title: Kommissionens henstilling (EU) 2020/1307 af 18. september 2020 om en fælles EU-værktøjskasse til at reducere omkostningerne ved udrulning af net med meget høj kapacitet og sikre rettidig og investeringsvenlig adgang til 5G-radiofrekvenser med henblik på at fremme konnektivitet til støtte for den økonomiske genopretning efter covid-19-krisen i Unionen

text:
               21.9.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 305/33

      KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2020/1307
      af 18. september 2020
      om en fælles EU-værktøjskasse til at reducere omkostningerne ved udrulning af net med meget høj kapacitet og sikre rettidig og investeringsvenlig adgang til 5G-radiofrekvenser med henblik på at fremme konnektivitet til støtte for den økonomiske genopretning efter covid-19-krisen i Unionen
      EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Covid-19-krisen har vist, at konnektivitet er afgørende for mennesker og virksomheder i Unionen. Elektroniske kommunikationsnet, navnlig net med meget høj kapacitet, har spillet en afgørende rolle i reaktionen på krisen ved at understøtte fjernarbejde og -undervisning, sundhedspleje samt personlig kommunikation og underholdning. Udbredelsen af gigabitkonnektivitet understøtter aktiviteter, der kræver stor båndbredde, inden for sundhed, uddannelse, transport, logistik og medier, hvilket kan spille en central rolle i Europas økonomiske genopretning. Mere generelt bidrager fast og trådløs konnektivitet betydeligt til at levere tjenester, der er mere tilgængelige og prismæssigt overkommelige, og afhjælpe manglen på IT-færdigheder. Det er et vigtigt middel til at informere offentligheden, hjælpe de relevante offentlige myndigheder med at dæmme op for spredningen af virusset og gøre det muligt for sundhedsorganisationerne at udveksle data og levere teletjenester.

                  (2)

                  Pandemien har ændret de økonomiske udsigter flere år ud i fremtiden. Mere end nogensinde før er der behov for investeringer og reformer for at sikre konvergens og en afbalanceret, fremsynet og bæredygtig økonomisk genopretning. Investering i Unionens fælles prioriteter, navnlig inden for grønne, digitale og sociale politikker, vil forbedre dens modstandsdygtighed og bidrage til at skabe beskæftigelse og bæredygtig vækst, samtidig med at medlemsstaternes økonomier moderniseres. Medlemsstaterne bør derfor fuldt ud udnytte potentialet i den foreslåede genopretnings- og resiliensfacilitet, sikre effektiv anvendelse af offentlige midler og skabe de bedst mulige betingelser for private investeringer. Med henblik herpå udstikkes der i denne henstilling retningslinjer til de medlemsstater, der er ved at udarbejde forslag til deres genopretnings- og resiliensplaner. Det udpeges, hvordan medlemsstaterne kan anvende enkle og realistiske foranstaltninger til tildeling af radiofrekvenser til femtegenerationsnet (5G) på investeringsvenlige vilkår, og hvordan de kan lette udrulningen af faste og trådløse net med meget høj kapacitet ved f.eks. at fjerne unødige administrative hindringer og strømline procedurerne for udstedelse af tilladelser.

                  (3)

                  I denne socioøkonomiske sammenhæng er det nødvendigt at udvikle en fælles EU-tilgang, dvs. en »værktøjskasse« baseret på bedste praksis. Målet er at skabe incitamenter til rettidig udrulning af net med meget høj kapacitet, herunder fibernet og næste generation af trådløse net. En sådan tilgang vil støtte nye og fremtidige digitale processer og applikationer og bidrage direkte til vækst og beskæftigelse som en del af Unionens økonomiske genopretning.

                  (4)

                  I Rådets konklusioner af 9. juni 2020 om Europas digitale fremtid i støbeskeen (1) understreges det, at covid-19-pandemien har vist, at der er behov for hurtig og allestedsnærværende konnektivitet. Som følge af denne situation opfordres medlemsstaterne til i tæt samarbejde med Kommissionen at fastlægge bedste praksis med henblik på at reducere omkostningerne til udrulning af net og fremme udrulning af infrastrukturer med meget høj kapacitet, herunder fibernet og 5G.

                  (5)

                  5G-mobilnet vil give mobilbrugerne konnektivitet med meget høj kapacitet. Disse net vil spille en afgørende rolle i at danne grundlag for den digitale og grønne omstilling inden for bl.a. transport, energi, fremstillingsvirksomhed, sundhed, landbrug og medier. Driftskontinuiteten skal sikres i bred udstrækning, herunder på tværs af nationale grænser, for at en række af 5G's anvendelsesmuligheder kan lade sig gøre. Det er derfor vigtigt, at medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til at fremme udrulningen i hele deres område, herunder i landdistrikter og fjerntliggende områder, og samarbejder med hinanden om udrulning af 5G i grænseområderne.

                  (6)

                  De frekvensrelaterede tiltag, der er omfattet af denne henstilling, kan støtte udarbejdelsen af Kommissionens kommende ajourførte handlingsplan vedrørende 5G og 6G i Europa som nævnt i Kommissionens meddelelse »Europas digitale fremtid i støbeskeen« (2). Denne ajourførte plan vil gøre status over de fremskridt, der er gjort, fremsætte løsninger på de nuværende mangler ved udrulningen af net og fastsætte et nyt ambitionsniveau for den fremtidige udrulning af 5G på EU-plan for at sikre, at 5G-konnektiviteten fuldt ud vil kunne bidrage til at opfylde EU's langsigtede mål for den digitale omstilling af økonomien.

                  (7)

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/61/EU (3) (»direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne«) har til formål at lette og skabe incitamenter for etableringen af højhastighedsnet til elektronisk kommunikation. I sin rapport om gennemførelsen af direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne (4) konstaterede Kommissionen en række problemer med hensyn til dets effektivitet, herunder at visse valgfrie foranstaltninger ikke udnyttes fuldt ud af medlemsstaterne. Som reaktion herpå bør denne henstilling foreslå foranstaltninger, der tilskynder til rettidig udrulning af bæredygtige elektroniske kommunikationsnet med meget høj kapacitet, herunder 5G-net.

                  (8)

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/1972 (5), som skal gennemføres af medlemsstaterne og anvendes fra den 21. december 2020, skal fremme konnektivitet og adgang til og ibrugtagning af net med meget høj kapacitet blandt alle borgere og virksomheder i Unionen. Denne henstilling har til formål at bidrage til opfyldelsen af dette mål og fokuserer derfor på udrulning af net med meget høj kapacitet.

                  (9)

                  Medlemsstaterne bør samarbejde med hinanden og med Kommissionen om hurtigst muligt at udvikle en værktøjskasse, der indeholder bedste praksis for anvendelsen af direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne og videreudbygning af direktivets minimumskrav, hvilket vil føre til forbedringer på følgende områder: i) strømlining af procedurerne for udstedelse af tilladelser i forbindelse med den bredere indsats for at forbedre de offentlige forvaltningers effektivitet og gennemsigtighed og bidrage til at lette forretningsaktiviteterne, ii) øget gennemsigtighed og styrkelse af den centrale dokumentationstjeneste, iii) udvidelse af retten til adgang til eksisterende fysisk infrastruktur, der kontrolleres af offentlige organer, og iv) forbedring af tvistbilæggelsesmekanismen. Desuden bør medlemsstaterne udpege foranstaltninger, der kan bidrage til at mindske de elektroniske kommunikationsnets miljøvirkninger og sikre deres bæredygtighed.

                  (10)

                  I henhold til artikel 7 i direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne skal medlemsstaterne sikre, at de kompetente myndigheder træffer afgørelser vedrørende alle tilladelser til de nødvendige anlægsarbejder med henblik på at etablere elementer af højhastighedsnet til elektronisk kommunikation inden for 4 måneder, undtagelsesvis med længere frist i behørigt begrundede tilfælde eller for at overholde andre frister eller forpligtelser, der er fastsat i den nationale lovgivning, for en korrekt gennemførelse af proceduren. For at undgå inkonsekvent praksis inden for Unionen bør medlemsstaterne derfor søge at lette overholdelsen af fristen på 4 måneder for tildeling af eller afslag på alle de nødvendige tilladelser og bør også i fællesskab fastlægge bedste praksis med henblik på yderligere strømlining af procedurerne for udstedelse af tilladelser, f.eks. i form af stiltiende godkendelse og forenklede procedurer for udstedelse af tilladelser.

