title: Kommissionens henstilling af 11. juni 2013 om fælles principper for kollektive retsmidler i medlemsstaterne til opnåelse af pålæg, forbud eller erstatning i forbindelse med tilsidesættelse af rettigheder i henhold til EU-retten

text:
               26.7.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 201/60

         KOMMISSIONENS HENSTILLING
   af 11. juni 2013
   om fælles principper for kollektive retsmidler i medlemsstaterne til opnåelse af pålæg, forbud eller erstatning i forbindelse med tilsidesættelse af rettigheder i henhold til EU-retten
   (2013/396/EU)
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Unionen har sat sig som mål at opretholde og udvikle et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed ved bl.a. at lette adgangen til domstolsprøvelse og at sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau.

               (2)

               Moderne økonomi skaber undertiden situationer, hvor et stort antal personer kan lide skade som følge af samme ulovlige praksis i forbindelse med, at en eller flere handlende eller andre personer tilsidesætter rettigheder i henhold til EU-retten (situation med mange skadelidte). De kan således have grund til at søge denne praksis bragt til ophør eller til at fremsætte erstatningskrav.

               (3)

               Kommissionen vedtog en grønbog om erstatningssøgsmål for overtrædelse af EF's kartel- og monopolregler i 2005 (1) og en hvidbog i 2008, som omfattede forslag til en politik om kartel- og monopolrelaterede kollektive retsmidler (2). I 2008 offentliggjorde Kommissionen en grønbog om kollektivt søgsmål for forbrugere (3). I 2011 gennemførte Kommissionen en offentlig høring »På vej mod en sammenhængende EU-strategi for kollektive retsmidler« (4).

               (4)

               Europa-Parlamentet vedtog den 2. februar 2012 beslutningen »På vej mod en sammenhængende EU-strategi for kollektive retsmidler«, hvori det opfordrer til, at ethvert forslag vedrørende kollektive retsmidler får form af en horisontal ramme herunder et fælles sæt principper, der gennem kollektive retsmidler giver en ensartet adgang til domstolsprøvelse i EU og især, men ikke udelukkende, vedrører tilsidesættelse af forbrugerrettigheder. Europa-Parlamentet understregede også behovet for at tage behørigt hensyn til de enkelte medlemsstaters retstraditioner og lovgivning og øge koordineringen af god praksis mellem medlemsstaterne (5).

               (5)

               Den 11. juni 2013 offentliggjorde Kommissionen meddelelsen »På vej mod en europæisk horisontal ramme for kollektive retsmidler« (6), hvori den gjorde status over de hidtidige tiltag, de interesserede parters og Europa-Parlamentets synspunkter samt Kommissionens holdning til en række centrale spørgsmål vedrørende kollektive retsmidler.

               (6)

               En af de offentlige myndigheders kerneopgaver i forbindelse med offentlig håndhævelse er at forebygge og straffe tilsidesættelsen af rettigheder, der er sikret i EU-retten. Muligheden for, at privatpersoner kan søge erstatning for tilsidesættelse af sådanne rettigheder, supplerer den offentlige håndhævelse. Når der i denne henstilling henvises til tilsidesættelse af rettigheder, der er sikret i EU-retten, dækker den alle de situationer, hvor en overtrædelse af regler, der er fastsat på EU-plan, har forårsaget eller vil kunne forårsage skade for fysiske og juridiske personer.

               (7)

               Blandt de områder, hvor supplerende privat håndhævelse af rettigheder i henhold til EU-retten i form af kollektive retsmidler har stor værdi, er forbrugerbeskyttelse, konkurrence, miljøbeskyttelse, beskyttelse af personoplysninger, finansielle tjenesteydelser og investorbeskyttelse. Principperne i denne henstilling bør anvendes horisontalt og ens på disse områder, men også på andre områder, hvor kollektive søgsmål med påstand om pålæg, forbud eller erstatning i forbindelse med tilsidesættelse af rettigheder i EU-retten, ville være relevante.

               (8)

               Individuelle retssager såsom småkravsproceduren på forbrugerområdet er det sædvanlige middel til bilæggelse af tvister med henblik på at forebygge skade og søge erstatning.

               (9)

               Foruden individuelle søgsmål er der indført forskellige typer kollektive retsmidler i alle medlemsstater. Disse foranstaltninger er beregnet til at forebygge og standse ulovlig praksis og sikre, at der kan opnås erstatning for den skade, der påføres mange skadelidte i samme situation. Muligheden for at samle krav og anlægge sag kollektivt kan sikre en bedre retsbeskyttelse, især når omkostningen ved den enkelte retssag ville afholde den skadelidte fra at indbringe sagen for en domstol.

               (10)

               Formålet med denne henstilling er at lette adgangen til domstolsprøvelse i forbindelse med tilsidesættelse af rettigheder i henhold til EU-retten og med henblik herpå henstille, at alle medlemsstater indfører kollektive retsmidler på nationalt plan ifølge de samme grundlæggende principper i hele EU under hensyntagen til retstraditionerne i medlemsstaterne, og idet der træffes forholdsregler mod misbrug.

               (11)

               Hvad angår opnåelse af pålæg eller forbud, har Europa-Parlamentet og Rådet allerede vedtaget direktiv 2009/22/EF om søgsmål med påstand om forbud på området beskyttelse af forbrugernes interesser (7). Forbudsproceduren i henhold til dette direktiv giver dog ikke dem, der hævder at have lidt skade som følge af ulovlig praksis, mulighed for at få erstatning.

               (12)

               I en række medlemsstater er der i forskelligt omfang indført procedurer for anlæggelse af kollektive erstatningssøgsmål. De eksisterende procedurer for kollektive retsmidler varierer imidlertid meget medlemsstaterne imellem.

               (13)

               Denne henstilling omfatter en række principper for brug af kollektive retsmidler både i og uden for retten, som bør være fælles i hele EU under hensyntagen til medlemsstaternes forskellige retstraditioner. Disse principper skal sikre, at parternes grundlæggende processuelle rettigheder overholdes, og forhindre misbrug gennem passende garantier.

               (14)

               Denne henstilling omhandler kollektive retsmidler både i erstatningsøjemed og — for så vidt det er hensigtsmæssigt og relevant for de enkelte principper — med henblik på opnåelse af pålæg eller forbud. Den berører ikke allerede eksisterende bestemmelser på bestemte områder i EU-retten vedrørende søgsmål med påstand om pålæg eller forbud.

               (15)

               Med de kollektive retsmidler bør parterne i civile retssager forsat sikres processuelle garantier. For at undgå, at der udvikler sig en kultur med misbrug af sagsanlæg i situationer med mange skadelidte, bør de nationale kollektive retsmidler sikre de grundlæggende garantier, der er nævnt i denne henstilling. Elementer såsom erstatning med karakter af straf, pligt til at stille dokumenter til rådighed for sagsøgerne forud for retssagen og erstatning tilkendt af et nævningeting, der som regel er fremmede for de fleste medlemsstaters retstradition, bør generelt undgås.

               (16)

               Procedurer for alternativ konfliktløsning kan være en effektiv måde at sikre retsbeskyttelsen på i situationer med mange skadelidte. De bør altid være tilgængelige sammen med eller som et frivilligt element i kollektive søgsmål ved retten.

               (17)

               Søgsmålskompetence til at anlægge kollektivt søgsmål i medlemsstaterne afhænger af den enkelte kollektive søgsmålsmekanisme. I visse typer kollektive søgsmål såsom gruppesøgsmål, hvor sagen kan anlægges i fællesskab af dem, der påstår at have lidt skade, er spørgsmålet om søgsmålskompetence mere ligetil end i forbindelse med repræsentative søgsmål, hvor det skal klarlægges nærmere.

               (18)

               I et repræsentativt søgsmål bør søgsmålskompetencen være begrænset til ad hoc-godkendte enheder, udpegede repræsentative enheder, som opfylder visse kriterier fastsat ved lov, eller til offentlige myndigheder. Den repræsentative enhed bør have pligt til at bevise sin administrative og finansielle kapacitet til at kunne repræsentere sagsøgernes interesse på passende vis.

               (19)

               Finansieringen af brug af kollektive retsmidler bør tilrettelægges således, at det ikke kan føre til misbrug af systemet eller en interessekonflikt.

               (20)

               For at undgå misbrug af systemet og af hensyn til god retspleje bør ingen retslige kollektive søgsmål kunne behandles, medmindre betingelserne for antagelighed i henhold til loven er opfyldt.

               (21)

               Domstolene bør have en central rolle med hensyn til at beskytte rettigheder og interesser hos alle de parter, der er involveret i et kollektivt søgsmål, samt med hensyn til at forvalte kollektive retsmidler effektivt.

               (22)

               På retlige områder, hvor en offentlig myndighed har beføjelse til at træffe afgørelse om, at der er sket overtrædelse af EU-retten, er det vigtigt at sikre sammenhæng mellem den endelige afgørelse om den pågældende overtrædelse og udfaldet af det kollektive søgsmål. I tilfælde af et kollektivt søgsmål, der anlægges efter en offentlig myndigheds afgørelse (efterfølgende søgsmål), må man endvidere formode, at den offentlige myndighed allerede har taget hensyn til den offentlige interesse og behovet for at undgå misbrug i forbindelse med konstateringen af en overtrædelse af EU-retten.

