title: Rådets henstilling af 20. juli 2020 om den økonomiske politik i euroområdet 2020/C 243/01

text:
               23.7.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 243/1

      RÅDETS HENSTILLING
      af 20. juli 2020
      om den økonomiske politik i euroområdet
      (2020/C 243/01)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 136 sammenholdt med artikel 121, stk. 2,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
      som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til Det Europæiske Råds konklusioner,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Der er fortsat fremgang i euroområdet, men der er indbyrdes sammenhængende risici og usikkerhed knyttet til udviklingen. Desuden lurer risikoen for en længere periode med lav vækst og inflation drevet af svag produktivitet og aldrende befolkninger. Produktionsgabet er blevet positivt siden 2017 og lå på 0,7 % af det potentielle bruttonationalprodukt (BNP) i 2018, men den potentielle vækst forventes at forblive under niveauet fra før krisen (3). Den underliggende inflation lå mellem 1-1½ % i 2018 og 2019 og forventes at forblive på ca. 1½ % i 2020 og 2021. Arbejdsmarkedsindikatorerne forbedres fortsat, om end i et langsommere tempo, og væksten i beskæftigelsen forventes at aftage yderligere, ligesom der stadig er udfordringer med hensyn til jobkvalitet. Efter flere år med en vækst i de nominelle lønninger på under 2,0 % nåede denne ca. 2¼ % i 2018, forventes at blive på omkring 2½ % i 2019, og i 2020-21 forventes fremgangen igen at vende tilbage til 2¼ %. Trods gode arbejdsmarkedsvilkår har reallønnen kun udvist en svag vækst, og fremgangen er fortsat afdæmpet, nemlig under 1 % i 2018, og forventes at ligge på omtrent samme niveau i 2019 og skønsvis 0,7 % og 0,8 % i henholdsvis 2020 og 2021. Som anført i varslingsmekanismen 2020, der blev vedtaget af Kommissionen den 17. december 2019, forventes overskuddet på de løbende poster i euroområdet indsnævret, samtidig med at det nærmer sig sit højdepunkt. Medlemsstater med underskud har indsnævret underskuddet på deres løbende poster eller vendt dette til et overskud, om end de fortsat har store negative nettopositioner over for udlandet.
                  Samtidig med at nogle medlemsstater har indsnævret deres overskud på de løbende poster, har de fortsat vedvarende store overskud på de løbende poster og øger derfor deres nettopositioner over for udlandet. Udviklingen i de løbende poster i euroområdet påvirkes af en svækkelse af den udenlandske efterspørgsel, navnlig for eksportorienterede medlemsstater med store overskud på betalingsbalancens løbende poster, som er stærkt afhængige af udenlandsk eksportefterspørgsel. Det er også vigtigt at få skabt en positiv efterspørgselsdynamik, og medlemsstater med store overskud vil kunne bidrage til at genoprette balancen ved at skabe bedre betingelser for lønvækst under hensyntagen til arbejdsmarkedsparternes rolle og for offentlige og private investeringer.

                  (2)

                  At øge vækstpotentialet og samtidig sikre miljømæssig og social bæredygtighed og fremme real konvergens mellem medlemsstaterne i euroområdet kræver strukturreformer, som kan fremme bæredygtig vækst og produktivitetsforøgende investeringer i materiel og immateriel kapital. Dette vil især hjælpe de medlemsstater, hvis vækstpotentiale er klart lavere end gennemsnittet i euroområdet. Det vil også være nødvendigt for at forhindre, at økonomien i euroområdet kommer ind i en langvarig periode med lav potentiel vækst og produktivitet, lav inflation og svage lønstigninger samt stigende ulighed. Reformer og investeringer er fortsat afgørende for, at euroområdet kan opleve ny vækstfremgang, overvinde større pres på mellemlang til lang sigt, også som følge af den demografiske udvikling, og fremme omstillingen til en bæredygtig økonomi, der kan bidrage til, at euroområdet og dets medlemsstater når De Forenede Nationers mål for bæredygtig udvikling.

