title: Kommissionens Henstilling om de Overordnede Retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets Økonomiske Politikker "Fornyet vækst og beskæftigelse - styrket konvergens"

text:
I SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER
                                      KOM(93)629  endelig udg.
                                      Bruxelles, den 24. november 1993
           Kommissionens Henstilling
                             om de
       Overordnede Retningslinjer for
    medlemsstaternes og Fællesskabets
             Økonomiske Politikker
             udarbejdet i overensstemmelse med
  artikel 103, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union
        "Fornyet vækst og beskæftigelse
                - styrket konvergens H
 ---pagebreak---                   Kommissionens Henstilling
 Artikel 103 i traktaten om Den Europæiske Union danner grundlag for den økonomisk-
 politiske samordning fra begyndelsen af anden fase i processen hen imod Den Økonomiske og
 Monetære Union. De økonomisk-politiske retningslinjer, der vedtages i henhold til denne
 artikel, vil tjene som referenceramme for den økonomiske politik i Fællesskabet og
 medlemsstaterne.
 Overordnede Målsætninger
 Fællesskabet bør sigte på væsentligt at øge jobskabelsen, således at den meget høje
arbejdsløshed kan reduceres betydeligt. Det er nødvendigt at nedbringe arbejdsløsheden for at
reducere de negative økonomiske og sociale konsekvenser, der følger af dette spild af
menneskelige ressourcer. Højere jobskabelse er også nødvendig for at få et mere aktivt
samfund, hvor alle de personer, der ønsker at deltage i produktionsprocessen også har
mulighed for det, og hvor vægten af de faktorer, der fører til social udelukkelse, væsentligt
reduceres. Hvis arbejdsløsheden f.eks. skal halveres inden år 2000, indebærer det, at der skal
 skabes mindst 15 millioner nye jobs.
Dette beskæftigelsesmål bør opnås ved en ikke-inflatorisk, stærk og beskæftigelsesskabende
vækst, der strækker sig over mange år og respekterer miljøet. Højere vækst er væsentligt, ikke
blot for at skabe beskæftigelse, men også for at give Fællesskabet mulighed for at høste
fordelene ved det indre marked, for at forbedre dets økonomiske og sociale samhørighed og
for at opfylde de voksende forpligtelser i relation til resten af verden. Men væksten kan ikke
skabes kunstigt. Den skal først og fremmest tilvejebringes via markedskræfterne og via
dynamikken i det europæiske indre marked, som skal være åbent over for omverdenen.
For at opnå en holdbar vækst er det nødvendigt at styrke den økonomiske konvergens mellem
medlemsstaterne. Konvergens vil skabe betingelser for en større jobskabelse og give
Fællesskabet mulighed for at høste de fulde fordele af det indre marked. Konvergens vil også
give mulighed for en succesfuld overgang til ØMU.
Den politiske opgave består i at give markedskræfterne lejlighed til at udfolde sig fuldt ud ved
at:
i)       opstille stabile og sammenhængende makroøkonomiske rammer
ii)      fjerne de makro- og mikroøkonomiske hindringer for vækst.
I den nuværende situation er udfordringen dobbelt. For det første, at handle beslutsomt for at
understøtte væksten på kort sigt uden at bringe den mellemfristede målsætning om høj
                                                                                24.11.93
 ---pagebreak--- beskæftigelsesskabelse i fare. For det andet, at skabe betingelser, som vil give mulighed for en
stærkere, varig og mere beskæftigelsesintensiv vækst på mellemlang til lang sigt.
For at sætte gang i opsvinget er det nødvendigt at genskabe tilliden gennem en afbalancering
af den nuværende makroøkonomiske policy mix kombineret med troværdige
strukturforanstaltninger. En lavere rente, tilvejebragt på et sundt grundlag, er det mest
virkningsfulde instrument, der i øjeblikket foreligger til at skabe lysere udsigter på kort sigt i
Fællesskabet. Jo hurtigere der tages hensyn til stabilitetsmålsætningen i den nuværende og
forventede løn- og budgetudvikling, desto hurtigere kan rentesatserne yderligere blive nedsat
væsentligt på et sundt grundlag. På grund af den alvorlige økonomiske situation og omfanget
af den budgettilpasning, der skal gennemføres i mange lande, kan det dog meget vel tænkes, at
opsvinget bliver beskedent og tøvende. På denne baggrund kan det vise sig nødvendigt at
overveje at intensivere de fællesskabsinitiativer, der blev vedtaget på Det Europæiske Råds
møder i Edinburgh og København.
På mellemlang sigt skal den økonomiske politik fortsat være stabilitetsorienteret. Den skal
hjælpe til at overvinde stivheder og til at standse den skadelige nedgang i den samlede
opsparing, som skyldes de høje budgetunderskud, med henblik på at øge investeringerne og
Fællesskabets vækstpotentiale, således at det bliver muligt at fa mange år med stærkere og
mere beskæftigelsesskabende vækst.
Retningslinjer
For at       skabe betingelserne for            at realisere Fællesskabets          beskæftigelses/
arbejdsløshedsmålsætninger anbefaler Kommissionen Rådet at vedtage følgende overordnede
økonomisk-politiske retningslinjer.
Pris- og valutakursstabilitet
Fællesskabet bør sigte på at fastholde en stabil makroøkonomisk ramme. Fællesskabet bør i
gennemsnit højst have en inflationsrate på 2-3% i 1996.
For at nå dette mål skal alle dele af den økonomiske politik være i overensstemmelse med
denne stabilitetsmålsætning. De medlemsstater, der allerede har nået dette målinterval, bør
sørge for, at det opnåede resultat kan fastholdes gennem den politik, der føres. For de øvrige
medlemsstaters vedkommende er det nødvendigt med dristigere initiativer, der omfatter en
målbevidst indsats i forhold til budgetkonsolideringen og lønudviklingen, således at
pengepolitikken kan lempes på et sundt grundlag.
Hvis disse foranstaltninger gennemføres tilstrækkelig hurtigt, vil den korte rente hurtigt kunne
nedsættes, og den lange rente vil følge efter i takt med, at inflationsforventningerne stabiliseres.
 ---pagebreak---  Den høje integrationsgrad og udnyttelsen af fordelene ved det indre marked kræver, at
 medlemsstaterne fortsat sigter mod at tilvejebringe valutakursstabilitet på et sundt økonomisk
 grundlag såvel med hensyn til de nominelle som reale variable.
 Fællesskabet bekræfter, at det er fast besluttet på at føre ØMU-processen til ende efter den
 tidsplan, der er fastlagt i traktaten om Den Europæiske Union. Med henblik herpå agter det at
 intensivere bestræbelserne på at opnå økonomisk konvergens.
 Sunde offentlige finanser
 For at genskabe tilliden må medlemsstaterne i 1994 forhindre en yderligere forværring i deres
 budgetstilling og begynde på at reducere underskuddene. I de medlemsstater, der har alvorlige
 budgetproblemer, kan tilliden styrkes ved, at der straks tages initiativ til at indlede
 konsolideringsprocessen. Dette gælder specielt for medlemsstater med meget høje og stigende
 offentlige gældsandele. Konsolideringsprocessen bør også indledes i de medlemsstater, som
 forventer at få en relativ gunstig økonomisk situation i 1994. I andre medlemsstater vil det
 være nødvendigt med en stram kontrol i 1994, men vægten bør først og fremmest lægges på
 troværdige mellemfristede konsolideringsforanstaltninger, der allerede bebudes nu, og som vil
 blive iværksat i de kommende år, efterhånden som opsvinget tager til.
 Fra og med 1995 bør Fællesskabet gøre sin offentlige gældsstilling holdbar igen. På baggrund
 af den forventede vækstudvikling i de kommende år betyder dette, at budgetunderskuddene
 skal reduceres til referenceværdien i traktaten om Den Europæiske Union (3% af BNP)
 Fællesskabet kan nå dette mål senest i 1996/97. Hovedparten af medlemsstaterne har mulighed
 for at nå dette mål i 1996, mens de øvrige har brug for mere tid.
 De budgetkonsoliderende foranstaltninger bør i første række sigte mod at nedsætte de løbende
 udgifter og forbedre skattesystemets effektivitet. Alle medlemsstater har behov for at omlægge
deres offentlige udgifter hen imod produktive anvendelser og især for at øge investeringerne.
Herudover er det nødvendigt at tilpasse skattesystemet på en måde, som vil bidrage mere til
jobskabelse. En reduktion af arbejdsgivernes socialsikringsbidrag i en række lande - specielt for
de lavest lønnede og for unge arbejdstagere - er særlig vigtig i den forbindelse, selv om de
foranstaltninger, der skal træffes, nødvendigvis må være provenuneutrale i betragtning af
omfanget af den budgettilpasning, der skal gennemføres i mange lande.
 ---pagebreak---   På lang sigt bør medlemsstaternes budgetpolitik tilrettelægges på en sådan måde, at den
 bidrager til at øge den samlede opsparing og investeringerne. Dette indebærer, at
 budgetunderskuddene skal være meget mindre (formentlig tæt ved balance senest i år 2000).
 Skabelse af mere beskæftigelse
 Medlemsstaterne og Fællesskabet bør træffe målrettede foranstaltninger med henblik på at
 forbedre økonomiens funktionsmåde, og der bør særlig sigtes på at forbedre konkurrenceevnen
 og Fællesskabets underliggende kapacitet til at skabe jobs. Sådanne strukturforanstaltninger vil
 blive fremhævet i den kommende hvidbog om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse.
 Udover de mikroøkonomi ske foranstaltninger, der præsenteres i hvidbogen, vil den samlede
 lønudvikling spille en væsentlig rolle for jobskabelsen. I denne sammenhæng bør regeringerne
 og arbejdsmarkedets parter anvende alle de instrumenter, der står til deres rådighed, for at
 sikre, at lønudviklingen i Fællesskabet hurtigt tilpasses den aftalte inflationsmålsætning.
På kort sigt vil behovet for at skabe nye jobs udelukke reallønstigninger i de fleste lande. Når
opsvinget sætter ind og reallønnen igen kan vokse, vil lønudviklingen give mulighed for en
forøgelse       af    investeringsrentabiliteten,      hvis  reallønstigningen      holdes   under
produktivitetsstigningen. F.eks. voksede reallønnen pr. beskæftiget mellem 1982 og 1989 ca. 1
procentpoint mindre pr. år end produktivitetsstigningen. Endvidere skal lønudviklingen være
passende differentieret efter medlemsstat, region, erhvervskvalifikationer og arbejdserfaring.
                                                  *   *
                                                    *
Ovennævnte retningslinjer for den økonomiske politik vil være de centrale elementer i al
fremtidig multilateral overvågning. De overordnede rammer for og vurderingen af
medlemsstaternes konvergensprogrammer vil være baseret på retningslinjerne. De enkelte
medlemsstaters konvergensprogrammer vil, hvis de opstilles som troværdige og
sammenhængende programmer til gennemførelse af de overordnede økonomisk-politiske
retningslinjer, tjene som symbol på, hvor høj grad af politisk vilje medlemsstaterne har til at nå
de overordnede økonomisk-politiske mål for Fællesskabet inden år 2000.
 ---pagebreak---                                                                       ISSN 0254-1459
                                                   KOM (93) 629 endelig udg.
                                                   DOKUMENTER
DA                                                                          04 to
                               Katalognummer : CB-CO-93-664-DA-C
                                                              ISBN 92-77-62145-1
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer
L-2985 Luxembo arg


