title: Henstilling nr. P1 af 12. juni 2009 om Gottardo-dommen, hvorefter rettigheder, som indenlandske arbejdstagere er omfattet af i henhold til en bilateral overenskomst om social sikring indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland, også skal gælde for statsborgere fra andre medlemsstater (Tekst af relevans for EØS og for EF/Schweiz-aftalen)

text:
               24.4.2010

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 106/47

         HENSTILLING Nr. P1
   af 12. juni 2009
   om Gottardo-dommen, hvorefter rettigheder, som indenlandske arbejdstagere er omfattet af i henhold til en bilateral overenskomst om social sikring indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland, også skal gælde for statsborgere fra andre medlemsstater
   (Tekst af relevans for EØS og for EF/Schweiz-aftalen)
   2010/C 106/14
   DEN ADMINISTRATIVE KOMMISSION FOR KOORDINERING AF SOCIALE SIKRINGSORDNINGER —
   som henviser til artikel 72, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (1), i henhold til hvilken den har til opgave at behandle ethvert administrativt spørgsmål eller fortolkningsspørgsmål, der opstår i forbindelse med bestemmelserne i forordning (EF) nr. 883/2004 og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 987/2009 af 16. september 2009 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (2),
   som henviser til artikel 72, litra c), i forordning (EF) nr. 883/2004, hvorefter den har til opgave at fremme og udvikle samarbejdet mellem medlemsstaterne og deres institutioner på den sociale sikrings område, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Forordning (EF) nr. 883/2004, som er vedtaget med hjemmel i traktatens artikel 42 og 308, bidrager væsentligt til, at traktatens grundlæggende frihedsrettigheder kan realiseres.

               (2)

               Princippet i traktatens artikel 39 om, at der ikke må forskelsbehandles på grundlag af nationalitet, er af særdeles stor betydning for arbejdskraftens frie bevægelighed. Det indebærer afskaffelse af enhver forskelsbehandling mellem fastboende arbejdstagere i medlemsstaterne og vandrende arbejdstagere, for så vidt angår beskæftigelse, aflønning og øvrige arbejdsvilkår.

               (3)

               I Gottardo-sagen (3), tog Domstolen konsekvensen af princippet i traktatens artikel 39. Sagen omhandlede en person, som havde bopæl i Fællesskabet, og som havde arbejdet i Frankrig, Italien og Schweiz. Den pågældende person havde ikke optjent tilstrækkelige rettigheder til at blive tilkendt pension i Italien og anmodede derfor om, at de perioder, hvor hun havde været forsikret i Schweiz og Italien, blev lagt sammen efter den regel, som i henhold til den bilaterale overenskomst mellem Italien og Schweiz gælder for statsborgere fra disse lande.

               (4)

               Domstolen erklærede, at når en medlemsstat indgår en bilateral overenskomst om social sikring med et tredjeland, hvorefter forsikringsperioder, der er tilbagelagt i det pågældende land, skal tages i betragtning med henblik på at erhverve ret til ydelser ved alderdom, følger det af det grundlæggende princip om ligebehandling, at denne medlemsstat skal indrømme statsborgere fra de øvrige medlemsstater de samme rettigheder som dem, statens egne statsborgere er blevet tillagt i medfør af overenskomsten, medmindre staten har en objektiv begrundelse for sin afvisning (punkt 34).

               (5)

               I denne forbindelse bemærkede Domstolen, at dens fortolkning af begrebet »lovgivning« i artikel 1, litra j), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 (4) (den nuværende artikel 1, litra l), i forordning (EF) nr. 883/2004) ikke kan have til følge, at medlemsstaterne fritages for at overholde ligestillingsprincippet i traktatens artikel 39.

               (6)

               I den pågældende sag udtalte Domstolen, at en forrykkelse af ligevægten og gensidigheden i den bilaterale overenskomst, der var indgået mellem medlemsstaten og et tredjeland, ikke udgjorde en objektiv grund til, at den medlemsstat, der var part i overenskomsten, kunne afvise at udstrække de rettigheder, som medlemsstatens egne statsborgere kunne udlede af overenskomsten, til også at omfatte de andre medlemsstaters statsborgere.

               (7)

               Domstolen godtog heller ikke de indvendinger angående en eventuel stigning i de økonomiske byrder og de administrative vanskeligheder i forbindelse med samarbejdet med de kompetente myndigheder i tredjelandet, som den medlemsstat, der er part i den bilaterale overenskomst, havde fremført som begrundelse for ikke at have overholdt sine forpligtelser i henhold til traktaten.

               (8)

               Det er vigtigt at uddrage alle konsekvenser af denne dom, som har meget stor betydning for EU-statsborgere, som opholder sig i en anden medlemsstat i medfør af retten til fri bevægelighed.

               (9)

               Det skal derfor præciseres, at bilaterale overenskomster om social sikring indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland skal fortolkes således, at de rettigheder, der gælder statsborgere i den medlemsstat, der er part i overenskomsten, i princippet gælder enhver EU-statsborger, der befinder sig i en set ud fra en objektiv vurdering tilsvarende situation.

               (10)

               Ud over at sikre en ensartet anvendelse i konkrete tilfælde af den retspraksis, der kommer til udtryk i Gottardo-sagen, er der behov for en gennemgang af de eksisterende bilaterale overenskomster. I denne henseende hedder det i traktatens artikel 307 om overenskomster indgået før den 1. januar 1958, at »den eller de pågældende medlemsstater [bringer] alle egnede midler i anvendelse med henblik på at fjerne de konstaterede uoverensstemmelser«, medens traktatens artikel 10, for så vidt angår overenskomster indgået efter den 1. januar 1958 eller på datoen for medlemsstaternes tiltrædelse af Det Europæiske Fællesskab, foreskriver disse medlemsstater, at »de afholder sig fra at træffe foranstaltninger, der er egnede til at bringe virkeliggørelsen af denne traktats målsætning i fare«.

               (11)

               Det er vigtigt at minde om, at nye bilaterale overenskomster om social sikring indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland skal indeholde en udtrykkelig reference til princippet om forbud mod at forskelsbehandle en statsborger fra en anden medlemsstat på grundlag af nationalitet, når denne i henhold til retten til fri bevægelighed har opholdt sig i den medlemsstat, der er part i den pågældende overenskomst.

               (12)

               Anvendelsen af Gottardo-dommen på individuelle tilfælde afhænger i vid udstrækning af samarbejdet med tredjelande, eftersom det påhviler disse lande at attestere de forsikringsperioder, som den pågældende person har tilbagelagt der.

               (13)

               Det bør henhøre under Den Administrative Kommission at behandle dette spørgsmål, eftersom Gottardo-dommen vedrører anvendelse af ligestillingsprincippet på området for social sikring.
               Beslutningen i sagen er truffet på de i artikel 71, stk. 2, i forordning (EF) nr. 883/2004 fastsatte betingelser —

         HENSTILLER FØLGENDE TIL DE KOMPETENTE MYNDIGHEDER OG INSTITUTIONER:

               1.

               I medfør af princippet om ligebehandling og afskaffelse af forskelsbehandling af indenlandske arbejdstagere og arbejdstagere med statsborgerskab i en anden medlemsstat, som har gjort brug af deres ret til fri bevægelighed efter traktatens artikel 39, gælder pensionsrettigheder, som arbejdstagerne og selvstændige erhvervsdrivende i en medlemsstat er omfattet af i henhold til en overenskomst om social sikring indgået mellem den pågældende medlemsstat og et tredjeland, principielt også arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, som er statsborgere i en anden medlemsstat, og som befinder sig i en set ud fra en objektiv vurdering tilsvarende situation som de nationale arbejdstagere.

               2.

               De nye bilaterale overenskomster om social sikring, der indgås mellem en medlemsstat og et tredjeland, bør indeholde en udtrykkelig henvisning til princippet om ikke at diskriminere på grund af nationalitet mod statsborgere fra en anden medlemsstat, som har benyttet sig af deres ret til fri bevægelighed i den medlemsstat, som er part i den pågældende overenskomst.

               3.

               Medlemsstaterne underretter myndighederne i de lande, hvormed de har indgået bilaterale overenskomster om social sikring, hvis bestemmelser kun omfatter statsborgere, om konsekvenserne af Gottardo-dommen og anmoder dem om at samarbejde med henblik på anvendelsen af Domstolens afgørelse. De medlemsstater, som har indgået bilaterale overenskomster med et og samme tredjeland, kan i fællesskab træffe foranstaltninger med henblik på fremsættelse af anmodninger om samarbejde. Det giver sig selv, at et sådant samarbejde er tvingende nødvendigt, hvis retspraksis skal efterleves.

               4.

               Denne henstilling offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende. Den finder anvendelse fra datoen for ikrafttrædelsen af forordning (EF) nr. 987/2009.

         Gabriela PIKOROVÁ

            Formand for Den Administrative Kommission

      (1)  EUT L 166 af 30.4.2004, s. 1.

      (2)  EUT L 284 af 30.10.2009, s. 1.

      (3)  Dom af 15.1.2002 i sag C-55/00, Elide Gottardo mod Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Sml. 2002 I, s. 413.