                  (3)

                  De økonomiske konsekvenser af klimaændringerne, som er en af de største systemiske risici for verdensøkonomien, de finansielle systemer og samfundene i dag, er ved at blive synlige. Risiciene for den globale økonomi som følge af klimaændringerne og mere generelt af miljøforringelser bliver stadig mere fremtrædende, og de vil have en vidtrækkende indvirkning, herunder på de mest udsatte i vores samfund. Hvis der ikke samtidig træffes passende foranstaltninger, kan det have negative konsekvenser for vores økonomiers modstandsdygtighed, rummeligheden og det langsigtede vækstpotentiale. I den forbindelse er det vigtigt at investere og skabe de reguleringsmæssige og finansielle betingelser for en velordnet omstilling til en bæredygtig økonomi. Miljø- og klimaudfordringer giver også en mulighed for at puste nyt liv i den europæiske økonomi i retning af bæredygtig udvikling, hvis de håndteres på den rette måde. I den retning har Kommissionen som vækststrategi for Europa fremlagt en europæisk grøn pagt, der vil omfatte et forslag til den første europæiske klimalov og således forankre målet om klimaneutralitet i 2050 i lovgivningen. Samtidig vil den grønne omstilling skulle tage hensyn til indvirkningen på forskellige dele af samfundet. Investeringer, der skal lette omstillingen til en bæredygtig økonomi, vil skulle ledsages af CO2-prissætning, passende regulering i alle sektorer og investeringer i kvalifikationer og støtte til jobmobilitet for at sikre, at alle borgere høster fordelene ved den teknologiske udvikling, især i de sektorer og regioner, der halter bagefter i forbindelse med digitaliseringen og den grønne omstilling.

                  (4)

                  Mobilisering af offentlige og private midler til investering i digitaliseringen og den grønne omstilling kan bidrage til at fastholde væksten på kort sigt og imødegå de langsigtede udfordringer, som vores økonomier står over for. Selv om den digitale revolution kan medføre muligheder med hensyn til produktivitet, vækst og jobskabelse, kan den også skabe udfordringer, navnlig for lavtuddannede arbejdstagere, der ikke har de krævede færdigheder og derfor ikke er i stand til at arbejde med den nye teknologi. Det kan udgøre en betydelig risiko for konvergens og makroøkonomisk stabilitet, at medlemsstater i euroområdet omstiller sig til den digitale økonomi med forskellig hastighed. Dette kan forstærkes af kraftige agglomerationseffekter, der ofte er til gavn for store byer, og den »alt eller intet«-mekanisme, som ofte gør sig gældende inden for digitale teknologier, og som kan bidrage til ulighed og have en negativ indvirkning på konvergensen. Investeringerne bør sigte mod at generere forskning og innovation, men også mod en bredere spredning af innovationer i økonomien.

                  (5)

                  En mere koordineret investeringsstrategi kombineret med en stærkere reformindsats på euroområdeniveau vil være afgørende for at støtte bæredygtig vækst og imødegå de langsigtede udfordringer, såsom den klimamæssige og teknologiske omstilling. Budgetinstrumentet for konvergens og konkurrenceevne vil yde finansiel støtte til medlemsstaterne i euroområdet med henblik på at gennemføre forslag, der som regel bør bestå af reform- og investeringspakker. InvestEU, som også vil bidrage til investeringsplanen for et bæredygtigt Europa, sigter også mod at udløse supplerende investeringer for yderligere at fremme innovation og jobskabelse i Unionen, herunder ved at finansiere bæredygtig infrastruktur. Midler under samhørighedspolitikken, som spiller en afgørende rolle med hensyn til at støtte vores regioner og landdistrikter, spiller også en rolle i den klimamæssige og teknologiske omstilling ved at fremme en bæredygtig udvikling. Den Europæiske Investeringsbank har allerede afsat 25 % af sin samlede finansiering til klimainvesteringer og har meddelt, at den agter at fordoble denne andel. For at nå Unionens bæredygtighedsmål er det vigtigt at gennemføre investeringsprojekter på nationalt og regionalt plan, der dækker tilpasning til og afbødning af klimaændringer, energiomstilling, dekarbonisering eller den cirkulære økonomi. Investeringer i netværksindustrier og infrastruktur kan bidrage til at forbedre euroområdets konkurrenceevne og fremme overgangen til mere bæredygtig transport. Desuden er investeringer i immaterielle aktiver såsom forskning og udvikling og færdigheder også afgørende for at forberede euroområdet på de kommende udfordringer.