title: Kommissionens henstillling nr. 843/78/EKSF af 26. april 1978 om forlængelse af de midlertidige antidumpingforanstaltninger, i forbindelse med indførsel af stålprodukter med oprindelse i Spanien

text:
27. 4. 78                                 De Europæiske Fællesskabers Tidende                               Nr . L 115 / 37
                                 KOMMISSIONENS HENSTILLING Nr. 843 / 78 / EKSF
                                                   af 26 . april 1978
              om forlængelse af de midlertidige antidumpingforanstaltninger, i forbindelse
                              med indførsel af stålprodukter med oprindelse i Spanien
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE                                  FØLGENDE HENSTILLING :
FÆLLESSKABER RETTER —
                                                                                A rtikel 1
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det
europæiske Kul - og Stålfællesskab, særlig artikel 74,          De midlertidige antidumpingforanstaltninger, der er
                                                                indført ved henstillingerne nr. 159/78 / EKSF og nr.
under henvisning til Kommissionens henstilling 77/              160/78 /EKSF for indførselen af stålprodukter med op
329/ EKSF af 15 . april 1977 om beskyttelse mod dum            rindelse i Spanien forlænges for et tidsrum af højst tre
ping, præmier eller subventioner fra lande, der ikke til       måneder.
hører Det europæiske Kul - og Stålfællesskab ('), som
ændret ved henstilling nr. 3004/77/EKSF (2), særlig                                       Artikel 2
artikel 16 og 19,
                                                                Med forbehold af bestemmelserne i artikel 1 frigives
under henvisning til udtalelser fra Det rådgivende              det beløb , der er stillet som sikkerhed i form af midler
Udvalg, som er nedsat i henhold til henstilling 77/             tidig antidumpingtold, i den udstrækning, importøren
329/ EKSF, og                                                   over for de kompetente nationale myndigheder godt
ud fra følgende betragtninger :                                 gør, at antidumpingtolden skyldes en lavere værdi
                                                                som følge af, at varernes kvalitet er ringere end den
Ved henstillingerne nr. 159/78 / EKSF (3) og nr. 160/           ringeste kvalitet, der er beskrevet i Kommissionens
78 /EKSF (4), har Kommissionen indført midlertidig              seneste offentliggørelse af basispriser.
antidumpingtold for indførselen af stålprodukter med
oprindelse i Spanien ;                                                                     A rtikel 3
undersøgelsen af dette spørgsmål er endnu ikke slut            Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne . Den
tet, og eksportører og importører, der vides at være be        træder i kraft i hver medlemsstat på datoen for offent
rørt, har anmodet om , at tolden forlænges for et tids         liggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
rum af højst tre måneder ;
det er derfor rimeligt at forlænge de midlertidige for         Udfærdiget i Bruxelles, den 26. april 1978 .
anstaltninger ;
der bør imidlertid tages passende hensyn til en even                                      På Kommissionens vegne
tuel lavere værdi af de indførte produkter, som impor                                       Wilhelm HAFERKAMP
tørerne påberåber sig og på tilfredsstillende måde påvi
ser over for de kompetente nationale myndigheder —                                                Næstformand
(') EFT L 114 af 5 . 5 . 1977 , s . 6 .
(2 EFT L 352 af 31 . 12. 1977, s . 13.
(3 ) EFT L 23 af 28 . 1 . 1978 , s . 31 .
 4 EFT L 23 af 28 . 1 . 1978 , s . 33 .


Avis juridique important

|

31985K2575

KOMMISSIONENS HENSTILLING Nr. 2575/85/EKSF af 12. september 1985 om fællesskabstilsyn med importen af visse jern- og stålprodukter, som henhører under EKSF-traktaten, og som har oprindelse i Brasilien samt om ændring af henstilling nr. 41/85/EKSF

EF-Tidende nr. L 246 af 13/09/1985 s. 0015 - 0018 den spanske specialudgave: Kapitel 11 bind 22 s. 0154  den portugisiske specialudgave: Kapitel 11 bind 22 s. 0154