      (4)  EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2.


				|

		52012DC0314

			Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om Belgiens nationale reformprogram for 2012 og med Rådets udtalelse om Belgiens stabilitetsprogram for 2012-2015 /* COM/2012/0314 final - 2012/ () */

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Belgiens nationale reformprogram for 2012
og med Rådets udtalelse om Belgiens stabilitetsprogram for 2012-2015
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt
overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], særlig
artikel 5, stk. 2,
som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets
forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og
korrektion af makroøkonomiske ubalancer[2],
særlig artikel 6, stk. 1,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[3],
som henviser til beslutninger fra
Europa-Parlamentet[4],

som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)       Den 26. marts 2010 godkendte
Det Europæiske Råd Europa-Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og
beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget koordinering af de økonomiske
politikker, som vil fokusere på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats
for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)       Den 13. juli 2010 vedtog
Rådet en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og
Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse
om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[5], som
tilsammen udgør de "integrerede retningslinjer". Medlemsstaterne blev
opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres
nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.
(3)       Den 12. juli 2011 vedtog
Rådet en henstilling om Belgiens nationale reformprogram for 2011 og afgav en
udtalelse om Belgiens opdaterede stabilitetsprogram for 2011-2014.
(4)       Den 23. november 2011 vedtog
Kommissionen den anden årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det
andet europæiske semester med forudgående og integreret politisk samordning,
som er forankret i Europa 2020-strategien. Den 14. februar 2012 vedtog
Kommissionen på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om
varslingsmekanismen[6],
hvori Belgien blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der ville
blive gennemført en dybtgående undersøgelse.
(5)       Den 2. marts 2012 tilsluttede
Det Europæiske Råd sig prioriteterne for sikringen af finansiel stabilitet,
finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede
behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk
konsolidering, at genetablere normale lånemuligheder for erhvervslivet, at
fremme vækst og konkurrenceevne, at håndtere arbejdsløsheden og de sociale
følger af krisen og at modernisere den offentlige forvaltning.
(6)       Den 2. marts 2012 opfordrede
Det Europæiske Råd tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til
at fremlægge deres tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets-
eller konvergensprogrammer og deres nationale reformprogrammer.
(7)       Den 30. april 2012 afleverede
Belgien sit stabilitetsprogram for perioden 2012-2015 og sit nationale
reformprogram for 2012. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem
de to programmer er de blevet vurderet samtidig. Kommissionen har også i en
dybtgående undersøgelse i henhold til artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011
vurderet, om Belgien er påvirket af makroøkonomiske ubalancer. Kommissionen
konkluderede i sin dybtgående undersøgelse[7], at Belgien befinder sig i en situation med
en ekstern ubalance, som dog ikke er uforholdsmæssigt stor.
(8)       På baggrund af vurderingen af
2012-stabilitetsprogrammet i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 er
Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske scenario, der ligger til grund
for budgetfremskrivningerne i stabilitetsprogrammet er plausibelt for 2012 og
2013 og optimistisk for 2014 og 2015, eftersom det regner med en væsentligt
større BNP-vækst end de seneste skøn over vækstpotentialet i Kommissionens
prognoser fra foråret 2012. Den budgetstrategi, der er skitseret i programmet,
sigter mod at få underskuddet ned under 3 % af BNP i 2012 (fra 3,7 %
af BNP i 2011 til 2,8 % af BNP) og til nul i 2015. Programmet bekræfter
det forrige mellemfristede budgetmål, som var et strukturelt overskud på 0,5 %
af BNP, hvad der er en tilfredsstillende afspejling af kravene i stabilitets-
og vækstpagten. Det nominelle underskud, der planlægges med i 2012, er i
overensstemmelse med den frist, Rådet har sat for afvikling af det
uforholdsmæssigt store underskud, og den planlagte finanspolitiske indsats er i
overensstemmelse med henstillingen proceduren i forbindelse med
uforholdsmæssigt store underskud om en indsats, der giver en årsgennemsnitlig
strukturel forbedring på ¾ % af BNP. Efter indregning af diskretionære
foranstaltninger på indtægtssiden er den planlagte vækst i den offentlige
sektors udgifter i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagtens
udgiftsreferencesats i 2013 til 2015, men ikke i 2012. På grundlag af den
(genberegnede) strukturelle budgetsaldo[8],
skulle den strukturelle saldo ifølge programmet udvise en forbedring på 1,1
procentpoint af BNP i 2012, og omkring 0,8 % af BNP i gennemsnit fra 2013
til 2015. Der ligger imidlertid en risiko deri, at de yderligere
foranstaltninger, der skal træffes fra 2013 og fremefter, endnu ikke er
specificeret, og at det makroøkonomiske scenario fra 2014 og fremefter er for
optimistisk. Den offentlige gæld, som med 98,0 % af BNP i 2011 ligger
væsentligt over 60 %-tærsklen, skal efter programmet stabilisere sig og
derefter falde til 92,3 % i 2015, hvad der ville være et tilstrækkeligt
fremskridt hen imod at opfylde stabilitets- og vækstpagtens referencesats for
gældsreduktion. Dertil kommer, at de implicitte forpligtelser, som skyldes de
garantier, der er givet til finanssektoren, er ualmindeligt store. Den
regelbaserede, flerårige ramme for de offentlige budgetter kunne navnlig på
udgiftssiden have brug for håndhævelsesmekanismer og/eller tilsagn fra
regionerne og fællesskaberne og fra de lokale instanser for at sikre, at de
opfylder de underskudsmål, de har fået tildelt.
(9)       Der bør tages fat om
omkostningerne som følge af aldring, og der bør udvirkes en strukturel nedgang
i underskuddet for at reducere den store offentlige gæld. Den nye føderale
regering blev i december 2011 enig om en reform af det belgiske
aldersrelaterede sociale sikringssystem. Det er nu nødvendigt med en effektiv
implementering og overvågning af de indledte lovreformer for at hæve den reelle
tilbagetrækningsalder. At underbygge reformen af aldersrelateret social sikring
med foranstaltninger, som kan fremme aktiv aldring og længere tid på
arbejdsmarkedet er af afgørende betydning, og andre reformer, f.eks. at knytte
den lovfæstede tilbagetrækningsalder sammen med den forventede levetid, vil
også kunne bidrage til, at dette mål nås.
(10)     Det belgiske finanssystem står
stadig over for betydelige udfordringer. Omstruktureringen af de belgiske
banker er ikke forbi, og statsstøtten i 2008-2009, der var en reaktion på
finanskrisen, er stadig ikke betalt helt tilbage. På grund af det høje
garantiniveau er risiciene for banksektoren og den offentlige sektor desuden
indbyrdes forbundne.
(11)     Betalingsbalancen bliver
gradvis dårligere og dårligere. Forbedringen af balancen i handlen med
tjenesteydelser kan ikke opveje forringelsen af varehandelsbalancen. Den
belgiske vareeksport har tabt terræn, ikke blot på grund af ekspansionen i
verdenshandelen, men også i forhold til andre lande i euroområdet og
euroområdet i gennemsnit, og det tyder på en ugunstig indenlandsk udvikling i
enhedslønomkostningerne sammenlignet med Belgiens vigtigste handelspartnere
(NL, FR, DE) og med euroområdet som helhed. På grund af det automatiske
lønindekseringssystem vil regeringen, til trods for bestræbelserne på at
begrænse reallønnen til højst 0,3 % i perioden 2011-2012, sikkert ikke
have kunnet forhindre, at nominallønnen stiger mere end i nabolandene. Selvom produktiviteten
er høj, vokser den kun svagt, og desuden er omkostningerne til mellemliggende
input, især til energi, høje. Detailpriserne for gas og elektricitet er blevet
fastfrosset for at begrænse inflationen, men der er ikke truffet konkrete
foranstaltninger hvad angår en reform af selve lønforhandlings- og
lønindekseringssystemet. F&U-intensiteten hos den private sektor er
stagneret i de senere år, og manglen på kvalificerede fagfolk, især
videnskabsfolk og ingeniører, kan blive en alvorlig hindring for yderligere at
kunne forbedre innovationsresultaterne for den belgiske økonomi.
(12)     Der er truffet strukturelle
foranstaltninger for at øge beskæftigelsen blandt yngre og ældre arbejdstagere
og få flere ledige ind i arbejdsstyrken. Belgien har sat en omfattende reform
af arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet i gang. Men strukturproblemerne på
arbejdsmarkedet varer ved, og der kan gøres mere for at løse dem. At få flere
til at deltage i livslang læring og fortsætte reformerne inden for
erhvervsuddannelserne har afgørende betydning, hvis den aktive arbejdsmarkedspolitik
skal blive mere effektiv, især for ældre arbejdstagere og ugunstigt stillede
grupper, f.eks. mennesker med indvandrerbaggrund. Der er ikke gjort særlige
fremskridt hvad angår en reduktion af skattebyrden på arbejdskraft. Der blev i
juni 2011 indført en ny skattelempelse for de laveste lønninger, men det har
ikke været tilstrækkeligt til at afhjælpe den betydelige arbejdsløshedsfælde,
der findes nederst på lønskalaen. Man har ikke flyttet en del af skattebyrden
over fra arbejdskraft til forbrug og/eller miljøafgifter.
(13)     Priserne på mange varer og
tjenesteydelser er generelt højere end i andre medlemsstater, hvilket afspejler
et svagt konkurrencepres – specielt i detailsektoren og i netværksindustrierne
– og svage tilsynsrammer. I detailsektoren er adgangshindringerne og de
operationelle restriktioner fortsat store. Især er der konkurrencebegrænsende
forskrifter, som stadig begrænser åbningstiderne, beskytter etablerede
virksomheder mod ny indtræden på markedet og hæmmer spredningen af nye
forretningsmodeller og teknologier. Et almindeligt konkurrenceproblem i
netværkssektorerne i Belgien er de etablerede virksomheders stærke stilling og
de store adgangshindringer i sammenligning med situationen i andre
medlemsstater, hvilket betyder, at tidligere monopolhavere i disse sektorer
stadig kan opkræve højere priser, end hvad der ville have været muligt på et
konkurrencebaseret marked. Den belgiske konkurrencemyndighed er ved at blive
omdannet, men det er stadig uklart, om den nye myndighed vil blive
tilstrækkeligt uafhængig og få passende ressourcer.
(14)     Selv om Belgien er godt på vej
til at nå målet om at øge andelen af vedvarende energi i økonomien, så er der
så godt som ingen fremskridt gjort i retning af at nå målet om en reduktion af
drivhusgasserne på 15 % inden for ikke-kvotebelagte sektorer[9]. Belgien
har ikke truffet tilstrækkelige foranstaltninger eller taget politiske
initiativer i 2011 til at afhjælpe denne situation.
(15)     Belgien har givet en række
tilsagn under europluspagten. Disse tilsagn og implementeringen af tilsagnene
fra 2011 vedrører forbedring af konkurrenceevnen, forøgelse af
beskæftigelsesraten, fremme af de offentlige finansers bæredygtighed og
styrkelse af den finansielle stabilitet. Kommissionen har vurderet
gennemførelsen af tilsagnene under europluspagten. Resultaterne af denne
vurdering er der taget hensyn til i henstillingerne.
(16)     Inden for rammerne af det
europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af
Belgiens økonomiske politik. Den har vurderet både stabilitetsprogrammet og det
nationale reformprogram og forelagt en dybtgående undersøgelse. Den har ikke
blot taget hensyn til deres relevans for at opnå en holdbar finanspolitik og
samfundsøkonomisk politik i Belgien, men også til, i hvor høj grad de er i
overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at
styrke den samlede økonomiske styring i Den Europæiske Union, ved at der fra
EU-niveau ydes bidrag til kommende nationale beslutninger. Dens henstillinger
under det europæiske semester er afspejlet i henstilling 1-7 nedenfor.
(17)     På baggrund af denne vurdering
har Rådet undersøgt Belgiens 2012-stabilitetsprogram, og Rådets udtalelse[10] fremgår
især af henstilling 1 nedenfor.
(18)     På baggrund af resultaterne af
Kommissionens dybtgående undersøgelse og denne vurdering har Rådet undersøgt
Belgiens nationale reformprogram for 2012 og Belgiens stabilitetsprogram. Dets
henstillinger i henhold til artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 fremgår
især af henstilling 1, 4, 5 og 6 nedenfor,
HENSTILLER, at Belgien i perioden
2012-2013 tager skridt til:
1.           at gennemføre budgettet for
2012 for at sikre, at det uforholdsmæssigt store underskud afvikles inden
udgangen af 2012. Desuden bør Belgien specificere de foranstaltninger, der er
nødvendige for at gennemføre budgetstrategien i 2013 og senere, og derved
sikre, at det uforholdsmæssigt store underskud rettes varigt op, at der gøres
tilfredsstillende fremskridt hen imod de mellemfristede budgetmål, inklusive
overholdelse at udgiftsreferencesatsen, og at der gøres fremskridt hen imod
efterlevelse af referencesatsen for gældsreduktion. De finanspolitiske rammer
bør justeres for at sikre, at budgetmålene bliver bindende på føderalt og subføderalt
niveau, og for at gøre det mere gennemskueligt, hvordan byrderne fordeles og de
forskellige forvaltningsniveauer står til regnskab.
2.           fortsat at forbedre de
offentlige finansers langsigtede bæredygtighed ved at dæmme op for de
aldersrelaterede udgifter, herunder sundhedsudgifterne. Især bør reformen af
efterløns- og pensionsordninger gennemføres, ligesom der bør indføres
foranstaltninger, som knytter den lovfæstede pensionsalder til stigningen i den
forventede levetid.
3.           at tilføre de svageste banker
yderligere kapital for at styrke banksektoren, så den kan spille sin normale
rolle med at låne penge til erhvervslivet.
4.           at reformere lønforhandlings-
og dyrtidsreguleringssystemet med det formål at øge jobskabelsen og
konkurrenceevnen i samråd med arbejdsmarkedets parter og i overensstemmelse med
national praksis. Som et første skridt bør det sikres, at lønstigningerne i
højere grad afspejler udviklingen i arbejdskraftens produktivitet og i
konkurrenceevnen ved i) at sikre, at mekanismer til efterfølgende korrektion,
der er fastsat i 'lønnormen', gennemføres, og fremme indgåelse af altomfattende
overenskomster for at forbedre omkostningskonkurrenceevnen, og ii) at lette
anvendelsen af klausuler om ikke-deltagelse i kollektive sektoroverenskomster
for at bringe lønstigningerne i bedre overensstemmelse med udviklingen i
arbejdskraftens produktivitet på lokalt plan.
5.           at flytte en væsentlig del af
skatten fra skat på arbejdskraften til mindre vækstforvridende skatter,
herunder f.eks. miljøskatter. Den iværksatte reform af
arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet bør videreføres for at mindske
incitamenterne til ikke at tage arbejde og styrke fokuseringen på
beskæftigelsesstøtte og aktiveringspolitik over for sårbare grupper, ikke
mindst mennesker med indvandrerbaggrund. Den planlagte yderligere
regionalisering af den arbejdsmarkedspolitiske kompetence bør udnyttes til at
fremme arbejdskraftens mobilitet mellem regionerne og til at skabe større
sammenhæng mellem den politik, der føres på områderne uddannelse, livslang
læring, erhvervsuddannelse og beskæftigelse. De eksisterende
aktiveringsbestræbelser bør udvides til alle aldersgrupper.
6.           fortsat at styrke
konkurrencen i detailsektoren ved at mindske barriererne for adgang til
sektoren og restriktionerne for erhvervsudøvelse. Der bør indføres
foranstaltninger, som kan styrke konkurrencen inden for netværksindustrierne
(elektricitet og gas, telekommunikation, postvæsen og transport) ved at tage
fat om lovgivningsmæssige hindringer og styrke de institutionelle ordninger, så
statsstøttereglerne kan håndhæves effektivt.
7.           at træffe foranstaltninger
til at afhjælpe de manglende fremskridt hen imod målene for reduktion af
drivhusgasemissionerne fra ikke-kvotebelagte aktiviteter, især ved at sikre, at
transporten yder et væsentligt bidrag til, at disse mål nås.
Udfærdiget i Bruxelles, den
                                                                       På
Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209
af 2.8.1997, s. 1.
[2]               EFT L 306
af 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2012)
314 final.
[4]               P7_TA(2012)0048
og P7_TA(2012)0047.
[5]               Rådets
afgørelse 2012/238/EU af 26. april 2012.
[6]               COM(2012)
68 final.
[7]               SWD(2012)
150 final.
[8]               Den
konjunkturkorrigerede saldo eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige
foranstaltninger som genberegnet af Kommissionens tjenestegrene på basis af
oplysningerne i programmet og ved hjælp af den i fællesskab aftalte metode.
[9]               I Belgien
er det kun 37,9 % af emissionerne, der kommer fra sektorer, der er
omfattet af EU's emissionshandelssystem (ETS). Blandt de mere betydningsfulde
ikke-kvotebelagte sektorer står vejtransport (21,5 %) og energiforbrug
(38,9 %) for de fleste drivhusgasemissioner i landet. .
[10]             I medfør
af artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 14. juli 2015 om Finlands nationale reformprogram for 2015 og med Rådets udtalelse om Finlands konvergensprogram for 2015