                  (6)

                  Virkningerne af de senere års økonomiske fremgang har ikke kunnet mærkes på samme måde overalt i medlemsstaterne og i alle regioner og medlemsstater. De disponible indkomster er steget i den senere tid, men de ligger fortsat under niveauet fra før krisen i flere medlemsstater i euroområdet. Antallet af personer, der er i risiko for fattigdom og social udstødelse, er faldende i de fleste medlemsstater, og der er nu 5 millioner færre end under højdepunktet i 2012, men tallet ligger stadig over 2008-niveauet i euroområdet. Efter en periode med øgede forskelle har nogle medlemsstater nærmet sig dem med det højeste BNP pr. indbygger i de seneste år. Indkomstandelen for grupperne med de højeste indtægter har dog været langsomt stigende i det seneste årti, og der er stadig store forskelle mellem medlemsstaterne. For at fremme konvergens i opadgående retning i og mellem medlemsstaterne er det vigtigt at fremme politikker, der tager sigte på at øge både effektivitet og lighed i overensstemmelse med FN's mål for bæredygtig udvikling. Disse politikker bør medføre bedre makroøkonomiske resultater og en mere ligelig fordeling af fordelene for samfundet som helhed, hvilket også bidrager til at styrke samhørigheden i euroområdet.

                  (7)

                  Sammenhængen og balancen i den makroøkonomiske politiksammensætning i euroområdet, herunder i penge-, finans- og strukturpolitikken, er afgørende for at sikre en solid, inklusiv og bæredygtig økonomisk vækst og reagere effektivt på den vedvarende lave inflation, de svækkede udsigter og risikoen for væksten på lang sigt. Den Europæiske Centralbank fører en lempelig pengepolitik, der skal understøtte en inflationsudvikling hen imod det mellemfristede inflationsmål, samtidig med at den støtter vækst og jobskabelse. Det er nødvendigt, at finanspolitikken supplerer den pengepolitiske kurs, og det samme gælder for strukturreformer i forskellige sektorer, herunder dem, der er nødvendige for at fuldføre Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU).

                  (8)

                  Koordinering af de nationale finanspolitikker under fuld overholdelse af stabilitets- og vækstpagten, samtidig med at der tages hensyn til det finanspolitiske råderum og afsmittende virkninger mellem medlemsstaterne, støtter en velfungerende ØMU. Den finanspolitiske kurs i euroområdet forventes at blive stort set neutral til let ekspansiv i 2020 og 2021. Samtidig er de nationale finanspolitikker stadig ikke tilstrækkeligt differentierede. Hvis medlemsstater med en stor offentlig gæld førte en mere forsigtig finanspolitik, ville det medføre en nedbringelse af gælden, mindske sårbarheden over for chok og lade de automatiske stabilisatorer fungere fuldt ud i tilfælde af et økonomisk tilbageslag. På den anden side vil en yderligere forøgelse af investeringerne og andre produktive udgifter i medlemsstater med en gunstig budgetsituation støtte væksten på kort og mellemlang sigt og samtidig bidrage til at skabe en ny balance i euroområdets økonomi. De finanspolitiske reaktioner i tilfælde af nedadgående risici bør differentieres, idet der sigtes mod en mere understøttende holdning på aggregeret niveau, samtidig med at der sikres fuld overholdelse af stabilitets- og vækstpagten. Så vidt muligt bør landespecifikke forhold tages i betragtning og procyklikalitet undgås. Medlemsstaterne bør være rede til at samordne politikkerne i Eurogruppen.