               (23)

               Hvad angår miljølovgivningen, tages der i denne henstilling hensyn til bestemmelserne i artikel 9, stk. 3, 4 og 5, i konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (Århuskonventionen), hvori UNECE henholdsvis tilskynder til at sikre bredere adgang til domstolsprøvelse i miljøsager, fastlægger kriterier, som procedurerne skal overholde, herunder kriterier om, at de skal være rettidige og ikke uoverkommeligt dyre, og tager spørgsmålet om oplysning af offentligheden og indførelse af bistandsmekanismer op.

               (24)

               Medlemsstaterne bør træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre gennemførelsen af principperne i denne henstilling senest to år efter dens offentliggørelse.

               (25)

               Medlemsstaterne bør aflægge rapport til Kommissionen om gennemførelsen af denne henstilling. På grundlag af denne rapportering bør Kommissionen overvåge og vurdere de foranstaltninger, som træffes af medlemsstaterne.

               (26)

               Senest fire år efter offentliggørelsen af denne henstilling bør Kommissionen vurdere, om eventuelle yderligere tiltag, herunder lovgivningsmæssige foranstaltninger, er nødvendige for at sikre, at målsætningerne i denne henstilling opfyldes fuldt ud. Kommissionen bør især vurdere gennemførelsen af denne henstilling og dens indvirkning på adgangen til domstolsprøvelse, på retten til erstatning, på behovet for at forebygge misbrug af sagsanlæg og på det indre markeds funktion, Den Europæiske Unions økonomi og forbrugernes tillid —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
   I.   FORMÅL OG GENSTAND

               1.

               Formålet med denne henstilling er at lette adgangen til domstolsprøvelse, standse ulovlig praksis og sætte skadelidte parter i stand til at få erstatning i situationer med mange skadelidte som følge af tilsidesættelse af rettigheder, der er sikret i EU-retten, og samtidig sikre passende processuelle garantier mod misbrug af sagsanlæg.

               2.

               Alle medlemsstater bør have kollektive retsmidler på nationalt plan i både pålægs-, forbuds- og erstatningsøjemed, som er i overensstemmelse med grundprincipperne i denne henstilling. Disse principper bør være fælles for hele EU under hensyntagen til medlemsstaternes forskellige retstraditioner. Medlemsstaterne bør sikre, at procedurerne i forbindelse med brugen af kollektive retsmidler er retfærdige, rimelige, rettidige og ikke uoverkommeligt dyre.

         II.   DEFINITIONER OG ANVENDELSESOMRÅDE

               3.

               I denne forordning forstås ved:
               a)   »kollektive retsmidler«: i) en juridisk mekanisme, som sikrer mulighed for, at to eller flere fysiske eller juridiske personer eller en repræsentativ enhed, som har ret til at anlægge et repræsentativt søgsmål, kollektivt kan kræve en ulovlig adfærd bragt til ophør (kollektivt søgsmål med påstand om pålæg eller forbud), eller ii) en juridisk mekanisme, som sikrer mulighed for, at to eller flere fysiske eller juridiske personer, som hævder at have lidt skade i en situation med mange skadelidte, eller en repræsentativ enhed, som har ret til at anlægge et repræsentativt søgsmål, kollektivt kan kræve erstatning (kollektivt erstatningssøgsmål)
               b)   »situation med mange skadelidte«: en situation, hvor to eller flere fysiske eller juridiske personer hævder at have lidt skade og dermed tab som følge af den samme ulovlige aktivitet, der udøves af en eller flere fysiske eller juridiske personer
               c)   »erstatningssøgsmål«: et søgsmål, hvorved der indbringes et erstatningskrav for en national domstol
               d)   »repræsentativt søgsmål«: et søgsmål, som anlægges af en repræsentativ enhed, en ad hoc-godkendt enhed eller en offentlig myndighed på vegne af to eller flere fysiske eller juridiske personer, som hævder at have været udsat for risikoen for at lide skade eller at have lidt skade i en situation med mange skadelidte, idet disse personer ikke er part i sagen
               e)   »efterfølgende kollektivt søgsmål«: et kollektivt søgsmål, som anlægges, efter at en offentlig myndighed har afgjort endeligt, at der er sket en overtrædelse af EU-retten.
               Denne henstilling identificerer fælles principper, som bør finde anvendelse på alle tilfælde af brug af kollektive retsmidler, også dem, der gælder specifikt i enten pålægs-, forbuds- eller erstatningsrelaterede situationer.

         III.   FÆLLES PRINCIPPER FOR KOLLEKTIVE RETSMIDLER I PÅLÆGS-, FORBUDS- ELLER ERSTATNINGSØJEMED

      Søgsmålskompetence til anlæggelse af repræsentative søgsmål

               4.

               Medlemsstaterne bør udpege repræsentative enheder til at anlægge repræsentative søgsmål på grundlag af klart definerede kvalifikationsbetingelser. Disse betingelser bør mindst omfatte følgende krav:

                           a)

                           enheden bør have almennyttig karakter

                           b)

                           der bør være en direkte tilknytning mellem enhedens primære formål og de rettigheder i henhold til EU-retten, som hævdes at være blevet tilsidesat, og i henseende til hvilke sagen anlægges, og

                           c)

                           enheden bør have tilstrækkelig kapacitet med hensyn til finansielle ressourcer, menneskelige ressourcer og juridisk sagkundskab til at repræsentere flere sagsøgere og handle i deres interesse.

               5.

               Medlemsstaterne bør sikre, at den udpegede enhed vil miste sin kompetence, hvis en eller flere af betingelserne ikke længere er opfyldt.

               6.

               Medlemsstaterne bør sikre, at repræsentative søgsmål kun kan anlægges af enheder, som er blevet officielt udpeget på forhånd som anbefalet i punkt 4, eller af enheder, som er blevet godkendt på ad hoc-basis af en medlemsstats nationale myndigheder eller domstole til et bestemt repræsentativt søgsmål.

               7.

               Medlemsstater bør som supplement eller alternativ give offentlige myndigheder beføjelse til at anlægge repræsentative søgsmål.

      Antagelighed

               8.

               Medlemsstaterne bør sørge for, at det på det tidligst mulige stadium af en retstvist kontrolleres, at åbenlyst ubegrundede sager eller sager, hvor betingelserne for kollektive søgsmål ikke er opfyldt, heller ikke behandles.

               9.

               Med henblik herpå bør domstolene foretage den nødvendige undersøgelse på eget initiativ.

      Oplysninger om kollektivt søgsmål

               10.

               Medlemsstaterne bør sikre, at det er muligt for den repræsentative enhed eller gruppen af sagsøgere at formidle oplysninger om en påstået tilsidesættelse af rettigheder i henhold til EU-retten, og om, at de har til hensigt at anlægge søgsmål med påstand om pålæg eller forbud for at bringe tilsidesættelsen af deres rettigheder til ophør, samt om situationer med mange skadelidte, og om, at de har til hensigt at anlægge erstatningssag i form af kollektivt søgsmål. Den repræsentative enhed, den ad hoc-godkendte enhed, en offentlig myndighed eller gruppen af sagsøgere bør sikres de samme muligheder for information om de verserende erstatningssager.

               11.

               Der bør i formidlingsmetoderne tages hensyn til de særlige omstændigheder i de pågældende situationer med mange skadelidte, ytringsfriheden, retten til aktindsigt og retten til beskyttelse af omdømme eller den sagsøgtes selskabsværdi, førend vedkommendes ansvar for den påståede overtrædelse eller skade fastslås af domstolen i dens endelige afgørelse.

               12.

               Formidlingsmetoderne berører ikke EU's regler om insiderhandel og kursmanipulation.

      Godtgørelse af den vindende parts sagsomkostninger

               13.

               Medlemsstaterne bør sikre, at den part, der taber et kollektivt søgsmål, godtgør nødvendige sagsomkostninger, der er afholdt af den vindende part (»princippet, om at taberen betaler«), på de betingelser, der gælder herfor i den pågældende nationale lovgivning.

      Finansiering

               14.

               Sagsøgeren bør have pligt til ved indledningen af sagen over for retten at meddele, hvorfra finansieringen af den kommende retssag kommer.

               15.

               Domstolen bør have mulighed for at udsætte sagen, hvis der i forbindelse med brug af tredjepartsfinansiering

                           a)

                           forekommer en interessekonflikt mellem tredjeparten og sagsøgergruppen og dennes medlemmer

                           b)

                           ikke stilles tilstrækkelige ressourcer til rådighed af tredjeparten til at opfylde dennes forpligtelser over for sagsøger, der har anlagt kollektivt søgsmål

                           c)

                           ikke stilles tilstrækkelige ressourcer til rådighed af tredjeparten til at dække modpartens eventuelle omkostninger, hvis sagen tabes.

               16.

               Medlemsstaterne bør sikre, at det i sager, hvor et kollektivt søgsmål finansieres af en privat tredjepart, er forbudt denne private tredjepart:

                           a)

                           at søge indflydelse på sagsøgerens beslutninger i forbindelse proceduren, herunder om forlig

                           b)

                           at finansiere et kollektivt søgsmål mod en sagsøgt, som er konkurrent til den finansierende tredjepart, eller mod en sagsøgt, som den finansierende tredjepart er afhængig af

                           c)

                           at opkræve urimeligt høje renter på den tilvejebragte finansiering.

      Grænseoverskridende sager

               17.

               Medlemsstaterne bør, når en tvist vedrører fysiske eller juridiske personer fra flere medlemsstater, sikre, at anlæggelse af et enkelt kollektivt søgsmål i et enkelt forum ikke hindres af nationale regler om antagelighed eller søgsmålskompetence hos udenlandske grupper af sagsøgere eller repræsentative enheder, der hidrører fra andre nationale retssystemer.

               18.