text:
               18.8.2015

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 272/14

         RÅDETS HENSTILLING
   af 14. juli 2015
   om Finlands nationale reformprogram for 2015 og med Rådets udtalelse om Finlands konvergensprogram for 2015
   (2015/C 272/04)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget fra Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker. Strategien fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               På grundlag af Kommissionens forslag vedtog Rådet den 14. juli 2015 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker, og den 21. oktober 2010 vedtog Rådet en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (3). Disse udgør tilsammen de »integrerede retningslinjer«, som medlemsstaterne blev opfordret til at tage i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 8. juli 2014 vedtog Rådet en henstilling (4) om Finlands nationale reformprogram for 2014 og afgav en udtalelse om Finlands opdaterede stabilitetsprogram for 2014. Den 28. november 2014 forelagde Kommissionen i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 473/2013 (5) sin udtalelse om Finlands budgetudkast for 2015.

               (4)

               Den 28. november 2014 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester for samordning af de økonomiske politikker 2015. Samme dag vedtog Kommissionen på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Finland blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

               (5)

               Den 18. december 2014 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne om at fremme investeringer, intensivere strukturreformer og forfølge en ansvarlig vækstfremmende finanspolitisk konsolidering.

               (6)

               Den 26. februar 2015 offentliggjorde Kommissionen sin landerapport om Finland for 2015. Den analyserede Finlands fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget den 8. juli 2014. Landerapporten omfatter også resultaterne af den dybdegående undersøgelse i medfør af artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Kommissionens analyse førte til den konklusion, at Finland oplever makroøkonomiske ubalancer, som kræver overvågning og politisk handling. Finland bør navnlig være opmærksom på risici i forbindelse med svage eksportresultater i en kontekst med industriel omstrukturering. Nedgangen i eksportmarkedsandele og i den elektroniske industri er stort set ovre, men investeringerne er fortsat lave, og den potentielle vækst er faldet. Den private sektors gæld har stabiliseret sig og synes ikke at give anledning til umiddelbar bekymring, men det forholdsvis høje niveau kræver nøje overvågning.

               (7)

               Den 2. april 2015 forelagde Finland sit nationale reformprogram for 2015 og sit stabilitetsprogram for 2015. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (8)

               Finland er i øjeblikket underlagt den præventive del af stabilitets- og vækstpagten. I stabilitetsprogrammet for 2015, der er indgivet af den afgående regering, og som bygger på en antagelse om uændret politik og dækker perioden 2014-2019, forventes det offentlige underskud, som blev øget til 3,2 % af BNP i 2014 og dermed overskred referenceværdien på 3 % af BNP, at stige yderligere til 3,4 % af BNP i 2015, inden det efter planen gradvis forbedres til 3,1 % i 2017 og yderligere til 2,5 % af BNP i 2019. Ifølge stabilitetsprogrammet for 2015 forventes bruttogældskvoten at blive øget i programmets prognoseperiode og at nå 67,8 % frem til 2019. Den mellemfristede målsætning, dvs. et strukturelt underskud på 0,5 % af BNP, er ikke nået ved udgangen af programperioden. Det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag for budgetfremskrivningerne, er plausibelt. Baseret på Kommissionens prognose fra foråret 2015 vil Finlands offentlige underskud være 3,3 % af BNP i 2015 og 3,2 % af BNP i 2016, medens bruttogældskvoten forventes at stige til 64,4 % af BNP i 2016. Kommissionen offentliggjorde den 13. maj 2015 en rapport i overensstemmelse med traktatens artikel 126, stk. 3, hvori det blev konkluderet, at kriterierne vedrørende underskud og gæld ikke anses for overholdt. Den 27. maj offentliggjorde den nye regering dog sit strategiske program, herunder planlagte konsolideringsforanstaltninger. I henhold til en vurdering fra Kommissionen forventes disse foranstaltninger, hvis de gennemføres fuldt ud, at reducere det offentlige underskud til et godt stykke under 3 % af BNP i 2016. Efter en forværring i 2014 er der en anden afvigelse fra den krævede strukturelle indsats i henhold til den præventive del i 2015. Benchmarket for udgifter forventes at blive opfyldt med en stor margen i 2015. Der kan således være en risiko for en betydelig afvigelse fra den krævede tilpasning hen imod den mellemfristede budgetmålsætning for 2014-2015, der vil skulle revurderes efterfølgende. I 2016 er der under hensyntagen til de foranstaltninger, som den nye regering har annonceret, en risiko for en vis afvigelse. Der vil således være behov for yderligere foranstaltninger for at opnå de krævede strukturelle tilpasninger. På baggrund af sin vurdering af stabilitetsprogrammet og under hensyntagen til Kommissionens prognose fra foråret 2015 samt en vurdering af den nye regerings konsolideringsforanstaltninger, der blev forelagt den 27. maj, er Rådet af den opfattelse, at der er risiko for, at Finland ikke vil kunne overholde stabilitets- og vækstpagtens bestemmelser. Selv om Finland har gjort visse fremskridt med gennemførelsen af forvaltningsreformer, kan effektiviteten i Finlands offentlige sektor forbedres yderligere, navnlig i områder, hvor befolkningens aldring vil øge udgiftspresset.
               Arbejdsmarkedets parter nåede til enighed om indholdet af pensionsreformen i efteråret 2014, men den er endnu ikke vedtaget. Øget deltagelse af ældre arbejdstagere på arbejdsmarkedet er afgørende i betragtning af det budgetmæssige holdbarhedsgab og den planlagte forhøjelse af den lovbestemte pensionsalder. Tidlig afgang fra arbejdsmarkedet skyldes fortrinsvis et handicap eller forlænget arbejdsløshedsunderstøttelse for ældre arbejdstagere. Regeringens forslag om reform af social- og sundhedstjenesterne blev forelagt parlamentet i december 2014, men der blev ikke fundet nogen løsning, hvor der kunne skabes ligevægt mellem forvaltningsmodellen med store kommunale koalitioner og de enkelte kommuners autonomi, som er garanteret i forfatningen, inden parlamentsvalget i april 2015, og lovforslaget bortfaldt. Finske kommuner er forholdsvis små, men har ret omfattende opgaver i forhold til kommuner i andre europæiske lande. Reformen af de kommunale strukturer skrider frem med en vis forsinkelse, og kommunerne undersøger fordelene ved sammenlægninger. Ifølge det nationale reformprogram for 2015 vil der eventuelt blive forelagt et nyt lovforslag for parlamentet inden udgangen af 2016.