*****  KOMMISSIONENS  HENSTILLING Nr. 2575/85/EKSF  af 12. september 1985  om faellesskabstilsyn med importen af visse jern- og staalprodukter, som henhoerer under EKSF-traktaten, og som har oprindelse i Brasilien samt om aendring af henstilling nr. 41/85/EKSF  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER RETTER -  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske Kul- og Staalfaellesskab, saerlig artikel 74, og  ud fra foelgende betragtninger:  Importen af visse jern- og staalprodukter, som henhoerer under EKSF-traktaten, og som har oprindelse i et andet tredjeland end Spanien, er blevet undergivet faellesskabstilsyn ved Kommissionens henstilling nr. 41/85/EKSF (1);  hvad angaar importen af jern- og staalprodukter med oprindelse i Brasilien, boer listen over produkter, som er undergivet tilsyn, imidlertid aendres og udstedelsen af et importdokument for visse af produkterne goeres betinget af, at der forelaegges en eksportlicens udstedt af de brasilianske myndigheder; en saadan saerlig tilsynsordning boer indfoeres for import af produkter med oprindelse i Brasilien, og henstilling nr. 41/85/EKSF boer derfor aendres;  henstilling nr. 41/85/EKSF gaelder foelgelig ikke laengere for Brasilien -  FOELGENDE HENSTILLING:  Artikel 1  1. Import i Faellesskabet af de jern- og staalprodukter henhoerende under EKSF-traktaten, som er anfoert i bilag I, II og III, og som har oprindelse i Brasilien, er betinget af, at der udstedes et importdokument.  2. De i stk. 1 omhandlede produkter anses for at vaere af foerste kvalitet, indtil importoeren har bevist det modsatte.  3. Importdokumentet udstedes eller paategnes af medlemsstaterne uden omkostninger og for en hvilken som helst maengde, hvorom der indgives ansoegning, straks ved modtagelsen heraf og under alle omstaendigheder inden for et tidsrum af hoejst ti arbejdsdage efter indgivelse af ansoegningen i korrekt udfyldt stand, ledsaget af to kopier af den eller de koebekontrakter, der ligger til grund derfor og af saelgerens ordrebekraeftelse(r).  Originalen af disse dokumenter skal fremlaegges, saafremt den myndighed, der udsteder importdokumentet, kraever det. Hvis produkterne erklaeres at vaere varer af anden sortering eller deklasserede varer, skal importdokumentet indeholde en angivelse af de praecise kendetegn, der kan godtgoere produkternes beskaffenhed.  4. For de i bilag I angivne produkter er udstedelsen af importdokumentet betinget af, at der fremlaegges en eksportlicens udstedt af de brasilianske myndigheder.  De paa importansoegningen anfoerte specifikationer skal svare til specifikationerne paa eksportcertifikatet, hvad angaar produktets saerlige kendetegn og bestemmelse. Det land, hvori produkterne overgaar til fri omsaetning eller henfoeres under proceduren for aktiv foraedling, betragtes som bestemmelsesland.  5. Gyldighedsperioden for importdokumentet fastsaettes til to maaneder, uden at dette i oevrigt foregriber en eventuel aendring af den gaeldende importordning.  6. Fuldt udnyttede importdokumenter returneres omgaaende til den myndighed, der har udstedt dem. Importdokumenter, som ikke er benyttet, eller som ikke er udnyttet fuldt ud to maaneder efter udstedelsen, returneres senest fem arbejdsdage efter gyldighedsperiodens udloeb til den myndighed, der har udstedt dem.  Artikel 2  1. Importoerens ansoegning skal indeholde foelgende oplysninger:  a) oprindelsesland og eksportland,  b) varebeskrivelse med angivelse af position i den faelles toldtarif og NIMEXE-nummer,  c) angivelse af de kendetegn, der viser, at der er tale om varer af anden sortering eller deklasserede varer,  d) maengde i tons for hvert parti,  e) saelgers navn, adresse, telefon- og telexnummer,  f) importoerens navn, adresse, telefon- og telexnummer,  g) navn, adresse, telefon- og telexnummer paa en eventuel endelig koeber, hvis denne kendes,  h) forventet tidspunkt og sted (toldsted) for importen,  i) det bestemmelsessted, paa grundlag af hvilket den fakturerede pris er beregnet,  j) dato for koebekontrakten for produkterne samt nummeret paa kontrakten eller enhver anden reference, der gives af saelger til identificering af leverancen,  k) i givet fald angivelse af, om produkterne er bestemt til opfyldelse af en loenforarbejdningskontrakt og genudfoersel til et tredjeland (angivelse af landets navn) efter aktiv foraedling.  2. For produkter henhoerende under bilag I og II skal importoeren give foelgende supplerende oplysninger:  A. For produkter med oprindelse i og importeret direkte fra Brasilien:  a) produkternes handelsbetegnelse, herunder noejagtige specifikationer, der goer det muligt at beregne prisen frit bestemmelsessted efter den valgte prisliste,  b) prisen frit bestemmelsessted pr. ton iberegnet told, transportomkostninger og alle tillaeg, alle rabatter samt alle de oevrige elementer, der er anvendt ved beregningen af prisen frit bestemmelsessted,  c) angivelse af:  i) hvilken faellesskabsproducents prisliste der er valgt til beregningen af prisen frit bestemmelsessted med anfoerelse af datoen for denne prisliste, eller  ii) i givet fald det tilbud fra et tredjeland, som prisen er blevet bragt paa linje med, idet de oplysninger, der er noedvendige for at identificere dette tilbud, anfoeres med angivelse af datoen derfor, eller  iii) i givet fald andre priser (skal begrundes),  d) udstedelsesdato for konnossementet, hvis et saadant foreligger.  B. For produkter med oprindelse i Brasilien, men importeret fra ethvert andet tredjeland (indirekte import),  a) en fuldstaendig beskrivelse svarende til den, som er anfoert i listen over produkter, der er underkastet de gaeldende basispriser,  b) cif-prisen Faellesskabets graense pr. ton i kontraktens moentenhed, forhoejet med told samt udgifter til losning.  3. Importoeren skal erklaere, at der hverken ydes ham eller koeberen i forbindelse med den paagaeldende transaktion nogen form for prisnedslag, rabat eller anden godtgoerelse, som ikke er anfoert i kontrakten vedroerende den paagaeldende transaktion, og at dette heller ikke vil ske senere.  4. Importoeren skal attestere, at oplysningerne i ansoegningen om importdokumenter er korrekte.  5. Importoeren skal angive, om ansoegningen vedroerer en levering, for hvilken der allerede tidligere er indgivet en ansoegning om importdokument.  Artikel 3  1. Saa snart oplysninger herom er indgaaet til de kompetente myndigheder, meddeler medlemsstaterne Kommissionen forskellen mellem:  - prisen i henhold til de prisbestemmelser, der gaelder for Brasilien beregnet frit bestemmelsessted, paa det fastsatte importtidspunkt, og  - prisen paa basis af den valgte faellesskabsproducents prisliste valgt efter artikel 2, stk. 2, afsnit A, litra c), eller paa anden maade godtgjort.  Medlemsstaterne fremsender ligeledes alle noedvendige dokumenter, bl.a. kopier af ansoegninger om importdokument, af koebekontrakter og af saelgerens ordrebekraeftelser, hver gang den konstaterede prisforskel er vaesentlig eller vedroerer betydelige maengder.  2. For produkter med oprindelse i Brasilien, men importeret fra et andet tredjeland, meddeler medlemsstaterne Kommissionen, saa snart oplysninger herom er indgaaet til de kompetente myndigheder, forskellen mellem:  - den i De Europaeiske Faellesskabers Tidende offentliggjorte basispris, i givet fald plus tillaeg, og  - cif-prisen Faellesskabets graense, herunder told samt udgifter til losning.  3. Inden for de foerste ti dage i hver maaned giver medlemsstaterne Kommissionen underretning om de maengder og de beloeb (beregnet paa grundlag af cif-prisen), for hvilke der den foregaaende maaned er udstedt importdokumenter.  4. Medlemsstaternes meddelelser skal indeholde:  a) opdeling paa produkter efter position i den faelles toldtarif og NIMEXE-nummer, med saerskilt angivelse af maengder af varer af anden sortering eller deklasserede varer, b) opdeling paa oprindelsesland,  c) saerskilt angivelse under de samlede tal for hvert produkt af de maengder, der ikke er importeret direkte fra Brasilien, og i saa fald angivelse af eksportlandet,  d) angivelse af de maengder, pr. produkt, der er genudfoert fra Faellesskabet efter aktiv foraedling.  5. Inden for de foerste ti dage i hver maaned giver medlemsstaterne Kommissionen underretning om de maengder og de beloeb (beregnet paa grundlag af cif-prisen), for hvilke importdokumenterne er udloebet den foregaaende maaned uden at vaere blevet benyttet af importoeren.  Artikel 4  I denne henstilling forstaas ved eksportlandet det sidste mellemliggende tredjeland, i hvilket det paagaeldende produkt har vaeret genstand for en oplagring eller retshandel, der ikke staar i forbindelse med transporten.  Artikel 5  I henstilling nr. 41/85/EKSF foretages foelgende aendringer:  1. Artikel 1, stk. 1, affattes saaledes:  »1. Import i Faellesskabet af de jern- og staalprodukter henhoerende under EKSF-traktaten, som er anfoert i bilag III A og III B, og som har oprindelse i et andet tredjeland end Spanien og Brasilien, er betinget af, at der udstedes et importdokument«.  2. Artikel 2, stk. 2 C, foerste afsnit, affattes saaledes:  »C. For produkter med oprindelse i et af de i bilag I og II anfoerte lande, men importeret fra ethvert andet tredjeland end oprindelseslandet (indirekte import) og for produkter med oprindelse i et andet tredjeland end Spanien og Brasilien, der ikke er anfoert i bilag I eller II«.  3. Artikel 2, stk. 2 ii), affattes saaledes:  »ii) For produkter med oprindelse i andre tredjelande end Spanien og Brasilien eller dem, der er anfoert i bilag I og II«.  4. Artikel 3, stk. 2, nr. iii), ophaeves.  5. Angivelsen Brasilien slettes paa listen over tredjelande i bilag II.  Artikel 6  Denne henstilling traeder i kraft paa dagen for offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.  Den anvendes indtil den 31. december 1985.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 12. september 1985.  Paa Kommissionens vegne  Willy DE CLERCQ  Medlem af Kommissionen  (1) EFT nr. L 7 af 9. 1. 1985, s. 5.  BILAG  I  Liste over produkter, som er undergivet pris- og maengdetilsyn, og til hvis indfoersel der kraeves et importdokument, som udstedes mod fremlaeggelse af en brasiliansk eksportlicens  NIMEXE-nummer: 73.02-01, 73.02-09, 73.06-10, 73.06-20, 73.06-30, 73.07-12, 73.07-21, 73.07-24, 73.08-01, 73.08-03, 73.08-05, 73.08-07, 73.08-21, 73.08-25, 73.08-29, 73.08-41, 73.08-45, 73.08-49, 73.09-00, 73.10-11, 73.10-12, 73.10-14, 73.10-15, 73.10-17, 73.10-18, 73.10-42, 73.11-11, 73.11-12, 73.11-14, 73.11-16, 73.11-19, 73.11-41, 73.11-50, 73.12-11, 73.12-19, 73.12-21, 73.12-51, 73.12-71, 73.13-11, 73.13-16, 73.13-17, 73.13-19, 73.13-21, 73.13-23, 73.13-26, 73.13-32, 73.13-34, 73.13-36, 73.13-41, 73.13-43, 73.13-45, 73.13-47, 73.13-49, 73.13-50, 73.13-64, 73.13-65, 73.13-67, 73.13-68, 73.13-72, 73.13-74, 73.13-76, 73.13-78, 73.13-79, 73.13-82, 73.13-84, 73.13-86, 73.13-87, 73.13-88, 73.13-89, 73.13-92, 73.61-20, 73.62-10, 73.62-30, 73.63-29, 73.63-72, 73.64-20, 73.64-72, 73.65-21, 73.65-23, 73.65-25, 73.65-53, 73.65-55, 73.65-70, 73.65-81, 73.71-21, 73.71-23, 73.71-24, 73.71-29, 73.71-53, 73.72-11, 73.72-13, 73.72-19, 73.72-33, 73.72-39, 73.73-23, 73.73-25, 73.73-26, 73.73-29, 73.73-33, 73.73-35, 73.73-36, 73.73-39, 73.73-72, 73.74-21, 73.74-23, 73.74-29, 73.74-72, 73.75-11, 73.75-19, 73.75-23, 73.75-33, 73.75-43, 73.75-53, 73.75-54, 73.75-59, 73.75-63, 73.75-73, 73.75-79, 73.75-83, 73.75-84, 73.75-89, 73.16-14, 73.16-16, 73.16-17, 73.16-20, 73.16-40, 73.16-51.  BILAG II  Liste over produkter, som er undergivet pris- og maengdetilsyn, og til hvis indfoersel der kraeves et importdokument, hvis udstedelse ikke er betinget af fremlaeggelse af en eksportlicens fra de brasilianske myndigheder  NIMEXE-nummer: 73.01-10, 73.01-21, 73.01-23, 73.01-25, 73.01-27, 73.01-31, 73.01-35, 73.01-41, 73.01-49, 73.63-21, 73.75-29.  BILAG III  Liste over produkter, som er undergivet maengdetilsyn, og til hvis indfoersel der kraeves et importdokument, hvis udstedelse ikke er betinget af fremlaeggelse af en eksportlicens fra de brasilianske myndigheder  NIMEXE-nummer: 73.61-50, 73.71-55, 73.71-56, 73.71-59, 73.73-24, 73.73-34, 73.75-39, 73.75-49, 73.75-69.