               Enhver repræsentativ enhed, som er officielt udpeget på forhånd af en medlemsstat til at have søgsmålskompetence til at anlægge repræsentative søgsmål, bør have tilladelse til at anlægge sag ved domstolen i den medlemsstat, der har jurisdiktion til at behandle situationer med mange skadelidte.

         IV.   SPECIFIKKE REGLER FOR KOLLEKTIVE SØGSMÅL MED PÅSTAND OM PÅLÆG ELLER FORBUD

      Hensigtsmæssige procedurer for sager med påstand om pålæg eller forbud

               19.

               Domstolene og de kompetente offentlige myndigheder bør behandle anmodninger om meddelelse af pålæg og forbud for at standse eller forbyde en tilsidesættelse af rettigheder i henhold til EU-retten hurtigst muligt og efter omstændighederne ved en summarisk rettergang for at forhindre skader eller yderligere skade med tilhørende tab som følge af sådanne tilsidesættelser.

      Efterkommelse af pålæg eller forbud

               20.

               Medlemsstaterne bør fastsætte hensigtsmæssige sanktioner over for sagsøgte med henblik på at sikre, at pålægget eller forbuddet efterkommes, herunder betaling af et fast beløb for hver dags forsinkelse eller andre beløb, der er fastsat i den nationale lovgivning.

         V.   SPECIFIKKE PRINCIPPER FOR KOLLEKTIVE ERSTATNINGSSØGSMÅL

      Sammensætning af sagsøgergruppen ved »opt-in«-metoden

               21.

               Sagsøgergruppen bør sammensættes på grundlag af udtrykkeligt tilsagn fra fysiske eller juridiske personer, der hævder at have lidt skade (opt-in-princippet). Enhver undtagelse fra dette princip ved lov eller retskendelse bør begrundes behørigt i hensynet til god retspleje.

               22.

               Et medlem af sagsøgergruppen bør frit kunne forlade denne på ethvert tidspunkt, før den endelige dom afsiges, eller sagen på anden måde er gyldigt afgjort, på de samme betingelser, som gælder for tilbagetrækning af individuelt anlagte søgsmål, uden at blive berøvet muligheden for at søge erstatning under en anden form, hvis dette ikke undergraver god retspleje.

               23.

               Fysiske eller juridiske personer, der hævder at have lidt skade i den samme situation med mange skadelidte, bør kunne slutte sig til sagsøgergruppen på ethvert tidspunkt, før den endelige dom er afsagt, eller sagen på anden måde er gyldigt afgjort, hvis dette ikke undergraver god retspleje.

               24.

               Sagsøgte skal underrettes om sammensætningen af sagsøgergruppen og om eventuelle ændringer heri.

      Kollektiv alternativ konfliktløsning og forlig

               25.

               Medlemsstaterne bør sikre, at parterne i en tvist i en situation med mange skadelidte tilskyndes til at indgå forlig om erstatning efter fælles overenskomst eller udenretsligt, både forud for en retssag og under en civil retssag, idet der også tages hensyn til kravene i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/52/EF af 21. maj 2008 om visse aspekter af mægling på det civil- og handelsretlige område (8).

               26.

               Medlemsstaterne bør sikre, at kollektive retsmidler ledsages af passende kollektive alternative konfliktløsningsmuligheder for parterne før og i løbet af retssagen. Brugen af disse midler bør være betinget af samtykke fra sagens parter.

               27.

               Enhver forældelsesfrist, der måtte gælde for kravene, bør suspenderes i perioden fra parternes aftale om at forsøge at løse tvisten ved hjælp af en alternativ konfliktløsningsprocedure og indtil mindst det tidspunkt, hvor en eller begge parter udtrykkeligt fravælger denne alternative konfliktløsningsprocedure.

               28.

               Lovligheden af det bindende udfald af en kollektiv konfliktløsning bør verificeres ved domstolene under hensyntagen til en passende beskyttelse af alle involverede parters interesser og rettigheder.

      Retlig repræsentation og advokatsalærer

               29.

               Medlemsstaterne bør sikre, at advokatsalærer og beregningsmetoden herfor ikke skaber et incitament til at anlægge retssager, der er unødvendige set ud fra parternes interesser.

               30.

               Medlemsstaterne bør ikke tillade advokatsalærer, der er afhængige af sagens udfald, og som risikerer at skabe et sådant incitament. Medlemsstater, som undtagelsesvis tillader advokatsalærer, der afhænger af sagens udfald, bør indføre passende national regulering af disse gebyrer i forbindelse med kollektive søgsmål, navnlig under hensyntagen til retten til fuld erstatning for sagsøgergruppens medlemmer.

      Forbud mod erstatning med karakter af straf

               31.

               Erstatning, der tilkendes fysiske eller juridiske personer, der har lidt skade i en situation med mange skadelidte, bør ikke overstige den erstatning, som ville være tilkendt, hvis kravet var blevet forfulgt i individuelle sagsanlæg. Navnlig bør det forbydes at tilkende erstatning med karakter af straf, som medfører overkompensation til sagsøger for den lidte skade.

      Finansiering af kollektive erstatningssøgsmål

               32.

               Medlemsstaterne bør sikre, at det ud over de generelle principper for finansiering i tilfælde af privat tredjepartsfinansiering af kollektive erstatningssøgsmål forbydes at basere honorarer til den finansierende tredjepart eller rente opkrævet af denne af det beløb, der er indgået forlig om, eller den erstatning, der er tilkendt, medmindre denne finansieringsordning reguleres af en offentlig myndighed for at sikre parternes interesser.

      Efterfølgende kollektive søgsmål

               33.

               Medlemsstaterne bør på retlige områder, hvor en offentlig myndighed har beføjelse til at afgøre, om der er sket en overtrædelse af EU-retten, sikre, at kollektive retsmidler generelt først tages i brug, når en eventuel sag for de offentlige myndigheder, som er indledt, før det private søgsmål er anlagt, er endeligt afgjort. Hvis sagen for den offentlige myndighed indledes, efter at det kollektive søgsmål er anlagt, bør domstolen undgå at træffe en afgørelse, som ville stride mod den afgørelse, som den offentlige myndighed har under overvejelse. Domstolen kan med det formål udsætte den sag, der er anlagt som et kollektivt søgsmål, indtil den offentlige myndighed har afsluttet sagen.

               34.

               Medlemsstaterne bør i en sag med efterfølgende søgsmål sikre, at personer, som hævder at have lidt skade, ikke hindres i at søge erstatning som følge af, at en eventuel forældelsesfrist udløber, før den offentlige myndighed har truffet endelig afgørelse.

         VI.   GENERELLE OPLYSNINGER

      Register over kollektive retsmidler

               35.

               Medlemsstaterne bør oprette et nationalt register over kollektive søgsmål.

               36.

               Det nationale register bør stilles gratis til rådighed for alle interesserede i elektronisk form eller på anden måde. Websteder, hvor der offentliggøres registre, bør give adgang til omfattende og objektiv information om tilgængelige metoder til opnåelse af erstatning, herunder udenretslige metoder.

               37.

               Medlemsstaterne bør med bistand fra Kommissionen bestræbe sig på at sikre sammenhæng i de indsamlede oplysninger i registrene og deres interoperabilitet.

         VII.   TILSYN OG RAPPORTERING

               38.

               Medlemsstaterne bør gennemføre principperne i denne henstilling i de nationale kollektive retsmidler senest 26. juli 2015.

               39.

               Medlemsstaterne bør indsamle pålidelige årlige statistikker over antallet af udenretslige og retslige kollektive søgsmålsprocedurer og oplysninger om parterne, sagens genstand og sagernes udfald.

               40.

               Medlemsstaterne bør meddele de oplysninger, der indsamles i overensstemmelse med punkt 39, til Kommissionen en gang om året og første gang senest 26. juli 2016.

               41.

               Kommissionen bør vurdere gennemførelsen af henstillingen på grundlag af de praktiske erfaringer med henstillingen senest 26. juli 2017. I denne forbindelse bør Kommissionen især vurdere dens indvirkning på adgangen til domstolsprøvelse, på retten til erstatning, på behovet for at forebygge misbrug af sagsanlæg og på det indre markeds funktion, Den Europæiske Unions økonomi og forbrugernes tillid. Kommissionen bør også vurdere, om der bør foreslås yderligere foranstaltninger til at konsolidere og styrke den horisontale tilgang, som afspejles i henstillingen.

      Afsluttende bestemmelser

               42.

               Henstillingen offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 11. juni 2013.

            På Kommissionens vegne

         José Manuel BARROSO

            Formand

      (1)  KOM(2005) 672 af 19.12.2005.

      (2)  KOM(2008) 165 af 2.4.2008.

      (3)  KOM(2008) 794 af 27.11.2008.

      (4)  KOM(2010) 135 endelig af 31.3.2010.

      (5)  2011/2089(INI).

      (6)  COM(2013) 401 endelig.

      (7)  EUT L 110 af 1.5.2009, s. 30.

      (8)  EUT L 136 af 24.5.2008, s. 3.


title: Rådets henstilling af 14. juli 2015 om Det Forenede Kongeriges nationale reformprogram for 2015 og med Rådets udtalelse om Det Forenede Kongeriges konvergensprogram for 2015

text:
               18.8.2015

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 272/21

         RÅDETS HENSTILLING
   af 14. juli 2015
   om Det Forenede Kongeriges nationale reformprogram for 2015 og med Rådets udtalelse om Det Forenede Kongeriges konvergensprogram for 2015
   (2015/C 272/06)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 9, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for beskæftigelse og vækst, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker. Strategien fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               På grundlag af Kommissionens forslag vedtog Rådet den 14. juli 2015 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (3). Disse udgør tilsammen de »integrerede retningslinjer«, som medlemsstaterne blev opfordret til at tage i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 8. juli 2014 vedtog Rådet en henstilling (4) om Det Forenede Kongeriges nationale reformprogram for 2014 og afgav sin udtalelse om Det Forenede Kongeriges opdaterede konvergensprogram for 2014.

