med aabningen af kontingentet  For 1987 er der endnu ikke foretaget nogen offentliggoerelse, og den meddelelse, der bliver offentliggjort i dagspressen med henblik paa fordeling af kontingenterne for 1988, naevner hverken, hvilke maengder der skal fordeles, eller hvilke kriterier der vil blive fulgt ved fordelingen.  For at skabe tilstraekkelig gennemsigtighed i proceduren for fordeling af kontingenterne, skoenner Kommissionen, at der boer offentliggoeres en meddelelse i den portugisiske statstidende indeholdende foelgende elementer:  - kontingentmaengden for hvert produkt  - sidste frist for indgivelse af anmodningen  - den adresse, hvortil anmodningen skal sendes  - kriterierne for fordeling af kontingenterne. Der boer offentliggoeres en saadan meddelelse hvert halve aar, tre maaneder inden sidste frist for indgivelsen af anmodninger. Ovennaevnte kontingenter skal vaere aabne for alle virksomheder uden begraensning, og de importerede produkter skal kunne afsaettes uden forskelsbehandling.  5. Salgsprisordning for olieprodukter  Ved bekendtgoerelse 99/87 af 12. februar 1987 indfoerte den portugisiske regering en ny metode for fastsaettelse af de paagaeldende maksimumspriser for olieprodukter, der afsaettes i Portugal. Kommissionen forbeholder sig sin stillingtagen til disse prisreglers forenelighed med faellesskabsretten, saerlig EOEF-Traktatens artikel 12, 30 og 95, under hensyntagen til Domstolens retspraksis paa omraadet.  6. Kriterier for adgang til import og distribution af olieprodukter  Virksomhed inden for distribution af olieprodukter kan i Portugal underkastes objektive og ikke-diskriminerende handelsmaessige forskrifter. De betingelser, som virksomhederne skal opfylde i henhold til disse forskrifter, skal imidlertid vaere afpasset efter udgangssituationen, som er forskellig for virksomheder, der allerede optraeder paa det portugisiske marked, og for virksomheder, som paabegynder distributionsvirksomhed i landet.  II  Henstillingens indhold  Af disse grunde og med forbehold af den holdning, som resultaterne af anvendelsen af denne henstilling maatte foranledige Kommissionen til at indtage senere, henstiller Kommissionen i medfoer af Tiltraedelsesaktens artikel 208, stk. 1, tredje afsnit, til Den Portugisiske Republik:  1. for 1987 at aabne et aarligt kontingent mindst svarende til foelgende maengder:  - Autobenzin: 395 138 tons  - Petroleum: 17 022 tons  - Gasolier: 672 182 tons  - Braendselsolier: 746 280 tons  i de efterfoelgende aar at haeve kontingenterne for det foregaaende aar med 10 %;  2. hvert halve aar at foretage en fordeling af kontingenterne, hver gang for halvdelen af det samlede kontingent for hvert produkt, idet der drages omsorg for, at saafremt en eller flere virksomheder ikke har udnyttet de maengder, de har faaet tildelt paa grundlag af kontingentet for foerste halvaar, fordeles de ikke udnyttede maengder paa ny og overfoeres til kontingentet for andet halvaar;  3. hvert halve aar at offentliggoere en meddelelse i den portugisiske statstidende til interesserede parter med angivelse af kontingentmaengden, sidste frist for indgivelse af en anmodning, adressen for indgivelsen af denne anmodning samt de gaeldende kriterier for fordelingen af kontingenterne;  4. at anvende kriterier for fordelingen af kontingenterne, hvori der baade tages hensyn til omfanget af de allerede etablerede virksomheders salgsnet og de af disse virksomheder afsatte maengder, og til etableringsplanerne og salgsprogrammerne for de nye virksomheder, som i 1985 ikke havde bevilling paa det portugisiske marked;  5. at sikre, at den samlede maengde, der tildeles samtlige nye virksomheder, ikke er mindre end 15 % af det samlede aabnede kontingent for det paagaeldende produkt, og at mindst halvdelen af den fastsatte aarlige forhoejelse tildeles disse nye virksomheder;  6. at sikre, at prisordningen for olieprodukter der importeres paa grundlag af kontingenterne, er forenelige med bestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 12, 30 og 95 samt Domstolens retspraksis paa omraadet;  7. for saa vidt angaar virksomhed inden for distribution af olieprodukter i Portugal, at udstede handelsforskrifter, hvorved der tages behoerigt hensyn til at sikre forsyningen at det portugisiske omraade, og som samtidig er objektive og ikke-diskriminerende.  Denne henstilling er rettet til Den Portugisiske Republik.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 22. december 1987.  Paa Kommissionens vegne  Peter SUTHERLAND  Medlem af Kommissionen