Recommandation du 11 juillet 1953 adressée à la Oberrheinische Kohlen-Union Aktiengesellschaft, Mannheim, et tendant à la suppression de pratiques contraires au Traité /* Den danske udgave er ikke til rådighed */


title: Rådets henstilling af 12. juli 2016 om Nederlandenes nationale reformprogram for 2016 og med Rådets udtalelse om Nederlandenes stabilitetsprogram for 2016

text:
               18.8.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 299/41

         RÅDETS HENSTILLING
   af 12. juli 2016
   om Nederlandenes nationale reformprogram for 2016 og med Rådets udtalelse om Nederlandenes stabilitetsprogram for 2016
   (2016/C 299/10)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. november 2015 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2016 om samordning af de økonomiske politikker. Den 17.-18. marts 2016 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 26. november 2015 vedtog Kommissionen på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Nederlandene blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dag vedtog Kommissionen en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet. Den 18.-19. februar 2016 tilsluttede Det Europæiske Råd sig denne henstilling, og den 8. marts 2016 blev den vedtaget af Rådet (3). Da Nederlandene har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Nederlandene sikre en fuldstændig og rettidig implementering af denne henstilling.

               (2)

               Den 26. februar 2016 blev landerapporten for Nederlandene 2016 offentliggjort. Den indeholdt en analyse af Nederlandenes fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som blev vedtaget af Rådet den 14. juli 2015, og opfyldelsen af Nederlandenes nationale Europa 2020-mål. Rapporten indeholdt desuden en dybdegående undersøgelse efter artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Den 8. marts 2016 fremlagde Kommissionen resultaterne af den dybdegående undersøgelse. Kommissionen konkluderer af sin analyse, at Nederlandene er berørt af makroøkonomiske ubalancer. Det er afgørende at tackle den meget høje gæld i husholdningerne. Det store og vedvarende overskud på betalingsbalancens løbende poster, som afspejler strukturelle træk ved økonomien og politiske parametre vedrørende ikkefinansielle selskaber, er fortsat en udfordring, også i lyset af den afsmittende virkning på andre medlemsstater i euroområdet.

               (3)

               Den 28. april 2016 forelagde Nederlandene sit nationale reformprogram for 2016 og sit stabilitetsprogram for 2016. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (4)

               Der er taget hensyn til relevante landespecifikke henstillinger i forbindelse med programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (4) kan Kommissionen, hvis det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante henstillinger fra Rådet, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende denne bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter de europæiske struktur- og investeringsfondes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

               (5)

               Nederlandene er i øjeblikket underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten og omfattet af overgangsbestemmelsen vedrørende gældskriteriet. I henhold til 2016-stablitetsprogrammet har regeringen planer om gradvist at mindske den samlede saldo til 0,1 % af BNP i 2019. Samtidig forventer regeringen i 2016 en forværring af den genberegnede strukturelle saldo (5) til — 1,4 % af BNP og derefter en forbedring. Den mellemfristede budgetmålsætning — et strukturelt underskud på 0,5 % af BNP — forventes at blive nået i 2019. På grundlag af den genberegnede strukturelle saldo vil den mellemfristede budgetmålsætning imidlertid være opfyldt allerede fra 2018. I henhold til stabilitetsprogrammet forventes den offentlige gældskvote at nå 65,4 % i 2016 for derefter gradvist at falde til 58,9 % i 2019. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for budgetfremskrivningerne, er realistisk. På basis af Kommissionens forårsprognose 2016 risikerer Nederlandene under antagelse af uændret politik i 2016 og for perioden 2016-2017 en vis afvigelse fra kravene i den forebyggende del. Nederlandene forventes at overholde overgangsreglerne vedrørende gældskriteriet i 2016 og — efter udløbet af overgangsperioden — gældsreduktionsmålet i 2017. På grundlag af vurderingen af stabilitetsprogrammet og under hensyntagen til Kommissionens forårsprognose 2016 er Rådet af den opfattelse, at Nederlandene forventes at være i bred overensstemmelse med bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten. Der vil imidlertid være behov for yderligere foranstaltninger for at sikre overensstemmelse i 2016 og 2017.

               (6)

               Den seneste tids vækst i beskæftigelsen kan fuldt ud henføres til en stigning i antallet af beskæftigede på tidsbegrænsede kontrakter og en stigning i antallet af selvstændige. Selv om Nederlandene har truffet foranstaltninger for at løse problemet, er der behov for en mere sammenhængende strategi. De ringe muligheder for at komme fra tidsbegrænsede til tidsubegrænsede kontrakter udgør stadig en risiko for segmentering af arbejdsmarkedet. Den høje og stigende andel af tidsbegrænsede kontrakter skal ses i lyset af de store forskelle i bestemmelserne om jobbeskyttelse, der gælder for tidsbegrænsede kontrakter i forhold til tidsubegrænsede kontrakter. Selvstændige uden ansatte har oftere utilstrækkelige invaliditets-, arbejdsløsheds- og aldersforsikringer, hvilket kan påvirke bæredygtigheden af det sociale sikringssystem på lang sigt. Der er indført flere foranstaltninger, som har mindsket forskellene mellem tidsubegrænsede og tidsbegrænsede kontrakter. Gunstige skatteordninger og fritagelse for at betale visse sociale sikringsbidrag giver stadig økonomiske incitamenter til at drive selvstændig virksomhed.

               (7)

               En nøgleudfordring, hvad angår husholdningernes høje gældsætning, er boligmarkedet, hvor de stivheder og forvridende incitamenter, der er blevet opbygget gennem årtier, præger boligfinansieringen og opsparingsmønstrene. Husholdningernes tendens til at optage lån mod sikkerhedsstillelse i fast ejendom er i høj grad et resultat af årelange finanspolitiske incitamenter, navnlig fradragsretten for renteudgifter. Siden 2012 er der indført en række foranstaltninger for delvis at afhjælpe dette problem, men de er ikke blevet styrket i overensstemmelse med Rådets henstilling for 2015. Udviklingen af et velfungerende privat udlejningsmarked hæmmes af subsidier i andre sektorer af boligmarkedet. Den sociale boligsektor er en af de relativt største i Unionen, men boligerne anvises ikke altid efter hensigten i forhold til lejere, der har et reelt behov. Der er indført en mere indkomstbaseret huslejedifferentiering i den sociale boligsektor. Boligselskaberne skal adskille aktiviteter af almindelig økonomisk interesse (dvs. socialt boligbyggeri) fra andre aktiviteter. Da nogle forvridende incitamenter på det sociale boligmarked, som knytter huslejer til indkomsten, er blevet behandlet, bør denne del af Rådets henstilling for 2015 ændres til en overvågning af situationen. Samtidig er boligmarkedet stadig betydeligt forvredet, da skattereglerne fortsat begunstiger lånefinansiering af boliger med en forskelsbehandling af husholdningerne til følge. Der er behov for yderligere fremskridt på disse områder.

               (8)

               Ud over de økonomiske konsekvenser af forvridningerne på boligmarkedet vejer de obligatoriske ikkeskattemæssige bidrag til pensionssystemets anden søjle tungt i husholdningernes disponible indkomst. Pensionssystemets anden søjle er velfungerende med hensyn til kvalitet og tilstrækkelighed, men på minussiden kan nævnes den manglende gennemsigtighed og solidaritet mellem generationerne samt følsomheden over for økonomiske udsving. I de seneste år er pensionssystemets bæredygtighed blevet forbedret, ved at pensionsalderen frem til 2021 hæves til 67 år og derefter kædes sammen med den forventede levealder. Pensionsbidragene er i gennemsnit aftaget, da den maksimale pensionsbidragssats, der er fritaget for skat, er blevet sænket. En passende fordeling af omkostninger og risici inden for og mellem generationerne, som går videre end de regler, der er vedtaget for indeksregulering og finansielle stødpuder (de finansielle vurderingsrammer), vil medvirke til, at husstandene fordeler deres økonomiske midler på en mere vækstfremmende måde. Regeringen har bebudet sin hensigt om at foretage en gennemgribende reform af pensionssystemets anden søjle med inddragelse af arbejdsmarkedets parter for at skabe en mere gennemsigtig og aktuarmæssigt retfærdig ordning.

               (9)

               Investeringerne faldt markant under den økonomiske krise og har kun delvis genvundet tabet. Det lave investeringsniveau i økonomien som helhed synes at have en stærkt cyklisk karakter. Det skyldtes især afmatningen på boligmarkedet og en stram finanspolitik. Hindringerne for investeringer synes at være lavere, men ikke desto mindre er der formentlig i forbindelse med usikkerheden på markedet og lovgivningsmæssige faktorer et lavt investeringsniveau i bygge- og anlægssektoren og i sektoren for vedvarende energi. Til trods for de bedre kreditvilkår er der øgede risici i forbindelse med kreditskabelse i det nuværende finansielle klima. De offentlige udgifter til FoU har været faldende siden 2014, og de private FoU-udgifter er fortsat lave. I 2015 anbefalede Rådet derfor, at Nederlandene omlægger de offentlige udgifter i retning af investeringer i FoU og gør en indsats for at øge de private investeringer i FoU. De offentlige og private udgifter til FoU er lave i forhold til uddannelsesniveauet, de uddannelsesmæssige resultater og den økonomiske udvikling.