               (4)

               Den 28. november 2014 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester om samordning af de økonomiske politikker for 2015. Samme dag vedtog Kommissionen på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Det Forenede Kongerige blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

               (5)

               Den 18. december 2014 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne om at stimulere investeringer, intensivere strukturreformer og forfølge en ansvarlig vækstfremmende finanspolitisk konsolidering.

               (6)

               Den 26. februar 2015 offentliggjorde Kommissionen sin landerapport om Det Forenede Kongerige for 2015. Den analyserede Det Forenede Kongeriges fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget den 8. juli 2014. Landerapporten omfatter også resultaterne af den dybdegående undersøgelse, jf. artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Kommissionen konkluderer på grundlag af sin analyse, at Det Forenede Kongerige har makroøkonomiske ubalancer, der kræver politiske tiltag og overvågning. Særligt kræver risiciene forbundet med den høje gældsætning i husholdningerne, som også er relateret til de strukturelle forhold på boligmarkedet, fortsat opmærksomhed. Økonomien og finanssektoren er blevet mere modstandsdygtige. Der vil dog fortsat være mangel på boliger, hvilket sandsynligvis vil danne grobund for høje boligpriser på mellemlang sigt og gøre sektoren mindre modstandsdygtig over for eventuelle risici.

               (7)

               Den 26. marts 2015 afleverede Det Forenede Kongerige sit nationale reformprogram for 2015 og sit konvergensprogram for 2015. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (8)

               Det Forenede Kongerige er i øjeblikket underlagt den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten. Ifølge konvergensprogrammet for 2014/15 forventer regeringen en forbedring af det samlede offentlige underskud, som falder fra 4,3 % af BNP i 2015/16 til 2,2 % i 2016/17 for at nå et overskud på 0,1 % af BNP i 2019/20. Konvergensprogrammet indeholder ikke en mellemfristet målsætning. Den offentlige gældskvote ventes at nå sit højeste i 2015/16 på 88,8 %, hvorefter den gradvist vil falde til 81,4 % i 2019/20. Ifølge Kommissionens forårsprognose fra 2015 vil Det Forenede Kongerige ikke have korrigeret sit uforholdsmæssigt store underskud inden 2014/15 som fastsat af Rådet. Den finanspolitiske indsats har også været lavere end henstillet af Rådet. Derfor besluttede Rådet den 19. juni i overensstemmelse med artikel 126, stk. 8, i TEUF, at Det Forenede Kongerige ikke havde truffet virkningsfulde foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling som led i proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud af 2. december 2009 og rettede en ny henstilling til Det Forenede Kongerige om at korrigere det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2016/17. Konvergensprogrammet er kompatibelt med den nye frist under proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for budgetfremskrivningerne, er realistisk. Ifølge Kommissionens forårsprognose fra 2015 vil Det Forenede Kongerige have korrigeret det uforholdsmæssigt store underskud inden for fristen 2016/17 og levere den finanspolitiske indsats, der er fastsat i henstillingen. Der er allerede gjort nøje rede for de foranstaltninger, der skal understøtte de forventede underskud fra 2015/16 og frem, men de øremærkede udgiftslofter for hvert ministerie bør specificeres yderligere. På grundlag af vurderingen af konvergensprogrammet og under hensyntagen til Kommissionens forårsprognose fra 2015 er Rådet af den opfattelse, at Det Forenede Kongerige vil være i overensstemmelse med bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten.

               (9)

               Den store, og muligvis uforholdsmæssigt store, gæld i husholdningerne kan potentielt udgøre en makroøkonomisk ubalance, der medfører risici for Det Forenede Kongeriges økonomi. Selv om husholdningernes gæld fortsat falder moderat, er den stadig stor, og Det Forenede Kongerige er derfor sårbart over for risici, der kan hæmme den økonomiske vækst og den finansielle stabilitet. I midten af 2014 annoncerede finansrådet under Bank of England to foranstaltninger, der skal mindske risiciene forbundet med den høje husholdningsgæld. Det anbefalede for det første, at realkreditudbyderne anvender en »rentestresstest« til at vurdere låntagernes evne til at opfylde deres låneforpligtelser i tilfælde af, at renterne stiger. For det andet anbefalede det, at realkreditudbyderne begrænser antallet af realkreditlån med et forhold mellem lån og indkomst på 4,5 og derover til 15 % af alle nye realkreditlån. Virkningerne af disse foranstaltninger bør overvåges nøje.
               Der er iværksat flere reformer af de nationale regler for byggeplanlægning, men de ventes ikke at få virkninger på kort sigt. Der skal holdes nøje øje med, hvordan de lokale myndigheder efterkommer reformen med hensyn til at øge boligudbuddet.

               (10)

               Arbejdsmarkedet i Det Forenede Kongerige har klaret sig godt i de seneste år og forventes at forblive stærkt. Beskæftigelsesfrekvensen nåede op på 76,5 % i 2014, mens arbejdsløsheden er faldet løbende til 6 % og ventes at falde yderligere i 2015. Til trods for de positive tendenser på arbejdsmarkedet er der stadig flere sociale udfordringer. Andelen af personer, der lever i husholdninger med lav arbejdsintensitet, steg en anelse fra 13 % i 2012 til 13,2 % i 2013 sammenlignet med EU-gennemsnittet på 10,7 %. Forskellen mellem andelen af kvinder (42,6 % i 2013) og mænd (13,2 % i 2013), der har deltidsarbejde, er blandt de største i EU. Samtidig var procentdelen af kvinder, der enten ikke er i arbejde eller i deltidsarbejde på grund af familieforpligtelser (12,5 %), næsten dobbelt så høj som EU-gennemsnittet (6,3 %) i 2013. En anden udfordring er at få de unge i beskæftigelse og tilskynde arbejdsgiverne til at skabe praktikpladser. I den forbindelse bør der også fokuseres mere på de unges uddannelse og kompetencer. En stor andel af de unge har forholdsvis lave grundlæggende færdigheder. Der er gjort for lidt for at gennemføre foranstaltninger rettet mod velfærdsreformer og børnepasning. Andelen af børn i Det Forenede Kongerige, der lever i husholdninger uden beskæftigelse, er stadig blandt de højest i Unionen. Selv om mulighederne for børnepasning er vokset i den seneste tid, ligger der stadig en stor udfordring i at sørge for billig fuldtidsbørnepasning af høj kvalitet.

               (11)

               En af Det Forenede Kongeriges største udfordringer er at forbedre produktiviteten og konkurrenceevnen, hvilket kunne ske ved at sætte skub i private og offentlige investeringer. Behovet for at generere infrastrukturinvesteringer af høj kvalitet afspejles i den nationale plan for infrastrukturen fra december 2014, som er blevet opdateret og nu spænder bredere. Den private sektor forventes at finansiere en betydelig del af planen, men det er endnu usikkert, hvor meget den vil afsætte. Det truer planens succes, selv om der er sket store fremskridt med hensyn til at give rettidige oplysninger om dens gennemførelse. Det Forenede Kongerige bør sørge for, at virksomhedsbeskatningen fremmer investeringer, navnlig ved den kommende revision af erhvervsejendomsskatterne.

               (12)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Det Forenede Kongeriges økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2015. Den har også vurderet konvergensprogrammet og det nationale reformprogram samt de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der blev rettet til Det Forenede Kongerige de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Det Forenede Kongerige, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU-regler og -retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til kommende nationale beslutninger. Henstillingerne som led i det europæiske semester er afspejlet i henstilling 1 til 3 nedenfor.

               (13)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået konvergensprogrammet, og Rådets udtalelse (5) afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

               (14)

               På baggrund af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram og konvergensprogrammet. Rådets henstillinger i henhold til artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling 2 til 3 nedenfor,

         HENSTILLER, at Det Forenede Kongerige i 2015 og 2016 træffer foranstaltninger med henblik på at:

               1.

               Træffe virkningsfulde foranstaltninger som led i proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud og bestræbe sig på at foretage en holdbar korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud inden 2016/17, navnlig ved at have fokus på kapitaludgifterne.

               2.

               Træffe yderligere foranstaltninger til at øge boligudbuddet, bl.a. ved at gennemføre reformerne af de nationale regler for byggeplanlægning.

               3.

               Udligne kvalifikationsmismatchet ved at tilskynde arbejdsgiverne til at tilbyde flere praktikpladser. Træffe foranstaltninger til at nedbringe antallet af unge med ringe grundlæggende færdigheder. Udbrede mulighederne for billig børnepasning af høj kvalitet på fuld tid.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 14. juli 2015.

            På Rådets vegne

         P. GRAMEGNA

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Opretholdt ved Rådets afgørelse 2014/322/EU af 6. maj 2014 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker for 2014 (EUT L 165 af 4.6.2014, s. 49).

      (4)  Rådets henstilling af 8. juli 2014 om Det Forenede Kongeriges nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Det Forenede Kongeriges stabilitetsprogram for 2014 (EUT C 247 af 29.7.2014, s. 136).