Avis juridique important

|

31990H0246

90/246/EØF: Rådets henstilling af 28. maj 1990 om iværksættelse af en politik med henblik på administrativ forenkling til fordel for små og mellemstore virksomheder i medlemsstaterne

EF-Tidende nr. L 141 af 02/06/1990 s. 0055 - 0056

*****  RAADETS  HENSTILLING  af 28. maj 1990  om ivaerksaettelse af en politik med henblik paa administrativ forenkling til fordel for smaa og mellemstore virksomheder i medlemsstaterne  (90/246/EOEF)  RAADET FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER -  som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 235,  som henviser til forslag fra Kommissionen (1),  som henviser til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),  som henviser til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3),  som henviser til foelgende resolutioner vedtaget af Raadet:  - resolution af 3. november 1986 om handlingsprogrammet for smaa og mellemstore virksomheder (SMV) (4) og erklaering om virksomhedernes administrative byrder  - resolution af 22. december 1986 om et handlingsprogram for oeget beskaeftigelse (5)  - resolution af 30. juni 1988 om forbedring af erhvervsklimaet og fremme af udviklingen af virksomheder, isaer smaa og mellemstore virksomheder i Faellesskabet (6),  som henviser til foelgende meddelelser fra Kommissionen:  - meddelelse om en erhvervspolitik for Faellesskabet  - meddelelse om administrativ forenkling i Faellesskabet  - tredje rapport om gennemfoerelsen af maalene i Faellesskabets handlingsprogram for smaa og mellemstore virksomheder  - meddelelse om administrative forenklinger foretaget af medlemsstaterne til fordel for Faellesskabets erhvervsliv, og  som tager foelgende i betragtning:  Der er paa EF-plan truffet en raekke foranstaltninger, der har til formaal at sikre erhvervslivet gode arbejdsvilkaar og isaer at forenkle lovgivningen og lette de administrative byrder for erhvervslivet, navnlig de smaa og mellemstore virksomheder;  det er noedvendigt, at de nationale, regionale og lokale forvaltninger traeffer tilsvarende foranstaltninger;  udveksling af information og sammenholdelse af erfaringer mellem medlemsstaterne indbyrdes har gjort det lettere at skabe et samlet overblik over de i de enkelte medlemsstater trufne foranstaltninger, navnlig naar dette samarbejde finder sted i faellesskabsregi;  en saadan fremgangsmaade foerer til en styrkelse af denne politik og derigennem til stoerre virkelyst;  arbejdet hen imod en administrativ forenkling maa dog hverken indebaere indgreb i handlefriheden, rokke ved eksistensgrundlaget for raadgivende organer, der er oprettet for at bidrage til demokratiske forhold inden for oekonomien, eller foere til mindre retssikkerhed for brugerne af den offentlige forvaltning;  der er allerede gjort en betydelig indsats for at forenkle love og forskrifter, modernisere de offentlige forvaltninger, uddanne personalet og oege tjenesteydelsernes kvalitet, men dette arbejde boer intensiveres -  HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE, AT DE:  1) ivaerksaetter programmer til administrativ forenkling til fordel for erhvervslivet med aktiv deltagelse af alle paa omraadet kompetente offentlige organer  2) sikrer, at ovennaevnte foranstaltninger omfatter baade nye lovforslag og den eksisterende lovgivning samt indebaerer ophaevelse af overfloedige love og tilpasning af den del af lovgivningen, der ikke laengere er i overensstemmelse med den oekonomiske og