               4.10.2018

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 356/130

      P8_TA(2017)0440
      Det Østlige Partnerskab: Topmødet i november 2017
      Europa-Parlamentets henstilling af 15. november 2017 til Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten om Det Østlige Partnerskab forud for topmødet i november 2017 (2017/2130(INI))
      (2018/C 356/18)

         Europa-Parlamentet,

                  —

                  der henviser til artikel 2, 3 og 8 og til afsnit V, særlig artikel 21, 22, 36 og 37, i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) samt til del V i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF),

                  —

                  der henviser til lanceringen af Det Østlige Partnerskab i Prag den 7. maj 2009 som et fælles projekt mellem EU og dets østlige partnere, Armenien, Aserbajdsjan, Hviderusland, Georgien, Moldova og Ukraine,

                  —

                  der henviser til de fælles erklæringer fra topmøderne i Det Østlige Partnerskab i 2011 i Warszawa, i 2013 i Vilnius og i 2015 i Riga,

                  —

                  der henviser til erklæringen fra lederne af 27 medlemsstater og Det Europæiske Råd, Europa-Parlamentet og Europa-Kommissionen, som blev vedtaget den 25. marts 2017 i Rom,

                  —

                  der henviser til henstillingerne fra og aktiviteterne i Den Parlamentariske Forsamling Euronest, Det Østlige Partnerskabs civilsamfundsforum og fra Regionsudvalget og Konferencen af Regionale og Lokale Myndigheder i Østpartnerskabet (CORLEAP),

                  —

                  der henviser til meddelelserne fra Europa-Kommissionen og Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) om den europæiske naboskabspolitik (ENP), navnlig rapporten fra 2017 om gennemførelsen af revisionen af den europæiske naboskabspolitik (JOIN(2017)0018) og det reviderede arbejdsdokument fra 2017 med titlen »Eastern Partnership — 20 Deliverables for 2020: Focusing on key priorities and tangible results« (SWD(2017)0300) og meddelelsen fra 2016 om »Den globale strategi for Den Europæiske Unions udenrigs- og sikkerhedspolitik«,

                  —

                  der henviser til konklusionerne fra Udenrigsrådets møde om ENP og Det Østlige Partnerskab,

                  —

                  der henviser til sin henstilling af 5. juli 2017 til Rådet om den 72. samling i FN's Generalforsamling (1), til sine beslutninger, navnlig beslutningerne af 15. juni 2017 om sagen vedrørende den aserbajdsjanske journalist Afgan Mukhtarli (2), af 6. april 2017 (3) og 24. november 2016 (4) om situationen i Hviderusland, af 16. marts 2017 om EU's prioriteter for samlingerne i FN's Menneskerettighedsråd i 2017 (5), af 13. december 2016 om kvinders rettigheder i de østlige partnerskabslande (6), af 21. januar 2016 om associeringsaftaler/vidtgående og brede frihandelsområder med Georgien, Moldova og Ukraine (7) og af 9. juli 2015 om revision af den europæiske naboskabspolitik (8),

                  —

                  der henviser til den fælles erklæring fra parlamenterne i Georgien, Moldova og Ukraine af 3. juli 2017,

                  —

                  der henviser til forretningsordenens artikel 113,

                  —

                  der henviser til betænkning fra Udenrigsudvalget (A8-0308/2017),

                  A.

                  der henviser til, at Det Østlige Partnerskab er baseret på et fælles tilsagn mellem Armenien, Aserbajdsjan, Hviderusland, Georgien, Moldova, Ukraine og Den Europæiske Union til at uddybe deres forbindelser og overholde folkeretten og grundlæggende værdier, herunder demokrati, retsstatsprincippet, respekt for menneskerettighederne, de grundlæggende frihedsrettigheder og ligestilling mellem kønnene, samt i social markedsøkonomi, bæredygtig udvikling og god regeringsførelse;

                  B.

                  der henviser til, at Det Østlige Partnerskab efterstræber de fælles mål at fremme stabilitet, tillidsopbygning og samarbejde, støtte demokratiske reformer, gode naboskabsforbindelser, fredelig konfliktløsning og regionalt samarbejde, forbedre mellemfolkelige kontakter og fremme samhandelen for at øge den politiske dialog og tilknytning samt økonomisk samarbejde og integration;

                  C.

                  der henviser til, at EU ved hjælp af sin globale strategi og den reviderede europæiske naboskabspolitik søger at bringe sine partnere nærmere gennem en fremskyndet politisk associering og økonomisk integration med EU, men samtidig sigter mod at fremme politisk stabilisering, modstandsdygtige samfund og økonomisk fremgang i sit naboskabsområde og tilbyder muligheder for privilegerede politiske og økonomiske forbindelser i overensstemmelse med det enkelte partnerlands ambitionsniveau;

                  D.

                  der henviser til, at der, i og med at EU betragter samarbejde som en værdi i sig selv og er overbevist om, at det fører til en win-win-situation for alle berørte parter, er en forpligtelse fra EU's side til at fortsætte arbejdet med alle landene i Det Østlige Partnerskab, så længe de europæiske kerneværdier ikke anfægtes eller undergraves;

                  E.

                  der henviser til, at EU og dets partnere er nødt til at afstemme ressourcerne og instrumenterne med de forpligtelser, der er indgået, og til, at partnerne er nødt til at fokusere mere på gennemførelsen af de eksisterende aftaler;

                  F.

                  der henviser til, at deltagerne i topmødet i Riga i 2015 opfordrede til, at der inden det næste topmøde blev gjort fremskridt med hensyn til 1) styrkelse af institutioner og god regeringsførelse, 2) mobilitet og mellemfolkelige kontakter, 3) økonomisk udvikling og markedsmuligheder og 4) konnektivitet, energieffektivitet, miljø og klimaforandringer;

                  G.

                  der henviser til, at der er gjort betydelige fremskridt siden det sidste topmøde, navnlig med indgåelsen og ikrafttrædelsen af tre associeringsaftaler (AA'er), der omfatter et vidtgående og bredt frihandelsområde (DCFTA) med Georgien, Moldova og Ukraine, samt visumfri ordninger med Georgien og Ukraine siden 2017 (og med Moldova siden 2014), afslutningen af forhandlingerne om en omfattende og udvidet partnerskabsaftale med Armenien (der tjener som et eksempel på, hvordan medlemsskabet af Den Eurasiske Økonomiske Union og deltagelsen i EU's naboskabskoncept kan eksistere side om side), indledningen af forhandlinger om en ny, omfattende aftale med Aserbajdsjan og vedtagelsen af vigtige reformer i en række af disse lande med politisk, teknisk og finansiel støtte fra Den Europæiske Union samt videreførelsen af politikken med »kritisk engagement« over for Hviderusland;

                  H.

                  der henviser til, at nogle stiftende medlemmer har oplevet en generel forværring af menneskerettighedssituationen og et tilbageslag for demokratiseringstendenserne siden lanceringen af Det Østlige Partnerskab i Prag; der henviser til, at en af de største udfordringer vil være at lette den igangværende overgang til rummelige, ansvarlige, stabile og levedygtige demokratier;

                  I.

                  der henviser til, at øget mobilitet og forbedringen af mellemfolkelige kontakter mellem partnerlandene og EU fortsat er et uundværligt redskab til fremme af europæiske værdier;

                  J.

                  der henviser til, at en ny strategisk arbejdsplan foreslået af Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten, som kombinerer både bilateralt og regionalt samarbejde, har til formål at udstikke retningslinjerne for det fremtidige arbejde i EU og de seks partnerlande ved at fokusere på tyve resultater inden udgangen af 2020;

                  K.

                  der henviser til, at EU's østlige partneres uafhængighed, suverænitet og territoriale integritet fortsat er truet af uløste regionale konflikter, herunder nogle, som blev startet og stadig understøttes aktivt af Den Russiske Føderation i strid med dets internationale forpligtelser til at opretholde den internationale retsorden; der henviser til, at EU bør spille en mere aktiv rolle med hensyn til at finde en fredelig løsning på alle igangværende konflikter i dets naboskabsområde; der henviser til, at den russiske aggression overfor Ukraine, annekteringen af Krimhalvøen og den fortsatte besættelse af to georgiske regioner såvel som russiske hybride trusler, herunder destabiliseringsvirksomhed og propaganda, samlet set truer den europæiske sikkerhed;

                  L.

                  der henviser til, at politikken for Det Østlige Partnerskab er baseret på den enkelte partners suveræne ret til at vælge det ambitionsniveau, den efterstræber i sine forbindelser med EU; der henviser til, at partnere, der ønsker tættere forbindelser med EU, bør kunne regne med større støtte og bistand til at opfylde mål, der er fastsat i fællesskab, hvis de lever op til de eksisterende reformtilsagn, i overensstemmelse med princippet om »mere for mere«;

                  1.

                  henstiller følgende til Rådet, Kommissionen og Tjenesten for EU's Optræden Udadtil:

            Om fremtiden for Det Østlige Partnerskab

                  a)

                  at sikre, at topmødet i november 2017 bliver fremadrettet, tilfører ny dynamik til og fastsætter en klar politisk vision for fremtiden for Det Østlige Partnerskab som en langsigtet politik; at sikre, at resultaterne af dette topmøde først og fremmest vil skabe grundlaget for opretholdelse af Den Europæiske Unions centrale værdier, navnlig respekten for demokratiet, menneskerettighederne, de grundlæggende frihedsrettigheder, retsstatsprincippet, god regeringsførelse, borgerrettigheder, ikkeforskelsbehandling og ligestilling mellem kønnene, som Det Østlige Partnerskab er baseret på, idet det understreges, at disse værdier er kernen i AA'erne, og i anerkendelse af de berørte partneres tilsagn om at implementere og fremme disse værdier

                  b)

                  at leve op til de høje forventninger fra borgerne i alle partnerlandene for så vidt angår udryddelse af korruption, bekæmpelse af organiseret kriminalitet samt styrkelse af retsstaten og god regeringsførelse; derfor at søge et fornyet tilsagn fra partnerne om at vedtage og fuldt ud gennemføre reformer vedrørende retsvæsenet, den offentlige forvaltning og bekæmpelsen af korruption og organiseret kriminalitet på grundlag af passende køreplaner med klart definerede mål og tidsfrister

                  c)

                  at styrke civilsamfundet i partnerlandene og dets afgørende rolle i Det Østlige Partnerskab, både som en uundværlig aktør i processen med demokratisk konsolidering og som en platform for regionalt samarbejde, ved ubetinget at modsætte sig al lovgivning og alle foranstaltninger, der sigter mod at begrænse dets lovlige aktiviteter, og ved at tilskynde til, at det involveres dybere i udarbejdelsen af, kontrollen med og overvågningen af gennemførelsen af reformer i forbindelse med partnerskabet, samt ved at fremme gennemsigtighed og ansvarlighed i de offentlige institutioner