                  (9)

                  Finanspolitiske strukturreformer er fortsat afgørende for at forbedre den finanspolitiske holdbarhed, styrke vækstpotentialet og muliggøre effektive kontracykliske finanspolitikker i tilfælde af et økonomisk tilbageslag. Velfungerende nationale finanspolitiske rammer kan sammen med regelmæssige og grundige udgiftsanalyser og effektive og gennemsigtige offentlige indkøb øge de offentlige udgifters produktivitet og effektivitet og forbedre finanspolitikkernes troværdighed og kvalitet. En bedre sammensætning af de nationale budgetter på både indtægts- og udgiftssiden, herunder flytning af ressourcer til offentlige investeringer inden for rammerne af veludformede investeringsstrategier og udvikling af grønne budgetværktøjer, vil øge de offentlige budgetters virkning på væksten, forbedre produktiviteten og begynde at imødegå de presserende udfordringer, som på lang sigt er forbundet med omstillingen til grønne og digitale økonomier. For at sikre mere effektive og rimelige skattesystemer er det vigtigt at forenkle og modernisere skattesystemerne og sætte ind mod skattesvig, skatteunddragelse og skatteundgåelse, navnlig ved hjælp af foranstaltninger til bekæmpelse af aggressiv skatteplanlægning, under hensyntagen til de igangværende drøftelser i Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udviklings (OECD's) inklusive ramme om de resterende spørgsmål vedrørende udhuling af skattegrundlaget og overførsel af overskud (BEPS). Den lethed, hvormed mobile ressourcer kan bevæge sig inden for euroområdet, er et af fundamenterne for det indre marked, men øger også mulighederne for skattekonkurrence. Koordinering mellem medlemsstaterne er derfor afgørende for at håndtere overførsel af overskud og skadelig skattepraksis og forhindre et generelt kapløb om at have den laveste selskabsbeskatning.
                  Disse bestræbelser kunne understøttes af en indsats for at opnå en aftale om et fælles konsolideret selskabsskattegrundlag samt en aftale om OECD's inklusive ramme om de resterende BEPS-spørgsmål om at gennemgå overskudsfordelingen mellem lande og sikre en effektiv mindstebeskatning. Skattebyrden i euroområdet er forholdsvis høj, og skatten på arbejdskraft vægter uforholdsmæssigt meget, mens ejendoms- og miljøskatter udgør en meget lille del af skatteindtægterne. Ejendoms- og miljøskatter kan imidlertid være mindre skadelige for væksten og for arbejdskraftudbud og -efterspørgsel. Øget anvendelse af miljøskatter kan bidrage til bæredygtig vækst ved at tilskynde forbrugere og producenter til en »grønnere« adfærd. Beskatning vil skulle tage bedre hensyn til klimadimensionen og håndtere emissioner og kulstoflækage mere konsekvent. Fremme af en koordineret indsats på verdensplan vil effektivisere disse foranstaltninger yderligere. For at lette omstillingen til en grøn økonomi vil der derfor blive fremlagt forslag til fremme af budgetpolitikker, der befordrer miljømæssige forpligtelser, samt til en revision af Rådets direktiv 2003/96/EF (4) såvel som til en CO2-grænsetilpasningsmekanisme, der er forenelig med Verdenshandelsorganisationen (WTO), hvis det er nødvendigt for at undgå kulstoflækage.