samfundsmaessige virkelighed  3) bestraeber sig paa, at der i forbindelse med alle udkast til love og administrative bestemmelser ogsaa foretages en indledende undersoegelse af, om de er noedvendige, effektive og forstaaelige, naar disse udkast er af en saadan art, at de vil oege virksomhedernes administrative byrder; undersoegelsen boer svare til den gennemgang af virkningerne af Faellesskabets retsforskrifter for isaer smaa og mellemstore virksomheder (SMV), som Kommissionen foretager (konsekvensanalyse)  4) i saerlig grad retter opmaerksomheden mod foelgende punkter:  a) modernisering af forvaltningens organisation, navnlig for de tjenestegrene, der staar i kontakt med erhvervslivet, med henblik paa at forbedre samarbejdet mellem de forskellige dele af forvaltningen og oege deres effektivitet samt fremme tempoet i deres sagsbehandling  b) forbedring af procedurerne gennem standardisering og ved brug af faerre formularer og erklaeringer inden for regnskabsvaesen, beskatning, sociale spoergsmaal, statistik mv.  c) eventuel oprettelse af raadgivningskontorer, der giver almen vejledning i, hvilke formaliteter der skal opfyldes ved oprettelsen af en virksomhed  d) udskiftning i stoerst muligt omfang af kravet om en formel beslutning med procedurer med stiltiende samtykke, saaledes at det forhold, at der ikke foreligger nogen reaktion fra de kompetente myndigheders side inden en given frist efter indgivelse af en ansoegning, kan betragtes som en godkendelse  e) forbedring af informationen til SMV, bl.a. ved offentliggoerelse af haandboeger, brochurer og oversigter over de offentlige myndigheders organisation  f) kodificering eller sammenskrivning af nationale lovtekster med henblik paa at goere lovgivningen mere forstaaelig for virksomhederne  g) om noedvendigt udvikling af foranstaltninger med saerligt sigte paa administrativ forenkling for SMV  5) opretter eller bevarer et raadgivende organ med repraesentanter for virksomhederne, herunder navnlig SMV, og forvaltningen med henblik paa at fremme forenklingen af de administrative procedurer og lovgivningen  6) gennemfoerer ovenstaaende uden at gribe ind i arbejdstageres og tredjeparters lovmaessige rettigheder  7) underretter Kommissionen om stoerre fremskridt inden for administrativ forenkling og om opstaaede problemer og foreslaaede initiativer, saaledes at Kommissionen kan soerge for, at alle medlemsstaterne har fuldstaendigt kendskab til udviklingen og mulighederne paa dette omraade;  OPFORDRER KOMMISSIONEN TIL:  a) at foere de punkter, der er indeholdt i denne henstilling, ud i livet i sin egen forvaltning og at underrette medlemsstaterne om de vigtigste fremskridt, der goeres  b) at foreslaa et program til undersoegelse af den eksisterende faellesskabsrets virkninger og til afgraensning af de omraader, hvor faellesskabsretten i saerlig grad virker belastende  c) at forenkle SMV's adgang til strukturfondene og til Faellesskabets forsknings- og udviklingsprogrammer samt til de oevrige faellesskabsprogrammer  d) at traeffe de noedvendige foranstaltninger til at hoere repraesentanter for virksomhederne om de forskellige elementer i programmet til administrativ forenkling  e) fortsat at forbedre konsekvensanalyserne i Kommissionen og at offentliggoere dem  f) at undersoege mulighederne for at mindske dobbeltarbejdet i forbindelse med de administrative formaliteter, som virksomhederne skal opfylde, naar de udoever deres virksomhed i et andet land, og  g) regelmaessigt at aflaegge rapport om faellesskabsforanstaltninger og nationale foranstaltninger med henblik paa administrativ forenkling.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 28. maj 1990.  Paa Raadets vegne  D. J. O'MALLEY  Formand  (1) EFT nr. C 189 af 26. 7. 1989, s. 17 og  EFT nr. C 101 af 21. 4. 1990, s. 8.  (2) EFT nr. C 15 af 22. 1. 1990, s. 363.  (3) EFT nr. C 298 af 27. 11. 1989, s. 53.  (4) EFT nr. C 287 af 14. 11. 1986, s. 1.  (5) EFT nr. C 340 af 31. 12. 1986, s. 2.  (6) EFT nr. C 197 af 27. 7. 1988, s. 6.