                  d)

                  at tilskynde til valgreformer, som sikrer, at de retlige rammer er i overensstemmelse med internationale standarder, henstillingerne fra OSCE-ledede internationale observationsmissioner og Venedigkommissionens udtalelser, og som opnås gennem en åben proces og er genstand for en bred høring af, og så vidt muligt konsensus med, oppositionen og civilsamfundet, med henblik på at forbedre valgsystemets rammer uden partiskhed til fordel for de regerende partier; at sikre, at EU nøje holder sig til den eksisterende konditionalitet vedrørende valgreformer

                  e)

                  at sikre, at resultaterne af topmødet i november 2017 gør status over, hvad der allerede er opnået, fremhæver behovet for at leve op til alle de tilsagn, der allerede er givet, og giver ny drivkraft til det fremtidige partnerskab, herunder levering af håndgribelige resultater for borgerne, navnlig hvad angår beskæftigelse, mindskelse af sociale forskelle, transport og konnektivitet, energiuafhængighed, mobilitet og uddannelse, idet det bemærkes, at en ny europæisk ekstern investeringsplan (EEIP) er et vigtigt redskab i denne henseende

                  f)

                  at fortsætte indsatsen for at tackle arbejdsløsheden, navnlig ungdomsarbejdsløsheden, bl.a. gennem en pakke af støtteforanstaltninger for unge, såsom programmet EU4Youth, og udvikling af færdigheder, der er tilpasset arbejdsmarkedets foranderlige behov, herunder gennem erhvervsuddannelse, fremme af iværksættervirksomhed og lokal industri, støtte til bæredygtigt landbrug, udvikling af turismen og den digitale økonomi samt udvidelse af den sociale infrastruktur og den offentlige og private servicesektor, bl.a. på sundheds- og plejeområdet

                  g)

                  at fremme og aktivt støtte gennemførelsen af politikker for ikkeforskelsbehandling i alle samfundets sektorer; at sikre ligestilling mellem kønnene i de offentlige politikker og støtte til kvinders beskæftigelsesegnethed og iværksættervirksomhed, således at der garanteres kontinuitet i politikken efter målåret 2020

                  h)

                  at forpligte sig til at arbejde sammen om øget mobilitet mellem EU og partnerlandene; at støtte Moldova, Georgien og Ukraine i gennemførelsen af visumliberaliseringsaftalen, og sikre, at suspensionsmekanismerne ikke udløses i fremtiden, navnlig gennem et tæt samarbejde på politi- og toldområdet for at sikre sig mod sikkerhedstrusler, kriminalitet og ophold i EU efter visumudløb; at indlede visumdialoger med Armenien og tilskynde Aserbajdsjan til at gøre fremskridt med gennemførelsen af visumlempelses- og tilbagetagelsesaftalerne med henblik på at indlede en visumdialog i fremtiden, og at færdiggøre forhandlingerne om visumlempelses- og tilbagetagelsesaftaler med Hviderusland til gavn for dets borgere, såfremt disse lande gør betydelige fremskridt med hensyn til grundlæggende værdier og opfylder de præcise betingelser, der er fastsat i handlingsplanerne for visumliberalisering

                  i)

                  yderligere at øge mulighederne for et tættere samarbejde inden for uddannelse, forskning og innovation, navnlig ved at gøre det lettere at deltage i programmer som Erasmus+, »Udbredelse af ekspertise og bredere deltagelse« og EU4Innovation, og fremskaffe lånegarantier fra Den Europæiske Investeringsbank-Gruppen som led i dens InnovFin-program; at yde støtte med henblik på at reformere uddannelse og tackle forsknings- og innovationskløften

                  j)

                  at sikre, at resultaterne af topmødet i november 2017 også vil give et fornyet incitament til at fremme bæredygtig økonomisk vækst, modernisering af eksisterende sektorer, handels- og investeringsmuligheder, herunder mulighederne internt i regionen for grænseoverskridende samarbejde, og med særlig vægt på iværksættere og små og mellemstore virksomheder (SMV'er)

                  k)

                  at opfordre til en omjusteret EU-støtte til associeringsdagsordenerne og de dermed forbundne strukturreformer, navnlig dem, der giver mulighed for en forbedret konkurrenceevne, et mere gunstigt erhvervsklima og tilstrækkelig adgang til finansieringskilder, herunder gennem initiativet EU4business; nøje at overvåge gennemførelsen af DCFTA'er for at undgå social og miljømæssig dumping; at udtænke målrettet bistand til SMV'er for at hjælpe dem til at udnytte potentialet i DCFTA'erne fuldt ud; at fremme og støtte en reel reform af det økonomiske system med henblik på udfasning af monopoler og begrænsning af oligarkernes rolle gennem indførelse af passende love samt en gennemgribende reform af banksektoren og finanssektoren med det formål at bekæmpe hvidvaskning af penge og skatteunddragelse

                  l)

                  at støtte udviklingen af den nødvendige transport- og forbindelsesinfrastruktur, bl.a. gennem en ambitiøs investeringsplan for TEN-T-hovednettet, og ligeledes at fremme den intraregionale samhandel; at støtte infrastrukturprojekter, der vil give nye handelsmuligheder og muliggøre øget kommunikation og udveksling mellem EU og partnerlandene og mellem partnerne indbyrdes

                  m)

                  at forbedre både energiuafhængigheden og -effektiviteten gennem specifikke investeringer og diversificering af energikilder, navnlig med henblik på vedvarende energi og nedbringelse af afhængigheden af fossile brændstoffer, gennem styrket samarbejde inden for alle de prioriterede områder, der er omfattet af EU's energiunion, og en bedre integration af partnernes energimarkeder med det europæiske energimarked, med særligt fokus på sammenkobling og infrastruktur; at sikre, at de landbaserede dele og offshore-delene af den nye rørledningsinfrastruktur i regionen, herunder rørledningen Nord Stream 2, fuldt ud lever op til EU-lovgivningen og ikke underminerer den regionale energisikkerhed; at samarbejde med de østlige partnerlande om at støtte de husstande, der er hårdest ramt af stigende energipriser

                  n)

                  at sikre en fuldstændig overholdelse af internationale aftaler og forpligtelser vedrørende nuklear sikkerhed og miljøbeskyttelse; at øge indsatsen for at leve op til forpligtelserne i forbindelse med klimaforandringer, bl.a. gennem offentlige oplysningskampagner og en gradvis og bæredygtig udfasning af forældede kraftværker i Armenien og Ukraine; nøje at følge med i udviklingen af nye projekter som atomkraftværket i Ostrovets i Hviderusland

                  o)

                  at sikre, at resultaterne af topmødet i november 2017 også imødegår de sikkerhedstrusler og konflikter, der berører partnernes uafhængighed, suverænitet, territoriale integritet og grundlæggende menneskerettigheder såvel som deres og hele regionens politiske, sociale og økonomiske stabilitet og udvikling

                  p)

                  at forpligte sig til at fastholde harmoniseringen mellem medlemsstaternes tiltag i forhold til at opretholde det kollektiv pres på Rusland — hvis militære tilstedeværelse i regionen ikke desto mindre er vokset i de senere år — navnlig ved hjælp af styrkede, målrettede restriktive foranstaltninger, for at løse konflikten i det østlige Ukraine gennem en fuldstændig og reel gennemførelse af Minskaftalerne og ved at opretholde OSCE's overvågningsmission, for at løse konflikten mellem Rusland og Georgien gennem håndgribelige resultater i de internationale Genèvedrøftelser og Ruslands fuldstændige gennemførelse af våbenstilstandsaftalen fra 2008, for at genoprette Ukraines fuldstændige suverænitet på Krim og Georgiens i dets besatte områder i Abkhasien og Sydossetien og Moldovas i Transdnestrien, for at sætte tilstrækkeligt fokus på den farlige miljøsituation i det østlige Ukraine, for at støtte EU's partnere i at styrke deres modstandsdygtighed og for at sætte en stopper for de nye trusler i form af statsstøttede snigmord, cyberkrig, disinformation og andre former for destabilisering

                  q)

                  at understrege, at en østlig partners deltagelse i militære øvelser rettet mod EU og/eller nogle af dets partnere, som f.eks. den russiskledede Zapad 2017-øvelse i Hviderusland, er uacceptabel; at sikre sig, at ingen partner deltager i sådanne øvelser i fremtiden

                  r)

                  at kræve øjeblikkeligt ophør af militære fjendtligheder mellem armenske og aserbajdsjanske styrker, som unødigt koster civile og soldater livet og samtidig hæmmer den socioøkonomiske udvikling; på ny at bekræfte støtten til formændene for OSCE's Minskgruppe i deres bestræbelser på at løse Nagorno-Karabakh-konflikten og til deres grundlæggende principper fra 2009, som omfatter territorial integritet, selvbestemmelse og afkald på magtanvendelse; at opfordre Armenien og Aserbajdsjan til at genoptage forhandlingerne i god tro med henblik på at gennemføre disse principper for at få løst konflikten, som ikke kan løses ved brug af militær magt; at opfordre regeringerne i Armenien og Aserbajdsjan til at afholde drøftelser på højt niveau og forpligte sig til reelle tillidsskabende foranstaltninger og en reel dialog mellem det armenske og det aserbajdsjanske civilsamfund; at gøre ratificering af nye aftaler mellem EU og hver af parterne betinget af meningsfulde tilsagn om og væsentlige fremskridt i retning af at løse konflikten, såsom opretholdelse af våbenstilstanden og støtte til gennemførelsen af de grundlæggende principper fra 2009

                  s)

                  at opfordre til fortsat støtte til det arbejde, der udføres af EU's og OSCE's missioner i Georgien, Moldova og det østlige Ukraine som afgørende operationer for at sikre fred og sikkerhed, først og fremmest til gavn for borgerne i disse lande; at sikre en effektiv gennemførelse af disse missioners mandater og indtrængende henstille til Rusland at sikre dem uhindret adgang; at overveje at støtte deployeringen af en væbnet OSCE-politimission i det østlige Ukraine; sammen med partnerlandene at overveje muligheden af en forstærket rolle for EU med hensyn til at løse disse konflikter, herunder ved at iværksætte ambitiøse, fuldt udbyggede missioner under den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik (FSFP), som skal have til opgave at øge sikkerheden og stabiliteten

                  t)

                  at opfordre EU's partnere til at samarbejde fuldt ud med EU om at tackle udfordringer som ulovlig migration, terrorisme, IT-kriminalitet, menneskehandel, smugling og ulovlig handel

                  u)

                  inden for politikken for Det Østlige Partnerskab at overveje en attraktiv, mere langsigtet »Østpartnerskab+«-model for associerede lande der har gjort væsentlige fremskridt med gennemførelsen af AA/DCFTA-relaterede reformer, som i sidste ende kan føre til optagelse i toldunionen, energiunionen, den digitale union og Schengenområdet, yderligere adgang til EU's indre marked, integration i EU's transportnet, industrielle partnerskaber, øget deltagelse i andre EU-programmer og -agenturer, øget samarbejde på FSFP-området samt mere umiddelbare foranstaltninger, såsom yderligere ensidige toldpræferencer, en konkret tidsramme for afskaffelse af roamingtakster mellem partnerne og EU og udvikling af højkapacitetsbredbåndsforbindelser; at åbne »Østpartnerskab+«-modellen for andre lande i Det Østlige Partnerskab, når de er klar til sådanne øgede forpligtelser og har gjort væsentlige fremskridt i retning af at gennemføre reformer, der er aftalt i fællesskab

                  v)

                  for så vidt angår ikkeassocierede lande at tænke over nye muligheder for at støtte civilsamfundet, erhvervslivet, det akademiske miljø, uafhængige medier og unge, bl.a. gennem yderligere finansiering og mobilitetspartnerskaber

                  w)

                  at sikre, at de fælles mål i begge tilfælde er både mellemlang- og langsigtede, når det er nødvendigt, og tilskynde nogle af partnerlandene til at sætte sig ud over »valgcykluslogikken« og fastsætte mere strategiske visioner