                  (11)

                  For visse typer netudrulning har nogle medlemsstater indført forenklede tilladelsesprocedurer som et middel til at reducere den administrative byrde betydeligt for både operatørerne og de nationale myndigheder. Medlemsstaterne bør overveje at anvende forenklede procedurer for udstedelse af tilladelser eller undtagelser fra krav om tilladelse, der går ud over, hvad der er fastsat i artikel 57 i den europæiske kodeks for elektronisk kommunikation, samt definere de scenarier for udrulning af net, der vil kunne drage fordel heraf (f.eks. for midlertidige udrulninger, der er nødvendige for at sikre kontinuiteten i de elektroniske kommunikationstjenester, eller for simpel opgradering af eksisterende net, herunder opgradering af eksisterende mobilbasisstationer til 5G).

                  (12)

                  For at mindske den administrative byrde og strømline procedurerne til udstedelse af tilladelser bør det gøres lettere at anvende elektroniske procedurer, og den centrale dokumentationstjenestes rolle bør styrkes. Med henblik herpå bør medlemsstaterne overveje, hvordan den centrale dokumentationstjeneste kan gøres til et effektivt fælles kontaktpunkt til indgivelse af elektroniske ansøgninger om tilladelser på alle administrative niveauer.

                  (13)

                  Som et yderligere skridt vil en integreret tilgang til udstedelse af tilladelser under den centrale dokumentationstjeneste ansvar medføre en betydelig merværdi. Dette kunne gennemføres ved en fuldstændig koordineret procedure i tilfælde, hvor mere end én kompetent myndighed er involveret. Medlemsstaterne bør derfor overveje at give den centrale dokumentationstjeneste en aktiv rolle i koordineringen og overvågningen af de forskellige kompetente myndigheders procedurer til udstedelse af tilladelser og sikre behørig udveksling af relevante oplysninger.

                  (14)

                  For at undgå uønskede forsinkelser bør procedurer for tilladelser og anlægsrettigheder i henhold til artikel 43 i den europæiske kodeks for elektronisk kommunikation, herunder langs kommunikationsveje (f.eks. veje, jernbaner), gennemføres parallelt. Medlemsstaterne bør undersøge muligheden for at tildele anlægsrettigheder så hurtigt som muligt og under alle omstændigheder inden for den maksimale frist for tilladelser på 4 måneder og derved tilpasse denne procedure til bestemmelserne i artikel 7, stk. 3, i direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne.

                  (15)

                  I betragtning af det stigende antal tilladelser til udrulning af elektroniske kommunikationsnet og deres overvejende lokale karakter kan gebyrerne for tilladelser til anlægsarbejder variere betydeligt mellem og inden for medlemsstaterne. De kan også udgøre en betydelig del af udrulningsomkostningerne, især i landdistrikter og fjerntliggende områder, hvor udgifterne til udrulning pr. bruger er størst. Det vil derfor være hensigtsmæssigt for medlemsstaterne at udveksle og nå til enighed om måder, hvorpå man kan holde omkostningerne ved at udstede tilladelser på et niveau, som ikke hæmmer investeringerne, idet der tages hensyn til de mange tilladelser, der ofte er brug for.

                  (16)

                  Adgang til omfattende, nøjagtige og ajourførte oplysninger er en forudsætning for at sikre en effektiv udnyttelse af den eksisterende fysiske infrastruktur og en passende koordinering af anlægsarbejder. Den centrale dokumentationstjeneste spiller en afgørende rolle i denne henseende. En forbedring af gennemsigtigheden i den eksisterende infrastruktur og planlagte anlægsarbejder er et vigtigt indledende skridt til at fremme adgangen til eksisterende infrastruktur og koordineringen af anlægsarbejder, hvilket igen skaber yderligere fordele for både miljøet og enkeltpersoner. Medlemsstaterne bør derfor opfordres til at overveje at forsyne den centrale dokumentationstjeneste med alle de oplysninger, der findes om den fysiske infrastruktur i et givet område, fra forskellige kilder og bistå med at tilvejebringe geografisk baseret information.

                  (17)

                  Medlemsstaterne bør opfordres til at undersøge metoder til at forbedre gennemsigtigheden vedrørende eksisterende fysisk infrastruktur ved at øge mængden og kvaliteten af de oplysninger, der er tilgængelige via den centrale dokumentationstjeneste. Dette omfatter oplysninger, der efter anmodning stilles til rådighed bilateralt mellem operatørerne i henhold til artikel 4, stk. 2 og 4, i direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne, eller som vedrører fysisk infrastruktur, der kontrolleres af offentlige myndigheder.

                  (18)

                  Ud over kravene i direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne vedrørende adgang til eksisterende fysisk infrastruktur kan udrulningen af net med meget høj kapacitet lettes yderligere ved at give operatørerne mulighed for at få adgang til relevant fysisk infrastruktur, der kontrolleres af offentlige myndigheder, på samme vilkår som dem, der er fastsat i det nævnte direktivs artikel 3. Denne slags fysisk infrastruktur omfatter bygninger, navnlig hustage, og gadeinventar, som f.eks. master til gadebelysning, gadeskilte, trafiklys, reklameskilte, bus- og sporvognsstoppesteder samt metrostationer.

                  (19)

                  Direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne indeholder bestemmelser om anvendelse af tvistbilæggelsesprocedurer i tilfælde af, at forhandlinger vedrørende adgang til infrastrukturer skulle slå fejl. Medlemsstaterne bør intensivere deres bestræbelser på i fællesskab at fastlægge bedste praksis for effektive tvistbilæggelsesmekanismer og velfungerende tvistbilæggelsesorganer i hele Unionen. Af hensyn til gennemsigtigheden bør disse praksis omfatte rettidig offentliggørelse af tvistbilæggelsesorganers afgørelser.

                  (20)

                  Den elektroniske kommunikationssektors miljøaftryk er stigende, og det er vigtigt at overveje alle muligheder for at modvirke denne tendens. Incitamenter til at udrulle netværk med f.eks. et reduceret CO2-aftryk kan bidrage til sektorens bæredygtighed og til afbødning af og tilpasning til klimaændringer. Medlemsstaterne opfordres til i tæt samarbejde med Kommissionen at udpege og fremme sådanne incitamenter, som f.eks. kan omfatte hurtig udstedelse af tilladelser eller mindre tilladelses- og adgangsgebyrer for net, der opfylder visse miljøkriterier.

                  (21)

                  For at undgå unødig forsinkelse af processen for udstedelse af tilladelser til brug af radiofrekvenser og installation af trådløse kommunikationsnet bør medlemsstaterne udveksle bedste praksis med hensyn til, hvordan der kan tages hensyn til resultaterne af miljøvurderingen, når dette er nødvendigt, og navnlig når myndighederne udarbejder rammerne for fremtidige tilladelser til projekter, under fuld overholdelse af EU-lovgivningen, særlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF (6) (»direktivet om strategisk miljøvurdering«), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU (7) (»direktivet om vurdering af indvirkningen på miljøet«) og Rådets direktiv 92/43/EØF (8) (»habitatdirektivet«). Miljøvurderingen bør finde sted på det tidspunkt, hvor miljøvirkningerne kan konstateres og vurderes.

                  (22)

                  I den europæiske kodeks for elektronisk kommunikation fastsættes udgangen af 2020 som medlemsstaternes fælles frist for at tillade anvendelsen af 3,4-3,8 GHz-båndet og et bånd på mindst 1 GHz inden for 24,25-27,5 GHz-pionerfrekvensbåndet til 5G. I Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse (EU) 2017/899 (9) fastsættes den 30. juni 2020 derudover som medlemsstaternes fælles frist for at tillade anvendelsen af 700 MHz-pionerfrekvensbåndet for 5G. Medlemsstaterne bør sikre, at forvaltningen af radiofrekvenser fremmer konnektivitet af høj kvalitet for virksomhederne og samfundet med en grænseoverskridende dimension samt digitalisering af industrien, hvorved der skabes fordele for økonomien og samfundet som helhed, bl.a. for så vidt angår tilgængelighed, lige muligheder og inklusivitet. Dette mål kan lettere nås gennem rettidig udveksling af synspunkter og bedste praksis forud for og inden for den peer review-proces, der er indført med den europæiske kodeks for elektronisk kommunikation.