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Italyand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Italy, 2011-2014

text:
  EUROPA-KOMMISSIONEN
                                  Bruxelles, den 7.6.2011
                                  SEK(2011) 810 endelig
                Henstilling med henblik på
               RÅDETS HENSTILLING
     om Italiens nationale reformprogram for 2011
                  med Rådets udtalelse
om Italiens opdaterede konvergensprogram for 2011-2014
                {SEK(2011) 720 endelig}
 ---pagebreak---                                          Henstilling med henblik på
                                        RÅDETS HENSTILLING
                            om Italiens nationale reformprogram for 2011
                                            med Rådets udtalelse
                    om Italiens opdaterede konvergensprogram for 2011-2014
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk.
   2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af
   overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske
   politikker1, særlig artikel 5, stk. 3,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen2,
   som henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som har hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, og
   som tager følgende i betragtning:
   (1)     Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Europa-Kommissionens forslag
           til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget
           koordinering af de økonomiske politikker, som vil fokusere på nøgleområder, hvor der
           skal gøres en særlig indsats for at øge EU's potentiale for bæredygtig vækst og
           konkurrenceevne.
   (2)     Den 13. juli 2010 vedtog Rådet en henstilling om de overordnede retningslinjer for
           medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014), og den 21. ok-
           tober 2010 vedtog Rådet en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæf-
           tigelsespolitikker3, som tilsammen udgør de "integrerede retningslinjer". Medlems-
           staterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres
           nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.
   1
           EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
   2
           EUT C af , s. .
   3
           Opretholdt for 2011 ved Rådets afgørelse 2011/308/EU af 19. maj 2011.
DA                                                      2                                          DA
 ---pagebreak---    (3) Den 12. januar 2011 vedtog Kommissionen den første årlige vækstundersøgelse, som
       markerer starten på en ny cyklus med økonomisk styring i EU og det første
       europæiske halvår med forudgående og integreret politisk samordning, som er
       forankret i Europa 2020-strategien.
   (4) Den 25. marts 2011 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne for finanspolitisk
       konsolidering og strukturreformer (i overensstemmelse med Rådets konklusioner af
       15. februar og 7. marts 2011 og i forlængelse af Kommissionens årlige vækstunder-
       søgelse). Det understregede behovet for at prioritere genopretning af sunde budgetter
       og finanspolitisk holdbarhed, nedbringelse af ledigheden ved hjælp af arbejdsmarkeds-
       reformer og nye bestræbelser på at øge væksten. Det opfordrede medlemsstaterne til at
       omsætte disse prioriteter til konkrete foranstaltninger, der skal medtages i deres
       stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.
   (5) Den 25. marts 2011 opfordrede Det Europæiske Råd tillige de medlemsstater, der
       deltager i europluspagten, til at fremlægge deres tilsagn i så god tid, at de kan indgå i
       deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.
   (6) Den 27. april 2011 afleverede Italien sit opdaterede stabilitetsprogram for perioden
       2011-2014 og sit nationale reformprogram for 2011. For at tage hensyn til de
       indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.