               (10)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Nederlandenes økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2016. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram samt opfølgningen på de henstillinger, der er blevet rettet til Nederlandene i de foregående år. Den har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Nederlandene, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke EU's samlede økonomiske styring, ved at der på EU-plan ydes bidrag til de kommende nationale beslutninger. Henstillingerne som led i det europæiske semester afspejles i henstilling 1 til 3 nedenfor.

               (11)

               Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået stabilitetsprogrammet, og dets holdning (6) afspejles navnlig i henstilling 1 nedenfor.

               (12)

               På baggrund af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet. Dets henstillinger efter artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 er afspejlet i henstilling 3 nedenfor,

         HENSTILLER, at Nederlandene i 2016 og 2017 iværksætter tiltag med henblik på at:

               1.

               Begrænse afvigelsen fra den mellemfristede budgetmålsætning i 2016 og opnå en finanspolitisk tilpasning på 0,6 % af BNP i 2017. Omlægge de offentlige udgifter i retning af støtte til investeringer i FoU.

               2.

               Tackle de resterende hindringer for ansættelse af personale på tidsubegrænsede kontrakter og lette overgangen fra tidsbegrænsede til tidsubegrænsede kontrakter. Håndtere den store stigning i antallet af selvstændige uden ansatte bl.a. ved at reducere de skattemæssige fordele ved selvstændig virksomhed, uden at det går ud over iværksætteriet, og ved at fremme de selvstændige erhvervsdrivendes adgang til økonomisk overkommelige sociale beskyttelsesordninger.

               3.

               Træffe foranstaltninger til at gøre pensionssystemets anden søjle mere gennemsigtig, mere retfærdig på tværs af og mellem generationerne, og mindre følsom over for økonomiske udsving. Træffe foranstaltninger til at fjerne de sidste forvridninger på boligmarkedet og fjerne fordelene ved gældsfinansiering for husholdninger, navnlig ved at sænke rentefradraget på realkreditlån.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. juli 2016.

            På Rådets vegne

         P. KAŽIMÍR

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 96 af 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Kommissionen har genberegnet den strukturelle saldo ud fra oplysningerne i stabilitetsprogrammet efter en i fællesskab aftalt metode.

      (6)  I medfør af artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: EFTA-Tilsynsmyndighedens henstilling af 13. april 2011 om regulering af fastnet- og mobiltermineringstakster i EFTA-staterne

text:
               8.11.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 340/5

         EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS HENSTILLING
   af 13. april 2011
   om regulering af fastnet- og mobiltermineringstakster i EFTA-staterne (1)

   2012/C 340/04
   EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN (2),
   som henviser til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (3),
   som henviser til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, særlig artikel 5, stk. 2, litra b,
   som henviser til den i punkt 5cl i bilag XI til EØS-aftalen omhandlede retsakt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (4), og særlig artikel 19, stk. 1, som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 til denne aftale,
   som har hørt Kommunikationsudvalget, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               I henhold til artikel 8, stk. 3, i rammedirektivet skal de nationale tilsynsmyndigheder bidrage til udviklingen af det indre marked, bl.a. ved at samarbejde indbyrdes og med Kommissionen og/eller Myndigheden, når det er relevant, på en transparent måde for at sikre udviklingen af en ensartet reguleringspraksis. En vurdering af mere end 850 forslag til foranstaltninger, som er blevet meddelt i henhold til artikel 7 i rammedirektivet, viser imidlertid, at der fortsat findes uensartetheder i reguleringen af taletelefonitermineringstaksterne.

               (2)

               Selv om de fleste EØS-stater generelt opererer med en form for omkostningsbaseret prisfastsættelse, er der fortsat forskelle mellem medlemsstaternes priskontrolforanstaltninger. Ud over at valget af metoder til beregning af omkostningerne varierer betydeligt, anvendes metoderne også forskelligt. Dette øger spændet mellem engrostermineringstaksterne i EØS, som kun delvis kan forklares ud fra særlige nationale forhold. De Europæiske Tilsynsmyndigheders Gruppe (ERG), som blev nedsat ved den i punkt 5ci i bilag XI til EØS-aftalen omhandlede retsakt (Kommissionens afgørelse 2002/627/EF
                   (5)) som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 til denne aftale (6), anerkendte dette i sin fælles holdning om symmetrien mellem fastnettermineringstakster og symmetrien mellem mobiltermineringstakster. Desuden har de nationale tilsynsmyndigheder i en række tilfælde tilladt mindre fastnet- eller mobiloperatører at beregne højere termineringstakster ud fra den begrundelse, at disse operatører er nye på markedet og ikke har kunnet drage fordel af stordriftsfordele og/eller er underlagt andre omkostningsvilkår. Denne mangel på symmetri findes fortsat i og mellem landene, om end den langsomt er ved at forsvinde. ERG har i sin fælles holdning fastslået, at termineringstaksterne normalt bør være symmetriske, og at asymmetriske takster kræver tilstrækkelig begrundelse.

               (3)

               Betydelige forskelle mellem reguleringen af faste og mobile termineringstakster skaber grundlæggende konkurrencemæssige forvridninger. Termineringsmarkederne er karakteriseret af en tosidet adgang, hvor begge operatører formodes at høste fordele ved sammenkoblingen, men da begge operatører samtidig konkurrerer om abonnenter, kan termineringstaksterne have vigtige strategiske og konkurrencemæssige konsekvenser. Når termineringstaksterne fastsættes på et niveau, som overstiger et niveau, der svarer til de effektive omkostninger, overføres der betydelige beløb mellem markederne for fastnet- og mobiltelefoni og mellem forbrugerne. På markeder, hvor operatører har asymmetriske markedsandele, kan dette medføre betydelige betalinger fra mindre til større konkurrenter. Endvidere er det absolutte prisniveau for mobiltermineringstaksterne i en række EØS-stater fortsat højt sammenlignet med en række lande uden for EØS og også sammenlignet med fastnettermineringstaksterne generelt, hvilket fortsat afspejler sig i høje om end faldende priser for slutforbrugerne. Høje termineringstakster fører normalt til høje detailpriser for opkald og tilsvarende mindre forbrug, og dette nedsætter forbrugervelfærden.

               (4)

               Den hidtidige mangel på harmonisering af anvendelsen af principperne for omkostningsberegning på termineringsmarkederne viser, at der er behov for en fælles tilgang, som vil skabe større juridisk sikkerhed og bedre incitamenter for potentielle investorer og mindske regelbyrden for operatører, der er aktive i flere EØS-stater. En sammenhængende regulering af termineringsmarkederne er en klar målsætning, som er anerkendt af de nationale tilsynsmyndigheder, og som Kommissionen gentagne gange har givet udtryk for i forbindelse med vurderingen af udkast til foranstaltninger på grundlag af artikel 7 i rammedirektivet.

               (5)

               Rammebestemmelserne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, nærmere bestemt artikel 9, 11 og 13 sammenholdt med betragtning 20 i den i punkt 5cj i bilag XI til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF af 7. marts 2002 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (7)) (adgangsdirektivet) som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 til denne aftale (8).

               (6)

               Den i punkt 26j i bilag XI til EØS-aftalen omhandlede retsakt (Kommissionens henstilling 2005/698/EF af 19. september 2005 om regnskabsopsplitning og omkostningsregnskabssystemer i henhold til rammebestemmelserne for elektronisk kommunikation (9)) som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 til denne aftale (10) udstikker rammerne for konsekvent anvendelse af de specifikke bestemmelser om omkostningsregnskabssystemer og regnskabsopsplitning med henblik på at forbedre gennemsigtigheden af regnskabssystemer, metoder samt revisions- og indberetningsprocessen til gavn for alle berørte parter.

               (7)

               Engrostaletelefoniterminering er en tjeneste, som er nødvendig for at kunne terminere opkald til faste steder (i faste net) eller til abonnenter (i mobile netværk). Afregningssystemet i EØS er baseret på, at det opkaldende net betaler, hvilket betyder, at termineringsafgiften fastsættes af det opkaldte net og betales af det opkaldende net. Modtageren af opkaldet betaler ikke for denne tjeneste og har generelt ikke noget incitament til at forholde sig til den termineringspris, som dennes netoperatør forlanger. I denne forbindelse er det de høje prisers indvirkning på konkurrencen, som er de regulerende myndigheders største bekymring. Høje termineringspriser betales i sidste instans af slutbrugerne i form af højere opkaldsafgifter. Termineringsmarkedernes tovejskarakter betyder, at krydssubsidiering mellem operatører vil kunne give anledning til yderligere konkurrencemæssige problemer. Disse potentielle konkurrenceproblemer er fælles for både fastnet- og mobiltermineringsmarkederne. På grund af termineringsoperatørernes mulighed for og incitament til at hæve priserne væsentligt over omkostningerne synes omkostningsbaseret prisfastsættelse at være det mest hensigtsmæssige middel til at løse problemet på mellemlang sigt. I betragtning 20 i adgangsdirektivet hedder det, at den metode, der anvendes ved omkostningsinddækningen, bør afhænge af situationen. Som følge af termineringsmarkedernes særlige karakter og de hermed forbundne konkurrencemæssige og distributionsmæssige problemer har Kommissionen og Myndigheden længe erkendt, at fastsættelse af en ensartet metode baseret på en effektiv omkostningsnorm og anvendelse af symmetriske termineringstakster vil fremme effektivitet og bæredygtig konkurrence og sikre forbrugerne størst mulige fordele i form af priser og udbud af tjenester.