                  (23)

                  For at sikre en hurtig og sikker udrulning af 5G-net og udbredelsen af innovative tjenester fra 2020 i overensstemmelse med 5G-handlingsplanen (10) og under hensyntagen til værktøjskassen i henhold til Kommissionens henstilling om cybersikkerheden i forbindelse med 5G-net (11) bør medlemsstaterne undgå eller minimere eventuelle forsinkelser af deres tilladelse af anvendelsen af 5G-pionerfrekvensbånd som følge af covid-19-krisen.

                  (24)

                  I betragtning af betydningen af en sikker og modstandsdygtig 5G-infrastruktur for genopretningen og den økonomiske vækst bør procedurerne for frekvenstilladelser, hvor det er relevant, støtte infrastrukturinvesteringer ved at lette den økonomiske byrde for frekvensbrugerne, navnlig operatørerne, i overensstemmelse med statsstøttereglerne. Dette er endnu mere afgørende i forbindelse med covid-19-krisen. Med henblik herpå bør medlemsstaterne tilskyndes til at finde frem til regler for frekvenstilladelser med en investeringsvenlig metode til frekvensprissætning. Disse praksis kan omfatte incitamenter, hvor det er relevant, til at sikre trådløs dækning af høj kvalitet for at sikre, at der er bred adgang til tjenester, også på tværs af grænserne.

                  (25)

                  For at undgå en frekvensknaphed, der fører til højere bud i frekvensauktioner, kan bedste praksis omfatte foranstaltninger, der skal undgå reservering af frekvenser i 5G-pionerfrekvensbånd til brug for offentlig sikkerhed og forsvar, så vidt det er muligt, eller foranstaltninger til reservering af EU-harmoniserede radiofrekvenser til elektroniske kommunikationstjenester til private brugere af radiofrekvenser for så vidt angår både antallet af frekvenser og valget af et bestemt frekvensbånd, men kun når det er behørigt begrundet.

                  (26)

                  5G-net kræver en betydeligt større tæthed i udrulningen af celler med højere frekvensbånd i forhold til tidligere teknologigenerationer. Deling af passiv og aktiv infrastruktur og fælles udrulning af trådløs infrastruktur kan nedbringe omkostningerne ved en sådan udrulning (herunder meromkostninger), især ved anvendelsen af frekvensbåndene 3,4-3,8 GHz og 24,25-27,5 GHz, og dermed fremskynde udrulningen, støtte øget netdækning og muliggøre en mere effektiv anvendelse af radiofrekvenser til gavn for forbrugerne. De kompetente myndigheder bør derfor betragte det som positivt, navnlig i områder med begrænset økonomisk udbytte.

                  (27)

                  Udbredelsen af tætte trådløse 5G-net vil også drage fordel af fleksible tilladelsesordninger, som stimulerer investeringer i trådløse netværk og sikrer effektiv anvendelse af radiofrekvenser. Højfrekvensbånd over 24 GHz (»millimeterbølgefrekvensbånd«), som f.eks. 24,25-27,5 GHz-båndet, tilbyder et stort antal radiofrekvenser med geografisk begrænsede spredningsmønstre. Selv om medlemsstaterne generelt bør anvende konkurrenceprægede udvælgelsesprocedurer, f.eks. auktioner, i tildelingen af brugsrettigheder til frekvenser i frekvensbånd, som er påvirket af knaphed, kan sådanne procedurer i visse tilfælde begrænse potentialet for investeringer i tætte trådløse 5G-net samt fleksibilitet og den deraf følgende effektivitet i anvendelsen af radiofrekvenser. En bedste praksis kunne være individuel tilladelse til anvendelse af harmoniserede millimeterbølgefrekvensbånd efter en hurtig administrativ procedure, der er åben, objektiv, forholdsmæssig og ikkediskriminerende, og som følger gennemsigtige kriterier og procedurer.

                  (28)

                  For at undgå forskelligartede løsninger i forbindelse med tildeling af brugsrettigheder til radiofrekvenser til at levere trådløse tjenester på tværs af grænserne bør medlemsstaterne bedre koordinere indbyrdes ved tildelingen af radiofrekvenser for således at fremme trådløs konnektivitet, der vil støtte Unionens industrielle omstilling og digitale suverænitet baseret på 5G-infrastrukturens fleksible multitjenestekapacitet. Koordineret tildeling af radiofrekvenser er særlig vigtig for at opfylde de konnektivitetskrav, der stilles til nye anvendelsesformål, som bidrager til digitaliseringen af aktiviteter inden for vej- og jernbanetransport og industriproduktion. Disse betingelser vedrører navnlig tjenesternes kvalitet udtrykt i kapacitet, hastighed, svartid, pålidelighed og nettets sikkerhed og modstandsdygtighed.

                  (29)

                  Med henblik herpå bør medlemsstaterne bidrage til og i tæt samarbejde med Kommissionen med støtte fra Frekvenspolitikgruppen nå til enighed om et sæt bedste praksis vedrørende større innovative eksempler i industrisektorer med en grænseoverskridende dimension, f.eks. vej- eller jernbanetransport (herunder grænseoverskridende korridorer til samarbejdende, opkoblet og automatiseret mobilitet) og intelligente fabrikker. Sådanne praksis kan drage fordel af resultaterne af EU-finansierede pilotprojekter og forsøg i vertikale sektorer, herunder grænseoverskridende 5G-korridorer. I disse praksis bør der fastlægges relevante fælles frekvensintervaller, tilladelsesordninger og betingelser for operatører vedrørende levering af dedikerede (sektorspecifikke) trådløse tjenester. Fælles tilladelsesordninger kan omfatte individuelle tilladelser til operatører og industrielle interessenter, herunder delt frekvensbrug. Betingelserne for fælles tilladelser kan omfatte udrulning, tjenesters kvalitet, delt frekvensbrug, sameksistens mellem trådløse systemer, hamstring af frekvenser, cybersikkerhed og forhandlede aftaler mellem mobiloperatører og industrielle interessenter samt foranstaltninger til beskyttelse af væsentlige kommunikationslinjer for lufttransport. Frekvenspolitikgruppen bør i den forbindelse bistå Kommissionen med at fastslå, om der er behov for at udstede et mandat til Den Europæiske Konference af Post- og Teleadministrationer med henblik på at udvikle harmoniserede tekniske betingelser for anvendelse af radiofrekvenser.

                  (30)

                  Medlemsstaterne bør koordinere processen for udstedelse af tilladelser til anvendelse af radiofrekvenser og navnlig gøre brug af en fælles tilladelsesproces i overensstemmelse med artikel 37 i den europæiske kodeks for elektronisk kommunikation ved gennemførelsen af de bedste praksis, som medlemsstaterne har udarbejdet i samarbejde med Kommissionen. En sådan proces kan omfatte tildeling af et fælles dedikeret frekvensinterval på fælles tilladelsesbetingelser.

                  (31)

                  En klar proces, tilstrækkelig overvågning, øget gennemsigtighed og dialog på nationalt plan og EU-plan vil være gavnligt for gennemførelsen af værktøjskassen.

                  (32)

                  Medlemsstaterne bør udvikle værktøjskassen i tæt samarbejde med hinanden og Kommissionen. Hvor det er hensigtsmæssigt, bør Frekvenspolitikgruppen, Sammenslutningen af Europæiske Tilsynsmyndigheder inden for Elektronisk Kommunikation, de nationale tilsynsmyndigheder, netværket af kompetencekontorer vedrørende bredbånd, tvistbilæggelsesorganerne og de kompetente myndigheder med ansvar for de funktioner, der påhviler den centrale dokumentationstjeneste, være tæt involveret.