   (7) Italiens økonomi havde lidt af struktursvagheder længe før den igangværende
       økonomiske og finansielle verdenskrise. Mellem 2001 og 2007 lå den gennemsnitlige
       realvækst i BNP omkring 1 %, altså kun det halve af gennemsnittet for euroområdet,
       og det skyldtes hovedsagelig træghed i produktivitetsudviklingen. Da denne udvikling
       berørte hele landet, blev de store økonomiske forskelle mellem regionerne ikke
       formindsket. Selvom økonomien ikke var præget af store interne ubalancer i den
       private sektor, ramtes den hårdt af den globale krise. Eksporten brød sammen, fulgt af
       investeringerne, og det fremkaldte en kraftig nedgang i det reale BNP på omkring 7 %
       i andet kvartal af 2008 og i andet kvartal af 2009. Efter at have været støt faldende
       igennem de foregående ti år steg den offentlige bruttogæld til 119 % ved udgangen af
       2010, hvilket også afspejler det kraftige fald i BNP. Beskæftigelsen faldt ikke nær så
       meget, holdt oppe som den blev af en statsstøttet ordning for arbejdstidsreduktion, så
       derfor steg arbejdsløsheden kun moderat i 2008-09. Med eksporten som lokomotiv
       begyndte økonomien at komme sig i anden halvdel af 2009, men det gik langsomt. På
       arbejdsmarkedet var situationen stadig skrøbelig i 2010: arbejdsløsheden stabiliserede
       sig omkring 8,5 % ved årets slutning. I lyset af den meget høje offentlige gældskvote
       førte Italien en passende forsigtig finanspolitik under krisen og afholdt sig fra at
       iværksætte en større finanspolitisk stimulering af økonomien, og derfor holdt det
       offentlige underskud sig under euroområdets gennemsnit i 2009-10.
   (8) Baseret på vurderingen af det opdaterede stabilitetsprogram i henhold til Rådets
       forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske
       scenario, der danner grundlag for programmet, er plausibelt. Programmet sigter mod at
       bringe underskuddet på de offentlige finanser ned under referenceværdien på 3 % af
       BNP frem til 2012; det skal ske ved fortsat tilbageholdenhed med udgifterne og øgede
       indtægter i kraft af bedre overholdelse af skattelovgivningen. Når der er rettet op på
       det uforholdsmæssigt store underskud, skal planen føre videre frem mod den
       mellemfristede målsætning om en strukturelt afbalanceret budgetstilling ved program-
       periodens udløb (2014) støttet af en forpligtelse på yderligere tilbageholdenhed med
DA                                             3                                                 DA
 ---pagebreak---         de primære udgifter. Programmet sigter mod, at den offentlige gældskvote skal toppe i
        2011 og derefter falde i stigende tempo i takt med et stigende primært overskud. Den
        årsgennemsnitlige finanspolitiske indsats i 2010-2012 er sat højere end de 0,5 % af
        BNP, som Rådet henstillede under proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt
        store underskud, og det planlagte tilpasningstempo er et godt stykke højere end
        foreskrevet i stabilitets- og vækstpakken. Realiseringen af ovennævnte underskuds- og
        gældsmål forudsætter en streng budgetgennemførelse, samtidig med at der er behov
        for yderligere oplysninger om de planlagte konsolideringsforanstaltninger for at øge
        programmets troværdighed.
   (9)  Den meget store offentlige gæld – omkring 120 % af BNP i 2011 – gør det uomgæn-
        geligt nødvendigt for Italien at føre en holdbar og troværdig konsolideringspolitik og
        vedtage strukturforanstaltninger for at sætte skub i væksten. I perioden frem til 2012
        kan stabilitetsprogrammets mål for underskuddet på de offentlige finanser og dermed
        afviklingen af det uforholdsmæssigt store underskud inden udgangen af 2012 kun
        realiseres, hvis de vedtagne foranstaltninger gennemføres uindskrænket. Hvis for
        eksempel indtægterne fra forbedret overholdelse af skattelovgivningen bliver mindre
        end budgetteret, eller hvis der opstår vanskeligheder med at fastholde den planlagte
        begrænsning i kapitaludgifterne, må der træffes yderligere foranstaltninger. For 2013-
        2014 fastsættes det i de nye treårige budgetrammer, at de konkrete foranstaltninger til
        støtte for stabilitetsprogrammets konsolideringsindsats skal vedtages i oktober 2011.