            Om gennemførelsen af Det Østlige Partnerskab

                  x)

                  at fastholde princippet om differentiering, og at omfanget og dybden af samarbejdet med EU bestemmes af EU's og partnernes ambitioner såvel som af hastigheden og kvaliteten af reformerne, der skal evalueres på grundlag af deres fuldstændige og effektive gennemførelse, navnlig hvad angår respekten for demokratiet, menneskerettighederne, de grundlæggende frihedsrettigheder, retsstatsprincippet og god regeringsførelse

                  y)

                  at understrege, at Det Østlige Partnerskab tager sigte på at skabe de nødvendige betingelser for tætte politiske forbindelser og økonomisk integration, herunder deltagelse i EU-programmer; at gentage, at associeringsaftalerne med Georgien, Moldova og Ukraine ikke udgør det endelig mål for deres forbindelser med EU; endnu en gang at anerkende disse landes europæiske ambitioner; at påpege, at enhver europæisk stat i henhold til artikel 49 i TEU og i overensstemmelse med Romtraktaten af 25. marts 2017 kan ansøge om at blive medlem af EU, forudsat at den overholder Københavnskriterierne og demokratiets principper, at den respekterer de grundlæggende frihedsrettigheder og menneskerettighederne, herunder minoritetsgruppers rettigheder, og at den værner om retsstaten; indtrængende at opfordre medlemsstaterne til i denne forbindelse at blive enige om en ambitiøs erklæring til topmødet i 2017, som opstiller relevante langsigtede mål

                  z)

                  at anmode Georgien, Moldova og Ukraine om at fokusere på den fuldstændige gennemførelse af associeringsdagsordenerne for at udnytte alle de muligheder, der er til rådighed via AA'erne, og at deltage i de fælles drøftelser om fremskridt, muligheder og udfordringer i forbindelse med de AA/DCFTA-relaterede reformer; på ny at gøre opmærksom på vigtigheden af en reel gennemførelse af ovennævnte reformer for den fremtidige stabilitet og udvikling i disse lande og velfærden i deres samfund; endnu en gang at bekræfte, at en uddybning af forbindelserne inden for »Østpartnerskab+«-modellen såvel som enhver udsigt til EU-medlemskab kræver væsentlige fremskridt med hensyn til gennemførelsen af disse reformer, navnlig hvad angår retsstatsforhold, respekten for menneskerettighederne og god regeringsførelse

                  aa)

                  at sikre, at der altid er knyttet streng konditionalitet til nuværende og yderligere samarbejdsniveauer og støtte til partnerne, og at den også overholdes; at understrege, at EU's økonomiske støtte til dets partnere vil være betinget af konkrete reformtiltag og en reel gennemførelse heraf, og at EU's incitamentsbaserede tilgang fortsat vil være til fordel for de partnere, der er mest engageret i ambitiøse reformer; at se på muligheden af at udbetale tilskud i mindre rater for at sætte EU i stand til bedre at kunne reagere på uventede kriser eller manglende reformer; i særdeleshed at understrege, at der ikke vil blive ratificeret nogen omfattende aftale med et land, der ikke respekterer EU's værdier, navnlig ved ikke at gennemføre afgørelser fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og ved chikane, intimidering og forfølgelse af menneskerettighedsforkæmpere, NGO'er og journalister; ligeledes at fremhæve, at klare benchmarks skal være opfyldt, før der kan indledes og afsluttes en ny dialog om visumfri ordninger; at gentage, at tilbageskridt i forhold til tidligere resultater systematisk vil føre til suspension af aftaler, herunder hvad angår visumfri ordninger og EU-finansiering

                  ab)

                  at støtte den multilaterale dimension af Det Østlige Partnerskab som et middel til at øge opbygningen af tillid på multilateralt plan, navnlig i konfliktramte områder, og skabe muligheder for regionalt samarbejde, bl.a. gennem tværnationale civilsamfundsplatforme, samarbejde mellem lokale og regionale myndigheder og grænseoverskridende projekter, som f.eks. mellemfolkelige programmer, der involverer interkulturel dialog og den yngre generation som medvirkende faktorer til forandring

                  ac)

                  at fremhæve betydningen af kommunikationspolitikker i forbindelse med Det Østlige Partnerskab på en sammenhængende og effektiv måde, internt såvel som eksternt, og af at sørge for kommunikationsaktiviteter, der er skræddersyet til specifikke regioner, navnlig med henblik på at slå bro over videnkløften for så vidt angår EU og dets forbindelser med partnerne; at anerkende det fremragende arbejde, som East StratCom-taskforcen indtil videre har udført, og støtte dens aktiviteter med supplerende finansiering; at håndtere udfordringen med hensyn til bedre information om de konkrete fordele ved og mål for Det Østlige Partnerskab, sætte ind over for disinformation ved hjælp af faktabaseret og tilgængelig information af høj kvalitet på alle partnerlandenes sprog og sikre fuld respekt for ytringsfriheden

                  ad)

                  at fastholde, at EU's støtte bør være skræddersyet til at modsvare det fælles ambitionsniveau om samarbejde med hver enkelt partner efter princippet om både »mere for mere« og »mindre for mindre«; navnlig at opfordre EU til at bringe budgetinstrumenter som det europæiske naboskabsinstrument og Den Europæiske Fond for Bæredygtig Udvikling i overensstemmelse med de politiske opgaver og gennemførelsesstrategier, navnlig inden for dets årlige og flerårige budgetprocedurer

                  ae)

                  at udtrykke tilfredshed med Kommissionens forslag om at give partnerne makrofinansiel bistand og samtidig insistere på, at der er knyttet streng og reel konditionalitet til forslagene, navnlig med hensyn til at værne om retsstaten (herunder et uafhængigt retsvæsen og et parlamentarisk flerpartisystem), sikre god regeringsførelse (herunder effektiv bekæmpelse af korruption) og forsvare menneskerettighederne og pressefriheden; at forelægge Parlamentet og Rådet en detaljeret skriftlig rapport hver sjette måned om, hvilke fremskridt der er gjort på disse tre områder for partnere, der allerede modtager denne form for bistand; at opfordre Kommissionen til at udarbejde et nyt program for makrofinansiel bistand til partnerlande, der har afsluttet de tidligere programmer med et positivt resultat, til systematisk at tilsikre ovennævnte konditionalitet i forbindelse med fremtidige forslag om denne form for bistand, og til at sikre, at den anvendes strengt, navnlig over for Moldova

                  af)

                  at anmode Kommissionen om sammen med Den Europæiske Investeringsbank og andre multilaterale finansielle institutioner at arbejde hen imod en vellykket gennemførelse af investeringsplanen for Europa og en særlig støttemekanisme for lande i Det Østlige Partnerskab, der er engageret i at gennemføre associeringsaftalerne; at anmode om, at der oprettes en trustfond for Ukraine, Georgien og Moldova, som er baseret på bedste praksis inden for multidonorinstrumenter, men samtidig understrege, at denne trustfond bør fokusere på private og offentlige investeringer, navnlig investeringer i social og økonomisk infrastruktur, og sigte på at styrke absorptionskapaciteten for investeringer, samt på koordinering af de internationale finansielle institutioner og den internationale donorstøtte på stedet; at overveje at afholde en donorkonference for Ukraine for at støtte landets humanitære behov som følge af konflikten i den østlige del og annekteringen af Krim; at sikre, at anvendelsen af alle disse midler også kontrolleres nøje for at undgå uretmæssig anvendelse

                  ag)

                  at gentage sin stærke støtte til parlamentarisk input til og kontrol med politikken for Det Østlige Partnerskab, navnlig hvad angår dens indvirkning på borgernes liv; i denne forbindelse at forbedre Den Parlamentariske Forsamling Euronests rolle inden for Det Østlige Partnerskabs nye multilaterale struktur såvel som de parlamentariske associeringsudvalgs eller samarbejdsudvalgs rolle i associerings- eller samarbejdsrådene; at udtrykke tilfredshed med de programmer, der gennemføres under den samlede strategi for demokratistøtte (CDSA); at opfordre parlamentsmedlemmer fra partnerlandene til at arbejde sammen om at kontrollere gennemførelsen og udveksle bedste praksis; at styrke inddragelsen af Det Østlige Partnerskabs civilsamfundsforum i denne proces

                  ah)

                  at notere sig Parlamentets beslutsomhed med hensyn til at øge sin overvågning af gennemførelsen af internationale aftaler med de østlige partnere og sin kontrol af den støtte, EU yder i denne henseende; at reagere på Parlamentets opfordring til partnerne og Kommissionen om at øge gennemsigtigheden for så vidt angår alle modtagere af EU-midler; at opfordre Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten til at sende Parlamentet og Rådet en detaljeret skriftlig rapport om gennemførelsen af disse aftaler hver sjette måned

                  ai)

                  at notere sig Parlamentets beslutsomhed med hensyn til at øge sin overvågning af forhandlingerne om fremtidige internationale aftaler med de østlige partnere; at opfordre Rådet til omgående at forsyne Parlamentet med alle relevante forhandlingsdirektiver i overensstemmelse med den relevante interinstitutionelle aftale (9); at glæde sig over Kommissionens og EU-Udenrigstjenestens effektive samarbejde med Parlamentet i forbindelse med tilvejebringelsen af oplysninger om disse forhandlinger, men opfordre dem til også straks at forelægge udkast til forhandlingstekster og paraferede aftaler i overensstemmelse med den relevante rammeaftale (10);

                  2.

                  pålægger sin formand at sende denne henstilling til Rådet, Kommissionen og Tjenesten for EU's Optræden Udadtil samt til orientering til EU's særlige repræsentant for Sydkaukasus og krisen i Georgien, OSCE's Parlamentariske Forsamling, Europarådets Parlamentariske Forsamling og regeringerne og parlamenterne i landene i Det Østlige Partnerskab.