                  (33)

                  Denne henstilling berører ikke anvendelsen af konkurrencelovgivningen eller statsstøttereglerne.

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      1.   FORMÅL OG DEFINITIONER

                  1.

                  Denne henstilling indeholder retningslinjer for udvikling af bedste praksis, også benævnt »værktøjskassen«, for fremme af konnektiviteten til støtte for den økonomiske genopretning efter covid-19-krisen med fokus på tre områder, der navnlig tager sigte på at:

                              a)

                              reducere omkostningerne ved og øge hastigheden af udrulningen af elektroniske kommunikationsnet og navnlig net med meget høj kapacitet ved at strømline tilladelsesprocedurerne for anlægsarbejder, forbedre gennemsigtigheden og styrke kapaciteten i de centrale dokumentationstjenester, der er oprettet ved direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne, udvide adgangsrettighederne til eksisterende fysisk infrastruktur, der kontrolleres af offentlige organer, og udpege foranstaltninger, der kan bidrage til at mindske de elektroniske kommunikationsnets indvirkning på miljøet

                              b)

                              tilvejebringe, hvor det er relevant, rettidig og investeringsvenlig adgang til 5G-radiofrekvenser gennem investeringsfremmende incitamenter til anvendelse af radiofrekvenser samt hurtige frekvenstildelingsprocedurer for 5G-pionerbånd

                              c)

                              etablere en stærkere koordinationsproces for tildeling af radiofrekvenser, som også letter leveringen af innovative 5G-tjenester på tværs af grænserne.

                  2.

                  For så vidt angår denne henstilling, finder definitionerne i direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne og i den europæiske kodeks for elektronisk kommunikation anvendelse.

            2.   VÆRKTØJSKASSENS UDVIKLINGSPROCES

                  3.

                  Medlemsstaterne bør arbejde tæt sammen med hinanden og Kommissionen på at udvikle en værktøjskasse for de områder, der er omfattet af afsnit 3, 4 og 5i denne henstilling. Hvor det er relevant, bør følgende inddrages:

                              a)

                              Sammenslutningen af Europæiske Tilsynsmyndigheder inden for Elektronisk Kommunikation, de nationale tilsynsmyndigheder, netværket af bredbåndskompetencekontorer og de kompetente myndigheder med ansvar for de funktioner, der påhviler den centrale dokumentationstjeneste, for så vidt angår de områder, der er omfattet af afsnit 3

                              b)

                              Frekvenspolitikgruppen og de kompetente nationale tilsynsmyndigheder med hensyn til de områder, der er omfattet af afsnit 4 og 5.

                  4.

                  Senest den 20. december 2020 bør medlemsstaterne fastlægge og udveksle bedste praksis indbyrdes og med Kommissionen i henhold til afsnit 3 og 4.

                  5.

                  Senest den 30. marts 2021 bør medlemsstaterne i tæt samarbejde med Kommissionen nå til enighed om værktøjskassen.

                  6.

                  Medlemsstaterne bør gennemføre værktøjskassen hurtigst muligt og i tæt samarbejde med andre medlemsstater, Kommissionen og andre relevante interessenter.

                  7.

                  For at sikre gennemsigtighed og lette udvekslingen af god praksis mellem medlemsstaterne bør værktøjskassen og alle relaterede oplysninger, der er blevet indberettet, offentliggøres på Europa-webstedet og via de centrale dokumentationstjenester.

            3.   ØGET KOORDINERING PÅ EU-PLAN OM REDUKTION AF OMKOSTNINGERNE OG HURTIGERE UDRULNING AF NET MED MEGET HØJ KAPACITET

         Strømlining af procedurerne for udstedelse af tilladelser

                  8.

                  Medlemsstaterne bør udvikle og nå til enighed om bedste praksis for yderligere at strømline procedurerne til udstedelse af tilladelser ud over anvendelsesområdet for direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne som defineret i dets artikel 1 samt lette overholdelsen af den frist og andre betingelser, der er fastsat i artikel 7, stk. 3, i direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne. Medlemsstaterne bør navnlig undersøge løsninger med henblik på:

                              a)

                              at gøre det lettere at overholde den maksimale frist på 4 måneder for at udstede eller afvise tilladelser. For at øge retssikkerheden og mindske den administrative byrde bør medlemsstaterne, hvis der ikke foreligger en udtrykkelig afgørelse inden for perioden på fire måneder, overveje stiltiende godkendelse af ansøgninger

                              b)

                              at forenkle og strømline procedurerne til udstedelse af tilladelser, herunder indførelse af hurtige procedurer til udstedelse af tilladelser og/eller undtagelser fra krav om tilladelse, hvor det er relevant, samt fastlæggelse af de typer netudrulning, der kan drage fordel heraf

                              c)

                              at give operatører ret til via den centrale dokumentationstjeneste at indgive elektroniske ansøgninger om alle nødvendige tilladelser til anlægsarbejder med henblik på at udrulle netelementer til net med meget høj kapacitet

                              d)

                              at gøre den centrale dokumentationstjeneste til et fælles kontaktpunkt for indgivelse af ansøgninger vedrørende sådanne anlægsarbejder. Med henblik herpå kan det være nødvendigt, at den centrale dokumentationstjeneste spiller en aktiv rolle i koordineringen og overvågningen af procedurerne til udstedelse af tilladelser på alle administrative niveauer. Det kan også være nødvendigt, at den letter udvekslingen af oplysninger om disse procedurers forløb mellem ansøgerne og de kompetente myndigheder, herunder fremsendelse af de(n) kompetente myndighed(er)s afgørelse til ansøgeren.

                  9.

                  Medlemsstaterne bør også overveje bedste praksis for at lette tildelingen af anlægsrettigheder i henhold til artikel 43 i den europæiske kodeks for elektronisk kommunikation, hvor disse er påkrævet for udrulningen af netelementer til net med meget høj kapacitet. Disse bedste praksis bør sikre, at de kompetente myndigheder, når udrulningen af sådanne netelementer kræver både tilladelser til anlægsarbejder og anlægsrettigheder, godkender eller afviser ansøgninger om de nødvendige tilladelser sideløbende inden for højst 4 måneder fra ansøgningsdatoen.

                  10.

                  Medlemsstaterne bør udveksle og nå til enighed om bedste praksis for at sikre, at de gebyrer, der opkræves for udstedelse af tilladelser til anlægsarbejder, der kræves for at udrulle net med meget høj kapacitet, er objektivt begrundede, gennemsigtige og ikkediskriminerende, at de står i et rimeligt forhold til det tilsigtede formål, og at de kun dækker de administrative omkostninger, der påløber i forbindelse med udstedelse af sådanne tilladelser.

         Forbedring af gennemsigtigheden via den centrale dokumentationstjeneste

                  11.

                  Medlemsstaterne bør udvikle passende bedste praksis for at forbedre gennemsigtigheden vedrørende fysisk infrastruktur, således at operatørerne lettere kan få adgang til alle relevante oplysninger om den tilgængelige infrastruktur i et bestemt område. Med henblik herpå bør medlemsstaterne overveje at styrke den centrale dokumentationstjenestes rolle og udvide dens funktioner til f.eks. at omfatte geografisk baseret information (kort og digitale modeller) og integrering af oplysninger fra forskellige kilder (navnlig oplysninger fra kompetente nationale myndigheder på ethvert niveau, offentlige organer og netoperatører).

                  12.

                  Medlemsstaterne opfordres til at udvikle bedste praksis for at sikre, at de oplysninger, der er omhandlet i direktivets artikel 4, stk. 1, når de opbevares af offentlige myndigheder, stilles til rådighed via den centrale dokumentationstjeneste i elektronisk format. Desuden bør medlemsstaterne overveje at stille oplysninger til rådighed via den centrale dokumentationstjeneste om fysisk infrastruktur ud over det minimum, der er fastsat i direktivet, f.eks. geografisk baseret information om infrastrukturens beliggenhed, dens digitale model, dens type og nuværende anvendelse eller dens samlede og uudnyttede kapacitet.

                  13.