               (9)

               I lyset af befolkningens aldring og faldet i den erhvervsaktive befolkning er det vigtigt, at arbejdsmarkedet har adgang til hele den potentielle arbejdsstyrke. Finland har gjort visse fremskridt på dette punkt og truffet en række foranstaltninger, herunder en bedre tilrettelæggelse af løntilskud, med særligt fokus på ældre, og af den offentlige arbejdsformidling. Arbejdsløsheden lå på 8,7 % i 2014 og stiger, især blandt unge og ældre arbejdstagere. Aftalen om moderat lønudvikling fra 2013 støtter genopretningen af konkurrenceevnen for så vidt angår omkostninger og eksport, idet væksten i enhedslønomkostningerne er lavere.

               (10)

               Finland har gjort visse fremskridt med at øge sin evne til at levere innovative produkter. Regeringen har iværksat en omfattende reform af forskningsinstitutter og -finansiering. Politiske programmer for ren teknologi, bioteknologi og digitalisering er lovende, men relativt små. Selv om investeringerne i F&U er blandt de højeste i Unionen, har Finland stadig problemer med at omsætte dette til vellykkede eksportprodukter og tjenesteydelser. Regeringen har forsøgt at gøre erhvervsstøtteordninger enklere og mere effektive, at øge finansieringen til nystartede virksomheder og at fremme virksomheders internationalisering. Ikke desto mindre er investeringerne i Finland fortsat lave, der er vedvarende eksportvanskeligheder, og beskæftigelsen er faldet. Der bør ligeledes sættes ind på at styrke konkurrencen på produkt- og tjenestemarkederne, navnlig i detailsektoren, som fortsat er stærkt koncentreret.

               (11)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Finlands økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2015. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram og opfølgningen af henstillinger, som er rettet til Finland i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Finland, men også til deres overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen gennem input fra EU-niveau til kommende nationale beslutninger. De henstillinger, der afgives som led i det europæiske semester, afspejles i henstilling 1-4 i det følgende.

               (12)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået stabilitetsprogrammet, og Rådets udtalelse (6) afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

               (13)

               På baggrund af resultaterne af Kommissionens dybdegående analyse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet. Dets henstillinger i henhold til artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling 2 og 3 i det følgende.

               (14)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen også analyseret den økonomiske politik i euroområdet som helhed. På dette grundlag har Rådet udstedt specifikke henstillinger rettet til de medlemsstater, der har euroen som valuta (7). Som et land, der har euroen som valuta, bør Finland også sikre fuld og rettidig gennemførelse af disse henstillinger,

         HENSTILLER, at Finland træffer foranstaltninger i 2015 og 2016 med henblik på at:

               1.

               Opnå en finanspolitisk tilpasning på mindst 0,1 % af BNP hen imod den mellemfristede budgetmålsætning for 2015 og på 0,5 % af BNP i 2016. Fortsætte bestræbelserne på at mindske det budgetmæssige holdbarhedsgab og styrke betingelserne for vækst.

               2.

               Vedtage den aftalte pensionsreform og gradvis eliminere mulighederne for tidlig tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet. Sikre en effektiv udformning og gennemførelse af forvaltningsreformen af kommunestrukturen og social- og sundhedstjenesterne for at øge produktivitet og omkostningseffektivitet i leveringen af offentlige tjenesteydelser og samtidig sikre deres kvalitet.

               3.

               Fortsætte bestræbelserne på at forbedre beskæftigelsesmulighederne for unge, ældre og langtidsarbejdsløse med særlig fokus på udviklingen af jobrelevante kvalifikationer. Fremme en lønudvikling, der følger produktiviteten under fuld hensyntagen til arbejdsmarkedsparternes rolle og i overensstemmelse med national praksis.

               4.

               Træffe foranstaltninger til at åbne detailsektoren for effektiv konkurrence.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 14. juli 2015.

            På Rådets vegne

         P. GRAMEGNA

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Opretholdt ved Rådets afgørelse 2014/322/EU af 6. maj 2014 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker for 2014 (EUT L 165 af 4.6.2014, s. 49).

      (4)  Rådets henstilling af 8. juli 2014 om Finlands nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Finlands stabilitetsprogram for 2014 (EUT C 247 af 29.7.2014, s. 127).

      (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 473/2013 af 21. maj 2013 om fælles bestemmelser om overvågning og evaluering af udkast til budgetplaner og til sikring af korrektion af uforholdsmæssigt store underskud i medlemsstaterne i euroområdet (EUT L 140 af 27.5.2013, s. 11).

      (6)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.

      (7)  EUT C 272 af 18.8.2015, s. 98.


Avis juridique important

|

31998H0282

98/282/EF: Kommissionens henstilling af 21. april 1998 vedrørende retningslinjerne for, hvordan medlemsstaterne og EØS-signatarlandene bør sikre beskyttelsen af den intellektuelle ejendomsret, for så vidt angår udvikling og fremstilling af de aromastoffer, der er omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2232/96 (EØS-relevant tekst)

EF-Tidende nr. L 127 af 29/04/1998 s. 0032 - 0033

KOMMISSIONENS HENSTILLING af 21. april 1998 vedrørende retningslinjerne for, hvordan medlemsstaterne og EØS-signatarlandene bør sikre beskyttelsen af den intellektuelle ejendomsret, for så vidt angår udvikling og fremstilling af de aromastoffer, der er omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2232/96 (EØS-relevant tekst) (98/282/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 155, andet led, ogsom tager følgende i betragtning:I henhold til artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) nr. 2232/96 af 28. oktober 1996 om fastlæggelse af en fællesskabsprocedure for aromastoffer, som anvendes eller er bestemt til anvendelse i eller på levnedsmidler (1), skal medlemsstaterne (2) meddele Kommissionen listen over de aromastoffer, som kan anvendes i eller på levnedsmidler, som markedsføres på deres område; disse aromastoffer og tekniske oplysninger i relation hertil indberettes først til medlemsstaternes kompetente myndigheder af producenterne af aromastofferne; oplysningerne kan i henhold til artikel 3, stk. 2, første afsnit, og artikel 4, stk. 1, i forordning (EF) nr. 2232/96 optages på en liste og medtages i et evalueringsprogram, som offentliggøres; under de forskellige faser af den fællesskabsprocedure, der blev indført ved forordningen, skal en række personer desuden have adgang til oplysningerne;udbredelsen af visse af disse oplysninger bør dog begrænses; for at udvikle visse nye aromastoffer og fremstille visse allerede kendte aromastoffer er aromastofproducenterne nemlig nødt til at foretage kostbare forsknings- og produktionsmæssige investeringer; aromastoffer, som ikke er opfindelser, kan ikke patenteres; ikke desto mindre bør udviklingen og fremstillingen af aromastoffer betragtes som fabrikationshemmeligheder, som bør beskyttes mod efterligning og illoyal konkurrence;fællesskabslovgivningen tager også hensyn til denne situation, idet det i artikel 3, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 2232/96 fastsættes, at aromastofferne skal benævnes »på en måde, der beskytter aromastofproducenternes intellektuelle ejendomsret«; dette krav om beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret er også nævnt i forordningens betragtning 14; kravet gælder ikke blot de aromastoffer, der meddeles i henhold til forordningens artikel 3, stk. 1, men også fremtidige nye aromastoffer, jf. forordningens artikel 5, stk. 2; kravet gælder alle faser af den fællesskabsprocedure, der blev indført ved forordningen;den intellektuelle ejendomsret kan beskyttes ved, at alle tekniske oplysninger om de pågældende aromastoffer behandles som fortrolige; det er nødvendigt at fastlægge retningslinjer for, hvordan medlemsstaterne bør sikre denne beskyttelse af fortrolige oplysninger; disse retningslinjer kan fastlægges i en henstilling fra Kommissionen til medlemsstaterne; retningslinjerne for, hvordan Kommissionen sikrer denne beskyttelse af fortrolige oplysninger, er fastlagt i meddelelse af 21. april 1998 (3);ifølge aromastofproducenternes brancheorganisationer er det tilstrækkeligt at sikre beskyttelsen af fortrolige oplysninger i fem år;medlemsstaterne er blevet hørt om denne henstilling i Den Stående Levnedsmiddelkomité -HENSTILLER FØLGENDE:1. Fortrolige oplysninger om et aromastof beskyttes efter udtrykkelig anmodning herom fra producenten af det pågældende aromastof eller hans repræsentant til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, på hvis område det pågældende aromastof kan anvendes.2. Der kan være tale om fortrolige oplysninger af følgende art:- oplysninger om aromastoffernes art, deres oprindelse og deres fremstillingsproces- oplysninger om, på hvilke betingelser aromastofferne kan anvendes, navnlig hvilke levnedsmidler de kan anvendes i eller på- alle andre oplysninger, som ikke er almindeligt kendt af personer i de kredse, der normalt beskæftiger sig med den slags oplysninger, eller som ikke er let tilgængelige for sådanne personer, og som har en kommerciel værdi.3. Når medlemsstaten meddeler Kommissionen listen over de aromastoffer, som kan anvendes på dens område, angiver den tydeligt på denne liste, hvilke aromastoffer og/eller hvilke oplysninger der skal beskyttes.4. Kravet om beskyttelse af fortrolige oplysninger gælder alle faser af den fællesskabsprocedure, der blev indført ved forordning (EF) nr. 2232/96, og gælder navnlig følgende tre områder: opbevaringen af oplysningerne, videregivelsen af oplysningerne og selve behandlingen af oplysningerne. Det påhviler alle berørte forvaltninger at garantere denne beskyttelse på deres niveau på hvert af disse tre områder med alle egnede midler (sikring af de lokaler, hvor oplysningerne opbevares, sikring af dokumentforsendelser, registrering af alle kopier uanset medium og af modtagerne af sådanne kopier, fortrolighed i forbindelse med oversættelse mv.).5. Under alle faser af proceduren må kun personer, der varetager eller har direkte tilknytning til den administrative, tekniske eller videnskabelige behandling af dossieret, have adgang til de fortrolige oplysninger, dvs. de tjenestemænd og øvrige ansatte samt eksperter hos den enkelte medlemsstats kompetente myndigheder, som skal sætte sig ind i dossierer fra denne medlemsstat, og som eventuelt vil skulle sætte sig ind i dossierer fra andre medlemsstater i forbindelse med møder eller udveksling af oplysninger. Disse personer har tavshedspligt i medfør af deres nationale ret eller EF-traktatens artikel 214. De fortrolige oplysninger er også tilgængelige for de tjenestemænd og øvrige ansatte fra medlemsstaterne, som er ansvarlige for den offentlige levnedsmiddelkontrol, og som har tavshedspligt i medfør af deres nationale ret eller artikel 12 i Rådets direktiv 89/397/EØF af 14. juni 1989 om offentlig kontrol med levnedsmidler (4). Alle andre, som har adgang til de fortrolige oplysninger, men som ikke har tavshedspligt i medfør af nationale bestemmelser eller EF-bestemmelser, bør underskrive en tavshedspligtserklæring.6. Beskyttelsen af de fortrolige oplysninger om et bestemt aromastof gælder i fem år regnet fra den dato, hvor Kommissionen modtager medlemsstatens liste, hvorpå det pågældende aromastof er opført, eller enhvert dossier vedrørende et nyt aromastof.Udfærdiget i Bruxelles, den 21. april 1998.På Kommissionens vegneMartin BANGEMANNMedlem af Kommissionen(1) EFT L 299 af 23. 11. 1996, s. 1.(2) Ved »medlemsstaterne« forstås i det følgende i denne henstilling også EØS-signatarlandene.(3) EFT C 131 af 29. 4. 1998, s. 3.(4) EFT L 186 af 30. 6. 1989, s. 23.