        Selvom budgetrammerne er blevet styrket væsentligt i de senere år, er det hensigten at
        fremme den finanspolitiske disciplin og styrke troværdigheden af den mellemfristede
        budgetstrategi ved at indføre bindende udgiftslofter og yderligere forbedre
        budgetovervågningen i alle dele af den offentlige sektor.
   (10) Trods en forholdsvis stærk jobskabelse i årene før krisen udviser det italienske
        arbejdsmarked en række strukturelle svagheder. Ansatte med tidsubegrænsede
        kontrakter har større beskyttelse end løst eller midlertidigt ansatte, og især hvis de er
        officielt registreret som selvstændigt erhvervsdrivende, men reelt står i et almindeligt
        ansættelsesforhold. For de førstnævntes vedkommende tillader arbejdsmarkeds-
        lovgivningen kun i ganske få tilfælde kollektive afskedigelser og afskedigelser af
        økonomiske grunde. Samtidig er det ikke alle arbejdstagere, der får en tilstrækkelig
        understøttelse, når de mister deres arbejde, da opdelingen af arbejdsmarkedet
        modsvares af et opsplittet system for arbejdsløshedsunderstøttelse. For unge under 25
        år nåede arbejdsløsheden i 2010 op på 27,8 %, med en skæv geografisk fordeling, som
        betød, at ungdomsarbejdsløsheden var dobbelt så stor i syd som i nord. Muligheden
        for at oprette lære- og uddannelsespladser udnyttes ikke nok. En meget nyttig og
        nødvendig ting som et fælles, landsdækkende system for attestering af færdigheder og
        anerkendelse af faglige uddannelsesstandarder findes ikke, og det hæmmer
        arbejdskraftens mobilitet og beskæftigelsesmulighederne i hele Italien.
        Arbejdsformidlingskontorernes effektivitet kan forbedres, især i egne med stor
        arbejdsløshed. Endelig er sort arbejde stadig et udbredt fænomen i Italien.
   (11) Italiens stadige tab af konkurrenceevne siden 1990'erne gør det vigtigt at koble løn-
        udviklingen til produktivitetsvæksten. Her kan lokale forhandlinger på virksomheds-
        niveau få væsentlig betydning, ligesom de kan være med til at rette op på regionale
        arbejdsmarkedsskævheder. 2009-reformen af overenskomstforhandlingssystemet gav
        bl.a. mulighed for "åbningsklausuler" (dvs. afvigelser fra den sektorløn, der er aftalt på
        landsplan), men de har endnu ikke vundet større udbredelse.
DA                                              4                                                  DA
 ---pagebreak---    (12) Kvindernes beskæftigelsesfrekvens ligger over 20 procentpoint under mændenes i hele
        landet. I syd var det kun knap en tredjedel af kvinderne mellem 20 og 64, der var i
        beskæftigelse i 2009, og det skyldtes både relativt lavere erhvervsfrekvens og højere
        ledighed. Italien har ret høj skat på arbejde, og det mindsker incitamentet, især for
        forsørgelsesberettigede ægtefæller, til at øge udbuddet af arbejdskraft og hæmmer
        virksomhedernes efterspørgsel efter arbejdskraft. For at bidrage til øget kvindelig
        erhvervsfrekvens gør det nationale reformprogram brug af den plan, der blev vedtaget
        i 2010 for at samordne de forskellige forvaltningsniveauers indsats for at gøre det
        lettere at forene arbejds- og familielivet. Regeringen har for nylig indført
        skattelettelser til virksomheder, der ansætter ugunstigt stillede arbejdstagere, herunder
        arbejdstagere i brancher eller fag med særlig stor kønsskævhed, i arbejdsløsheds-
        plagede regioner. Programmet annoncerer også en reform af skattesystemet for gradvis
        at flytte skattebyrden fra arbejdskraft til forbrug, hvilket ville kunne bidrage til at øge
        beskæftigelsen.