               (8)

               I henhold til artikel 8, stk. 1, i rammedirektivet skal EØS-staterne sikre, at de nationale tilsynsmyndigheder under udførelsen af de i dette direktiv og særdirektiverne omhandlede tilsynsopgaver, særlig sådanne, som har til formål at sikre en reel konkurrence, tager videst muligt hensyn til, at reguleringen helst skal være teknologineutral. Ifølge artikel 8, stk. 2, i rammedirektivet skal de nationale tilsynsmyndigheder desuden fremme konkurrencen ved bl.a. at sikre, at alle brugere får maksimalt udbytte for så vidt angår valgmuligheder, pris og kvalitet, og at der hverken hersker konkurrenceforvridning eller –begrænsning. For at gennemføre disse målsætninger og sikre ensartet anvendelse i alle EØS-stater bør de regulerede termineringstakster snarest muligt nedsættes, så de svarer til en effektiv operatørs omkostninger.

               (9)

               I et konkurrencebaseret miljø skal operatørerne konkurrere på grundlag af de aktuelle omkostninger og ikke kompenseres for omkostninger, som skyldes manglende effektivitet. De historiske omkostningstal bør derfor tilpasses til de aktuelle omkostningstal for at afspejle omkostningerne for en effektiv operatør, som anvender moderne teknologi.

               (10)

               Operatører, som kompenseres for de faktiske termineringsomkostninger, har ikke noget incitament til at øge effektiviteten. Indførelsen af en »bottom-up«-model er forenelig med princippet om, at en effektiv operatørs net udvikles ud fra en økonomisk/teknisk model for et effektivt net, som opstilles på grundlag af de afholdte omkostninger. En sådan model vil afspejle omfanget af det nødvendige udstyr snarere end det faktisk tilgængelige udstyr, og nedarvede omkostninger indregnes ikke.

               (11)

               Eftersom en »bottom-up«-model især er baseret på afledte omkostninger, dvs. at netværksomkostningerne beregnes på grundlag af oplysninger fra sælgere af udstyr, kan de regulerende myndigheder ønske at afstemme resultaterne af en »bottom-up«-model med resultaterne af en »top-down«-model for at finde frem til de mest pålidelige resultater og for at undgå store udsving i driftsomkostninger, kapitalomkostninger og omkostningsfordeling mellem en hypotetisk og faktisk operator. For at kunne identificere og tage hensyn til eventuelle mangler ved »bottom-up«-modellen, såsom mangel på informationsmæssig symmetri, kan de nationale tilsynsmyndigheder sammenligne resultaterne af »bottom-up«-modellen med resultaterne af en tilsvarende »top-down«-model, hvor der anvendes reviderede data.

               (12)

               Omkostningsmodellen bør være baseret på effektive teknologier, som vil være tilgængelige inden for den tidsramme, som modellen omfatter, i det omfang disse kan identificeres. I en »bottom-up«-model, som opstilles i dag, bør kernenettet for faste net således i princippet antages at være »Next Generation Networks« (NGN). »Bottom-up«-modellen for mobile net bør være baseret på en kombination af 2G og 3G for nettets access-del svarende til den forventede udvikling, medens kernedelen kunne være baseret på NGN.

               (13)

               På grund af de særlige forhold, som gør sig gældende på markederne for taleterminering, bør omkostningerne ved termineringstjenester beregnes på grundlag af de langsigtede differensomkostninger (LRIC). I en LRIC-model er alle omkostninger variable, og da det antages, at alle aktiver med tiden udskiftes, sikrer taksering baseret på LRIC mulighed for effektiv omkostningsdækning. LRIC-modellen indregner kun omkostninger, som hidrører fra tilvejebringelse af en specifik supplerende tjeneste. Differensomkostningsmetoden, der kun allokerer effektivt afholdte omkostninger, som ikke ville være påløbet, hvis den ekstra tjeneste, som omkostningen medfører, ikke længere produceres (der er således tale om sparede omkostninger), fremmer effektiv produktion og effektivt forbrug og mindsker potentielle konkurrenceforvridninger. Jo mere termineringstaksterne afviger fra differensomkostningerne, jo større konkurrencemæssig forvridning vil der være mellem fastnet- og mobilmarkedet og/eller mellem operatører med asymmetriske markedsandele og trafikmønster. Det er derfor berettiget at anvende en ren LRIC-metode, hvorved den relevante supplerende tjeneste er engrosterminering, som kun tager højde for sparede omkostninger. LRIC-metoden vil også gøre det muligt at få dækket alle faste og variable omkostninger (idet de faste omkostninger forventes at blive variable på lang sigt), der kan henføres til leveringen af engrosterminering, og som derved ville muliggøre effektiv omkostningsdækning.

               (14)

               Sparede omkostninger kan defineres som forskellen mellem de identificerede langsigtede omkostninger for en operatør med et fuldt udbud af tjenester og de langsigtede omkostninger for en operatør med et fuldt udbud af tjenester bortset fra engrosterminering til tredjemand (dvs. omkostninger for en operatør, som ikke tilbyder terminering til tredjemand). For at sikre en hensigtsmæssig fordeling af omkostningerne er det nødvendigt at sondre mellem omkostninger, der er trafikafhængige, dvs. alle faste og variable omkostninger, som stiger, når trafikken øges, og omkostninger, som ikke er trafikafhængige, dvs. alle omkostninger, der ikke stiger, når trafikken øges. For at kunne beregne de sparede omkostninger, som er relevante ved engrosterminering, bør der ses bort fra ikke-trafikrelaterede omkostninger. Det kan således synes rimeligt først at tilskrive trafikrelaterede omkostninger til andre tjenester (som f.eks. access, SMS, MMS, bredbånd, faste kredsløb) og lade engrostaletelefoniterminering være den sidste tjeneste, som tages i betragtning. Den omkostning, som tilskrives engrosterminering, vil således kun svare til den meromkostning, som påløber ved at tilbyde denne tjeneste. Derfor vil anvendelsen af en LRIC-metode til beregning af omkostningerne ved engrosterminering på fastnet- og mobilmarkederne ene og alene sikre dækning af sparede omkostninger, hvis en engrostermineringstjeneste ikke længere blev udbudt til tredjemand.

               (15)

               Det kan noteres, at opkaldsterminering er en tjeneste, som skaber fordele for såvel den opkaldende part som modtageren (hvis modtageren ikke havde fordel heraf, ville han ikke besvare opkaldet), hvoraf man kan konkludere, at begge parter er med til at skabe omkostningen. Ud fra princippet om, at den, der forårsager en omkostning, er den, som skal betale for den, må det være ophavsmanden til omkostningerne, som skal afholde disse. Selv om opkaldstermineringsmarkedet således er tosidet, idet omkostningerne skabes af to parter, er det ikke nødvendigt at få dækning for alle relaterede omkostninger via den regulerede engrostermineringspris. I denne henstilling antages alle sparede omkostninger ved at levere engrosterminering at blive dækket over engrosprisen, dvs. alle de omkostninger, der stiger som følge af øget engrosterminering.

               (16)

               Ved fastsættelse af termineringstakster bør afvigelser fra et fælles effektivt omkostningsniveau være baseret på objektive omkostningsforskelle, som operatørerne ikke har nogen indflydelse på. For faste net er der ikke konstateret nogen objektive omkostningsforskelle, som operatørerne ikke har indflydelse på. For mobile net kan ulige frekvenstildeling betragtes som en udefrakommende faktor, der medfører forskelle i mobiloperatørernes enhedsomkostninger. Der kan opstå eksterne omkostningsforskelle, hvis frekvenstildelingen ikke er sket ved hjælp af markedsbaserede mekanismer, men på grundlag af en fortløbende licenstildeling. Når frekvenstildelingen sker ved hjælp af markedsbaserede mekanismer som f.eks. auktioner, eller hvor der findes et sekundært marked, vil frekvensafhængige omkostningsforskelle blive bestemt mere af interne faktorer og vil formentlig mindskes betydeligt eller forsvinde.

               (17)

               Nytilkommende på mobilmarkedet kan desuden have højere enhedsomkostninger i en overgangsperiode, indtil de når mindstestørrelsen for effektiv drift. I sådanne situationer kan de nationale tilsynsmyndigheder efter en konstatering af, at der er hindringer for markedsadgang og -ekspansion på detailmarkedet, tillade, at disse operatører får dækket deres højere differensomkostninger i forhold til omkostningerne for en normal operatør i en overgangsperiode på op til fire år, efter at de er trådt ind på markedet. Ud fra ERG's fælles holdning er det rimeligt at regne med en tidsramme på fire år til udfasning af manglende symmetri. Dette er baseret på forventningen om, at det på mobilmarkedet tager tre-fire år at opnå en markedsandel på mellem 15 % og 20 %, hvilket er tæt på mindstestørrelsen for effektiv drift. Dette er modsat situationen for nye operatører i faste net, der har mulighed for at opnå lave enhedsomkostninger ved at fokusere deres net i særlige geografiske områder med tæt trafik og/eller leje relevant kapacitet af eksisterende netoperatører.

               (18)

               En afskrivningsmetode, som afspejler et aktivs økonomiske værdi, er at foretrække. Hvis det imidlertid ikke er muligt at opstille en brugbar afskrivningsmodel, kan andre metoder anvendes, herunder lineær afskrivning, annuitetsafskrivning og »tiltede« annuiteter. Valget mellem de forskellige metoder afhænger af, hvor tæt de emulerer en økonomisk vurdering af afskrivningen. Hvis det ikke er muligt at opstille en brugbar afskrivningsmodel, er det nødvendigt at analysere afskrivningsprofilen for hver enkelt større aktiv i »bottom-up«-modellen separat og vælge den model, som genererer en afskrivningsprofil, der svarer til profilen for økonomisk afskrivning.