                  For yderligere at forbedre den mængde og de typer af oplysninger, der stilles til rådighed via den centrale dokumentationstjeneste, bør medlemsstaterne overveje at stille krav til netoperatørerne om at stille de oplysninger om deres eksisterende fysiske infrastruktur, som de har stillet til rådighed for andre operatører efter specifik anmodning, til rådighed via den centrale dokumentationstjeneste og i elektronisk format.

         Udvidelse af retten til adgang til eksisterende fysisk infrastruktur

                  14.

                  For at øge antallet af faciliteter og antallet af forskellige typer faciliteter, der er tilgængelige for operatører med henblik på udrulning af netelementer til net med meget høj kapacitet, bør medlemsstaterne udvikle bedste praksis for at give operatørerne mulighed for at få adgang til fysisk infrastruktur (herunder bygninger og gadeinventar), der kontrolleres af offentlige organer, og som kan påmonteres netelementer til net med meget høj kapacitet på samme betingelser som dem, der er fastsat i artikel 3 i direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne.

         Tvistbilæggelsesmekanismen

                  15.

                  Medlemsstaterne bør udvikle bedste praksis for at forbedre effektiviteten og virkningsfuldheden af tvistbilæggelsesmekanismen i forbindelse med tvister vedrørende adgang til fysisk infrastruktur og tvistbilæggelsesorganers funktion med henblik på at løse beslægtede spørgsmål inden for den kortest mulige tidshorisont og give vejledning til parterne om passende betingelser og gebyrer, herunder ved at offentliggøre deres afgørelser rettidigt.

         Begrænsning af nettenes miljøaftryk

                  16.

                  Medlemsstaterne opfordres til at udvikle bedste praksis for at skabe incitamenter til udrulningen af elektroniske kommunikationsnet med et reduceret miljøaftryk, især med hensyn til energiforbrug og relaterede drivhusgasemissioner, herunder:

                              a)

                              kriterier for vurdering af fremtidige nets miljømæssige bæredygtighed

                              b)

                              incitamenter til, at operatører udruller miljømæssigt bæredygtige net.

         Miljøkonsekvensvurdering

                  17.

                  Hvor EU-lovgivningen, navnlig direktiv 2001/42/EF (»direktivet om strategisk miljøvurdering«), direktiv 2011/92/EU (»direktivet om vurdering af indvirkningen på miljøet«) og direktiv 92/43/EØF (»habitatdirektivet«), kræver en konsekvensanalyse, og navnlig når myndighederne udarbejder rammerne for fremtidige tilladelser til projekter, bør medlemsstaterne udveksle bedste praksis om, hvordan miljøvurderingen skal gennemføres og tages i betragtning, på det tidspunkt, hvor miljøvirkningerne kan konstateres og vurderes, f.eks. når operatørerne fremlægger overordnede planer for projekter, der omfatter betoninstallation eller udrulning af net.

            4.   TILTAG PÅ NATIONALT PLAN FOR AT SIKRE RETTIDIG OG INVESTERINGSVENLIG ADGANG TIL 5G-RADIOFREKVENSER

         Tidsplan for procedurerne for frekvenstilladelser

                  18.

                  Uden at det berører vurderinger af force majeure i henhold til EU-retten, bør medlemsstaterne sikre, at enhver udsættelse af procedurerne for tildeling af brugsrettigheder til radiofrekvenser, der skyldes covid-19-krisen, begrænses til et minimum og kun varer så længe, det er nødvendigt for at forebygge eller inddæmme spredningen af covid-19. Medlemsstaterne bør ajourføre alle relevante nationale frekvenskøreplaner i overensstemmelse hermed.

                  19.

                  Medlemsstaterne bør anmode om indkaldelse til et peer review-forum i henhold til artikel 35 i den europæiske kodeks for elektronisk kommunikation for på forhånd at gennemgå udkast til foranstaltninger til tildeling af brugsrettigheder til frekvenser i frekvensbåndene 700 MHz, 3,4-3,8 GHz og 24,25-27,5 GHz med henblik på at udveksle bedste praksis.

         Investeringsincitamenter

                  20.

                  For at gøre status over radiofrekvensbrugernes incitamenter til at investere væsentligt i udrulningen af 5G-net bør medlemsstaterne, navnlig via Frekvenspolitikgruppen, underrette Kommissionen om specifikke foranstaltninger, som de anser for at være bedste praksis, herunder foranstaltninger, der er gennemført eller planlægges gennemført på nationalt plan, når de godkender frekvensbrug i 700 MHz-båndet, 3,4-3,8 GHz-båndet og 24,25-27,5 GHz-båndet.
                  Medlemsstaterne bør især rapportere om alle relevante foranstaltninger med følgende målsætninger:

                              a)

                              at fremme passende mindstepriser, der afspejler minimumssatserne for afgifterne for brugsrettigheder til radiofrekvenser

                              b)

                              at modvirke frekvensknaphed ved at sikre tildeling af hele det radiofrekvensområde, der er harmoniseret på EU-plan

                              c)

                              på ikkediskriminerende vis at give mulighed for, at afgifter for brugsrettigheder til radiofrekvenser betales i rater inden for disse rettigheders gyldighedsperiode

                              d)

                              at anvende en individuel tilladelsesordning for 24,25-27,5 GHz-frekvensbåndet, som fremmer en rettidig anvendelse heraf, herunder især ved anvendelse af hurtige administrative procedurer, når ordningen anvendes på geografisk begrænsede brugsrettigheder

                              e)

                              at kombinere finansielle incitamenter med forpligtelser eller formelle tilsagn om at fremskynde eller udvide trådløs dækning af høj kvalitet

                              f)

                              at give mulighed i overensstemmelse med konkurrencelovgivningen for deling af passiv og aktiv infrastruktur samt for fælles udrulning af infrastruktur, der er afhængig af anvendelsen af radiofrekvenser.

            5.   ØGET KOORDINERING PÅ EU-PLAN AF RADIOFREKVENSTILDELING TIL ANVENDELSE PÅ TVÆRS AF GRÆNSER

                  21.

                  For at fremme en sammenhængende praksis for tildeling af brugsrettigheder til radiofrekvenser til operatører, der anvender næste generation af den trådløse infrastruktur (herunder 5G) til industrielle formål på tværs af grænserne, bør medlemsstaterne udvikle og nå til enighed om bedste praksis som en del af værktøjskassen i denne henseende, herunder:

                              a)

                              udpegning af anvendelsesformål med en grænseoverskridende dimension, især inden for vejtransport, jernbanetransport og industriproduktion, i overensstemmelse med Unionens prioriteter (12) vedrørende udrulning af 5G

                              b)

                              fastlæggelse for hvert udpeget anvendelsesformål af et fælles dedikeret frekvensområde sammen med den relevante fælles tilladelsesordning og de betingelser, der er knyttet til disse tilladelser, som er nødvendige for at sikre tjenestekontinuitet på tværs af grænserne, herunder, men ikke begrænset til, tjenesters kvalitet og netsikkerhed.

                  22.

                  Medlemsstaterne opfordres til at anvende de bedste praksis i den værktøjskasse, der henvises til i punkt 21, med hensyn til relevante brugere på deres område og med særligt henblik på i fællesskab at fastlægge de fælles aspekter af en fælles tilladelsesproces og gennemføre den i henhold til artikel 37 i den europæiske kodeks for elektronisk kommunikation senest den 30. marts 2022.

            6.   RAPPORTERING

                  23.

                  Senest den 30. april 2021 bør hver medlemsstat forelægge Kommissionen en køreplan for gennemførelsen af værktøjskassen.

                  24.

                  Senest den 30. april 2022 bør hver medlemsstat aflægge rapport om gennemførelsen af værktøjskassen.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 18. september 2020.

               På Kommissionens vegne

            Thierry BRETON

               Medlem af Kommissionen

         (1)  Rådets konklusioner — Europas digitale fremtid i støbeskeen, 9. juni 2020, 8711/20, https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-8711-2020-INIT/da/pdf

         (2)  COM(2020) 67 final

         (3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/61/EU af 15. maj 2014 om foranstaltninger for at reducere omkostningerne ved etablering af højhastighedsnet til elektronisk kommunikation (EUT L 155 af 23.5.2014, s. 1).