Avis juridique important

|

31996H0162

96/162/EF: Kommissionens henstilling af 8. februar 1996 om harmoniserede aggregeringer med henblik på økonomiske analyser (Tekst af betydning for EØS)

EF-Tidende nr. L 038 af 16/02/1996 s. 0020 - 0023

KOMMISSIONENS HENSTILLING af 8. februar 1996 om harmoniserede aggregeringer med henblik på økonomiske analyser (Tekst af betydning for EØS) (96/162/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, ogud fra følgende betragtninger:Ved Rådets forordning (EØF) nr. 3037/90 (1), som senest er ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 761/93 (2), indførtes en statistisk nomenklatur for økonomiske aktiviteter, herefter benævnt »NACE rev. 1«;Rådets forordning (EØF) nr. 3037/90 medfører ikke forpligtelser, med hensyn til hvilket detaljeringsniveau, der skal anvendes i statistiske undersøgelser (artikel 1, stk. 3);de tilgængelige oplysningers detaljeringsniveau varierer inden for de forskellige statistiske områder og også fra den ene medlemsstat til den anden;medlemsstaterne kan til dækning af egne behov i forbindelse med økonomiske analyser indføre forskellige aggregater, som ikke er sammenlignelige på Fællesskabsplan;i overensstemmelse med nærhedsprincippet er fastsættelse af fælles statistiske normer en opgave, som kun kan løses effektivt på fællesskabsplan, og i de enkelte medlemsstater påser de organer og institutioner som er ansvarlige for de officielle statistikker, at disse normer overholdes;med henblik på økonomiske analyser vedrørende Det Europæiske Fællesskab er det nødvendigt at råde over harmoniserede aggregater -VEDTAGET FØLGENDE HENSTILLING:Eneste artikel Med henblik på økonomiske analyser træffer medlemsstaterne så vidt muligt de nødvendige foranstaltninger til at kunne indsende oplysninger til Kommissionen om aggregater af økonomien i overensstemmelse med de 20 positioner, som er opført i bilaget til nærværende henstilling, og som er defineret på grundlag af NACE rev. 1.Udfærdiget i Bruxelles, den 8. februar 1996.På Kommissionens vegneYves-Thibault DE SILGUYMedlem af Kommissionen(1) EFT nr. L 293 af 24. 10. 1990, s. 1.(2) EFT nr. L 83 af 3. 4. 1993, s. 1.BILAG Aggregater til økonomiske analyser A20 >TABELPOSITION>


title: Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 15. december 2015 om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger (ESRB/2015/2)

text:
               12.3.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 97/9

         DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICIS HENSTILLING
   af 15. december 2015
   om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger
   (ESRB/2015/2)
   (2016/C 97/02)
   DET ALMINDELIGE RÅD FOR DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICI HAR —
   under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici (1), særlig artikel 3 og artikel 16-18,
   under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (2), særlig artikel 458,
   under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (3), særlig afsnit VII, kapitel 4, afdeling II,
   under henvisning til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis afgørelse ESRB/2011/1 af 20. januar 2011 om vedtagelse af forretningsordenen for Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (4), navnlig artikel 15, stk. 3, litra e) og artikel 18- 20, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Det finansielle system i EU er i høj grad integreret. Dette betyder, at udenlandske enheder ofte leverer grænseoverskridende finansielle tjenesteydelser. Inden for det indre marked kan udbydere af finansielle tjenester i én medlemsstat vælge mellem at levere finansielle tjenesteydelser gennem datterselskaber eller filialer, der er beliggende i en anden medlemsstat, eller levere grænseoverskridende finansielle tjenesteydelser direkte. Dette kan medføre, at nationale makroprudentielle politikker kan have betragtelige grænseoverskridende virkninger.

               (2)

               Udenlandske udbydere af finansielle tjenester, der leverer grænseoverskridende finansielle tjenesteydelser enten direkte eller gennem deres filialer i andre medlemsstater, påvirkes typisk ikke af de makroprudentielle politiske foranstaltninger, som gælder for nationale udbydere af finansielle tjenester i de pågældende medlemsstater. Som følge heraf har udbydere af finansielle tjenester, der ellers ville være omfattet af sådanne krav, f.eks. fordi de har et lokalt datterselskab, et incitament til at sende deres aktiviteter gennem alternative kanaler for at undgå foranstaltningerne i værtslandet. De lækager og den regelarbitrage, der er et resultat af denne adfærd, kan underminere virkningen af de nationale makroprudentielle politiske foranstaltninger.

               (3)

               Der kan endvidere opstå konkurrencefordrejninger, hvis de udenlandske udbyderes filialer eller de udenlandske udbydere, som leverer grænseoverskridende finansielle tjenesteydelser direkte, udnytter deres konkurrencefordele, f.eks. lavere kapitalkrav i forbindelse med eksponeringer, der genereres i den aktiverende medlemsstat, i forhold til indenlandske udbydere af finansielle tjenester og datterselskaber af udenlandske udbydere af finansielle tjenester i den pågældende medlemsstat, til at øge deres markedsandel.

               (4)

               Makroprudentielle politiske foranstaltninger, som træffes i et land, kan have eksterne virkninger på den finansielle stabilitet i andre lande som følge af grænseoverskridende forbindelser. Disse virkninger er generelt positive, da den makroprudentielle politik reducerer systemiske risici samt sandsynligheden for og virkningen af en systemisk krise og forbedrer derved den finansielle stabilitet i andre medlemsstater. Disse virkninger kan dog også være negative. Selvom filialer af udenlandske udbydere af finansielle tjenester og udenlandske udbydere af finansielle tjenester, der leverer grænseoverskridende tjenester direkte, er eksponeret for de samme risici som indenlandske udbydere af finansielle tjenester og datterselskaber af udenlandske udbydere af finansielle tjenester, skal de typisk ikke opbygge en modstandsdygtighed mod disse risici, eksempelvis ved at være underlagt nationale kapitalforanstaltninger i deres hjemland. I det omfang disse udbydere af finansielle tjenester nyder konkurrencefordele i forhold til indenlandske udbydere af finansielle tjenester og datterselskaber af udenlandske udbydere af finansielle tjenester, kan det eventuelt tilskynde dem til at øge deres eksponering over for de relevante makroprudentielle risici i den aktiverende medlemsstat, og derved eksponere hjemlandet for større risici. Hvis disse makroprudentielle risici vedrørende leveringen af finansielle tjenester skulle opstå, kan udbyderne af de finansielle tjenesters kapitalbuffere vise sig ikke at være tilstrækkelige, hvilket kan have negative konsekvenser for det finansielle system i deres hjemland.

               (5)

               På baggrund heraf og for at sikre den makroprudentielle politiks virkning og konsistens er det nødvendigt, at de makroprudentielle beslutningstagere tager nøje hensyn til sådanne grænseoverskridende virkninger og, hvor det er berettiget, anvende passende politiske instrumenter for at håndtere dem. Med henblik på at opnå dette, anbefaler Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB) en tilgang, som er baseret på to hovedsøjler, navnlig: a) en systematisk vurdering af de grænseoverskridende virkninger af den makroprudentielle politik, og b) en koordineret politisk reaktion i form af frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger, når dette er nødvendigt. Det er også vigtigt, at disse søjler gennemføres så konsekvent som muligt i hele EU.

               (6)

               Den systematiske vurdering af den makroprudentielle politiks grænseoverskridende virkninger har endnu ikke modtaget så meget opmærksomhed, som den burde. Dette skyldes til dels, at der stadig kun findes begrænset viden om de (mulige) afsmittende virkninger, og de data, der er tilgængelige, er ikke blevet undersøgt fuldt ud med henblik på at analysere de grænseoverskridende virkninger. Som følge heraf finder ESRB det vigtigt, at alle tilgængelige data anvendes systematisk for bedre at kunne forstå og vurdere de grænseoverskridende virkninger.

               (7)

               Det er vigtigt at fastsætte en procedure, der forfølger en systematisk vurdering af den makroprudentielle politiks grænseoverskridende virkning, og der skal sikre, at de makroprudentielle beslutningstagere foretager en forudgående vurdering af de mulige grænseoverskridende virkninger af de foranstaltninger, som de foreslår. Derudover over og under iagttagelse af de eksisterende krav i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (5), direktiv 2013/36/EU og Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2013/1 (6), bør de makroprudentielle beslutningstagere foretage en efterfølgende vurdering af den faktiske grænseoverskridende virkning af deres politikker. Det analytiske arbejde, som medlemsstaterne udfører, supplerer det analytiske arbejde, som ESRB udfører.