   (13) Trods den senere tids indsats for at forbedre erhvervsklimaet i Italien og gøre den
        offentlige forvaltning mere præstationsorienteret og ansvarlig er der stadig store
        omkostninger forbundet med at drive en forretning, især i syd, sammenlignet med
        forholdene andre steder i EU. Der er stadig et betydeligt behov for at rense ud i de
        bureaukratiske og administrative hindringer på produkt- og servicemarkederne, især i
        de liberale erhverv. I 2009 blev der fremsat forslag om en "årlig konkurrencelov" som
        et lovgivningsredskab til at øge konkurrencen og styrke forbrugerbeskyttelsen, men
        den er ikke vedtaget endnu. Den tid, det tager at gennemtvinge kontrakter, er endnu en
        svaghed ved Italiens erhvervsklima. Andre kilder til finansiering af virksomhedsvækst
        end banker er stadig temmelig sjældne i Italien, især for smv'er. Især spiller
        egenkapitalfinansiering og risikovillig kapital fortsat en beskeden rolle, selvom det er
        gode metoder til at fremme vækst i virksomheders størrelse, ekspansion mod nye
        globale markeder og bedre selskabsledelse.
   (14) Udgifterne til F&U er kun steget beskedent gennem de sidste ti år. F&U-intensiteten er
        derfor stadig ringe, omkring 1,27 % af BNP, og et godt stykke under EU-
        gennemsnittet (1,90 %). Dette skyldes især den lave industriforskning, idet F&U-
        intensiteten i virksomhederne kun ligger på 0,64 % af BNP sammenlignet med et
        gennemsnit for EU-27 på 1,23 %. Intensiteten for risikovillig kapital er også meget
        lav. Det nationale reformprogram indeholder flere elementer, herunder tidsbegrænsede
        skattelettelser for virksomheder, der investerer i forskningsprojekter på universiteter
        eller andre institutioner i den offentlige sektor, men det mål på 1,53 % af BNP, der er
        fastsat for F&U-intensiteten, ligger kun lige over det nuværende niveau.
   (15) Italien er med cirka 8 % af hele EU's samhørighedsbudget i årene 2007-2013 den
        tredjestørste modtager af midler fra samhørighedsfondene. Midtvejs gennem
        programperioden er kun 16,8 % af EU-midlerne faktisk mobiliseret, og tallet er meget
        lavere i de sydlige konvergensregioner.
   (16) Italien har afgivet en række tilsagn i europluspagten4. Det nationale reformprogram
        nævner en række nylig vedtagne foranstaltninger og skitserer hovedtrækkene i
        fremtidige reformplaner, som skal forbedre de offentlige finansers holdbarhed og den
        finansielle stabilitet, fremme konkurrencen og øge beskæftigelsen i overensstemmelse
   4
        Nærmere oplysninger om tilsagnene i europluspagten kan findes i SEK(2011) 720.
DA                                                  5                                               DA
 ---pagebreak---           med europluspagtens principper. Et væsentligt nyt tilsagn, der specifikt har til formål
          at opfylde pagten, går ud på, at regeringen vil ændre forfatningen for at styrke
          budgetdisciplinen. Disse elementer er blevet vurderet og taget i betragtning i
          henstillingerne.
   (17)   Kommissionen har vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram,
          herunder Italiens tilsagn under europluspagten5. Den har ikke blot taget hensyn til
          deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Italien, men
          også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da
          der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Den Europæiske Union,
          ved at der fra EU-niveau ydes bidrag til kommende nationale beslutninger. På denne
          baggrund er det Kommissionens opfattelse, at Italiens konsolideringsplan for 2011-14
          er troværdig frem til 2012, mens den bør underbygges med konkrete foranstaltninger
          for 2013-14, således at den meget store offentlige gæld kommer ind på en stabilt
          faldende kurs. Det nationale reformprogram skitserer et omfattende sæt af initiativer
          på alle områder af Europa 2020-strategien, men yderligere foranstaltninger anses for at
          være nødvendige som middel mod gamle strukturelle svagheder, som krisen har
          forværret. For at øge Italiens potentiale for vækst og jobskabelse og sætte skub i de
          sydlige regioners indhentningsproces bør der tages yderligere skridt i 2011-2012 for at
          forbedre arbejdsmarkedets funktionsevne, åbne service- og produktmarkederne for
          mere konkurrence, forbedre erhvervsklimaet, styrke forsknings- og innovations-
          politikken og fremme en hurtigere og bedre udnyttelse af EU's samhørighedsmidler.