      (5)  I henhold til artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Henstilling med henblik på Rådets udtalelse overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Sveriges opdaterede konvergensprogram, 2001-2004

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


Avis juridique important

|

31992H0295

92/295/EØF: Kommissionens henstilling af 7. april 1992 vedrørende kutymeregler for forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg

EF-Tidende nr. L 156 af 10/06/1992 s. 0021 - 0022

KOMMISSIONENS HENSTILLING  af 7. april 1992  vedroerende kutymeregler for forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedroerende fjernsalg  (92/295/EOEF)  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER -  under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,  som tager foelgende i betragtning:  Der boer vedtages foranstaltninger med henblik paa den gradvise oprettelse af det indre marked; fjernsalg paa tvaers af graenserne kan vaere et af de vigtigste konkrete resultater for forbrugerne af gennemfoerelsen af det indre marked;  det er blevet besluttet i form af direktiver at forelaegge de minimumsbestemmelser om forbrugerbeskyttelse, der er grundlaget for, at det indre marked kan fungere korrekt; dette initiativ er bl.a. begrundet i oensket om at undgaa en opsplitning af de  nationale lovgivninger;  det er oenskvaerdigt, at disse grundlaeggende bindende bestemmelser suppleres med frivillige bestemmelser vedtaget af de erhvervsdrivende i form af kutymeregler;  de virksomheder, der gennemfoerer transaktioner ved hjaelp af aftaler vedroerende fjernsalg, anvender visse saerlige metoder som salgsfremmende foranstaltninger; disse teknikker kan vaere praeget af saerlige karakteristika som foelge af den anvendte  kommunikationsteknik; det er derfor saerlig noedvendigt at drage omsorg for, at forbrugeren er tilstraekkeligt informeret herom;  den finansielle sikkerhed kan udgoere et problem for forbrugeren i tilfaelde af forudbetaling; denne risiko er saerlig stor, naar virksomheden kun vanskeligt kan identificeres og placeres geografisk; det er af afgoerende betydning, at forbrugeren kan vaere  sikker paa at faa sine penge tilbage, saafremt aftalen ikke gennemfoeres;  naar en virksomhed har tilsluttet sig en ordning med kutymeregler, meddeler virksomheden sine kunder dette; forbrugeren skal derfor have mulighed for at faa kendskab til indholdet af disse kutymeregler, saaledes at han ved, hvilke skridt han kan tage,  saafremt han finder, at reglerne ikke er blevet overholdt;  Kommissionen agter paa et passende tidspunkt at vurdere gennemfoerelsen af denne henstilling; Kommissionen vil ved denne lejlighed tage stilling til, om yderligere foranstaltninger er noedvendige -  HENSTILLER til leverandoerernes erhvervssammenslutninger:  1) at de udarbejder kutymeregler, der isaer skal tjene til, alt efter de beroerte sektorer eller de anvendte teknikker, at praecisere de minimumsregler, der er indeholdt i direktivet om »aftaler vedroerende fjernsalg«  2) at de i disse kutymeregler indfoejer bestemmelser navnlig vedroerende de punkter, der er anfoert i bilaget  3) at de overvaager, at deres medlemmer overholder disse regler  4) at de et aar efter datoen for direktivets offentliggoerelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende meddeler Kommissionen indholdet af disse kutymeregler, og i hvilket omfang deres medlemmer har overholdt disse. Udfaerdiget i Bruxelles, den 7. april 1992.  Paa Kommissionens vegne  Karel VAN MIERT  Medlem af Kommissionen    BILAG  Forhold, der kan omfattes af kutymeregler i forbindelse med aftaler vedroerende fjernsalg:  - udbredelse af opfordringer til at indgaa aftale: midler, der, naar forbrugeren har udtrykt oenske derom, goer det muligt for ham ikke at modtage saadanne opfordringer  - praesentation: etiske principper, som enhver opfordring til at indgaa aftale boer foelge, isaer med hensyn til menneskevaerdighed og respekt for politiske eller religioese overbevisninger  - salgsfremme: bestemmelser vedroerende salgsfremmende foranstaltninger (rabat, praemier, gaver, lotteri og konkurrencer) med henblik paa at overholde principperne om en sund og loyal konkurrence, og isaer princippet om entydig forbrugerinformation  - finansiel sikkerhed: bestemmelser, der sikrer tilbagebetaling af de beloeb, som forbrugerne har betalt ved bestillingen  - ret til at haeve aftalen: saafremt forbrugeren anvender retten til at haeve aftalen, en frist for tilbagebetalingen af forskudsbetalingerne  - kendskab til kutymereglerne: forbrugeroplysning med hensyn til eksistensen af disse regler, deres indhold og status over reglernes anvendelse.


title: Recommendation for a Council opinion in accordance with the third paragraph of Article 9 of Council Regulation (EC) No 1466/97 of 7 July 1997 On the updated convergence programme of Estonia, 2006-2010