               (8)

               Den koordinerede politiske løsning, som ESRB er fortaler for, udgør en ordning for frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger. Ordningens frivillige natur, som hidrører fra arten af ESRB's henstillinger (7), adskiller den frivillige gensidighed fra den obligatoriske anerkendelse af visse makroprudentielle politiske foranstaltninger i henhold til EU-retten. Det er ikke hensigten, at denne henstilling, med undtagelse af henstilling A om vurderingen af den grænseoverskridende virkning og henstilling B om underretningen om makroprudentielle politiske foranstaltninger, skal gælde for makroprudentielle politiske foranstaltninger, hvor EU-retten allerede indeholder bestemmelser om obligatorisk anerkendelse. Der gælder i øjeblikket obligatorisk anerkendelse for foranstaltninger, der træffes i henhold til artikel 124, stk. 5, og 164, stk. 7, i forordning (EU) nr. 575/2013, og for den kontracykliske kapitalbuffer (countercyclical capital buffer, CCB), hvis denne er fastsat under tærsklen for obligatorisk anerkendelse. Den samme undtagelse gælder for kontracykliske kapitalbuffersatser, som overskrider tærsklen for obligatorisk anerkendelse, da man i Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2014/1 (8) allerede anbefaler fuld gensidighed for kontracykliske kapitalbuffersatser mellem medlemsstaterne.

               (9)

               For at sikre de nationale makroprudentielle politiske foranstaltningers virkning og konsistens, er det vigtigt, at den obligatoriske anerkendelse, som kræves i henhold til EU-lovgivningen, suppleres af frivillig gensidighed, således at filialer af udenlandske udbydere af finansielle tjenester og udenlandske udbydere af finansielle tjenester, som leverer grænseoverskridende tjenesteydelser bringes indenfor anvendelsesområdet for de nationale makroprudentielle politiske foranstaltninger. Det endelige mål er, at de samme makroprudentielle krav gælder for de samme typer af risikoeksponering i en medlemsstat, uanset udbyderen af finansielle tjenesters retlige status eller hvor denne er beliggende. Derfor bør der være gensidighed for eksponeringsbaserede makroprudentielle politiske foranstaltninger, der navnlig retter sig mod en specifik risikoeksponering.

               (10)

               Denne henstilling indeholder vejledning til de relevante myndigheder, for så vidt angår vedtagelsen af gensidige foranstaltninger som reaktion til andre relevante myndigheders makroprudentielle politiske foranstaltninger. De opstillede makroprudentielle politiske foranstaltninger, som aktiveres i en medlemsstat, bør gøres gensidige i alle andre medlemsstater. De makroprudentielle politiske foranstaltninger opstilles i denne henstilling, hvis den relevante aktiverende myndighed anmoder om gensidighed, og hvis ESRB anser anmodningen om gensidighed for at være begrundet. For at sikre at den frivillige gensidighedsordning er effektiv, er det vigtigt, at ESRB underrettes om disse foranstaltninger rettidigt og tilstrækkeligt detaljeret ved anvendelse af en standardiseret skabelon.

               (11)

               For at sikre at den frivillige gensidighedsordning virker, forventes det, at de relevante myndigheder vedtager gensidige foranstaltninger inden for rimelig tid. For foranstaltninger, som ikke er tilgængelige i alle jurisdiktioner, anbefales en længere tidsramme.

               (12)

               Denne henstilling skal dække alle makroprudentielle politiske foranstaltninger, uanset hvilken del af det finansielle system, som de er rettet mod. På grundlag af ESRB's mandat i forordning (EU) nr. 1092/2010, går anvendelsesområdet for denne henstilling ud over anvendelsen af makroprudentielle instrumenter, som er fastsat i direktiv 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 575/2013. Denne henstilling skal således også dække foranstaltninger, som ikke er harmoniseret i henhold til EU-lovgivningen. Denne henstillings anvendelsesområde er med forbehold af de relevante myndigheders respektive jurisdiktioner og gælder for makroprudentielle politiske foranstaltninger, som de relevante myndigheder har beføjelse til at vedtage eller aktivere.

               (13)

               Kompetente nationale myndigheder, udpegede myndigheder samt makroprudentielle myndigheder og Den Europæiske Centralbank (ECB) (for de medlemsstater, som deltager i Den Fælles Tilsynsmekanisme, SSM) anses for at være relevante myndigheder, navnlig hvis de har beføjelse til at vedtage eller aktivere makroprudentielle politiske foranstaltninger. Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 (9) og Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) nr. 468/2014 (10) tildeler endvidere specifikke tilsynsopgaver til ECB. ECB kan anvende højere krav til kapitalbuffere eller strengere foranstaltninger, end de foranstaltninger, som de udpegede nationale myndigheder anvender. Udelukkende med henblik på dette formål anses ECB, hvor hensigtsmæssigt, som den kompetente myndighed eller den udpegede myndighed og har alle de beføjelser og forpligtelser, som de kompetente myndigheder og udpegede myndigheder har i henhold til den relevante EU-lovgivning.

               (14)

               De nye makroprudentielle politiske foranstaltninger, som de medlemsstater, der deltager i SSM, har truffet, skal gå gennem de relevante SSM-koordineringsprocedurer. Den gensidighedsordning, som defineres i denne henstilling, berører ikke disse interne SSM-koordineringsprocedurer, og ESRB's gensidighedsvurdering begyndes først, når de interne SSM-koordineringsprocedurer er afsluttet.

               (15)

               Myndigheder kan undtage udbydere af finansielle tjenester, der har ikke-væsentlige eksponeringer over for den identificerede makroprudentielle risiko i det aktiverende land (»de minimis«-princippet). Det er et nationalt skøn, som myndighederne kan vælge ikke at anvende, hvis gensidigheden opfattes som et princip.

               (16)

               For at sikre gennemsigtighed og ansvarlighed vedrørende de makroprudentielle politiske foranstaltninger samt deres effektive gennemførelse, bør de relevante myndigheder fastlægge en kommunikationsstrategi for så vidt angår anmodninger om gensidighed og alle gensidige foranstaltninger, som en del af deres generelle kommunikationsstrategi vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger. Hvad angår anmodninger om gensidighed er det særlig vigtigt, at alle berørte myndigheder rettidigt tilvejebringes alle de oplysninger, der er relevante og nødvendige for deres respektive beslutningsprocesser. Det er endvidere lige så vigtigt, at interesseparterne (herunder, men ikke begrænset til, de direkte adressater af de makroprudentielle politiske foranstaltninger) rettidigt er fuldt ud informeret om alle relevante makroprudentielle politiske foranstaltninger.

               (17)

               Processen, som anbefales i denne henstilling og i afgørelse ESRB/2015/4 (11), er udarbejdet med henblik på at være så effektiv og virkningsfuld som muligt for at opnå frivillig gensidighed. I forbindelse med den kommende revidering af Unionens makroprudentielle politiske rammer og i overensstemmelse med mulige ændringer af de eksisterende redskaber bør Europa-Kommissionen overveje hvorvidt og i hvilket omfang den frivillige gensidighedsordning, som er fastsat i denne henstilling, bedst kan forankres i EU-lovgivningen for at fremme virkningen af de nationale makroprudentielle politikker. Europa-Kommissionens forslag bør ideelt set være baseret på den frivillige gensidighedsordning, som omhandlet i denne henstilling og i kapitel 11 i ESRB's Handbook on Operationalising Macroprudential Policy in the Banking Sector (herefter »ESRB's Handbook«) (12).

               (18)

               ESRB's henstillinger offentliggøres, efter at Rådet er blevet informeret om det almindelige råds hensigt herom, og efter at Rådet har haft lejlighed til at svare —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
   AFDELING 1

      HENSTILLINGER

      Henstilling A — Vurdering af de grænseoverskridende virkninger af de relevante myndigheders egne makroprudentielle politiske foranstaltninger

               1.

               Det anbefales, at de relevante aktiverende myndigheder vurderer de grænseoverskridende virkninger af gennemførelsen af deres egne makroprudentielle politiske foranstaltninger, før de vedtager dem. Som minimum bør de afsmittende virkninger som følge af risikojusteringer og regelarbitrage vurderes ved anvendelse af metoden, der er fastsat i kapitel 11 i ESRB's Handbook.

               2.

               Det anbefales, at de relevante aktiverende myndigheder vurderer de mulige:

                           a)

                           grænseoverskridende virkninger (lækager og regelarbitrage) af gennemførelsen af de makroprudentielle politiske foranstaltninger i deres jurisdiktion, og

                           b)

                           grænseoverskridende virkninger på andre medlemsstater og det indre marked af alle forslag til makroprudentielle politiske foranstaltninger.

               3.

               Det anbefales, at de relevante aktiverende myndigheder mindst en gang om året overvåger, om de grænseoverskridende virkninger af de makroprudentielle politiske foranstaltninger, som de har gennemført, er indtrådt, og hvordan de har udviklet sig.

      Henstilling B — Underretning og anmodning om gensidighed vedrørende de relevante myndigheders egne makroprudentielle politiske foranstaltninger

               1.

               Det anbefales, at de relevante aktiverende myndigheder underretter ESRB om de makroprudentielle politiske foranstaltninger så snart de er vedtaget, og senest to uger efter at de er blevet vedtaget. Underretningerne bør indeholde en vurdering af de grænseoverskridende virkninger, og om det er nødvendigt at have opnået gensidighed fra de andre relevante myndigheder. De relevante aktiverende myndigheder anmodes om at tilvejebringe oplysningerne på engelsk og at anvende de skabeloner, som er offentliggjort på ESRB's websted.

               2.

               Hvis gensidighed fra de andre medlemsstater anses for at være nødvendigt for at sikre de relevante foranstaltningers effektive funktion, anbefales det, at de relevante aktiverende myndigheder fremsender en anmodning om gensidighed til ESRB sammen med underretningen om foranstaltningen.

               3.

               Hvis de makroprudentielle politiske foranstaltninger blev aktiveret før vedtagelsen af denne henstilling, eller hvis gensidighed ikke blev anset for at være nødvendig, da foranstaltningerne først blev gennemført, men den relevante aktiverende myndighed efterfølgende beslutter, at gensidighed er blevet nødvendig, anbefales det, at de relevante aktiverende myndigheder fremsender en anmodning om gensidighed til ESRB.