         (4)  Rapport fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets Direktiv 2014/61/EU af 15. maj 2014 om foranstaltninger for at reducere omkostningerne ved etablering af højhastighedsnet til elektronisk kommunikation (COM(2018) 492 af 27. juni 2018).

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/1972 af 11. december 2018 om oprettelse af en europæisk kodeks for elektronisk kommunikation (EUT L 321 af 17.12.2018, s. 36).

         (6)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljø (EFT L 197 af 21.7.2001, s. 30).

         (7)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EUT L 26 af 28.1.2012, s. 1).

         (8)  Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7).

         (9)  Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse (EU) 2017/899 af 17. maj 2017 om anvendelsen af 470-790 MHz-frekvensbåndet i Unionen (EUT L 138 af 25.5.2017, s. 131).

         (10)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget »5G til Europa: En handlingsplan« (COM(2016) 588 final).

         (11)  Kommissionens henstilling (EU) 2019/534 af 26. marts 2019 — Cybersikkerheden i forbindelse med 5G-net (EUT L 88 af 29.3.2019, s. 42).

         (12)  Se navnlig Kommissionens meddelelser COM(2016) 587 og COM(2020) 67.


title: Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 15. december 2020 om ændring af henstilling ESRB/2020/7 om begrænsning af udlodninger under covid-19-pandemien (ESRB/2020/15) 2021/C 27/01

text:
                  25.1.2021

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  C 27/1

         DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICIS HENSTILLING
         af 15. december 2020
         om ændring af henstilling ESRB/2020/7 om begrænsning af udlodninger under covid-19-pandemien
         (ESRB/2020/15)
         (2021/C 27/01)
         DET ALMINDELIGE RÅD FOR DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICI HAR —
         under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
         under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici (1), særlig artikel 3, stk. 2, litra b), d), og f), samt artikel 16-18,
         under henvisning til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis afgørelse ESRB/2011/1 af 20. januar 2011 om vedtagelse af forretningsordenen for Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (2), særlig artikel 15, stk. 3, litra e), samt artikel 18-20, og
         ud fra følgende betragtninger:

                     (1)

                     I begyndelsen af covid-19-pandemien anerkendte Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB) behovet for, at de finansielle institutioner opretholder et solidt kapitalgrundlag for at afbøde systemiske risici og bidrage til den økonomiske genopretning. Med henblik herpå udstedte ESRB henstilling ESRB/2020/7 om begrænsning af udlodninger under covid-19-pandemien (3), som havde til formål er at sikre, at alle de finansielle institutioner, der kan udgøre en risiko for den finansielle stabilitet, opretholder et højt kapitalniveau, ved at anmode de relevante myndigheder om at afholde sig fra at foretage udlodninger under covid-19-pandemien og i hvert fald indtil den 1. januar 2021.

                     (2)

                     Covid-19-krisen verserer stadig i Europa og resten af verden, og der er fortsat usikkerhed om den fremtidige konsekvenser for økonomien og de finansielle institutioner og risiko for en yderligere forværring af de sundhedsrelaterede og økonomiske forhold. Markederne og myndighederne mangler nødvendige oplysninger om krisens langsigtede konsekvenser for den finansielle sektor og kreditmarkederne. De finansielle institutioner er desuden fortsat meget afhængige af understøttelse fra offentlig politik. Det er afgørende at sikre det finansielle systems fortsatte funktion. En ekstraordinær forlængelse af udbetalingsrestriktioner med henblik på at tage højde for usikkerheden om den fremtidige makroøkonomiske udvikling tjener dette formål ved at tillade de finansielle institutioner at opretholde et tilstrækkeligt stort kapitalbeløb til at afbøde systemiske risici og bidrage til den økonomiske genopretning. Samtidig anerkender ESRB det fremskridt, som myndighederne og de finansielle institutioner har gjort med hensyn til at håndtere konsekvenserne af pandemien. ESRB er også opmærksom på, at udlodninger er vigtige for de finansielle institutioners mulighed for at rejse ekstern kapital. ESRB opfordrer imidlertid til, at der udvises den største forsigtighed hvad angår udlodninger, således at de ikke bringer det finansielle systems stabilitet og genopretningsprocessen i fare, og er af den opfattelse, at omfanget af udlodninger bør være væsentlig lavere end i årene forud for covid-19-krisen.

                     (3)

                     Henstilling ESRB/2020/7 omfatter desuden centrale modparter (CCP'er) på grund af deres systemisk vigtige rolle i forbindelse med clearing af transaktioner på det finansielle marked. Det tilsigtede mål var at forhindre, at aktionærer og den øverste ledelse trækker på CCP'ernes overskydende kapital gennem udlodninger på et tidspunkt, hvor de operationelle risici — som CCP'erne dækker med deres egne indtægter i stedet for med bidrag fra clearingmedlemmerne — er højest, også under hensyn til, at medarbejderne er begrænset fra at arbejde på CCP'ernes kontorer. Det blev imidlertid bekræftet i forbindelse med stresstesten for CCP'er i EU, som Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed udførte efter udbruddet af covid-19-pandemien, at CCP'erne i EU generelt er operationelt robuste over for almindelige stød og flere misligholdelser af kredit-, markeds- og likviditetsrisici (4). Desuden har der indtil videre ikke været nogen tegn på system- eller procesfejl. Den effektive virkning af de foranstaltninger, som CCP'erne har truffet med henblik på at afbøde de operationelle risici, tyder på, at det ikke længere er nødvendigt, at CCP’erne er omfattet af henstilling ESRB/2020/7.

                     (4)

                     De foranstaltninger, som henstilling ESRB/2020/7 omfatter, er af midlertidig karakter, og ESRB overvåger løbende foranstaltningernes virkning på de finansielle institutioner og deres evne til at bidrage til den økonomiske genopretning. I forbindelse med beslutningen om, hvorvidt denne henstilling skal ændres, bør ESRB blandt andet tage hensyn til den makroøkonomiske udvikling samt nye data om det finansielle systems stabilitet.

                     (5)

                     Det fremgår af afsnit 2, nr. 5, i henstilling ESRB/2020/7, at Det Almindelige Råd beslutter, hvorvidt og hvornår henstilling ESRB/2020/7 skal ændres. Sådanne ændringer kan navnlig omfatte forlængelse af den periode, hvori henstilling A finder anvendelse.

                     (6)

                     Henstilling ESRB/2020/7 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed –

               VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

            ÆNDRINGER

         Henstilling ESRB/2020/7 ændres som følger:

                     1)

                     I afsnit 1 erstattes henstilling A af følgende:
                     »Henstilling A — Restriktioner vedrørende udlodninger

                     Det anbefales, at de relevante myndigheder i hvert fald indtil den 30. september 2021 anmoder de finansielle institutioner, de fører tilsyn med (*1), om at afholde sig fra at træffe nogen af følgende foranstaltninger:

                                 a)

                                 udlodning af udbytte eller uigenkaldeligt tilsagn om at udlodde udbytte

                                 b)

                                 tilbagekøb af ordinære aktier

                                 c)

                                 indførelse af en forpligtelse til at udbetale variabel løn til væsentlige risikotagere
                                 som har den virkning, at mængden eller kvaliteten af kapitalgrundlaget reduceres, medmindre de relevante finansielle institutioner udviser den største forsigtighed i forbindelse med gennemførelsen af de pågældende foranstaltninger, og den deraf følgende reducering ikke overstiger den konservative tærskel, der er fastsat af den relevante kompetente myndighed. Det anbefales, at de kompetente myndigheder indleder drøftelser med de finansielle institutioner, før de finansielle institutioner træffer nogen af de foranstaltninger, der fremgår af litra a) og b).

                           Denne henstilling gælder på EU-koncernniveau (eller på individuelt niveau, hvis den finansielle institution ikke er en del af en EU-koncern) og, hvor det er relevant, på delkonsolideret eller individuelt niveau.