         (1)  Vedtagne tekster, P8_TA(2017)0304.

         (2)  Vedtagne tekster, P8_TA(2017)0267.

         (3)  Vedtagne tekster, P8_TA(2017)0126.

         (4)  Vedtagne tekster, P8_TA(2016)0456.

         (5)  Vedtagne tekster, P8_TA(2017)0089.

         (6)  Vedtagne tekster, P8_TA(2016)0487.

         (7)  Vedtagne tekster, P8_TA(2016)0018.

         (8)  EUT C 265 af 11.8.2017, s. 110.

         (9)  EUT C 95 af 1.4.2014, s. 1.

         (10)  EUT L 304 af 20.11.2010, s. 47.


title: Den Europæiske Centralbanks henstilling af 28. december 2017 om politikker vedrørende udlodning af udbytte (ECB/2017/44)

text:
               11.1.2018

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 8/1

         DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS HENSTILLING
   af 28. december 2017
   om politikker vedrørende udlodning af udbytte
   (ECB/2017/44)
   (2018/C 8/01)
   STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 127, stk. 6, og artikel 132,
   under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 34,
   under henvisning til Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (1), særlig artikel 4, stk. 3, og
   under henvisning til Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) nr. 468/2014 af 16. april 2014 om fastlæggelse af en ramme for samarbejde inden for Den Fælles Tilsynsmekanisme mellem Den Europæiske Centralbank og de kompetente nationale myndigheder og med de udpegede nationale myndigheder (SSM-rammeforordningen) (ECB/2014/17) (2), og
   ud fra følgende betragtninger:
   Det er nødvendigt, at kreditinstitutterne fortsætter med at forberede en rettidig og fuld gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (3) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (4) under de udfordrende makroøkonomiske og finansielle forhold, der lægger pres på kreditinstitutternes lønsomhed og som følge heraf deres kapacitet til at opbygge deres kapitalgrundlag. Da kreditinstitutterne skal finansiere økonomien, er en konservativ udlodningspolitik endvidere en del af en passende risikostyring og et sundt banksystem. Den samme metode som den, der er fastsat i Den Europæiske Centralbanks henstilling ECB/2016/44 (5), bør anvendes —
   VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
   I.

               1.

               Kreditinstitutterne bør fastsætte udbyttepolitikker, der bygger på konservative og forsigtige antagelser, således at de kan opfylde de gældende kapitalkrav efter en eventuel udlodning og resultaterne af tilsynskontrol- og vurderingsprocessen (supervisory review and evaluation process — »SREP«).

                           a)

                           Kreditinstitutterne har til enhver tid pligt til at opfylde de gældende minimumskapitalkrav (»Søjle 1-kravene«). Dette omfatter en egentlig kernekapitalprocent på 4,5 %, en kernekapitalprocent på 6 % og en samlet kapitalprocent på 8 % som omhandlet i artikel 92 i forordning (EU) nr. 575/2013.

                           b)

                           Endvidere har kreditinstitutterne til enhver tid pligt til at opfylde de kapitalkrav, de pålægges af afgørelsen efter tilsynskontrol- og vurderingsprocessen i forbindelse med anvendelsen af artikel 16, stk. 2, litra a), i forordning (EU) nr. 1024/2013, og som går ud over Søjle 1-kravene (»Søjle 2-kravene«).

                           c)

                           Kreditinstitutterne har også pligt til at opfylde deres kombinerede bufferkrav, som defineret i artikel 128, stk. 6 i direktiv 2013/36/EU.

                           d)

                           Kreditinstitutterne har også pligt til at opfylde deres »fully loaded« (6) egentlige kernekapitalprocent, deres kernekapitalprocent og deres samlede kapitalprocent på den dato, hvor den fulde indfasning skal være gennemført. Dette vedrører den fulde anvendelse af ovennævnte kvoter, efter at overgangsbestemmelserne og det kombinerede bufferkrav, som defineret i artikel 128, stk. 6, i direktiv 2013/36/EU, er anvendt. Overgangsbestemmelserne er fastsat i Afsnit XI i direktiv 2013/36/EU og i tiende del i forordning (EU) nr. 575/2013.

                     Disse krav skal opfyldes både på konsolideret niveau og på individuelt niveau, medmindre der er bevilget en undtagelse for anvendelse af tilsynskravene på individuelt grundlag, som omhandlet i artikel 7 og 10 i forordning (EU) nr. 575/2013.

               2.

               Hvad angår kreditinstitutters udbetaling af udbytte (7) i 2018 for regnskabsåret 2017, henstiller ECB følgende:

                           a)

                           Kategori 1: Kreditinstitutter, som i) opfylder de gældende kapitalkrav i henhold til stk. 1, litra a), b) og c), og som ii) allerede har nået deres »fully loaded« kvoter i henhold til stk. 1, litra d), den 31. december 2017, bør udlodde deres nettooverskud som udbytte på en konservativ måde, for at gøre det muligt for dem fortsat at opfylde alle krav og resultater af tilsynskontrol- og vurderingsprocessen, også selv om de økonomiske og finansielle forhold skulle forværres.

                           b)

                           Kategori 2: Kreditinstitutter, som opfylder de gældende kapitalkrav i henhold til stk. 1, litra a), b) og c), den 31. december 2017, men som ikke har nået deres »fully loaded« kvoter i henhold til stk. 1, litra d), den 31. december 2017, bør udlodde deres nettooverskud som udbytte på en konservativ måde, for at gøre det muligt for dem fortsat at opfylde alle krav og resultater af tilsynskontrol- og vurderingsprocessen, også selv om de økonomiske og finansielle forhold skulle forværres. Endvidere bør de i princippet kun udbetale udbytte i det omfang, der som minimum er sikret en lineær (8) kurs hen imod de foreskrevne »fully loaded« kapitalkvoter, som omhandlet i stk. 1, litra d), og resultaterne af tilsynskontrol- og vurderingsprocessen.

                           c)

                           Kategori 3: Kreditinstitutter, der overtræder kravene i stk. 1, litra a), b) eller c), bør i princippet ikke udlodde udbytte.

                     Kreditinstitutter, som ikke kan efterkomme denne henstilling, fordi de mener, at de er retligt forpligtede til at udlodde udbytte, skal straks kontakte deres fælles tilsynsteam.
               Kreditinstitutter i kategori 1, 2 og 3 som omhandlet i stk. 2, litra a), b) og c), forventes også at efterleve vejledningen i Søjle 2. Alt andet lige kan kapitalbehovet (9) forventes at forblive forholdsvis stabilt. Hvis et kreditinstitut drives eller forventes at drives under vejledningen i Søjle 2, bør det straks kontakte sit fælles tilsynsteam. ECB vurderer årsagerne til, at kreditinstituttets kapitalniveau er faldet eller forventes at falde, og overvejer at træffe passende og proportionelle institutspecifikke foranstaltninger.

         II.
   Denne henstilling er rettet til signifikante enheder under tilsyn og signifikante koncerner under tilsyn, som defineret i artikel 2, nr. 16 og 22, i forordning (EU) nr. 468/2014 (ECB/2014/17).
   III.
   Denne henstilling er også rettet til de kompetente nationale myndigheder og de udpegede myndigheder for så vidt angår mindre signifikante enheder under tilsyn og mindre signifikante koncerner under tilsyn, som defineret i artikel 2, nr. 7 og 23, i forordning (EU) nr. 468/2014 (ECB/2014/17). De kompetente nationale myndigheder og udpegede myndigheder forventes at anvende denne henstilling på sådanne enheder og koncerner på den måde, som de finder passende (10).

      Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 28. december 2017.

         Mario DRAGHI

            Formand for ECB

      (1)  EUT L 287 af 29.10.2013, s. 63.

      (2)  EUT L 141 af 14.5.2014, s. 1.

      (3)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 1).

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 338).

      (5)  Den Europæiske Centralbanks henstilling ECB/2016/44 af 13. december 2016 om politikker vedrørende udlodning af udbytte (EUT C 481 af 23.12.2016, s. 1).

      (6)  Alle buffere på niveauet »fully loaded«.

      (7)  Kreditinstitutter kan have forskellige retlige former, f.eks. børsnoterede virksomheder og andre selskaber end aktieselskaber, såsom gensidige selskaber, andelsselskaber eller sparekasser. Begrebet »udbytte«, som omhandlet i denne henstilling, betegner enhver form for kontant udbetaling, der skal godkendes af generalforsamlingen.

      (8)  I praksis betyder det, at kreditinstitutterne over en periode på fire år, der blev påbegyndt den 31. december 2014, i princippet skal tilbageholde en andel på mindst 25 % om året af gabet i forhold til deres »fully loaded« egentlige kernekapitalprocent, deres kernekapitalprocent og deres samlede kapitalprocent, jf. stk. 1, litra d).

      (9)  Kapitalbehov betyder Søjle 1 plus Søjle 2-krav, plus kapitalbevaringsbufferen plus Søjle 2-vejledning. Uanset indfasningen af kapitalbevaringsbufferen kan kreditinstitutterne også forvente positiv vejledning i Søjle 2 i fremtiden.

      (10)  Hvis denne henstilling anvendes på mindre signifikante enheder under tilsyn og mindre signifikante koncerner under tilsyn, som anser sig selv som ude af stand til at rette sig efter den, fordi de mener, at de er retligt forpligtede til at udlodde udbytte, bør straks kontakte deres kompetente nationale myndigheder.


title: Rådets henstilling af 13. juli 2018 om Rumæniens nationale reformprogram for 2018 og med Rådets udtalelse om Rumæniens konvergensprogram for 2018

text:
               10.9.2018

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 320/98

      RÅDETS HENSTILLING
      af 13. juli 2018
      om Rumæniens nationale reformprogram for 2018 og med Rådets udtalelse om Rumæniens konvergensprogram for 2018
      (2018/C 320/22)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 9, stk. 2,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
      som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
      som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Den 22. november 2017 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2018 for samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder, som blev proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 22. marts 2018 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 22. november 2017 vedtog Kommissionen på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Rumænien ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

                  (2)

                  Den 7. marts 2018 blev landerapporten for Rumænien 2018 offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Rumæniens fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 11. juli 2017 (2), opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og opfyldelsen af Rumæniens nationale Europa 2020-mål.