   (18)   På baggrund af denne vurdering og under hensyntagen til Rådets henstilling af 2. juni
          2010 i medfør af artikel 126, stk. 7, i traktaten om Den Europæiske Unions
          funktionsmåde har Rådet undersøgt 2011-opdateringen af Italiens stabilitetsprogram,
          og Rådets udtalelse6 afspejles især i henstillingens nr. 1) nedenfor. Under hensyntagen
          til Det Europæiske Råds konklusioner af 25. marts 2011 har Rådet gennemgået
          Italiens nationale reformprogram,
   HENSTILLER, at Italien træffer foranstaltninger i perioden 2011-2012 med henblik på
   følgende:
   1)       Den planlagte finanspolitiske konsolidering bør gennemføres i 2011 og 2012 for at
            sikre, at det uforholdsmæssigt store underskud afvikles. Eventuelle budgetforbed-
            ringer ud over forventningerne bør udnyttes til at nedbringe underskud og gæld
            hurtigere, og regeringen bør stå klar til at forhindre skred i budgetgennemførelsen.
            Målene for 2013-14 bør støttes med konkrete foranstaltninger truffet senest i oktober
            2011 efter planen i de nye flerårige budgetrammer. Disse rammer bør styrkes ved
            indførelse af bindende budgetlofter og bedre overvågning af alle dele af den
            offentlige sektor.
   2)       Der bør træffes foranstaltninger for at bekæmpe opsplitningen af arbejdsmarkedet
            ved at revidere udvalgte aspekter af lovgivningen om ansættelsessikkerhed og ved at
            iværksætte en omfattende reform af det i øjeblikket opsplittede system for
            arbejdsløshedsunderstøttelse. Indsatsen mod sort arbejde bør intensiveres. Derudover
            bør der tages skridt til at få flere kvinder ud på arbejdsmarkedet ved at øge udbuddet
   5
          SEK(2011) 720.
   6
          Jf. artikel 5, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97.
DA                                                           6                                     DA
 ---pagebreak---           af muligheder for børnepasning i hele landet og ved at tilvejebringe budgetneutrale
          økonomiske incitamenter for ægtefæller til at tage arbejde.
   3)     På grundlag af loven fra 2009 om reform af overenskomstforhandlingssystemet og
          efter høring af arbejdsmarkedets parter i overensstemmelse med national praksis bør
          der tages skridt til at fremme en bedre overensstemmelse mellem løn- og
          produktivitetsudviklingen og vilkårene på lokalt niveau og på virksomhedsniveau.
   4)     Der bør træffes foranstaltninger for at øge konkurrencen i servicesektoren, især inden
          for de liberale erhverv. Den "årlige konkurrencelov" bør vedtages i 2011 under
          hensyntagen til anbefalingerne fra antitrustmyndigheden. Retssager om kontraktgen-
          nemtvingelse bør gennemføres hurtigere. Der bør tages skridt til at fremme smv'ers
          adgang til kapitalmarkederne ved at fjerne reguleringsmæssige hindringer og
          nedsætte omkostningerne.
   5)     Rammerne for den private sektors investeringer i forskning og innovation bør
          forbedres gennem udvidet anvendelse af skattemæssige incitamenter, bedre
          betingelser for risikovillig kapital og støtte til innovative indkøbsordninger.
   6)     Der bør tages skridt til at fremskynde vækstfremmende udgifter med tilskud fra
          samhørighedsfondene for at indsnævre de vedholdende forskelle mellem regionerne
          ved at forbedre den administrative kapacitet og den politiske styring. Forpligtelser
          indgået i den nationale strategiske referenceramme med hensyn til størrelsen af
          ressourcerne og kvaliteten af udgifterne bør respekteres.
   Udfærdiget i Bruxelles, den
                                                På Rådets vegne
                                                Formand
DA                                                 7                                             DA