                        (*1)  Dette omfatter ikke filialer af finansielle institutioner.«"

                     2)

                     Afsnit 2, stk. 1, nr. 1), ændres som følger:

                                 a)

                                 Litra b) erstattes af følgende:

                                             »b)

                                             »kompetent myndighed«: den kompetente myndighed eller tilsynsmyndighed som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 40), i forordning (EU) nr. 575/2013, eller i artikel 13, stk. 10, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF (*2), alt efter hvad der er relevant

                                    (*2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF af 25. november 2009 om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II) (EUT L 335 af 17.12.2009, s. 1).«"

                                 b)

                                 Litra c) erstattes af følgende:

                                             »c)

                                             »finansiel institution«: en af følgende virksomheder, som har sit hovedkontor eller vedtægtsmæssige hjemsted i EU:

                                                         i)

                                                         en institution som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 3), i forordning (EU) nr. 575/2013

                                                         ii)

                                                         et forsikringsselskab som defineret i artikel 13, stk. 1, i direktiv 2009/138/EF

                                                         iii)

                                                         et genforsikringsselskab som defineret i artikel 13, stk. 4, i direktiv 2009/138/EF«.

                                 c)

                                 Litra d) erstattes af følgende:

                                             »d)

                                             »væsentlig risikotager«: et medlem af en kategori af ansatte, hvis arbejde har væsentlig indflydelse på den finansielle institutions risikoprofil, herunder et medlem af kategorien af ansatte som omhandlet i artikel 92, stk. 2, i direktiv 2013/36/EU eller artikel 275, stk. 1, litra c), i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/35 (*3), alt efter hvad der er relevant

                                    (*3)  Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/35 af 10. oktober 2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II) (EUT L 12 af 17.1.2015, s. 1).«"

                     3)

                     I afsnit 2, stk. 3, indsættes følgende:

                                 »1a.

                                 Ved beregningen af den konservative tærskel skal de kompetente myndigheder særlig være opmærksomme på følgende:

                                             a)

                                             målene fastsat i denne henstilling, herunder særlig behovet for, at de finansielle institutioner opretholder et tilstrækkeligt stort kapitalgrundlag — herunder under hensyn til deres kapitalforløb — med henblik på at afbøde systemiske risici og bidrage til den økonomiske genopretning, idet der tages højde for risikoen for forringelse af virksomheders og husholdningers solvens i betragtning af pandemien

                                             b)

                                             behovet for at sikre, at det generelle udlodningsniveau for de finansielle institutioner, de fører tilsyn med, er væsentligt lavere end i årene forud for covid-19-krisen

                                             c)

                                             de særlige forhold, der gør sig gældende for hver enkelt sektor inden for deres ansvarsområde.«

                     4)

                     Afsnit 2, stk. 4, erstattes af følgende:
                     »4.   Tidsfrister for opfølgning

                     I henhold til artikel 17, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1092/2010 skal adressaterne meddele Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og ESRB hvilke handlinger, de har foretaget som svar på denne henstilling, eller begrunde eventuel manglende handling. Hver adressat anmodes om senest den 15. oktober 2021 at indsende en rapport om implementeringen af henstilling A.«

                     5)

                     Afsnit 2, stk. 5, erstattes af følgende:
                     »5.   Ændringer af denne henstilling

                     Det Almindelige Råd beslutter inden den 30. september 2021 hvorvidt og hvornår denne henstilling skal ændres, herunder blandt andet under hensyn til den makroøkonomiske udvikling og nye data om det finansielle systems stabilitet.«

                     6)

                     I afsnit 2, stk. 6, om »Overvågning og vurdering« tilføjes følgende nr.:

                                 »3.

                                 ESRB's sekretariat bistår adressaterne ved at sikre koordinering af indberetning og ved at tilvejebringe de relevante skabeloner og, hvor det er nødvendigt, proceduren og tidsfristerne for opfølgning.«

                     7)

                     Bilaget med titlen »Meddelelse om de foranstaltninger, der er truffet som svar på denne henstilling« udgår.

            Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 15. december 2020.

                  Leder af ESRB's sekretariat,

                  på vegne af ESRB's Almindelige Råd

               Francesco MAZZAFERRO

            (1)  EUT L 331, 15.12.2010, s. 1.

            (2)  EUT C 58, 24.2.2011, s. 4.

            (3)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2020/7 af 27. maj 2020 om begrænsning af udlodninger under covid-19-pandemien (EUT C 212, 26.6.2020, s. 1).

            (4)  Jf. ESMA's pressemeddelelse: »ESMA’s Third EU-Wide CCP Stress Test Finds System Resilient to Shocks«, der er tilgængelig på https://www.esma.europa.eu/press-news/esma-news/esma%E2%80%99s-third-eu-wide-ccp-stress-test-finds-system-resilient-shocks.


title: Rådets henstilling af 3. april 2020 med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud i Rumænien til ophør 2020/C 116/01

text:
               8.4.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 116/1

      RÅDETS HENSTILLING
      af 3. april 2020
      med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud i Rumænien til ophør
      (2020/C 116/01)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 126, stk. 7,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  I henhold til artikel 126 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) skal medlemsstaterne undgå uforholdsmæssigt store offentlige underskud.

                  (2)

                  Stabilitets- og vækstpagten er baseret på målsætningen om sunde offentlige finanser som et middel til at styrke forudsætningerne for prisstabilitet og for en bæredygtig og stærk vækst, som fører til øget beskæftigelse.

                  (3)

                  Rådet fastslog den 3. april 2020 i overensstemmelse med artikel 126, stk. 6, i TEUF, at der foreligger et uforholdsmæssigt stort underskud i Rumænien.

                  (4)

                  I henhold til artikel 126, stk. 7, i TEUF og artikel 3, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 (1) skal Rådet rette henstillinger til den berørte medlemsstat med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophør inden for en given frist. I disse henstillinger skal der være fastsat en frist på højst seks måneder for den pågældende medlemsstats iværksættelse af virkningsfulde foranstaltninger til korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud. Endvidere skal Rådet i en henstilling om korrektion af et uforholdsmæssigt stort underskud pålægge, at der nås årlige budgetmål, som på basis af den prognose, der ligger til grund for henstillingen, svarer til en årlig minimumsforbedring af den strukturelle saldo, dvs. en konjunkturkorrigeret saldo minus engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger, på mindst 0,5 % af bruttonationalproduktet (BNP) som benchmark.

                  (5)

                  Ifølge Kommissionens vinterprognose 2020 suppleret med finanspolitiske variabler frem til 2022 skønnes den reale BNP-vækst at have været på 3,9 % i 2019. Under forudsætning af en uændret politik forventer Kommissionen en mere moderat, men stadig stabil vækst i det reale BNP på 3,8 % i 2020 og 3,5 % i 2021 og 2022. På den ene side vil den betydelige finanspolitiske lempelse, som den nuværende politik indebærer, fortsætte med at sætte skub i det private forbrug. På den anden side vil et fortsat stigende offentligt underskud svække forbrugernes og investorernes tillid til bæredygtigheden af udviklingen i den økonomiske vækst. Der må derfor forventes en afdæmpning i investeringerne, i takt med at private investorer tager hensyn til de stigende makroøkonomiske ubalancer. Nettoeksportens bidrag ventes at forblive negativt i prognoseperioden, da eksporten fortsat vil blive påvirket af en svag ekstern efterspørgsel, samtidig med at importen understøttes af det private forbrug. Dette vil igen forværre det allerede store underskud på betalingsbalancens løbende poster.

                  (6)

                  Den 10. december 2019 vedtog regeringen budgetstrategien for 2020-2022 (»den finanspolitiske strategi«) med et revideret mål for det offentlige underskud på 3,8 % af BNP i 2019, hvilket er over referenceværdien på 3 % af BNP, og forelagde denne for parlamentet. Nævnte reviderede mål, som repræsenterer en opjustering i forhold til de oprindeligt forventede 2,8 % af BNP i 2019, var baseret på år-til-dato-data vedrørende budgetgennemførelsen. Den finanspolitiske strategi blev lovfæstet den 18. december 2019.