               (19)

               Hvad angår den mest effektive netstørrelse gælder der forskellige overvejelser for fastnet- og mobilmarkedet. Mindstestørrelsen for et effektivt net kan være forskellig for fastnet og mobilnet, da dette afhænger af de forskellige regelsæt og de kommercielle vilkår for hver nettype.

               (20)

               Ved reguleringen af engrostermineringstakster bør de nationale tilsynsmyndigheder hverken forbyde eller hindre operatører i at finde alternative ordninger for udveksling af termineringstrafik i fremtiden, så længe disse ordninger er forenelige med et konkurrencedygtigt marked.

               (21)

               En overgangsperiode indtil 31. december 2012 bør være tilstrækkelig lang til, at de nationale tilsynsmyndigheder kan få opstillet omkostningsmodellen, og for at operatørerne kan få tilpasset deres forretningsplaner i overensstemmelser hermed, samtidig med at man imødekommer det presserende behov for at sikre, at forbrugerne får størst mulig fordel i form af effektive og omkostningsbaserede termineringstakster.

               (22)

               For nationale tilsynsmyndigheder med begrænsede ressourcer kan det undtagelsesvis være nødvendigt med en yderligere overgangsperiode for at opstille den anbefalede omkostningsmodel. Hvis en national tilsynsmyndighed under disse omstændigheder kan påvise, at en anden metode (f.eks. benchmarking) end en »bottom-up«-LRIC-model baseret på aktuelle omkostninger giver et resultat, som er foreneligt med denne henstilling, og giver effektive resultater, som er forenelige med et konkurrencedygtigt marked, kan tilsynsmyndigheden fastsætte midlertidige priser baseret på en alternativ metode indtil den 1. juli 2014. Hvor det objektivt set vil være uforholdsmæssigt for nationale tilsynsmyndigheder med begrænsede ressourcer at anvende den anbefalede omkostningsmodel efter denne dato, kan disse nationale tilsynsmyndigheder fortsætte med at anvende en alternativ model frem til datoen for revision af denne henstilling, medmindre det organ, der er oprettet med henblik på samarbejde mellem de nationale tilsynsmyndigheder og Kommissionen og Myndigheden, herunder dens tilknyttede arbejdsgrupper, yder tilstrækkelig praktisk støtte og vejledning til at opveje de begrænsede ressourcer og navnlig omkostningerne ved at indføre den anbefalede metode. De takster, der fremkommer som resultat af alternative metoder bør ikke overstige gennemsnittet af de termineringstakster, der fastsættes af nationale tilsynsmyndigheder, som anvender den anbefalede metode til beregning af omkostningerne.

               (23)

               Denne henstilling har været gjort til genstand for en høring med EFTA's Kommunikationsudvalg.

         HENSTILLER HERMED:

               1.

               Ved fastsættelse af forpligtelser vedrørende priskontrol og omkostningsregnskabssystemer i overensstemmelse med artikel 13 i adgangsdirektivet over for operatører, der af deres nationale tilsynsmyndighed er udpeget som havende en stærk markedsposition på markederne for engrostaletelefoniterminering på individuelle offentlige telefonnet (i det følgende benævnt fastnet- og mobiltermineringsmarkederne) efter en markedsanalyse, der er udført i overensstemmelse med artikel 16 i rammedirektivet, skal de nationale tilsynsmyndigheder fastsætte termineringstakster baseret på de omkostninger, som afholdes af en effektiv operator. Dette indebærer, at termineringstaksterne også skal være symmetriske. Ved fastsættelsen heraf følger de nationale tilsynsmyndigheder anvisningerne nedenfor.

               2.

               Det anbefales, at vurderingen af de effektive omkostninger baseres på de aktuelle omkostninger og anvendelse af en »bottom-up«-model, hvor de langsigtede differensomkostninger (LRIC) anvendes som metode til beregning af omkostningerne.

               3.

               De nationale tilsynsmyndigheder kan sammenligne resultaterne af »bottom-up«-modellen med resultaterne af en »top-down«-model, som anvender reviderede data med henblik på at kontrollere og forbedre resultaternes pålidelighed, og foretage deraf følgende tilpasninger.

               4.

               Omkostningsmodellen bør være baseret på effektive teknologier, som vil være tilgængelige inden for den tidsramme, som modellen omfatter. Kernedelen af såvel faste som mobile net kan derfor i princippet være baseret på Next Generation Network (NGN). Access-delen af de mobile net bør desuden være baseret på en kombination af 2G- og 3G-telefoni.

               5.

               De forskellige omkostningskategorier bør defineres som følger:

                           a)

                           »differensomkostninger« er omkostninger, som kan undgås, hvis en specifik ekstra tjeneste ikke længere leveres (sparede omkostninger);

                           b)

                           »trafikafhængige omkostninger« er alle de omkostninger, som stiger i takt med øget trafik.

               6.

               I LRIC-modellen bør den relevante ekstra tjeneste defineres som den engrostaletelefoniterminering, som stilles til rådighed for tredjemand. Dette betyder, at de nationale tilsynsmyndigheder ved vurderingen af differensomkostningerne skal beregne forskellen mellem de langsigtede omkostninger for en operatør med et fuldt udbud af tjenester og de langsigtede omkostninger for en operatør, som ikke tilbyder engrosterminering til tredjemand. Det er nødvendigt at sondre mellem omkostninger, der er trafikafhængige, og omkostninger, som ikke er trafikafhængige, idet sidstnævnte ikke skal tages i betragtning ved beregningen af engrostermineringstaksterne. Den anbefalede metode ved beregning af den relevante differensomkostning er først at tilskrive trafikafhængige omkostninger til andre tjenester end engrosterminering og til sidst at tilskrive residuale trafikafhængige omkostninger til engrosterminering. Dette betyder, at kun omkostninger, som ville være sparet, hvis engrosterminering ikke længere blev tilbudt tredjemand, bør tilskrives de regulerede taletelefonitjenester. Principperne bag beregningen af engrostermineringstjenester i henholdsvis faste og mobile termineringsnet er forklaret nærmere i bilaget.

               7.

               Hvis det er muligt, anbefales det at anvende økonomisk afskrivning som afskrivningsmetode for aktiver.

               8.

               Ved vurderingen af, hvilken netstørrelse der kan betragtes som effektiv i en operatørmodel, skal de nationale tilsynsmyndigheder tage hensyn til principperne for definering af en passende effektiv størrelse for faste og mobile net i overensstemmelse med bilaget.

               9.

               Fastsættelse af et effektivt niveau for omkostningerne, som afviger fra principperne i det foregående, skal være begrundet i objektive omkostningsforskelle, som de pågældende operatører ikke har nogen indflydelse på. Sådanne objektive omkostningsforskelle kan opstå på mobiltermineringsmarkederne som følge af ulige frekvenstildeling. For så vidt som yderligere frekvenser, der er erhvervet for at kunne tilbyde engrostaleterminering, er omfattet af modellen, bør de nationale tilsynsmyndigheder kontrollere eventuelle objektive omkostningsforskelle regelmæssigt, bl.a. under hensyntagen til, om yderligere frekvenser i fremtiden kan forventes at blive tilgængelige gennem markedet, hvilket vil kunne udjævne eventuelle omkostningsforskelle, der er skabt som følge af eksisterende tildelinger, eller om denne relative omkostningsbyrde vil forsvinde med tiden, efterhånden som sene indtrædere på markedet øger deres frekvensantal.

               10.

               Hvis det kan påvises, at en nytilkommende på mobilmarkedet, som ikke har mindstestørrelsen for effektiv drift, opererer med højere differensomkostninger pr. enhed, kan de nationale tilsynsmyndigheder efter en konstatering af, at der er hindringer for markedsadgang og -ekspansion på detailmarkedet, tillade, at disse højere omkostninger i en overgangsperiode dækkes via regulerede termineringstakster. En sådan periode bør ikke overstige fire år efter indtrædelsen på marked.

               11.

               Denne henstilling berører ikke tidligere regler fastlagt af de nationale tilsynsmyndigheder på de heri berørte områder. Uanset dette bør de nationale tilsynsmyndigheder sikre, at termineringstaksterne fastsættes på et omkostningseffektivt og symmetrisk niveau senest den 31. december 2012 med forbehold af eventuelle objektive omkostningsforskelle, der er konstateret som anført i punkt 9 og 10.

               12.

               I ekstraordinære tilfælde, hvor en national tilsynsmyndighed, især på grund af begrænsede ressourcer, ikke er i stand til at færdiggøre den anbefalede model i tide, og hvis denne er i stand til at påvise, at en anden metode end en »bottom-up«-LRIC-model baseret på aktuelle omkostninger vil give et resultat, som er foreneligt med denne henstilling og giver effektive resultater, som er forenelige med et konkurrencedygtigt marked, kan tilsynsmyndigheden fastsætte midlertidige priser baseret på en alternativ metode indtil 1. juli 2014. Hvor det objektivt set vil være uforholdsmæssigt for nationale tilsynsmyndigheder med begrænsede ressourcer at anvende den anbefalede omkostningsmodel efter denne dato, kan disse nationale tilsynsmyndigheder fortsætte med at anvende en alternativ model frem til datoen for revision af denne henstilling, medmindre det organ, der er oprettet med henblik på samarbejde mellem de nationale tilsynsmyndigheder og Kommissionen og Myndigheden, herunder dens tilknyttede arbejdsgrupper, yder tilstrækkelig praktisk støtte og vejledning til at opveje de begrænsede ressourcer og navnlig omkostningerne ved at indføre den anbefalede metode. De takster, der fremkommer som resultat af alternative metoder bør ikke overstige gennemsnittet af de termineringstakster, der fastsættes af nationale tilsynsmyndigheder, som anvender den anbefalede metode til beregning af omkostningerne.

               13.