text:
Vigtig juridisk meddelelse

|

52007SC0189

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 13.2.2007SEK(2007) 189 endeligHenstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Estlands opdaterede konvergensprogram, 2006-2010(forelagt af Kommissionen)BEGRUNDELSE1. GENEREL BAGGRUNDStabilitets- og vækstpagten, som trådte i kraft den 1. juli 1998, er baseret på målsætningen om sunde offentlige finanser som et middel til at forbedre betingelserne for prisstabilitet og en stærk og holdbar vækst, der bidrager til jobskabelse. I forbindelse med reformen af pagten i 2005 blev det anerkendt, at pagten er et nyttigt middel til at cementere finanspolitisk disciplin, men hovedsigtet var at gøre den mere virkningsfuld, styrke dens økonomiske fundament og sikre de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt.Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], som indgår i stabilitets- og vækstpagten, fastsætter, at medlemsstaterne skal forelægge stabilitets- eller konvergensprogrammer og årlige opdateringer heraf for Rådet og Kommissionen (medlemsstater, der allerede har indført den fælles valuta, forelægger (opdaterede) stabilitetsprogrammer, og medlemsstater, der endnu ikke har indført den fælles valuta, forelægger (opdaterede) konvergensprogrammer). Estlands første konvergensprogram blev forelagt i maj 2004. I overensstemmelse med forordningen afgav Rådet en udtalelse herom den 5. juli 2004 på grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter at have hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg. I overensstemmelse med samme procedure bliver de opdaterede stabilitets- og konvergensprogrammer vurderet af Kommissionen og undersøgt af ovennævnte udvalg, mens Rådet kan undersøge dem.2. BAGGRUNDEN FOR VURDERINGEN AF DET OPDATEREDE PROGRAMKommissionen har undersøgt den seneste opdatering af Estlands konvergensprogram, der blev forelagt den 1. december 2006, og har vedtaget en henstilling med henblik på Rådets udtalelse herom (se boksen vedrørende hovedpunkterne i vurderingen).Udgangspunktet for vurderingen af budgetstrategien i det nye konvergensprogram er kort beskrevet i afsnittene om:1.  de økonomiske og budgetmæssige resultater i de seneste ti år2.  den seneste vurdering af landets stilling under den præventive del af stabilitets- og vækstpagten (sammenfatning af Rådets udtalelse om den sidste opdatering af konvergensprogrammet) og3.  Kommissionens vurdering af det nationale reformprogram fra oktober 2006.2.1. De seneste økonomiske og budgetmæssige resultaterEstland har med held afsluttet overgangen til en fungerende markedsøkonomi og har nu den højeste økonomiske vækstrate i EU. Arbejds- og varemarkederne er særdeles fleksible. Kombinationen af høje lønstigninger og store produktivitetsgevinster har sat landet i stand til hurtigt at indhente EU for så vidt angår levestandard. Sammen med et godt eksportresultat er farten i den indenlandske efterspørgsel steget hurtigt i de seneste år. I den seneste tid har netop Estlands succes skabt nye udfordringer. Efter flere år med hurtig vækst står økonomien over for kapacitetsbegrænsninger, navnlig på arbejdsmarkedet, hvor der er ved at være mangel på arbejdskraft. Den store risiko for overophedning viser sig ved stigende kerneinflation, et stort underskud over for udlandet og en kraftig stigning i låntagningen, som har medført et boom på ejendomsmarkedet.2.2. Vurderingen i Rådets udtalelse om det forrige programDen 14. februar 2006 vedtog Rådet sin udtalelse om den forrige opdatering af konvergensprogrammet for perioden 2005-2009. Rådet var af den opfattelse, at "alt i alt er budgetstillingen sund, og budgetstrategien er et godt eksempel på en finanspolitik, der stemmer overens med pagten". På baggrund af "et resultat i 2005, der antagelig er væsentligt bedre end anslået i programmet, og nødvendigheden af at undgå procykliske politikker", opfordrede Rådet Estland til at "søge at opnå et større budgetoverskud i 2006 og de kommende år for fortsat at medvirke til at korrigere den eksterne ubalance".2.3. Kommissionens vurdering af det nationale reformprogram fra oktober 2006Rapporten om gennemførelsen af Estlands nationale reformprogram blev forelagt den 12. oktober 2006 inden for rammerne af den fornyede Lissabon-strategi for vækst og beskæftigelse. Estlands nationale reformprogram identificerer følgende hovedudfordringer/prioriterede områder: F&U og innovation samt beskæftigelse.Kommissionens vurdering af dette program (vedtaget som led i Kommissionens situationsrapport fra december 2006[2]) viste, at Estland gør store fremskridt med hensyn til gennemførelsen af landets nationale reformprogram. Det gør også en stor indsats for at sikre sammenhæng mellem det nationale reformprogram og samhørighedspolitikken.På baggrund af de fremskridt, der er sket, blev Estland opfordret til også at fokusere på følgende områder: uddannelse og livslang læring, F&U og innovation, konkurrencepolitik, fleksibilitet på arbejdsmarkedet og en aktiv arbejdsmarkedspolitik.Boks: Hovedpunkterne i vurderingen Ved vurderingen af stabilitetsprogrammerne og konvergensprogrammerne skal følgende undersøges, jf. henholdsvis artikel 5, stk. 1, og artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97: om de økonomiske antagelser, som programmet er baseret på, er realistiske den mellemfristede budgetmålsætning, som medlemsstaten fremlægger, og om den tilsigtede tilpasning i retning af den er hensigtsmæssig om de foranstaltninger, der træffes og/eller foreslås for at overholde den tilsigtede tilpasning, er tilstrækkelige til at opfylde den mellemfristede budgetmålsætning under konjunkturforløbet ved vurderingen af den tilsigtede tilpasning i retning af den mellemfristede budgetmålsætning undersøges det, om der gøres en større tilpasningsindsats i økonomiske opgangstider, mens indsatsen kan være mere begrænset i økonomiske nedgangstider, og for de medlemsstater, der deltager i euroområdet og ERM II, undersøges det, om den pågældende medlemsstat sikrer en årlig forbedring i sin konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger, på 0,5 % af BNP som benchmark for at opfylde sin mellemfristede budgetmålsætning når kursen for tilpasning af den mellemfristede budgetmålsætning fastlægges (for medlemsstater, der endnu ikke har nået den), eller når der tillades en midlertidig afvigelse fra den mellemfristede budgetmålsætning (for medlemsstater, der har nået den), undersøges gennemførelsen af større strukturreformer, som har direkte langsigtede omkostningsbesparende virkninger (bl.a. ved at øge den potentielle vækst) og derfor har en konstaterbar indvirkning på de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt (på den betingelse, at der bevares en passende sikkerhedsmargen med hensyn til referenceværdien på 3 % af BNP, og at budgetstillingen i programperioden forventes at vende tilbage til den mellemfristede budgetmålsætning), idet man bør være særlig opmærksom på pensionsreformer, som indfører et flersøjlesystem, der omfatter en obligatorisk, fuldt finansieret søjle om medlemsstaternes økonomiske politik er i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Når det vurderes, om programmets makroøkonomiske antagelser er realistiske, sker det med henvisning til prognosen fra Kommissionens tjenestegrene fra efteråret 2006, idet der også tages hensyn til den i fællesskab aftalte metode til beregning af det potentielle output og de konjunkturkorrigerede saldi. Vurderingen af overensstemmelsen med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik sker på baggrund af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik med hensyn til de offentlige finanser, der indgår i de integrerede retningslinjer for perioden 2005-2008. Vurderingen skal desuden omfatte en undersøgelse af: udviklingen i gældskvoten og udsigterne for de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt, som der bør lægges "tilstrækkelig vægt på i forbindelse med overvågningen af budgetstillingerne" ifølge Rådets rapport af 20. marts 2005 om "en bedre gennemførelse af stabilitets- og vækstpagten". I en meddelelse fra Kommissionen af 12. oktober 2006 beskrives fremgangsmåden for vurderingen af den langsigtede holdbarhed[3] graden af integration med det nationale reformprogram, som medlemsstaterne har fremlagt i forbindelse med Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse. I sin følgeskrivelse af 7. juni 2005 til Det Europæiske Råd om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for perioden 2005-2008 anførte Økofin-Rådet, at de nationale reformprogrammer skal være i overensstemmelse med stabilitets- og konvergensprogrammerne overensstemmelsen med adfærdskodeksen[4], hvori der bl.a. fastlægges en fælles struktur og et fælles sæt datatabeller for stabilitets- og konvergensprogrammerne. |-  Henstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Estlands opdaterede konvergensprogram, 2006-2010RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[5], særlig artikel 9, stk. 3,under henvisning til henstilling fra Kommissionen,efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg —AFGIVET FØLGENDE UDTALELSE:4.  Den [27. februar 2007] gennemgik Rådet Estlands opdaterede konvergensprogram for perioden 2006-2010.5.  