      Henstilling C — Gensidighed vedrørende andre relevante myndigheders makroprudentielle politiske foranstaltninger

               1.

               Det anbefales, at de relevante myndigheder modsvarer de makroprudentielle politiske foranstaltninger, som andre relevante myndigheder har vedtaget i henhold til ESRB's anbefaling.

               2.

               Det anbefales, at de relevante myndigheder modsvarer de makroprudentielle politiske foranstaltninger, som er opstillet i denne henstilling, ved at gennemføre den samme makroprudentielle politiske foranstaltning, som den aktiverende myndighed har gennemført. Hvis den samme makroprudentielle politiske foranstaltning ikke er tilgængelig i national lovgivning, anbefales det, at de relevante myndigheder efter samråd med ESRB, vedtager en makroprudentiel politisk foranstaltning, der er tilgængelig i den pågældende jurisdiktion og som har en virkning svarende nærmest til den aktiverede makroprudentielle politiske foranstaltning.

               3.

               Medmindre en specifik frist er blevet anbefalet i forbindelse med gensidigheden af en makroprudentiel politisk foranstaltning, anbefales det, at de relevante myndigheder vedtager gensidige makroprudentielle politiske foranstaltninger senest tre måneder efter offentliggørelsen af den seneste ændring af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende. De vedtagne og gensidige foranstaltninger bør så vidt muligt have samme aktiveringsdato.

      Henstilling D — Underretning af gensidighed vedrørende andre relevante myndigheders makroprudentielle politiske foranstaltninger

   Det anbefales, at de relevante myndigheder underretter ESRB om gensidigheden vedrørende andre relevante myndigheders makroprudentielle politiske foranstaltninger. Underretninger bør sendes senest en måned efter den modsvarende foranstaltning er blevet vedtaget. De underrettende myndigheder anmodes om at tilvejebringe oplysningerne på engelsk og at anvende skabelonen, som er offentliggjort på ESRB's websted.
   AFDELING 2

      GENNEMFØRELSE

   1.   Fortolkning

   I denne henstilling gælder følgende definitioner:

               a)

               »aktivering«: anvendelsen af en makroprudentiel politisk foranstaltning på nationalt plan

               b)

               »vedtagelse«: en afgørelse truffet af en relevant myndighed vedrørende indførelsen, gensidigheden eller ændringen af en makroprudentiel politisk foranstaltning

               c)

               »finansiel tjenesteydelse«: enhver tjenesteydelse af bank-, kredit-, forsikrings-, privat pensions-, investerings- eller betalingsmæssig art

               d)

               »makroprudentiel politisk foranstaltning«: enhver foranstaltning, der skal håndtere forebyggelsen og reduktionen af systemiske risici, som defineret i artikel 2, litra c) i forordning (EU) nr. 1092/2010 og som en relevant myndighed har vedtaget eller aktiveret, med forbehold af EU-lovgivning eller national lovgivning

               e)

               »underretning«: en skriftlig meddelelse på engelsk fra de relevante myndigheder, herunder ECB, til ESRB i henhold til artikel 9 i forordning (EU) nr. 1024/2013 vedrørende en makroprudentiel politisk foranstaltning i overensstemmelse med, men ikke begrænset til, artikel 133 i direktiv 2013/36/EU og artikel 458 i forordning (EU) nr. 575/2013, og som kan udgøre en anmodning om gensidighed fra en medlemsstat i overensstemmelse med, men ikke begrænset til, artikel 134, stk. 4, i direktiv 2013/36/EU og artikel 458, stk. 8, i forordning (EU) nr. 575/2013

               f)

               »gensidighed«: en ordning, hvor den relevante myndighed i en jurisdiktion anvender den samme eller en tilsvarende makroprudentiel politisk foranstaltning, som den relevante aktiverende myndighed i en anden jurisdiktion har fastsat, for alle finansielle institutioner i myndighedens jurisdiktion, når de er eksponeret over for den samme risiko i den anden jurisdiktion

               g)

               »relevant aktiverende myndighed«: en relevant myndighed som er ansvarlig for at anvende en makroprudentiel politisk foranstaltning på nationalt plan

               h)

               »relevant myndighed«: en myndighed, som er ansvarlig for vedtagelsen og/eller aktiveringen af makroprudentielle politiske foranstaltninger, herunder men ikke begrænset til:

                           i)

                           en udpeget myndighed i overensstemmelse med kapitel 4 i direktiv 2013/36/EU og artikel 458 i forordning (EU) nr. 575/2013, en kompetent myndighed som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 40) i forordning (EU) nr. 575/2013, ECB i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1024/2013, eller

                           ii)

                           en makroprudentiel myndighed med de mål, ordninger, beføjelser, ansvarlighedskrav og andre egenskaber, som er fastsat i Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2011/3 (13).

         2.   Undtagelser

               1.

               De relevante myndigheder kan undtage udbydere af finansielle tjenesteydelser i deres jurisdiktion fra en konkret gensidig makroprudentiel politisk foranstaltning, hvis disse udbydere af finansielle tjenesteydelser har ikke-væsentlige eksponeringer over for den identificerede makroprudentielle risiko i den jurisdiktion, hvor den relevante aktiverende myndighed anvender den pågældende makroprudentielle politiske foranstaltning (de minimis-princippet). På samme måde som ved fremgangsmåden for den kontracykliske kapitalbuffer i artikel 130 i direktiv 2013/36/EU kan myndigheder vælge at undtage udbydere af finansielle tjenesteydelser, som har eksponeringer under en fastsat tærskel fra at modsvare denne makroprudentielle politiske foranstaltning. De relevante myndigheder anmodes om at rapportere disse undtagelser til ECB ved anvendelse af skabelonen til underretning af gensidige foranstaltninger, der er offentliggjort på ESRB's websted. Når de anvender de minimis-princippet, skal myndighederne nøje overvåge, om der opstår lækager eller regelarbitrage, og om nødvendigt lukke hullerne i lovgivningen.

               2.

               Hvis de relevante myndigheder allerede har modsvaret og offentliggjort den pågældende foranstaltning, før det i denne henstilling er blevet anbefalet at modsvare foranstaltningen, er det ikke nødvendigt at ændre den modsvarende foranstaltning, selv hvis den adskiller sig fra en foranstaltning, som den aktiverende myndighed har gennemført.

         3.   Tidsfrist og rapportering

               1.

               De relevante myndigheder anmodes om at aflægge rapport til ESRB og Rådet om de foranstaltninger, som de har truffet på baggrund af denne henstilling, eller i givet fald at begrunde undladelsen af at gennemføre foranstaltninger. Rapporterne skal fremsendes hvert andet år, og fristen for fremsendelse af den første rapport er den 30. juni 2017. Rapporterne bør som minimum indeholde:

                           a)

                           oplysninger om indhold og tidsplan for de trufne foranstaltninger

                           b)

                           en vurdering af de trufne foranstaltningers funktion set i lyset af målene med denne henstilling

                           c)

                           en detaljeret begrundelse for alle de undtagelser, der er blevet givet i henhold til de minimis-princippet, sammen med enhver undladelse eller fravigelse fra denne henstilling, herunder alle forsinkelser.

               2.

               Hvor opgaverne deles, bør de relevante myndigheder koordinere med hinanden for rettidigt at kunne levere de nødvendige oplysninger.

               3.

               De relevante myndigheder opfordres til at underrette ESRB om alle forslag til makroprudentielle politiske foranstaltninger så hurtigt som muligt.

               4.

               En modsvarende makroprudentiel politisk foranstaltning anses for at være tilsvarende, hvis den så vidt muligt har:

                           a)

                           samme økonomiske virkning

                           b)

                           samme anvendelsesområde, og

                           c)

                           samme konsekvenser (sanktioner) ved manglende opfyldelse.

         4.   Ændring af henstillingen

   Det almindelige råd beslutter, hvornår denne henstilling skal ændres. Sådanne ændringer omfatter navnlig alle yderligere eller ændrede makroprudentielle politiske foranstaltninger, som skal gøres gensidige i henhold til henstilling C og de tilhørende bilag, der indeholder specifikke oplysninger om foranstaltningerne. det almindelige råd kan også forlænge de tidsfrister, der er angivet i det ovenstående, såfremt det er nødvendigt med lovgivningsinitiativer for at efterkomme en eller flere henstillinger. Det almindelige råd kan beslutte at ændre denne henstilling som følge af Europa-Kommissionens revidering af rammerne for obligatorisk anerkendelse i henhold til EU-retten eller på baggrund af erfaringer, der er gjort i forbindelse med den frivillige gensidighedsordning, der er oprettet ved denne henstilling.
   5.   Overvågning og vurdering

               1.

               ESRB's sekretariat:

                           a)

                           bistår de relevante myndigheder ved at fremme en koordineret rapportering, udarbejde relevante skemaer og om nødvendigt ved at give en detaljeret beskrivelse af procedurerne og tidsplanen for opfyldelse

                           b)

                           kontrollerer de relevante myndigheders opfyldelse, herunder ved at bistå dem i forbindelse med deres anmodning, og forelægger evalueringsrapporten for det almindelige råd.

               2.

               Det almindelige råd vurderer de foranstaltninger og begrundelser, som de relevante myndigheder har rapporteret, og træffer, i givet fald, afgørelse med hensyn til, om denne henstilling ikke er blevet fulgt, og om de relevante myndigheder ikke har givet en tilfredsstillende begrundelse for deres undladelse af at træffe foranstaltninger.

      Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 15. december 2015.

         Mario DRAGHI

            Formand for ESRB

      (1)  EUT L 331 af 15.12.2010, s. 1.

      (2)  EUT L 176 af 27.6.2013, s. 1.

      (3)  EUT L 176 af 27.6.2013, s. 338.

      (4)  EUT C 58 af 24.2.2011, s. 4.

      (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 1).

      (6)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 4. april 2013 om delmål og instrumenter for den makroprudentielle politik, (ESRB/2013/1) (EUT C 170 af 15.6.2013, s. 1).

      (7)  Selvom ESRB's henstillinger ikke er retligt bindende, kombineres de med en mekanisme, som kræver handling eller forklaring.

      (8)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 18. juni 2014 vedrørende vejledning om fastsættelse af kontracykliske buffersatser, (ESRB/2014/1) (EUT C 293 af 2.9.2014, s. 1).

      (9)  Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (EUT L 287 af 29.10.2013, s. 63).