               Denne henstilling tages op til revision i overensstemmelse med eventuelle fremtidige ændringer i Kommissionens henstilling 2009/396/EF om regulering af fastnet- og mobiltermineringstakster i EU.

               14.

               Denne henstilling er rettet til EFTA-staterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 13. april 2011.

            På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne

         Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY

            Fungerende direktør

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            Medlem af Kollegiet

      (1)  Svarer til Europa-Kommissionens henstilling 2009/396/EF af 7. maj 2009 om regulering af fastnet- og mobiltermineringstakster i EU (EUT L 124 af 20.5.2009, s. 67) som tilpasset til EØS-aftalen.

      (2)  Herefter kaldet Myndigheden.

      (3)  Herefter kaldet EØS-aftalen.

      (4)  EFT L 108 af 24.4.2002, s. 33.

      (5)  EFT L 200 af 30.7.2002, s. 38.

      (6)  Afgørelse nr. 10/2004 truffet af Det Blandede EØS-udvalg (EUT L 116 af 22.4.2004, s. 58 og EØS-tillæg nr. 20 af 22.4.2004, s. 13), trådte i kraft 7. februar 2004.

      (7)  EFT L 108 af 24.4.2002, s. 7.

      (8)  Afgørelse nr. 11/2004 truffet af det blandede EØS-udvalg (EUT L 116 af 22.4.2004, s. 60 og EØS-tillæg nr. 20 af 22.4.2004, s. 14), trådte i kraft 1. november 2004.

      (9)  EUT L 266 af 11.10.2005, s. 64.

      (10)  Afgørelse nr. 84/2008 truffet af Det Blandede EØS-udvalg (EUT L 280 af 23.10.2008, s. 18 og EØS-tillæg nr. 64 af 23.10.2008, s. 11), trådte i kraft 5. juli 2008.

      BILAG

         Principper for beregning af engrostermineringstakster i faste net

      De relevante differensomkostninger (dvs. sparede omkostninger) i forbindelse med engrosterminering udgøres af forskellen mellem de langsigtede omkostninger for en operatør med et fuldt udbud af tjenester og de langsigtede omkostninger for en operatør, som ikke tilbyder engrosterminering til tredjemand.
      Det er nødvendigt at sondre mellem trafikafhængige og ikke-trafikafhængige omkostninger for at sikre en hensigtsmæssig fordeling af disse omkostninger. Ikke-trafikafhængige omkostninger bør ikke medtages ved beregningen af engrostermineringstakster. Af de trafikafhængige omkostninger skal kun omkostninger, som ville være sparet, såfremt der ikke blev udbudt engrostermineringstjenester, tilskrives den relevante yderligere terminering. De sparede omkostninger kan beregnes ved først at tilskrive trafikafhængige omkostninger til andre tjenester end engrosterminering (access, datatjenester, IPTV osv.) og kun tilskrive residuale trafikafhængige omkostninger til engrosterminering.
      Skillepunktet mellem trafikafhængige og ikke-trafikafhængige omkostninger ligger typisk i det første krydspunkt. I et PSTN-net anses dette normalt for at være tilgangssiden af linjekortet i den (fremskudte) koncentrator. I bredbånds-NGN svarer dette til linjekortet i DSLAM/MSAN-udstyret (1). Når DSLAM/MSAN er placeret i et gadeskab, bør det overvejes, om kredsløbet mellem gadeskabet og centralen/hovedfordeleren er delt og bør anses for en del af den trafikafhængige omkostningskategori, hvilket i så fald betyder, at skillepunktet mellem trafikafhængige og ikke-trafikafhængige omkostninger ligger i gadeskabet. Hvis der afsættes dedikeret og teknologiuafhængig kapacitet til taletermineringstjenesten, vil skillepunktet fortsat ligge i den (fremskudte) koncentrator.
      På baggrund af det foregående er eksempler på omkostninger, som skal medregnes i den yderligere terminering, den yderligere netkapacitet, som er nødvendig for at håndtere yderligere engrostrafik, (dvs. yderligere netinfrastruktur, som skyldes behovet for at øge kapaciteten og håndtere yderligere engrostrafik), hvortil kommer yderligere engrosomkostninger, som er direkte relateret til leveringen af engrosterminering til tredjemand.
      Ved overvejelserne om, hvilken operatørstørrelse der kan betragtes som effektiv i omkostningsmodellen, bør de nationale tilsynsmyndigheder tage hensyn til, at operatørerne i faste net har mulighed for at opbygge deres net i særlige geografiske områder og at fokusere på ruter med tæt trafik og/eller leje relevant kapacitet af eksisterende netoperatører. Ved fastlæggelse af, hvilken netstørrelse der kan betragtes som effektiv i en operatørmodel, bør de nationale tilsynsmyndigheder derfor tage hensyn til behovet for at fremme effektiv adgang til markedet og samtidig erkende, at mindre operatører under visse omstændigheder kan producere til lave enhedsomkostninger i små geografiske områder. Endvidere må det antages, at mindre operatører, som ikke kan opnå samme stordriftsfordele som de største operatører over større geografiske områder, vil købe engrospakker i stedet for selv at tilbyde termineringstjenester.

         Principper for beregning af engrostermineringstakster i mobile net

      De relevante differensomkostninger (dvs. sparede omkostninger) i forbindelse med engrosterminering udgøres af forskellen mellem de langsigtede omkostninger for en operatør med et fuldt udbud af tjenester og de langsigtede omkostninger for en operatør, som ikke tilbyder engrosterminering til tredjemand.
      Det er nødvendigt at sondre mellem trafikafhængige og ikke-trafikafhængige omkostninger for at sikre en hensigtsmæssig fordeling af disse omkostninger. Ikke-trafikafhængige omkostninger bør ikke medtages ved beregningen af engrostermineringstakster. Af de trafikafhængige omkostninger skal kun omkostninger, som ville være sparet, såfremt der ikke blev udbudt engrostermineringstjenester, tilskrives den relevante yderligere terminering. De sparede omkostninger kan beregnes ved først at tilskrive trafikafhængige omkostninger til andre tjenester end engrosterminering (access, SMS, MMS osv.) og kun tilskrive residuale trafikafhængige omkostninger til engrosterminering.
      Prisen for en mobiltelefon og et SIM-kort er ikke trafikafhængig og bør derfor ikke medregnes i en omkostningsmodel for engrostaletelefoniterminering.
      Netdækning kan bedst beskrives som muligheden for at foretage et opkald hvor som helst og når som helst, og kapaciteten svarer til de yderligere netomkostninger, som er nødvendige for at håndtere øget trafik. Behovet for at skulle sikre en sådan dækning for abonnenterne medfører ikke-trafikafhængige omkostninger, som ikke bør tilskrives øget engrosterminering. Investeringer på et modent mobilmarked skyldes mere kapacitetsudvidelser og udviklingen af nye tjenester, og dette bør afspejles i omkostningsmodellen. Differensomkostningen ved engrostermineringstjenester bør derfor ikke indregne dækningsomkostninger, men bør omfatte yderligere kapacitetsomkostninger, som skyldes leveringen af engrostermineringstjenester.
      De omkostninger i forbindelse med frekvensanvendelsen (licenser og udnyttelse af frekvensspektre), som påløber ved levering af detailydelser til abonnenterne, er i starten afhængige af abonnentantallet og er således ikke trafikafhængige og bør ikke medregnes som en del af den yderligere engrosterminering. Når det er muligt, bør omkostninger ved at erhverve yderligere frekvensressourcer for at øge kapaciteten (ud over det minimum, som er nødvendigt for at levere detailtjenester til abonnenterne) og håndtere yderligere trafik som følge af leveringen af engrostermineringstjenester, medtages på basis af de langsigtede offeromkostninger.
      På baggrund af det foregående er eksempler på omkostninger, som skal medregnes i den yderligere terminering, den yderligere netkapacitet, som er nødvendig for at håndtere yderligere engrostrafik (dvs. yderligere netinfrastruktur, som skyldes behovet for at øge kapaciteten og håndtere yderligere engrostrafik). Sådanne netværksrelaterede omkostninger vil kunne omfatte yderligere mobile koblingscentre (MSC) eller basisinfrastruktur, som er direkte krævet for at befordre termineringstrafik for tredjemand. Når nogle netværkselementer deles for at kunne levere opkaldsoprindelses- termineringstjenester, som f.eks. cellepladser (cell sites) eller basistransceiverstationer (BTS), vil disse netværkselementer desuden være inkluderet i termineringsomkostningsmodellen i det omfang, de er nødvendige, på grund af den yderligere kapacitet, som er nødvendig for, at tredjemand kan befordre termineringstrafik. Der vil desuden blive taget hensyn til yderligere frekvensomkostninger og kommercielle engrosomkostninger, som er direkte relateret til leveringen af engrosterminering til tredjemand. Dette betyder, at dækningsomkostninger, nødvendige generalomkostninger og kommercielle detailomkostninger ikke indregnes.
      For at vurdere, hvilken mindsteoperatørstørrelse der kan betragtes som effektiv i omkostningsmodellen, og under hensyntagen til udviklingen i markedsandele i en række EU-medlemsstater, anbefales det, at markedsandelen fastsættes til 20 %. Det kan forventes, at mobiloperatører, som træder ind på markedet, vil forsøge at maksimere effektiviteten og indtægterne og således blive i stand til at opnå en markedsandel på 20 %. Hvis en national tilsynsmyndighed kan dokumentere, at markedsforholdene i en medlemsstat vil indebære en anden mindstestørrelse for effektiv drift, vil den kunne anvende en anden fremgangsmåde.

         (1)  Digital Subscriber Line Access Multiplexer/Multi-Service Access Node.