I det makroøkonomiske scenario, programmet er baseret på, forventes det, at væksten i det reelle BNP mindskes fra et toppunkt på 11 % i 2006 til 8 ¼ % i 2007 og 7 ½ % pr. år i yderårene. Vurderet på baggrund af de i øjeblikket tilgængelige oplysninger forekommer dette scenario at være baseret på forsigtige vækstantagelser. Det er imidlertid tydeligt, at den forventede udvikling på mellemlang sigt, nemlig en jævn opbremsning i væksten i forhold til det nuværende tempo, der rummer en tilbøjelighed til overophedning, er forbundet med risici. Programfremskrivningerne for inflationen forekommer realistiske.6.  I Kommissionens prognose fra efteråret 2006 anslås det offentlige overskud for 2006 til 2,5 % af BNP i forhold til et mål på 0,3 % af BNP i den forrige opdatering af konvergensprogrammet. Det langt bedre resultat, som også forventes i den nye opdatering, skyldes fremførslen som følge af det bedre end forventede resultat i 2005 og den overraskende store vækst i 2006.7.  Hovedmålene for den mellemfristede budgetstrategi i programmet er, at de offentlige finanser mindst skal holdes i balance, og at der skal sikres langsigtet holdbarhed på baggrund af den budgetmæssige virkning af befolkningens aldring. I budgetstrategien forventes det samlede offentlige underskud at falde fra 2 ½ % af BNP i 2006 til omkring 1 ¼ % i 2007-2008 for derefter igen at stige til omkring 1 ½ % af BNP. Den primære saldo vil følge en lignende udvikling som følge af renteudgifternes ubetydelige vægt. Faldet i overskuddet i 2007 drives af en stigning i udgiftskvoten, mens indtægtskvoten følger en faldende tendens. Fra og med 2008 falder den samlede indtægts- og udgiftskvote samtidig, hvilket bl.a. afspejler indkomstskattereduktionerne og væksten i udgifterne, der forbliver under den kraftige vækst i det nominelle BNP. Det nye program afviger fra den hidtidige praksis med altid at sigte mod balance i de offentlige finanser (hvilket som regel er lykkedes fint i de seneste år) og sigter i stedet mod et stort overskud i hele programperioden, hvilket markerer et fremskridt, når det drejer sig om at tage hensyn til konjunkturudviklingen. I forhold til den forrige opdatering er målene fra og med 2007 opjusteret med mindst 1 procentpoint af BNP på baggrund af et gunstigere (og mere realistisk) makroøkonomisk scenario.8.  Den strukturelle saldo (dvs. den konjunkturkorrigerede saldo renset for engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger), beregnet efter den i fællesskab aftalte metode, forventes at falde med ca. 1 procentpoint og nå ½ % af BNP i 2007 for igen at stige til over 1 % af BNP i 2008 og over 1 ½ % af BNP i 2009 og 2010. Som i den forrige opdatering af konvergensprogrammet er den mellemfristede målsætning for budgetstillingen, der præsenteres i programmet, en balanceret budgetstilling i strukturelle termer, som programmet planlægger at fastholde i programperioden. Da den mellemfristede budgetmålsætning er mere krævende end den laveste benchmark (et anslået underskud på ca. 2 % af BNP), skulle opfyldelsen af den give en sikkerhedsmargen mod et uforholdsmæssigt stort underskud. Den mellemfristede budgetmålsætning ligger inden for det bånd, der i stabilitets- og vækstpagten og adfærdskodeksen er angivet for de medlemsstater, der deltager i euroområdet og ERM II, og er betydelig mere ambitiøs, end hvad der kræves i betragtning af gældskvoten og den gennemsnitlige potentielle outputvækst på lang sigt.9.  Usikkerhedsmomenterne i forbindelse med budgetfremskrivningerne i programmet synes i det store og hele at være afbalanceret. Programmets makroøkonomiske antagelser kan anses for forsigtige over programperioden. Indtægtsprognoserne forekommer som helhed troværdige. Den tilstræbte afdæmpning i væksten i udgifterne kunne imidlertid lettere nås, hvis rammerne for den mellemfristede finanspolitiske planlægning gøres mere bindende.10.  Under hensyntagen til denne risikovurdering forekommer budgetstillingen i programmet at være tilstrækkelig til at fastholde den mellemfristede budgetmålsætning i hele programperioden som skitseret i programmet. Den giver desuden en tilstrækkelig sikkerhedsmargen mod en overskridelse af underskudstærsklen på 3 % af BNP under normale makroøkonomiske udsving gennem programperioden. Den finanspolitiske stilling, der er angivet i programmet, er ikke helt i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten i den forstand, at den er procyklisk under økonomiske opgangstider i 2007, hvor den strukturelle saldo skulle falde med omkring 1 % af BNP.11.  Den offentlige bruttogæld anslås at være faldet til 3,7 % af BNP i 2006, hvilket er langt under traktatens referenceværdi på 60 % af BNP. Ifølge programmet forventes gældskvoten at falde med yderligere 2 procentpoint i programperioden.12.  Den langsigtede budgetmæssige virkning af aldringen i Estland er blandt de laveste i EU, idet de aldersrelaterede udgifter forventes at falde som andel af BNP i de kommende årtier under indflydelse af den store udgiftsreducerende virkning af reformen af pensionssystemet. Bruttogældens nuværende niveau er meget lavt i Estland, og en fastholdelse af sunde offentlige finanser – i overensstemmelse med budgetplanerne i programperioden – vil bidrage til at begrænse risiciene for de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt. Estland ser som helhed ud til at stå over for en lav risiko for så vidt angår de offentlige finansers holdbarhed.13.  Konvergensprogrammet indeholder en kvalitativ vurdering af den samlede virkning, som de reformer, der er anført i rapporten fra oktober 2006 om gennemførelsen af det nationale reformprogram, har inden for rammerne af den mellemfristede finanspolitiske strategi. Det giver desuden en række oplysninger om de direkte budgetudgifter eller -besparelser ved de vigtigste reformer, der er planlagt i det nationale reformprogram, og dets budgetfremskrivninger tager udtrykkelig hensyn til de virkninger, som foranstaltningerne i det nationale reformprogram har på de offentlige finanser. De foranstaltninger inden for de offentlige finanser, der er planlagt i konvergensprogrammet, ser ud til at være i overensstemmelse med dem, der skitseres i det nationale reformprogram. I begge programmer understreges det blandt andet, at en forsigtig finanspolitik er et afgørende element for den makroøkonomiske stabilisering.14.  Programmets budgetstrategi er stort set i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som udgør en del af de integrerede retningslinjer for perioden 2005-2008.15.  Hvad angår de datakrav, der er anført i adfærdskodeksen for stabilitets- og konvergensprogrammerne, indeholder programmet alle krævede og de fleste af de frivillige data[6].Den samlede konklusion er, at den mellemfristede budgetstilling er sund, og budgetstrategien er et godt eksempel på en finanspolitik, der gennemføres i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten. Den planlagte svækkelse af budgetoverskuddet i 2007 under økonomiske opgangstider medfører imidlertid en procyklisk finanspolitik.På baggrund af ovenstående vurdering opfordres Estland til at søge at opnå et højere budgetoverskud i 2007 end planlagt i programmet for at fremme makroøkonomisk stabilitet og fortsat medvirke til at korrigere den eksterne ubalance.Sammenligning af centrale makroøkonomiske og budgetmæssige fremskrivninger2Konjunkturkorrigeret saldo (som i de foregående rækker) uden engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger. |3Engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger taget fra programmet (0,6 % af BNP i 2006 og 0,4 % i 2007; alle underskudsformindskende). |4Engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger taget fra Kommissionens prognose fra efteråret 2006 (0,2 % af BNP i 2005, 0,6 % af BNP i 2006, 0,4 % af BNP i 2007 og 0,2 % i 2008; alle underskudsformindskende). |5Baseret på en skønnet potentiel vækst på henholdsvis 9,1 %, 9,6 %, 9,9 % og 9,9 % i perioden 2005-2008. |[1] EUT L 209 af 2.8.1997, s. 1. Forordningen er ændret ved forordning (EF) nr. 1055/2005 (EUT L 174 af 7.7.2005, s. 1). Alle de dokumenter, der henvises til i denne tekst, findes på følgende websted:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] Meddelelse fra Kommissionen til Det Europæiske Råds forårsmøde, “Gennemførelsen af den fornyede Lissabon-strategi for vækst og beskæftigelse – Resultaternes år”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet, "De offentlige finansers langsigtede holdbarhed i EU", 12.10.2006, KOM(2006) 574, og Europa-Kommissionen, Generaldirektoratet for Økonomiske og Finansielle Anliggender, "The long-term sustainability of public finances in the European Union", European Economy No 4/2006.[4] "Specifikationer om gennemførelsen af stabilitets- og vækstpagten og retningslinjer for stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form", godkendt af Økofin-Rådet den 11. oktober 2005.[5] EUT L 209 af 2.8.1997, s. 1. Forordningen er ændret ved forordning (EF) nr. 1055/2005 (EUT L 174 af 7.7.2005, s. 1). Alle de dokumenter, der henvises til i denne tekst, findes på følgende websted:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[6] Der mangler bl.a. variabler for arbejdsmarkedet og data om den private sektors udlån/låntagning.