                  (3)

                  Rumænien fremlagde sit nationale reformprogram for 2018 den 10. maj og sit konvergensprogram for 2018 den 14. maj 2018. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

                  (4)

                  Der er taget hensyn til de relevante landespecifikke henstillinger i programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (3) kan Kommissionen, hvis det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjerne for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

                  (5)

                  Rumænien er i øjeblikket underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. I sit konvergensprogram for 2018 har regeringen planer om et samlet underskud på 2,95 % af BNP i 2018 og derefter en gradvis forbedring til 1,45 % af BNP i 2021. Den mellemfristede budgetmålsætning, dvs. et strukturelt underskud på 1 % af BNP, forventes ikke at blive opfyldt i 2021, hvor programmets tidshorisont slutter. Den genberegnede strukturelle saldo forventes at ligge på – 2,1 % i 2021. Ifølge konvergensprogrammet ventes den offentlige gældskvote at forblive under 40 % i 2021. Det makroøkonomiske scenario, der ligger til grund for budgetfremskrivningerne, er gunstigt. Endvidere er de foranstaltninger, der er nødvendige for at understøtte de planlagte underskudsmål, ikke tilstrækkeligt udspecificeret.

                  (6)

                  Den 16. juni 2017 besluttede Rådet i henhold til artikel 121, stk. 4, i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde (»TEUF«), at der i Rumænien var konstateret en væsentlig afgivelse fra den mellemfristede målsætning i 2016. I betragtning af den konstaterede væsentlige afvigelse henstillede Rådet den 16. juni 2017, at Rumænien træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter (4) ikke overstiger 3,3 % i 2017, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 0,5 % af BNP. Den 5. december 2017 konkluderede Rådet, at Rumænien ikke havde truffet nogen virkningsfulde foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling af 16. juni 2017 og fremsatte en revideret henstilling. I den nye henstilling henstillede Rådet, at Rumænien træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 3,3 % i 2018, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 0,8 % af BNP. Den 22. juni 2018 konkluderede Rådet (5), at Rumænien ikke havde truffet nogen virkningsfulde foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling af 5. december 2017. På grundlag af de endelige tal for 2017 blev det endvidere konstateret, at Rumænien havde en væsentlig afvigelse fra den anbefalede tilpasning i 2017.
                  Kommissionen rettede en advarsel til Rumænien den 23. maj 2018 om, at der var konstateret en væsentlig afvigelse fra tilpasningsstien hen imod den mellemfristede budgetmålsætning i 2017, jf. artikel 121, stk. 4, i TEUF og artikel 10, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97. Den 22. juni 2018 vedtog Rådet (6) efterfølgende en henstilling, som bekræftede nødvendigheden af, at Rumænien træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 3,3 % i 2018, svarende til en årlig strukturel tilpasning på mindst 0,8 % af BNP. På basis af Kommissionens forårsprognose 2018 er der risiko for en afvigelse fra henstillingen i 2018.

                  (7)

                  For 2019 henstillede Rådet den 22. juni 2018, at Rumænien træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 5,1 %, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 0,8 % af BNP. På basis af Kommissionens forårsprognose 2018 er der risiko for en afvigelse fra dette krav i 2019. I Kommissionens forårsprognose 2018 blev det offentlige underskud desuden anslået at udgøre 3,4 % af BNP i 2018 og 3,8 % af BNP i 2019, hvilket er over den traktatfæstede referenceværdi på 3 % af BNP. Generelt er Rådet af den opfattelse, at der i 2018 i lyset af de stærkt forværrede budgetudsigter bør træffes væsentlige nye foranstaltninger for at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten i overensstemmelse med den henstilling, der blev rettet til Rumænien den 22. juni 2018 med henblik på at rette op på den væsentlige konstaterede afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning.

                  (8)

                  I Rumæniens budgetplanlægning ses der jævnligt bort fra, hvad der foreskrives i den finanspolitiske ramme på trods af behovet for ansvarlig finanspolitik. Rumæniens lov om finanspolitisk ansvarlighed gennemfører finanspagten i national lovgivning. Reglerne er udformet korrekt, men i praksis ses der igen og igen bort fra dem. I 2016 oversteg det strukturelle underskud den mellemfristede målsætning, hvilket er i strid med reglen om underskud. Både budgettet for 2017 og 2018 sigtede på et samlet underskud tæt på 3 % af BNP, hvilket indebærer en forværring af den strukturelle saldo i forhold til reglen. De to budgetændringer, der blev foretaget i 2017, var ikke i overensstemmelse med reglerne, som forbyder en stigning i loftet for det samlede og det primære underskud og stigninger i henholdsvis personaleudgifter og de samlede offentlige udgifter i det igangværende finansår. Endvidere fik parlamentet i 2017 lige som i tidligere år først en ajourføring af den finanspolitiske strategi længe efter den foreskrevne frist og kunne således ikke give budgetplanlægningen et mere langsigtet perspektiv.

                  (9)

                  Overholdelsen af skattereglerne er fortsat lav, især for moms. I det forgangne år har Rumænien kun gjort begrænsede fremskridt med at efterleve den landespecifikke henstilling, som gentagne gange er fremsat, om at øge overholdelsen af skattereglerne og skatteinddrivelsen. Med hensyn til moms er der stadig stor forskel på de indtægter, der teoretisk kan forventes, og de indtægter, der rent faktisk inddrives. Myndighederne indførte opdelte betalinger for at forbedre overholdelsen. Dette er frivilligt undtaget for insolvente selskaber og skatteydere med væsentlige udestående momsgæld. Foranstaltningen har dog endnu ikke givet noget væsentligt resultat. Indførelsen af elektroniske kasseapparater, som er forbundet til skattemyndighedernes informationssystem, er endnu ikke sket.

                  (10)

                  Finanssektoren har det bedre, men der bør holdes øge med udviklingen på visse områder. Banksektoren har et godt kapitalgrundlag, og kvaliteten af aktiverne er blevet bedre. Der er dog adskillige lovgivningsmæssige tiltag, som risikerer at påvirke afhændelsen af misligholdte lån og kreditter og investeringer negativt, hvilket retfærdiggør nøje overvågning. Den seneste reduktion i bidragene til anden søjle af pensionskasserne, som er bidragsfinansieret, lettede de kortsigtede finanspolitiske problemer, men kan få negative følger for kapitalmarkedernes udvikling.

                  (11)

                  Arbejdsmarkedet er blevet strammere grundet beskæftigelsesvæksten samt en reduktion i arbejdsstyrken grundet demografisk aldring og emigration. Rumænien har samtidig et væsentligt uudnyttet arbejdskraftpotentiale, og mange grupper, bl.a. unge romaer, langtidsledige og personer med handicap, har svært ved at få adgang til arbejdsmarkedet. I det seneste år har Rumænien kun gjort begrænset fremskridt med at efterleve den landespecifikke henstilling om at styrke målrettede aktiveringspolitikker og integrerede offentlige tjenester, hvor der fokuseres på dem, der er længst fra arbejdsmarkedet. På trods af øgede finansielle incitamenter til mobilitetsordninger er deltagelsen i aktiv arbejdsmarkedspolitik forblevet meget lav, og den administrative byrde har været høj. Programmer for samfundsarbejde af lokal interesse har kun i ringe grad skabt de nødvendige færdigheder og kompetencer og støttet overgangen til almindelig beskæftigelse. Der findes ingen behandlingsplaner for langtidsledige og socialhjælpsmodtagere. Samarbejdet mellem offentlige arbejdsformidlinger og henholdsvis offentlige og eksterne udbydere af sociale tjenester og uddannelse har været begrænset.

                  (12)

                  Risikoen for fattigdom og social udelukkelse har været meget stor. Især familier med børn, personer med handicap, romaer og landbefolkningen har været ramt. Der findes stadig store indkomstforskelle, hvilket også skyldes, at skatte- og socialsikringssystemet ikke har den store indflydelse på at mindske uligheder i markedsindkomsten. Det sociale referenceindeks, som er en reference, der benyttes ved beregning af de fleste sociale ydelser, er ikke blevet ajourført siden 2008. Loven om minimumsinklusionsindkomst, som efter planen skulle være trådt i kraft i 2018, ville have øget socialhjælpens dækning og gjort den mere tilstrækkelig. Dens ikrafttræden blev dog udskudt med mere end et år. Det forhold, at pensionsalderen er lavere for kvinder, betyder, at de er berettiget til lavere pension, hvilket forværrer den alderdomsbetingede fattigdom og øger de beskæftigelsesmæssige forskelle mellem mænd og kvinder.

                  (13)

                  Arbejdsmarkedsparterne har kun i meget begrænset omfang været inddraget i udformningen og gennemførelsen af økonomiske og samfundsmæssige reformer. Ofte tages arbejdsmarkedsparternes synspunkter ikke i betragtning, selv når de nærmer sig hinanden. Rammerne for kollektive overenskomstforhandlinger i Rumænien fremmer ikke et velfungerende forhold mellem arbejdsmarkedets parter. Den sociale dialog er kendetegnet ved et ringe niveau af overenskomstforhandlinger, især på sektorniveau, og begrænset medlemskab af fagforeninger og arbejdsgiverorganisationer. Noget af det, der forhindrer en effektiv arbejdsmarkedsdialog, er de høje grænser for, hvornår arbejdsmarkedets parter skal være repræsenteret, og den vage definition af sektorer. Der er stadig ikke gjort betydeligt fremskridt med at forbedre rammerne ved hjælp af lovgivningsændringer.

                  (14)

                  I de seneste fem år er mindstelønnen blevet sat op vilkårligt. Siden 2015 er mindstelønnen steget med over 60 %. I 2017 tjente ca. 30 % af arbejdstagerne mindstelønnen, hvilket tyder på en stærk komprimeret lønstruktur. Arbejdsmarkedsparterne har godkendt et forslag om en objektiv ordning for mindstelønsstigninger, men den anvendes ikke af regeringen.

                  (15)

                  Der findes ikke de færdigheder og kompetencer, som økonomien har behov for. Det lave niveau af basale færdigheder og kompetencer og digitale færdigheder har negative konsekvenser for konkurrenceevnen, beskæftigelsen og konvergensen. Deltagelsen i voksenuddannelse har været meget lav. Der findes endnu ikke en ordning, der kan benyttes til at afpasse den aktive arbejdsmarkedspolitik med efterspørgslen efter færdigheder og kompetencer, og kapaciteten til at forudsige, hvilke færdigheder og kompetencer der bliver brug for, og vurdere virkningen af nye teknologier er lav. Erhvervsuddannelse anses fortsat for at være det næstbedste valg og er ikke tilstrækkeligt tilpasset til arbejdsmarkedets krav og regionale eller sektorspecifikke strategier om specialisering.

                  (16)

                  Uddannelsessystemets dårlige resultater medfører meget ulige muligheder og svækker Rumæniens vækstmuligheder på lang sigt. Udbuddet af og adgangen til inklusiv almen uddannelse af god kvalitet, især for romaer og børn i landområder, er en udfordring. Der er endnu ikke udviklet en metode til at tackle segregation i skolerne. Andelen af elever, der går ud af skolen i en tidlig alder, er faldende, men stadig høj. Man er i gang med at udvikle en metode til tidligt at opdage, hvilke børn der risikerer at gå ud af skolen, men der er ringe fokus på uddannelse af god kvalitet. Der er truffet visse foranstaltninger med henblik på kvalitetssikring i skolen og på videregående uddannelser, men det er stadig et område med udfordringer. Uddannelsesniveauet på videregående uddannelser er meget lavt. Investeringerne i uddannelse er forholdsvis lave, og navnligt dårligt stillede skoler får ikke den nødvendige støtte.