                  (7)

                  Ifølge Kommissionens vinterprognose 2020 suppleret med finanspolitiske variabler indtil 2022 ventes det offentlige underskud fortsat at ligge over referenceværdien på 3 % af BNP i hele prognoseperioden. Kommissionen forventer et offentligt underskud på 4 % af BNP i 2019, 4,9 % i 2020, 6,9 % i 2021 og 7,7 % i 2022 under forudsætning af en uændret politik. Det strukturelle underskud forventes at blive forringet med 1 % af BNP i 2020, med yderligere 1,9 % af BNP i 2021 og med yderligere 0,8 % i 2022. Den stigning i underskuddet, som Kommissionen forventer, skyldes hovedsagelig betydelige stigninger i pensionerne vedtaget i sommeren 2019. De højere pensionsudgifters bidrag til underskudsforøgelsen i 2020, 2021 og 2022 svarer til henholdsvis 0,9 procentpoint af BNP, 1,7 procentpoint af BNP og 1,1 procentpoint af BNP. Fordoblingen af børnetilskuddet, som forventes at træde i kraft til august 2020, skønnes at svare til en årlig budgetomkostning på 0,6 % af BNP. Regeringen forventer i sin finanspolitiske strategi et offentligt underskud på 3,6 % af BNP i 2020, 3,4 % i 2021 og 2,8 % i 2022. Ifølge regeringens skøn vil dette indebære en strukturel tilpasning på 0,3 % i 2020, 0,2 % i 2021 og 0,6 % i 2022. Tilpasningen til den finanspolitiske strategi er hovedsagelig udgiftsbaseret. Navnlig forventes udgifterne til aflønning af ansatte, varer og tjenesteydelser og investeringer, der ikke medfinansieres af EU, at falde set i forhold til BNP. Den lavere underskudsprognose i den finanspolitiske strategi sammenholdt med Kommissionens prognose skyldes, at de underliggende makroøkonomiske forventninger er mere optimistiske i den finanspolitiske strategi, og det forhold, at der i den finanspolitiske strategi ikke tages hensyn til de budgetmæssige virkninger af visse vedtagne foranstaltninger, mens den planlagte begrænsning af de løbende udgifter ikke fuldt ud understøttes af foranstaltninger, som er vedtaget, eller for hvilke der er redegjort på troværdig vis, og begrænsningen har derfor ikke kunnet indregnes fuldt ud i Kommissionens prognose.

                  (8)

                  Den offentlige gæld i Rumænien beløb sig til 34,7 % af BNP i 2018. Ifølge Kommissionens prognose forventes den offentlige gæld at stige til 46,6 % af BNP i 2022 og dermed holde sig under traktatens referenceværdi.

                  (9)

                  I henhold til artikel 3, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1467/97 skal korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud gennemføres i året efter, at det er konstateret (i dette tilfælde i 2021), medmindre der foreligger særlige omstændigheder. Tilpasningsstien bør fastsættes i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1467/97 under hensyntagen til medlemsstatens økonomiske og budgetmæssige situation.

                  (10)

                  I den nuværende situation foreligger der sådanne særlige omstændigheder i Rumænien. Korrektion for det uforholdsmæssigt store underskud inden udgangen af 2021 ville kræve en for kraftig finanspolitisk tilpasning og resultere i et betydeligt produktionstab. En længere tilpasningssti vil stadig kræve betydelige årlige tilpasninger, men have en mere gradvis indvirkning på væksten og tage hensyn til, at finansåret 2020 allerede er påbegyndt. Strukturreformer, der gennemføres sideløbende med den finanspolitiske konsolidering, vil bidrage til at sikre en varig korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud. På denne baggrund og under hensyntagen til den økonomiske og budgetmæssige situation i Rumænien er det berettiget at fastsætte fristen for korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud til 2022.

                  (11)

                  En troværdig og bæredygtig tilpasningssti inden for denne frist vil kræve, at Rumænien når et mål for det offentlige underskud på 3,6 % af BNP i 2020, 3,4 % af BNP i 2021 og 2,8 % af BNP i 2022, hvilket ud fra Kommissionens prognose er i overensstemmelse med en nominel vækst i de primære offentlige nettoudgifter (2) på 8,2 % i 2020, 5,5 % i 2021 og 5,5 % i 2022. En sådan stigning i nettoudgifterne vil være den primære indikator, der anvendes til at vurdere den finanspolitiske indsats, hvis der er behov for en omhyggelig analyse. Den tilsvarende årlige tilpasning til den strukturelle saldo er på 0,5 % af BNP i 2020, 0,8 % af BNP i 2021 og 0,8 % af BNP i 2022. Ud fra den nuværende prognose giver disse mål stadig mulighed for årlige stigninger i de reale nettoudgifter. Hvis disse mål skal nås, vil det sandsynligvis kræve en genovervejelse af de store lovbestemte stigninger i pensionerne og andre nylige foranstaltninger, der er årsag til den kraftige forværring af underskuddet i referencescenariet.

                  (12)

                  Foranstaltninger til budgetkonsolidering bør sikre en varig korrektion og samtidig være rettet mod at forbedre kvaliteten af de offentlige finanser og styrke økonomiens vækstpotentiale.

                  (13)

                  Rumænien har siden 2016 systematisk og gentagne gange afveget fra de finanspolitiske regler, der er fastsat i den nationale finanspolitiske ramme, hvorved de stort set har mistet deres effektivitet. Det er afgørende, at Rumænien fremover sikrer fuld anvendelse af den nationale finanspolitiske ramme.

                  (14)

                  På mellemlang og lang sigt synes muligheden for at sikre sunde offentlige finanser at være behæftet med betydelige risici som følge af store offentlige underskud og omkostninger relateret til en aldrende befolkning. De pensionsforøgelser, der blev vedtaget i sommeren 2019, og som efter planen skal træde i kraft i løbet af 2019-2021, spiller en stor rolle i forbindelse med disse risici. Dette bekræfter, at der er et presserende behov for fuldt ud at genoprette de offentlige finansers langsigtede bæredygtighed,

            HENSTILLER:

                  1)

                  Rumænien bør bringe den nuværende situation med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophør senest i 2022.

                  2)

                  Rumænien bør nå et mål for det offentlige underskud på 3,6 % af BNP i 2020, 3,4 % af BNP i 2021 og 2,8 % af BNP i 2022, hvilket svarer til en nominel vækst i de primære offentlige nettoudgifter på 8,2 % i 2020, 5,5 % i 2021 og 5,5 % i 2022 svarende til en årlig strukturel tilpasning på 0,5 % af BNP i 2020, 0,8 % af BNP i 2021 og 0,8 % af BNP i 2022.

                  3)

                  Rumænien bør præcisere og nøje gennemføre de foranstaltninger, som er nødvendige for at korrigere det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2022. Foranstaltninger til budgetkonsolidering bør sikre en varig korrektion, samtidig med at væksten sikres. Rumænien bør benytte alle ekstraordinære indtægter til at nedbringe sit underskud.

                  4)

                  Rådet sætter den 15. september 2020 som frist for Rumænien til at gennemføre virkningsfulde foranstaltninger og aflægge rapport om den konsolideringsstrategi, som påtænkes anvendt for at nå målene, jf. artikel 3, stk. 4a, i forordning (EF) nr. 1467/97. Derefter bør de rumænske myndigheder mindst hver sjette måned rapportere om de fremskridt, der gøres med gennemførelsen af disse henstillinger, indtil det uforholdsmæssigt store underskud er blevet korrigeret.

            Desuden bør de rumænske myndigheder sikre, at landets finanspolitiske ramme anvendes fuldt ud. For at sikre en vellykket finanspolitisk konsolideringsstrategi er det vigtigt at understøtte den finanspolitiske konsolidering med omfattende strukturreformer i overensstemmelse med Rådets henstillinger til Rumænien i forbindelse med det europæiske semester og navnlig henstillingerne vedrørende proceduren i forbindelse med makroøkonomiske ubalancer.
      Denne henstilling er rettet til Rumænien.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 3. april 2020.

               På Rådets vegne

            G. GRLIĆ RADMAN

               Formand

         (1)  Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 af 7. juli 1997 om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud (EFT L 209 af 2.8.1997, s. 6).

         (2)  De primære offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til EU-programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifter til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårsperiode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden er modregnet.