				|

		52013PC0906

			Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud i Polen til ophør /* COM/2013/0906 final - 2013/ () */

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
med henblik på at bringe situationen med et
uforholdsmæssigt stort underskud i Polen til ophør

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
under henvisning til
traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 126,
stk. 7,
under henvisning til
henstilling fra Europa-Kommissionen, og
ud fra følgende
betragtninger:
(1)       I henhold til artikel 126 i
traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) skal medlemsstaterne
undgå uforholdsmæssigt store offentlige underskud.
(2)       Stabilitets- og vækstpagten
er baseret på målsætningen om sunde offentlige finanser som et middel til at
styrke forudsætningerne for prisstabilitet og for en holdbar og stærk vækst,
som fører til øget beskæftigelse.
(3)       Den 7. juli 2009
fastslog Rådet i overensstemmelse med artikel 104, stk. 6, i traktaten om
oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (TEF), at der forelå et
uforholdsmæssigt stort underskud i Polen, og udstedte en henstilling med
henblik på korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2012[1] i overensstemmelse med artikel
104, stk. 7, i TEF og artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 af
7. juli 1997 om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren
i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud[2]. Med henblik på at bringe det
offentlige underskud ned på 3 % af BNP eller mindre på en troværdig og
holdbar måde blev det henstillet til de polske myndigheder at gennemføre de
stimulerende finanspolitiske foranstaltninger i 2009 som planlagt, sikre en
gennemsnitlig årlig strukturel budgettilpasning på mindst 1¼ procentpoint af
BNP fra og med 2010, specificere de nødvendige detaljerede foranstaltninger til
at bringe underskuddet ned under referenceværdien i 2012 og gennemføre reformer
for at begrænse de løbende primærudgifter i de følgende år. Rådet fastsatte, at
der skulle træffes virkningsfulde foranstaltninger senest den 7. januar
2010.
(4)       Den 3. februar 2010
konkluderede Kommissionen på grundlag af Kommissionens efterårsprognose fra
2009, at Polen i overensstemmelse med Rådets henstilling af 7. juli 2009
havde truffet de nødvendige foranstaltninger for at bringe sit offentlige
underskud ned under traktatens referenceværdi, og anså det derfor ikke for
nødvendigt med yderligere trin i proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt
store underskud. På baggrund af sin prognose fra efteråret 2011 fandt
Kommissionen, at Polen ikke var på rette vej og opfordrede landet til at træffe
yderligere foranstaltninger, som Polen derpå vedtog og bekendtgjorde offentligt
inden den 10. januar 2012. Den 11. januar 2012 bekræftede Kommissionen, at de
polske myndigheder havde truffet foranstaltninger med henblik på en rettidig og
holdbar korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud, og at det på
daværende tidspunkt ikke var nødvendigt at tage yderligere skridt som led i
Polens procedure i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud[3].
(5)       Den 21. juni 2013
konkluderede Rådet, at Polen havde truffet virkningsfulde foranstaltninger, men
at der i mellemtiden var indtruffet ugunstige økonomiske begivenheder, som
havde indvirket kraftigt på de offentlige finanser, og derfor udstedte det en
revideret henstilling[4].
Polen opfyldte således betingelserne for at få forlænget fristen for korrektion
af det uforholdsmæssigt store offentlige underskud, jf. artikel 3, stk. 5, i
forordning (EF) nr. 1467/97. Rådet henstillede til Polen, at underskuddet
skulle være rettet op senest i 2014. Polen bør nedbringe det samlede underskud
til 3,6 % af BNP i 2013 og 3,0 % af BNP i 2014, hvilket svarer til en
årlig forbedring af den strukturelle budgetsaldo på mindst 0,8 % af BNP i
2013 og 1,3 % i 2014, jf.  Kommissionens ajourførte forårsprognose fra
2013. Polen bør sikre en stringent gennemførelse af de vedtagne foranstaltninger
og supplere dem med foranstaltninger, som er tilstrækkelige til at korrigere
det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2014. Polen bør anvende alle
uventede indtægter til at nedbringe underskuddet. Rådet satte den
1. oktober 2013 som frist for Polen til at træffe virkningsfulde
foranstaltninger og rapportere om den konsolideringsstrategi, der tænkes
anvendt til at nå målene, jf. artikel 3, stk. 4a, i Rådets forordning (EF) nr. 1467/97.
Den 2. oktober 2013 indsendte Polen rapporten om virkningsfulde foranstaltninger,
som Kommissionen derefter har gennemgået.
(6)       Den [10. december 2013]
konstaterede Rådet i overensstemmelse med artikel 126, stk. 8, i TEUF, at Polen
i 2013 ikke havde truffet virkningsfulde foranstaltninger til opfølgning af
Rådets henstilling af 21. juni 2013 i henhold til artikel 126, stk. 7, i TEUF.
(7)       I henhold til artikel 126,
stk. 7, i TEUF og artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 skal
Rådet rette henstillinger til den pågældende medlemsstat med henblik på at
bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophør inden for
en given frist. Henstillingen skal fastsætte en frist på højst seks måneder for
den pågældende medlemsstats iværksættelse af virkningsfulde foranstaltninger
til korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud. I en henstilling om
korrektion af et uforholdsmæssigt stort underskud bør Rådet ligeledes kræve
overholdelse af årlige budgetmål, som på basis af den prognose, der ligger til
grund for henstillingen, mindst svarer til en årlig forbedring af den
strukturelle saldo, dvs. den konjunkturkorrigerede saldo minus
engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger, på 0,5 %
af BNP som referenceværdi.
(8)       Efter en gennemsnitlig
realvækst i BNP på 4 % om året mellem 2001 og 2011 aftog tempoet i den
økonomiske aktivitet til 1,9 % i 2012. Det makroøkonomiske scenarie, som
rapporten om virkningsfulde foranstaltninger bygger på, fremskriver en
yderligere dæmpet realvækst i BNP på 1,5 % i 2013, hvorefter den kommer
sig i 2014 og 2015 med henholdsvis 2,5 % og 3,8 % i BNP-realvækst.
Kommissionens efterårsprognose fra 2013 forudser en realvækst i BNP på
1,3 % i 2013, stigende til 2,5 % i 2014 og 2,9 % i 2015.
Kommissionen ser mindre optimistisk på prognoseperiodens vækst i den
indenlandske efterspørgsel, især hvad angår privat forbrug og privat
investering.
(9)       De polske myndigheder venter
et offentligt underskud på 4,8 % af BNP i 2013, en stigning fra 3,9 %
af BNP i 2012. Derefter forventer det polske finansministerium et overskud på
4,5 % af BNP i 2014 med baggrund i den planlagte pensionsreform, som
resulterer i en engangsoverførsel af aktiver svarende til 8,5 % af BNP. I
2015 forventes den offentlige saldo at vende tilbage til et underskud på
3 % af BNP.
(10)     For 2013 og 2014 svarer
Kommissionens prognose til den, de polske myndigheder arbejder med. Også her
forventes underskuddet at blive 4,8 % af BNP i 2013. Forringelsen
sammenlignet med de 3,9 % af BNP i underskudsprocedurens referencescenarie
skyldes hovedsagelig indtægtstab. I 2014 forventes den offentlige saldo at være
i overskud (+4,6 % af BNP) som følge af den planlagte pensionsreform. For
2015 forventer Kommissionen et offentligt underskud på 3,3 % af BNP og er
dermed mindre optimistisk end de polske myndigheder. Forskellen på 0,3 %
af BNP skyldes hovedsagelig mindre løbende indtægter, der bygger på en mindre
fremskrivning af den nominelle BNP-vækst og større offentlige udgifter til
forbrug i produktionen. Underskudsmålene er følsomme over for
gennemførelsesrisici.
(11)     Det skal desuden bemærkes, at
den nuværende prognose for underskuddet bygger på ENS 95. Fra og med efteråret
2014 er et nyt sæt regler på plads (ENS 2010). Efter de nye regler tæller
overførsel af aktiver ikke mere med som offentlige indtægter, og det betyder,
at der forventes et underskud på den offentlige saldo på 4,2 % af BNP i
2014 og 3,9 % af BNP i 2015[5].
Da Rådet træffer afgørelse om en ophævelse på grundlag af de tal fra
underskudsproceduren, som Eurostat vurderer i foråret 2015 efter ENS 2010, er
der brug for flere foranstaltninger som kompensation for de elementer i
pensionsreformen, der ikke længere mindsker underskuddet efter ENS
2010-reglerne.
(12)     Både de polske myndigheder og
Kommissionen venter, at den offentlige bruttogæld holder sig under tærsklen på
60 % i hele den behandlede periode. Ifølge Kommissionens efterårsprognose
fra 2013 falder gældskvoten fra 55,6 % i 2012 til 51 % i 2014,
hovedsagelig som virkning af den annoncerede overførsel af pensionsfondsaktiver
på 8,5 % af BNP, for derpå at krybe op til 52,5 % i 2015.
(13)     En holdbar korrektion af det
uforholdsmæssigt store underskud inden fristen i 2014 efter de på det tidspunkt
gældende ENS 2010-regler forudsætter en supplerende strukturel indsats i
2014 på mindst 1,6 % af BNP ud over de foranstaltninger, der allerede er
medtaget i Kommissionens efterårsprognose fra 2013 (som efter
ENS 2010-reglerne ville medføre en forbedring i strukturelle underskud på
0,6 % af BNP i 2014). Da en del af justeringsbehovet skyldes overgangen
fra ENS 95 til ENS 2010, og da en sådan årlig indsats (større end krævet i
Rådets henstilling af 7. juli 2009 (1¼ % af BNP) og større end de
1,3 % af BNP, der kræves i Rådets henstilling af 21. juni 2013) desuden
vil medføre et betydeligt outputtab på et tidspunkt, hvor outputgabet i forvejen
er negativt, bør fristen sættes til 2015.
(14)     På baggrund af de højst usikre
økonomi- og budgetudviklinger bør den anbefalede budgetudvikling for det sidste
år i korrektionsperioden sættes et godt stykke under referenceværdien for at
sikre en effektiv og holdbar korrektion inden for den fastsatte tidsfrist.
(15)     Korrektionen af det
uforholdsmæssigt store overskud inden udgangen af 2015 vil derfor svare til det
mellemliggende mål for det samlede underskud på 3,9 % af BNP (uden
overførsel af pensionsaktiver) i 2014 og slutmålet på 2,8 % af BNP i 2015.
Disse mål implicerer en underliggende forbedring af den strukturelle
budgetsaldo på 1 % af BNP i 2014, og 1,2 % af BNP i 2015 under
hensyntagen til de foranstaltninger, der indgår i Kommissionens efterårsprognose
fra 2013, som forbedrer den strukturelle saldo efter ENS-2010 med 0,6 % af
BNP i 2014 og 0,2 % af BNP i 2015. Dette indebærer et behov for yderligere
foranstaltninger på 0,4 % af BNP i 2014, og 1 % af BNP i 2015, ud
over dem, der allerede indgår i Kommissionens efterårsprognose fra 2013
(eksklusive pensionsreformens overførsler af aktiver) —
VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
1)           Polen bør bringe situationen med et
uforholdsmæssigt stort underskud til ophør senest i 2015 på en troværdig og
holdbar måde.
2)           Polen bør nå et samlet underskudsmål
på 4,8 % af BNP i 2013, et underskud på 3,9 % af BNP i 2014 og
2,8 % af BNP i 2015 (eksklusive virkningen af pensionsreformens overførsel
af aktiver). Dette stemmer med en forbedring af den strukturelle saldo på
1 % af BNP i 2014 og 1,2 % af BNP i 2015, baseret på Kommissionens
efterårsprognose fra 2013.
3)           Polen bør sikre en stringent
gennemførelse af de allerede annoncerede og vedtagne foranstaltninger og
supplere dem med foranstaltninger, som er tilstrækkelige til at gennemføre en
holdbar korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2015. Polen
bør anvende alle uventede indtægter til at nedbringe underskuddet.
4)           Rådet sætter den 15. april 2014 som
frist for Polen til at træffe virkningsfulde foranstaltninger og rapportere om
den konsolideringsstrategi, der tænkes anvendt til at nå målene, jf. artikel 3,
stk. 4a, i Rådets forordning (EF) nr. 1467/97.
Derudover bør de polske myndigheder: i)
forbedre de offentlige finansers kvalitet, især ved at minimere nedskæringerne
i vækstfremmende infrastrukturinvesteringer og foretage en grundig revision af
de sociale udgifter og deres effektivitet, ii) forbedre overholdelsen af
skattereglerne og øge effektiviteten i skatteforvaltningen og iii) gøre de
institutionelle rammer for de offentlige finanser mere bindende og
gennemsigtige, bl.a. ved at tilpasse de definitioner, der anvendes i
nationalregnskabet til ENS-standarderne, og sikre at de dækker tilstrækkelig
bredt, forbedre overvågningen af budgetgennemførelsen inden for samme år og
sikre en effektiv og rettidig overvågning af, at den permanente udgiftsregel
overholdes, på grundlag af pålidelige og uafhængige analyser udført af
uafhængige organer eller organer, der er udstyret med driftsmæssig
selvstændighed i forhold til budgetmyndigheden. Med henblik på at sikre
effekten den finanspolitiske konsolideringsstrategi er det vigtigt at
understøtte den finanspolitiske konsolidering med omfattende strukturreformer i
overensstemmelse med Rådets henstillinger til Polen inden for rammerne af det
europæiske semester. Ud over at forelægge den rapport, der er anført i henstillingens punkt
4, bør de polske myndigheder rapportere om de fremskridt, der gøres med
gennemførelsen af disse henstillinger, mindst hver [sjette måned] og i et
særskilt kapitel i konvergensprogrammet, indtil det uforholdsmæssigt store
underskud er fuldt ud korrigeret.
Denne henstilling er rettet til Republikken
Polen.
Udfærdiget i Bruxelles, den […].
                                                                       På
Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               Alle dokumenter vedrørende proceduren i forbindelse med
uforholdsmæssigt store underskud findes på: http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/countries/poland_en.htm
[2]               EFT L 209 af 2.8.1997, s. 6.
[3]               Meddelelse fra Kommissionen til Rådet om vurdering af
budgetgennemførelsen i forbindelse med de igangværende procedurer i forbindelse
med uforholdsmæssigt store underskud efter Kommissionens prognose fra efteråret
2011 – COM(2012) 4 final af 11.1.2012.
[4]               Rådets henstilling af 21. juni 2013 med henblik på at
bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud i Polen til ophør.
[5]               ENS 2010-reglerne betyder, at følgende virkninger af den
planlagte pensionsreform ikke længere nedbringer underskuddet:
engangsoverførslen af aktiver på 8,5 % af BNP i 2014, den regelmæssige
overførsel af aktiver i 2014 (0,3 % af BNP) og 2015 (med en kumuleret
virkning på 0,6 % af BNP). Under de nye regler står kun ændringen i antallet
af bidragsydere til første søjle tilbage (0,2 % af BNP i 2014, kumuleret
virkning på 0,4 % af BNP i 2015). Selv om overgangen til ENS 2010 skønnes
at ville påvirke BNP-tallene positivt, forventes det større BNP kun at få en
ubetydelig effekt på budgettallene.