                  (17)

                  Folkesundheden er blevet bedre, men er stadig under standarden i Unionen. Det er fortsat en udfordring at få adgang til sundhedspleje, hvilket har negative konsekvenser for børns udvikling, for arbejdsstyrkens beskæftigelsesegnethed og for den ældre befolknings sundhed. Få midler og dårlig udnyttelse af ressourcer sammenholdt med en betydelig mangel på læger og sygeplejesker betyder, at sundhedssystemet ikke er særligt effektivt. Adgang til sundhedsplejen er begrænset af en udbredt brug af uformel betaling og store afstande til sundhedsinfrastrukturer. Rumænien har gjort visse fremskridt med at efterleve de landespecifikke henstillinger om at begrænse uformelle betalinger, og der er ved at blive indført en overvågningsordning, selv om dens faktiske virkning stadig mangler at blive vurderet. Der er hidtil opnået begrænset fremskridt med at efterleve den landespecifikke henstilling om at fremme ambulant behandling. Den igangværende gennemførelse af den nationale sundhedsstrategi spoleres af skiftende prioriteter og dårlig investeringsplanlægning.

                  (18)

                  Den strategiske planlægning, offentlige høringer og konsekvensanalyser af lovgivning spiller fortsat ikke en stor rolle i forbindelse med udformningen, gennemførelsen og overvågningen af politikker. Dette forringer kvaliteten af lovgivningen og gør dens konsekvenser mindre forudsigelige. Desuden belaster hyppige lovgivningsændringer, såsom ændringer af skattelovgivningen, erhvervsklimaet. De relevante parter inddrages kun i ringe grad i udformningen og gennemførelsen af reformer, og der finder sjældent en reel dialog sted, selv om de institutionelle rammer er til stede. Den ordning, der skal sikre, at der tages højde for interesserede parters holdning i offentlige høringer, sikrer ikke, at der følges ordentligt op herpå. Et konkret eksempel herpå er tilsidesættelsen af et forslag om en objektiv ordning til at øge mindstelønnen, som arbejdsmarkedets parter havde godkendt, og som ville have betydet, at en landespecifik henstilling ville være blevet efterlevet. Der er ikke opnået nogen målbare resultater med reformerne af den offentlige forvaltning. Vedtagelsen af relevant lovgivning om forvaltning af menneskelige ressourcer i den offentlige forvaltning er blevet forsinket. Regeringens generalsekretariat spiller en begrænset rolle hvad angår kvalitetskontrol af politikudformningen.

                  (19)

                  Den ringe infrastruktur, bl.a. inden for transport-, vand- og affaldssektoren, begrænser Rumæniens vækstmuligheder. De offentlige investeringer har ikke stor effekt, især hvad angår udarbejdelse og prioritering af projekter. Infrastrukturen, dvs. vejnet, jernbaner og vandveje, er generelt stadig dårlig og upålidelig, og reformen af transportsektoren går meget langsomt. Det går også langsomt med at gøre fremskridt med reformen af affaldshåndteringen, ligesom der også er udfordringer forbundet med sektorerne for fast affald og spildevand. Tanken med den overordnede transportplan og den nationale plan for spildevandsforvaltning var at skabe en fast køreplan for investeringer og styrke den administrative kapacitet i disse sektorer, men indtil videre er der ikke gjort store fremskridt med at afstemme projektudarbejdelsen med den strategiske planlægning. Rumænien har gjort begrænsede fremskridt med at efterleve den landespecifikke henstilling om at styrke projektprioriteringen og -forberedelsen i forbindelse med offentlige investeringer.

                  (20)

                  Effektive og gennemsigtige offentlige udbud er altafgørende for at tackle vigtige politiske udfordringer for Rumænien, herunder effektiv brug af offentlige midler, bekæmpelse af korruption og fremme af innovation og bæredygtig og inklusiv vækst. Rumænien har gjort visse fremskridt med at efterleve den landespecifikke henstilling om at gennemføre den offentlige udbudsstrategi, men planen er endnu ikke fuldt ud gennemført. Samtidig er der stadig udfordringer forbundet med at gøre offentlige udbud mere effektive og anvende dem strategisk samt med at sikre effektiv revision og kontrol med svig. Der skal løbende holdes øje med, at de foranstaltninger, der træffes, har en vedvarende virkning, og at reformerne fastholdes. Problemer med effektivitet og gennemsigtighed i forbindelse med offentlige udbud gør sig især gældende for de store investeringer i sundhedsinfrastruktur i de regionale hospitaler for Iași, Cluj og Craiova.

                  (21)

                  Statsejede virksomheder spiller en central rolle i vigtige infrastruktursektorer såsom energi og jernbanetransport. Deres operationelle og finansielle resultater er dog ringere end deres modparters i den private sektor. Selskabsstyringen af statsejede virksomheder er blevet betydeligt svækket på det seneste, hvilket har sat det fremskridt, der var gjort med at efterleve de landespecifikke henstillinger fra 2015 og 2016, tilbage. Ikke alene har gennemførelsen af ny lovgivning været tøvende, men der gøres også forsøg på at fritage en række virksomheder fra dens anvendelse. Derudover er offentliggørelsen af finansielle oplysninger om statsejede virksomheder blevet forsinket. Det går ud over forhold, som er vigtige for at fremme den effektive udnyttelse af offentlige ressourcer, og det giver mulighed for at forvride investeringsbeslutninger. I februar 2018 bad forfatningsdomstolen parlamentet om at tage ovennævnte undtagelser op til fornyet overvejelse.

                  (22)

                  Udviklingen i det seneste år har i høj grad sat spørgsmålstegn ved, hvorvidt de væsentlige fremskridt, Rumænien har gjort med at reformere retsvæsenet og tackle korruption på højt niveau, virkelig er vedvarende og holdbare. Retsvæsenets uafhængighed udfordres, og retsinstanserne og retsreglerne for korruptionsbekæmpelse er under pres, samtidig med at fremskridtet med de øvrige problemer bremses yderligere. Gennemførelsen af strategien for korruptionsbekæmpelse for 2016-2020, som handler om at udvikle yderligere foranstaltninger til at forhindre og bekæmpe korruption, skrider fremad på teknisk plan, men der er behov for mere konkret politisk støtte, da korruption og forvaltningsproblemer i den offentlige sektor findes på alle niveauer og er blandt erhvervslivets største udfordringer.

                  (23)

                  Som led i mekanismen for samarbejde og kontrol følger Kommissionen fortsat retsreformerne og bekæmpelsen af korruption i Rumænien. Disse områder er derfor ikke omhandlet i de landespecifikke henstillinger til Rumænien, men er relevante for udviklingen af et positivt samfundsøkonomisk klima i landet.

                  (24)

                  Som led i det europæiske semester 2018 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Rumæniens økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2018. Den har også vurderet konvergensprogrammet for 2018, det nationale reformprogram for 2018 og de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Rumænien de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Rumænien, men også til, i hvilket omfang de overholder EU-regler og -retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

                  (25)

                  Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået konvergensprogrammet for 2018, og dets holdning (7) afspejles især i henstilling 1 nedenfor,

            HENSTILLER, at Rumænien i 2018 og 2019 iværksætter tiltag med henblik på at:

                  1.

                  Sikre efterlevelse af Rådets henstilling af 22. juni 2018 med henblik på at rette op på den væsentlige afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning. Sikre den fulde anvendelse af de finanspolitiske rammer. Styrke overholdelsen af skattelovgivningen og skatteinddrivelsen.

                  2.

                  Afslutte reformen om minimumsinklusionsindkomst. Forbedre den sociale dialog. Sikre, at mindstelønsdannelsen baseres på objektive kriterier. Forbedre opkvalificeringen og udbuddet af god almen uddannelse, især for romaer og børn i landområder. Forbedre adgangen til sundhedspleje, bl.a. ved omlægning til ambulant behandling.

                  3.

                  Gøre beslutningstagningen mere forudsigelig ved at håndhæve en systematisk og effektiv brug af konsekvensanalyser af lovgivning og ved at høre og inddrage interessenter i udviklingen og gennemførelsen af reformer. Forbedre udarbejdelsen og gennemførelsen af store infrastrukturprojekter og fremskynde deres gennemførelse, især i transportsektoren, affaldssektoren og spildevandssektoren. Øge gennemsigtigheden og effektiviteten i forbindelse med offentlige udbud. Styrke virksomhedsledelsen i statsejede virksomheder.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 2018.

               På Rådets vegne

            H. LÖGER

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  EUT C 261 af 9.8.2017, s. 1.

         (3)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

         (4)  De primære offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til EU-programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifter til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårsperiode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden modregnes.

         (5)  Rådets afgørelse (EU) 2018/923 af 22. juni 2018 om konstatering af, at Rumænien ikke har truffet virkningsfulde foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling af 5. december 2017 (EUT L 164 af 29.6.2018, s. 42).

         (6)  Rådets henstilling af 22. juni 2018 med henblik på at korrigere den konstaterede væsentlige afvigelse fra tilpasningsstien hen imod den mellemfristede budgetmålsætning i Rumænien (EUT C 223 af 27.6.2018, s. 3).

         (7)  I henhold til artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 13. juli 2018 om Irlands nationale reformprogram for 2018 og med Rådets udtalelse om Irlands stabilitetsprogram for 2018

text:
               10.9.2018

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 320/27

      RÅDETS HENSTILLING
      af 13. juli 2018
      om Irlands nationale reformprogram for 2018 og med Rådets udtalelse om Irlands stabilitetsprogram for 2018
      (2018/C 320/07)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
      som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
      som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
      som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Den 22. november 2017 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2018 for samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder, som blev proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 22. marts 2018 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 22. november 2017 vedtog Kommissionen på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Irland blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dato vedtog Kommissionen en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd tilsluttede sig den 22. marts 2018. Den 14. maj 2018 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet (3) (»henstillingen vedrørende euroområdet«).

                  (2)

                  Da Irland har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union bør Irland sikre en fuldstændig og rettidig implementering af henstillingen vedrørende euroområdet som afspejlet i henstillingerne nedenfor, navnlig henstilling 1 og 2.