      (10)  Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) nr. 468/2014 af 16. april 2014 om fastlæggelse af en ramme for samarbejde inden for Den Fælles Tilsynsmekanisme mellem Den Europæiske Centralbank og de kompetente nationale myndigheder og med de udpegede nationale myndigheder (SSM-rammeforordningen) (ECB/2014/17) (EUT L 141 af 14.5.2014, s. 1).

      (11)  Den engelske udgave findes på ESRB’s websted www.esrb.europa.eu.

      (12)  Offentliggjort på ESRB’s websted www.esrb.europa.eu.

      (13)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 22. december 2011 om de nationale myndigheders makroprudentielle mandat, (ESRB/2011/3) (EUT C 41 af 14.2.2012, s. 1).


Avis juridique important

|

31996Y0503(02)

Rådets henstilling af 22. april 1996 om retningslinjer for forebyggelse og bekæmpelse af uroligheder i forbindelse med fodboldkampe

EF-Tidende nr. C 131 af 03/05/1996 s. 0001 - 0011

RÅDETS HENSTILLING af 22. april 1996 om retningslinjer for forebyggelse og bekæmpelse af uroligheder i forbindelse med fodboldkampe (96/C 131/01) RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,som henviser til henstillingen fra Rådet for Den Europæiske Union med henblik på informationsudveksling i forbindelse med store arrangementer og begivenheder, vedtaget den 30. november 1994,som henviser til Det Forenede Kongeriges oplæg af 21. juni 1995,som henviser til konklusionerne fra Rådet for den Europæiske Union af 21. juni 1995,som tager følgende i betragtning:Der har været alvorlige tilfælde af uroligheder ved fodboldkampe i en række medlemsstater, herunder kampe i forbindelse med internationale turneringer, og det er nødvendigt, at politiet og fodboldforbundene griber ind tilstrækkelig effektivt, samordnet og systematisk;Rådet er af den opfattelse, at teknikker og procedurer, der har bidraget effektivt til at begrænse uroligheder, bør anvendes i videre omfang og mere systematisk i forbindelse med internationale kampe, der frembyder en høj risiko;Rådet mener, at en mere konsekvent holdning til disse problemer kan begrænse urolighedernes antal og alvor;visse af de seneste uroligheder kan sættes i forbindelse med en lemfældig kontrol med billetsalget på stedet på kampdagen;der er i henhold til den europæiske konvention af 1985 om tilskuervold og dårlig opførsel ved sportsbegivenheder og i særdeleshed ved fodboldkampe blevet vedtaget henstillinger om foranstaltninger, som skal følges, når det land, hvori en fodboldkamp skal spilles, forudser voldshandlinger,HENSTILLER FØLGENDE TIL MEDLEMSSTATERNE:I. De bør følge de henstillinger fra den stående komité under ovennævnte konvention, der er indeholdt i checklisten over foranstaltninger, som arrangører og offentlige myndigheder skal træffe i forbindelse med indendørs sportsbegivenheder, der frembyder en høj risiko, især henstillingerne vedrørende politisamarbejde, der blev vedtaget på komitéens møde den 1. og 2. juni 1994 som henstilling nr. 1/94, hvilken anses for at være særlig nyttig med henblik på at forebygge og begrænse uroligheder.II. Desuden foreslås følgende henstillinger til supplering af de henstillinger, der er vedtaget i henhold til konventionen:Udveksling af oplysninger1) Medlemsstaterne bør anvende en ensartet formular til politiets efterretningsrapporter om kendte eller formodede grupper af urostiftere. Den ensartede formular bør indeholde en samlet vurdering af risikoen for, at der opstår uroligheder, og detaljerede oplysninger om fly-, bus- og togrejser samt transport i private køretøjer. Bilag I indeholder et forslag til fælles formular.2) Medlemsstaterne bør fremsende disse rapporter hurtigt og hensigtsmæssigt, eventuelt gennem korrespondenter i nettet vedrørende fodboldhooliganisme.Samarbejde om uddannelseMed henblik på at udveksle og udbrede oplysninger mellem medlemsstaterne vedrørende teknikker til forebyggelse af uroligheder i forbindelse med fodboldkampe bør politibetjente, når det er hensigtsmæssigt, tilskyndes til at deltage i relevante uddannelseskurser for politiet i andre medlemsstater.PolitisamarbejdeVærtslandet bør formelt anmode den eller de andre medlemsstaters kompetente myndighed om politimæssig bistand og angive, hvor mange betjente der skønnes at være brug for. Anmodningen bør indgives så tidligt som muligt og helst senest fire uger inden kampen. De to involverede myndigheder træffer derefter aftale om antallet af politibetjente og deres kvalifikationer.Samarbejde mellem de tilsynsførendeMens det er fodboldforbundenes eller fodboldklubbernes opgave at udpege og oplære stewarder i de medlemsstater, hvor denne funktion findes, bør politiet bidrage til oplæringen af disse stewarder med henblik på at fremme et tæt samarbejde mellem stewarder og politibetjente i erkendelse af den vigtige rolle, stewarderne spiller med hensyn til at holde øje med tilhængerne og sørge for deres sikkerhed, og således give de politibetjente, der er til stede på det pågældende fodboldstadion, mulighed for at koncentrere sig om deres hovedopgave, nemlig at opretholde lov og orden.Udfærdiget i Luxembourg, den 22. april 1996.På Rådets vegneS. AGNELLIFormandBILAG STANDARDFORMULAR TIL UDVEKSLING AF POLITIEFTERRETNINGER VEDRØRENDE FODBOLDHOOLIGANS EUROPÆISK TURNERINGSKAMP >START GRAFIK>. mod .TURNERING: .DATO: .LOKALITET: .KAMPENS BAGYNDELSESTIDSPUNKT: .TILHÆNGERNES ANTAL OG KATEGORIAnfør det omtrentlige antal tilhængere i den skarpe parentes.A = rolige [ ]B = potentielt konfrontationssøgende eller urolige, navnlig når de er alkoholpåvirkede [ ]C = voldelige eller anstiftere af vold [ ]EFTERRETNINGER: .......>SLUT GRAFIK>REJSEOPLYSNINGER >START GRAFIK>. mod .PRIVATBIL/MINIBUS/CAMPING-CAR/VAREVOGN E.L.UDREJSE/HJEMREJSE(det ikke relevante bedes overstreget)Beskrivelse af køretøjet: ..Mærke, farve: .Indregistreringsnummer: .Passagerantal: .Passagerkategori: ...Grupperejse/individuel rejse: .Afrejsedato, -tidspunkt og -sted: ..Færgeselskab, overfartssted, -dato og -tidspunkt: ..Kanaltunnel, dato og tidspunkter: ..Motorveje eller andre veje: ...Grænseoverfartssteder, -tidspunkter: ...Tidspunkt for ankomst til bestemmelsesstedet: .INDKVARTERINGEventuelle overnatninger i løbet af rejsen og navn på hotel/pension/campingplads: ...Hotel/pension/campingplads på bestemmelsesstedet: ...BEMÆRKNINGER>SLUT GRAFIK>REJSEOPLYSNINGER >START GRAFIK>. mod .FLYREJSERUDREJSE/HJEMREJSE(det ikke relevante bedes overstreget)Rute- eller charterfly: ..Rejsebureau: ..Flyselskab og rutenummer: ..Afrejsedato og -tidspunkt: .Afrejselufthavn: ..Antal tilhængere i flyet: .Kategori af de tilhængere, der er med flyet: ...Grupperejse eller individuel rejse: .Ankomstdato, -tidspunkt (lokal tid, hvis relevant): ..Ankomstlufthavn: ..INDKVARTERINGNavn på hotel/pension/campingplads: ....BEMÆRKNINGER>SLUT GRAFIK>REJSEOPLYSNINGER >START GRAFIK>. mod .TOGREJSERUDREJSE/HJEMREJSE(det ikke relevante bedes overstreget)Togets afgangs- og ankomstdato og -tidspunkt: ..Afrejsestation: ..Antal tilhængere: ..Grupperejse eller individuel rejse: ..Færgeselskab, overfartsdato, -tidspunkt: ..Kanaltunnel, gennemkørselsdato og -tidspunkt: ..Afrejsestation efter overfarten eller gennemkørslen: ..Togets afgangsdato og -tidspunkt: ..Ankomstdato og -tidspunkt: ..INDKVARTERINGEventuelle overnatninger i løbet af rejsen og navn på hotel/pension/campingplads: ...Hotel/pension/campingplads på bestemmelsesstedet: ...BEMÆRKNINGER>SLUT GRAFIK>REJSEOPLYSNINGER >START GRAFIK>. mod .BUSREJSERUDREJSE/HJEMREJSE(det ikke relevante bedes overstreget)Busselskab: ..Antal busser: .Beskrivelse af køretøjerne (farve m.m.): ...Indregistreringsnumre: .Passagerantal i hver bus: .Passagerkategori i hver bus: ..Grupperejse/individuel rejse: .Afrejsedato, -tidspunkt og -sted: ..Færgeselskab, overfartsdato og -tidspunkt: ..Kanaltunnel, gennemkørselsdato og -tidspunkter: ..Motorveje eller andre veje og grænseoverfartssteder, -dato og -tidspunkter: ...Ophold, lokaliteter og tidspunkter: ...Forventet tidspunkt for ankomst til bestemmelsesstedet: ..INDKVARTERINGEventuelle overnatninger i løbet af rejsen og navn på hotel/pension/campingplads: ...Hotel/pension/campingplads på bestemmelsesstedet: ...BEMÆRKNINGER>SLUT GRAFIK>


title: Rådets indstilling af  14. februar 2006  om udnævnelse af et medlem af direktionen for Den Europæiske Centralbank

text:
               17.2.2006

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 47/58

      RÅDETS INDSTILLING

   af 14. februar 2006
   om udnævnelse af et medlem af direktionen for Den Europæiske Centralbank
   (2006/108/EF)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 112, stk. 2, litra b), og artikel 122, stk. 4, samt artikel 11.2 og artikel 43.3 i protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, og
   som tager følgende i betragtning:
   Otmar ISSINGs embedsperiode udløber den 31. maj 2006. Der skal udnævnes et medlem af direktionen for Den Europæiske Centralbank,
   INDSTILLER:
   Jürgen STARK som medlem af direktionen for Den Europæiske Centralbank for en embedsperiode på otte år med virkning fra den 1. juni 2006.
   Denne indstilling forelægges med henblik på afgørelse for stats- og regeringscheferne for de medlemsstater, der har euroen som valuta, efter høring af Europa-Parlamentet og Styrelsesrådet for Den Europæiske Centralbank.
   Denne indstilling offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 14. februar 2006.

            På Rådets vegne

         K.-H. GRASSER

            Formand