                  (3)

                  Den 7. marts 2018 blev landerapporten for Irland 2018 offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Irlands fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 11. juli 2017 (4), opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og opfyldelsen af Irlands nationale Europa 2020-mål. Den indeholdt desuden en dybdegående undersøgelse efter artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011, hvis resultater også blev offentliggjort den 7. marts 2018. Kommissionen konkluderede i sin analyse, at Irland er berørt af makroøkonomiske ubalancer. Det er især stor privat og offentlig gæld og den store nettogæld over for udlandet, der gør økonomien sårbar. Der har imidlertid været betydelige forbedringer. Den kraftige produktivitetsvækst de seneste år har ført til en forbedret konkurrenceevne og en positiv udvikling på betalingsbalancens løbende poster, hvilket har medført en hurtig reduktion af den høje beholdning af udenlandsk nettogæld. Den kraftige økonomiske vækst fortsætter med at fremme den private gældsnedbringelse. Den private gæld er imidlertid stadig høj, selv om den stærke indflydelse fra multinationale selskabers aktiviteter skal tages i betragtning ved vurderingen af virksomhedernes gæld, mens husholdningernes gæld stort set synes i overensstemmelse med de fundamentale økonomiske forhold. Den offentlige gæld forventes at blive ved med at falde, og underskuddet er tættere på at blive udlignet. Boligpriserne stiger hastigt, men dog fra et lavt niveau, hvilket også styrker husholdningernes balance. Bankerne har et solidt kapitalgrundlag, og deres overskud bliver gradvis større. Antallet af misligholdte lån falder fortsat, selv om det fortsat er højt. Der er truffet politiske foranstaltninger til at afhjælpe disse sårbarheder, men for nogle foranstaltningers vedkommende vil det tage tid, før de får den ønskede virkning.

                  (4)

                  Irland fremlagde den 18. april 2018 sit nationale reformprogram for 2018 og den 30. april 2018 sit stabilitetsprogram for 2018. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

                  (5)

                  Der er taget hensyn til de relevante landespecifikke henstillinger i programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (5) kan Kommissionen, hvis det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjerne for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

                  (6)

                  Irland er i øjeblikket underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten og omfattet af overgangsbestemmelsen vedrørende gældskriteriet. I sit stabilitetsprogram for 2018 forventer regeringen, at det samlede underskud falder en smule, nemlig til 0,2 % af BNP i 2018, og at det herefter forbedres gradvist og vil blive vendt til et overskud på 0,4 % af BNP i 2021. Den mellemfristede budgetmålsætning, dvs. et strukturelt underskud på 0,5 % af BNP, forventes at blive opfyldt fra 2019 og frem. Ifølge stabilitetsprogrammet ventes den offentlige gældskvote at falde til 66 % i 2018 for derefter at falde yderligere til 58,7 % i 2021. Det makroøkonomiske scenario, der ligger til grund for budgetfremskrivningerne, er realistisk. Samtidig er de foranstaltninger, der er nødvendige for at understøtte de planlagte underskudsmål fra og med 2019, ikke blevet tilstrækkeligt præciseret.

                  (7)

                  Den 11. juli 2017 henstillede Rådet, at Irland sikrer, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 2,4 % i 2018, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 0,6 % af BNP. Samtidig har Rådet anført, at der bør være særlig opmærksomhed på at opnå en finanspolitisk kurs, der bidrager til både at styrke det igangværende opsving og sikre Irlands offentlige finansers holdbarhed. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2018 er der risiko for en vis afvigelse fra den anbefalede finanspolitiske tilpasning i 2018 og i 2017 og 2018 samlet set.

                  (8)

                  I 2019 bør Irland nå sin mellemfristede budgetmålsætning. Dette svarer til en nominel vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter (6), der ikke overstiger 5,3 % (7), hvilket svarer til en årlig strukturtilpasning på 0,1 % af BNP. Ifølge fremskrivningerne i Kommissionens forårsprognose 2018 forventes den strukturelle saldo at udvise et underskud på 0,4 % af BNP i 2019, hvilket er over den mellemfristede budgetmålsætning. Irland forventes at overholde overgangsbestemmelsen vedrørende gældskriteriet i 2018 og gældskriteriet i 2019. Rådet er af den generelle opfattelse, at Irland skal være rede til at træffe yderligere foranstaltninger til at sikre overholdelse af stabilitets- og vækstpagten i 2018 og ventes at overholde bestemmelserne i pagten i 2019. Det ville i lyset af forskellen på målingerne af BNP og indenlandsk produktion i Irland og de dermed forbundne virkninger for gældskvoten, Irlands nuværende konjunkturforhold og de øgede eksterne risici være en fornuftig disposition at anvende eventuelle ekstraordinære indtægter til at reducere den offentlige gældskvote yderligere.

                  (9)

                  De offentlige finanser er blevet yderligere forbedret som følge af en robust vækst i produktionen, men der er fortsat risiko for volatilitet i indtægterne, og der er mulighed for at gøre indtægtssiden mere modstandsdygtig over for økonomiske udsving og negative chok. Det vil øge indtægtsstabiliteten i en situation med økonomiske udsving, hvis omfanget og antallet af skatteudgifter begrænses, og skattegrundlaget udvides. Nogle af de seneste foranstaltninger på skatteområdet har imidlertid været rettet mod lettelser og fradrag og synes at have øget afhængigheden af stærkt procykliske indtægtskilder. Irland har desuden yderligere potentiale til at forbedre måden, hvorpå dets skattesystem kan støtte miljømålsætninger.

                  (10)

                  Som nævnt i henstillingen vedrørende euroområdet for 2018 er det vigtigt at bekæmpe skatteyderes aggressive skatteplanlægning for at forhindre konkurrenceforvridning mellem virksomheder, sikre fair behandling af skatteyderne og beskytte de offentlige finanser. Effekter af skatteyderes aggressive planlægningsstrategier, som smitter af på tværs af medlemsstater, kræver en samordnet indsats i form af nationale politikker, der supplerer EU-lovgivningen. De meget store royalty- og udbyttebetalinger i procent af BNP tyder på, at Irlands skatteregler udnyttes af virksomheder, der beskæftiger sig med aggressiv skatteplanlægning. Da Irland opkræver begrænset skat af udgående (dvs. fra personer med hjemsted i Unionen til personer med hjemsted i tredjelande) royalty- og udbyttebetalinger, som foretages af selskaber baseret i Irland, risikerer disse betalinger at være fuldstændig fritaget for skat, hvis de heller ikke pålægges skat i modtagerlandet. Endvidere anvender selskaberne muligvis visse bestemmelser i bilaterale skatteaftaler mellem Irland og nogle andre lande med henblik på at underkende den nye bestemmelse om skattemæssigt hjemsted, der indførtes i Irland i 2015, og yderligere analyse af dette spørgsmål er påkrævet. Resultatet af Irlands høring som følge af den uafhængige undersøgelse af selskabsskatteloven bliver relevant for udformningen af de bebudede skattereformer. Kommissionen noterer sig de senest bebudede eller vedtagne positive skridt (blandt andet skridt til imødegåelse af aggressiv skatteplanlægning i hjemlandet samt mulige defensive foranstaltninger mod de juridiktioner, der ikke samarbejder). På baggrund af de seneste drøftelser vil Kommissionen fortsætte sin konstruktive dialog for at bekæmpe skatteyderes aggressive skatteplanlægning.

                  (11)

                  Udfordringerne for den finanspolitiske bæredygtighed på længere sigt er fortsat forbundet med omkostningerne i forbindelse med aldring. Irland har indført nogle vigtige effektiviseringsforanstaltninger, bl.a. en omkostningsbesparende aftale med medicinalindustrien, et finansielt forvaltningssystem og aktivitetsbaseret finansiering. I nogle foranstaltninger er der også taget skridt til at forbedre adgangen til primær sundhedspleje. Det irske sundhedssystem er imidlertid dyrt og står over for mange udfordringer, der bliver alvorligere som følge af en hurtigt aldrende befolkning. De primære og sociale serviceydelser er herudover endnu ikke i stand til at afbøde det stigende pres på kapaciteten og omkostningerne inden for hospitalsbehandling. Den planlagte udvikling hen mod universel sundhedspleje skal understøttes af flerårig budgetplanlægning og bedre udgiftsstyring. Dette skal også fremgå af resultaterne af en omfattende revision af udgifternes lønsomhed og effektivitet i sundhedssektoren. Herudover bør det overvejes at styrke primærsektorens gatekeeperrolle i forhold til Irlands overbebyrdede hospitaler. Til trods for en lang række reformer for at begrænse de offentlige pensionsudgifter inden for det overordnede pensionssystem, forventes underskuddet at vokse betydeligt på lang sigt. En rettidig gennemførelse af den forelagte køreplan for en pensionsreform er nøglen til at styrke den finanspolitiske bæredygtighed af det irske pensionssystem.

                  (12)

                  Flere år med lave investeringer som følge af den økonomiske nedtur trækker store veksler på tilgængeligheden af hensigtsmæssig infrastruktur inden for transport, ren energi, vand, bolig og telekommunikation. Vedvarende forsyningsknaphed kombineret med stigende efterspørgsel giver fortsat næring til stigende ejendomspriser. Selv om priserne ikke syntes at være for høje i 2016, er prisoverkommelighed et problem. Hvis der ikke gribes ind, kan et begrænset boligudbud bidrage til flere ubalancer. Forbedret infrastruktur er sammen med fysisk planlægning en kritisk faktor for et passende boligudbud, fremme af private investeringer, vækst i produktiviteten og en afbalanceret regional økonomisk udvikling. Infrastrukturinvesteringer inden for ren energi og ren offentlig transport og vand samt en øget indsats inden for vedvarende energi og den cirkulære økonomi vil ligeledes være afgørende for, at Irland lykkes med at gå over til en mere klimarobust økonomi med færre kulstofudledninger. Den nationale udviklingsplan for 2018-2027 og den nationale planlægningsramme, der er en del af »Irland 2040-strategien«, vil være et stort skridt i den rigtige retning, når de er imødekommet og gennemført i tæt samarbejde med interessenterne.

                  (13)

                  Den nuværende indsats for at modvirke klimaændringerne vil ikke gøre det muligt for Irland at nå sine nationale Europa 2020-mål klimamål. Der er kun opnået begrænsede fremskridt i retning af at begrænse kulstofudledningerne i centrale dele af økonomien, hovedsagelig inden for landbrug, vejtransport og boligsektoren. Det bliver derfor nødvendigt, at Irland anvender de fleksibilitetsmuligheder, der er til rådighed, til at imødekomme beslutningen om indsatsfordeling, f.eks. ved at købe tildelinger fra andre medlemsstater. Nationale fremskrivninger, der blev offentliggjort i 2017, belyser omfanget af den yderligere indsats, der er nødvendig, da emissionerne i henhold til beslutningen om indsatsfordeling (fastlæggelse af bindende årlige mål for medlemsstaternes udledning af drivhusgas i perioden 2013-2020) forventes at stige frem til 2025, inden de stabiliserer sig på et niveau lidt lavere end 2005-emissionerne på grundlag af eksisterende politikker. Irland har for nylig vedtaget en national afbødningsplan med en køreplan for en lavemissionsøkonomi og en sammenhængende ramme til håndtering af de vedvarende udfordringer i energisektoren. Planen rummer dog i sin nuværende form kun få specifikke nye afbødningsforanstaltninger. Den nationale planlægningsramme indeholder også en klimadel i erkendelse af det faktum, at passende fysisk planlægning vil blive en afgørende katalysator for afbødning af klimaændringer, da befolkningen er så spredt, og Irland kun har få store byområder, som alle står over for alvorlige udfordringer i forhold til overbelastning og offentlig transport. Endelig kommer den nationale udviklingsplan for 2018-2027 og en effektiv gennemførelse heraf til at spille en afgørende rolle for en økonomi med færre kulstofudledninger. I planen fastsættes, i hvilket omfang yderligere midler skal mobiliseres for at få energisektoren til at begrænse kulstofudledningen, udbrede vedvarende energikilder og forbedre den offentlige transport og energieffektiviteten.

                  (14)

                  Det er en fortsat en udfordring i Irland at sikre inklusiv vækst. Arbejdsløsheden faldt til 6,7 % i 2017, men visse grupper er stadig i vid udstrækning afskåret fra arbejdsmarkedet og socialt udstødt. Den sociale beskyttelse og skattesystemet er velfungerende og bevirker, at der er begrænset fattigdom og ulighed, og Irland har truffet foranstaltninger til at fremme beskæftigelsen ved gradvis at nedtrappe de sociale ydelser og supplerende betalinger. Der er fortsat en høj risiko for fattigdom og social udstødelse i Irland forbundet med den høje andel af befolkningen i husholdninger med lav arbejdsintensitet (næsten dobbelt så høj som Unionens gennemsnit og den højeste i Unionen — på 18,2 % mod 10,5 % i 2016). Dette gælder især for husstande med enlige forsørgere. Næsten tre fjerdedele af de ikkeerhvervsaktive i Irland er inaktive. Risikoen for fattigdom og social udstødelse for både børn og generelt faldt en smule i 2016, men er stadig højere end EU-gennemsnittet. Som følge heraf bør Irland fuldføre gennemførelsen af sin handlingsplan for arbejdsløse husstande, herunder ved at forbedre integreret støtte til de personer, der er længst væk fra arbejdsmarkedet. Boligudbuddet inden for socialt boligbyggeri kræver fortsat opmærksomhed for at imødekomme de ambitiøse mål og den store efterspørgsel.

                  (15)

                  Det er fortsat en udfordring at få adgang til økonomisk overkommelig fuldtidsbørnepasning af høj kvalitet. Ifølge OECD var omkostningerne ved børnepasning i Irland — i forhold til lønningerne — i 2015 de højeste i Unionen for enlige forældre og de næsthøjeste i Unionen for par. De store omkostninger forbundet med børnepasning kan virke som en hindring for at få adgang til lønnet beskæftigelse, navnlig for lavindkomsthusholdninger, herunder husholdninger med enlige forældre. Dette har en negativ indvirkning på kvinders beskæftigelsesfrekvens, som i 2016 lå på 65,4 %, hvilket ligger tæt på EU-gennemsnittet. En lov om den fælles ordning for børnepasning til en overkommelig pris er tæt på at være færdigbehandlet i parlamentet. Det er allerede tydeligt, at gennemførelsen bliver forsinket. Kvaliteten af børnepasningsordningerne er også blevet højnet, navnlig gennem initiativer til efteruddannelse af personalet.

                  (16)

                  Forskellene i beskæftigelsesfrekvenserne mellem lavtuddannede arbejdstagere og arbejdstagere med en mellem- eller længerevarende uddannelse var blandt de største i Unionen i 2016, og beskæftigelsesfrekvensen for lavtuddannede arbejdstagere er 10 procentpoint lavere end før den økonomiske krise. Som følge heraf og i forbindelse med ændringer i den økonomiske aktivitet bliver udfordringerne med irrelevante og manglende kompetencer tydeligere på flere områder. Dette understreger behovet for at fremskynde politikker og foranstaltninger for opkvalificering og omskoling. Irland har især et lavt niveau for deltagelse i livslang læring blandt lavtuddannede personer i beskæftigelse, hvilket gør dem sårbare over for ændringer i efterspørgslen efter arbejdskraft. Irland har et af de laveste niveauer for digitale færdigheder i Unionen, hvilket står i stærk kontrast til den store andel af højtuddannede inden for naturvidenskab, teknologi, ingeniørvidenskab og matematik fra de irske videregående uddannelser. Irland har også en af de laveste beskæftigelsesfrekvenser for personer med handicap i Unionen.

                  (17)

                  Produktivitetsvæksten i Irland er hovedsagelig drevet af multinationale selskaber. Forskellen på produktivitetsniveauet i disse virksomheder og de irske indenlandske virksomheder — især de små og mellemstore virksomheder — er stigende. Visse multinationale selskabers høje internationale mobilitet kombineret med den aktuelle usikkerhed kan på længere sigt bringe den irske økonomis bæredygtighed og modstandsdygtighed i fare. Den seneste forskning har vist, at irskejede virksomheder drager begrænsede afsmittende fordele i form af produktivitetsvækst, innovation og eksportresultater fra multinationale selskabers aktiviteter i Irland. FoU-tunge irske virksomheder drager dog fordel af de afsmittende virkninger fra de multinationale selskaber. Offentlige incitamenter for at få mere FoU samt et større udbud af faglært arbejdskraft til de irske små og mellemstore virksomheder vil fremme udbredelsen af nye teknologier i disse virksomheder. Det irske nationale konkurrenceråd har herudover også gentagne gange påpeget, at hvis de irske virksomheders konkurrenceevne skal bedres, er det nødvendigt, at omkostningerne kun i begrænset omfang stiger med hensyn til visse rå- og hjælpestoffer samt i særdeleshed sagsomkostningerne. Hindringer på markedet for juridiske tjenesteydelser udgør fortsat en udfordring, hvilket hæmmer konkurrencen og øger tjenestemodtagernes omkostninger. Disse påvirker især små virksomheder, idet de medfører øgede omkostninger til retssager. Der er endnu ikke indført gennemførelsesbestemmelser for den nye lov om regulering af juridiske tjenester. De offentlige høringer, der er en forudsætning for at gennemføre lovgivningen, er temmelig forsinket.

                  (18)

                  Selv om Irlands finansielle sektor er på vej til en bæredygtig genopretning, er der fortsat tilbagevendende udfordringer. Til trods for at Irland fortsat gør fremskridt med at nedbringe misligholdte lån, er andelen heraf i forhold til det samlede udlån (11,2 % i september 2017) stadig blandt de højeste i Unionen. De små og mellemstore virksomheders fortsat afdæmpede efterspørgsel efter kreditter skyldes til dels gældsbyrden, markedskoncentrationen og den øgede usikkerhed i nogle eksportsektorer. Det er afgørende at reducere de langsigtede restancer, hvoraf andelen af kunder, der er mere end to år bagud med betalingen, tegner sig for ca. 60 % af de samlede realkreditlån i restance i 2017. Hvis de langsigtede lån reduceres, afhjælpes også den store gældsbyrde, som mindsker virksomhedernes incitamenter, navnlig for de små- og mellemstore virksomheders vedkommende, til finansiering af mere produktive formål. Selv om Irlands centralbank i sin rapport fra fjerde kvartal 2017 om restancer i forbindelse med realkreditlån til boliger og tilbagetagelser bemærkede, at omkring 87 % af omlagte realkreditlån overholder ordningerne, har den påpeget, at omlægninger, der omfatter en midlertidig betalingsreduktion, har en øget sandsynlighed for gentagen misligholdelse. Tilbagetagelses- og gældseftergivelsesordningernes anvendelighed som en sidste udvej kan forbedres og suppleres af en stærk ramme for forbrugerbeskyttelse, der sikrer den positive udvikling inden for optagelse af lån på det sekundære marked og holdbarheden af låneomlægningsløsningerne.

                  (19)

                  Som led i det europæiske semester 2018 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Irlands økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2018. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2018, det nationale reformprogram for 2018 samt de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Irland i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Irland, men også til, i hvilket omfang de overholder EU-regler og -retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

                  (20)

                  Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået stabilitetsprogrammet for 2018, og dets holdning (8) afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

                  (21)

                  På baggrund af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram for 2018 og stabilitetsprogrammet for 2018. Dets henstillinger fremsat efter artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling 1-3 nedenfor,

            HENSTILLER, at Irland i 2018 og 2019 iværksætter tiltag med henblik på at:

                  1.

                  Opfylde den mellemfristede budgetmålsætning i 2019. Anvende ekstraordinære indtægter til at fremskynde nedbringelsen af den samlede offentlige gældskvote. Begrænse antallet og omfanget af skatteudgifter og udvide skattegrundlaget. Håndtere den forventede stigning i de aldersrelaterede udgifter ved at øge omkostningseffektiviteten i sundhedsvæsenet og fortsætte gennemførelsen af planlagte pensionsreformer.

                  2.

                  Sikre rettidig og effektiv gennemførelse af den nationale udviklingsplan, herunder i form af ren energi, transport, boliger, vandforsyning og prismæssigt overkommelig børnepasning af høj kvalitet. Prioritere opkvalificering af den voksne erhvervsaktive befolkning med fokus på digitale færdigheder.

                  3.

                  Tilskynde til produktivitetsvækst i de irske virksomheder, navnlig de små og mellemstore virksomheder, ved at fremme forskning og innovation med målrettede politikker, mere direkte former for finansiering og mere strategisk samarbejde med udenlandske multinationale selskaber, offentlige forskningscentre og universiteter. Tilskynde til hurtigere og mere holdbare reduktioner i langsigtede restancer ved at anvende sekundære markeder, bygge på initiativer for sårbare husholdninger og om nødvendigt anvende afskrivninger på uerholdelige engagementer.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 2018.

               På Rådets vegne

            H. LÖGER

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

         (3)  EUT C 179 af 25.5.2018, s. 1.

         (4)  EUT C 261 af 9.8.2017, s. 1.

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

         (6)  De primære offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til EU-programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifter til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårsperiode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden modregnes. Udgiftsmålet for Irland afspejler en tilpasning, der skal korrigere for en skævvridning af den 10-årige referencesats for potentiel vækst, som skyldes den exceptionelle stigning i den reale BNP-vækst i 2015. I overensstemmelse med de irske myndigheders fremgangsmåde ved beregningen af 2017-budgettet har Kommissionen lagt gennemsnittet af de potentielle vækstrater i 2014 og 2016 til grund for sine beregninger.

         (7)  Som i 2018 afspejler udgiftsmålet en tilpasning, der skal korrigere for en skævvridning af den tiårige referencesats for potentiel vækst, som skyldes den exceptionelle stigning i den reale BNP-vækst i 2015.

         (8)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.