                  (10)

                  Strukturelle og institutionelle reformer, der øger konkurrencen på produktmarkederne, fremmer ressourceeffektiviteten, forbedrer erhvervsklimaet og kvaliteten af de offentlige forvaltninger, herunder retssystemernes effektivitet, er vigtige for euroområdets medlemsstaters modstandsdygtighed. Stabile økonomiske strukturer og passende politikker gør det muligt at undgå den betydelige og langvarige virkning af chok på indkomst og arbejdskraftudbud og kan fremme finans- og pengepolitikkens virkemåde og begrænse ulighed, særlig i nedgangstider, og dermed skabe bedre betingelser for bæredygtig og inklusiv vækst. En bedre koordinering og gennemførelse af strukturreformer, navnlig dem, der er fastsat i de landespecifikke henstillinger, kan skabe positive afsmittende virkninger mellem medlemsstaterne. I den forbindelse kan de nationale produktivitetsråd spille en vigtig rolle med hensyn til at øge ejerskabet og forbedre gennemførelsen i forbindelse med reformer. Der er også behov for reformer for at imødegå presserende langsigtede udfordringer såsom den klimapolitiske og teknologiske omstilling. En dybere integration på det indre marked, som har vist sig at være en betydningsfuld drivkraft for vækst og konvergens mellem medlemsstaterne, kan også bidrage til produktivitetsvækst.

                  (11)

                  Den europæiske søjle for sociale rettigheder opstiller 20 principper, som skal fremme lige muligheder og adgang til arbejdsmarkedet, rimelige arbejdsvilkår samt social beskyttelse og inklusion. Den er udformet som et kompas for at fremme en opadgående konvergens i retning af bedre arbejds- og levevilkår. Stærkere og mere inklusive økonomier og samfund kan igen fremme Unionens og euroområdets modstandsdygtighed. Reformer og investeringer i færdigheder, jobmobilitet og en mere effektiv social beskyttelse er også vigtige i forbindelse med en retfærdig og rimelig omstilling til en grøn og digital økonomi. Fuld gennemførelse af den europæiske søjle for sociale rettigheder på alle niveauer under behørig hensyntagen til de respektive kompetencer vil være afgørende for at fremme opadgående konvergens.

                  (12)

                  Reformer, som øger arbejdsmarkedsdeltagelsen, imødegår ungdomsarbejdsløshed og langtidsledighed, fremmer skabelsen af kvalitetsjob, understøtter vellykket mobilitet på arbejdsmarkedet, reducerer segmenteringen og fremmer dialogen mellem arbejdsmarkedets parter, kan være med til at sætte skub i den inklusive vækst, forbedre den økonomiske modstandsdygtighed og den automatiske stabilisering, nedbringe uligheden og afhjælpe fattigdom og social udstødelse. Støtte til individuel jobmobilitet samt uddannelse og omskoling er afgørende for at fremme rettidig genindslusning af jobsøgende. Aktive arbejdsmarkedspolitikker bør være godt integreret i socialpolitikker og fremme aktiv inklusion på arbejdsmarkedet og i samfundet. Adgang til livslang uddannelse af høj kvalitet kræver tilstrækkelige investeringer med det formål at forbedre humankapital og færdigheder, også i lyset af den digitale og grønne omstilling. Dette bidrager til øget beskæftigelsesegnethed, produktivitet og innovationskapacitet samt lønforbedringer på mellemlang og lang sigt og øger euroområdets modstandsdygtighed. Lovgivning om jobbeskyttelse skal sikre alle arbejdstagere rimelige og anstændige arbejdsforhold, særlig i lyset af nye atypiske beskæftigelsesformer, som skaber nye muligheder, men også udfordringer med hensyn til jobsikkerhed og socialsikringsdækning.
                  Effektive og bæredygtige socialsikringssystemer er ligeledes afgørende for at garantere et passende indtægtsniveau og adgang til tjenester af høj kvalitet. Pensionsreformer og politikker til opnåelse af balance mellem arbejdsliv og privatliv kan i høj grad fremme arbejdsmarkedsdeltagelsen og sikre de europæiske velfærdssystemers langsigtede holdbarhed. En omlægning af beskatningen væk fra arbejdskraft kan med fordel navnlig fokusere på lavindkomstgrupper og sekundære forsørgere. Arbejdsmarkedets parters medvirken ved beskæftigelsesmæssige, sociale og økonomiske reformer er afgørende for at styrke ejerskab og støtte gennemførelsen af reformer. På samme måde er inddragelse af civilsamfundsorganisationer nyttig. Det er vigtigt, at kollektive aftaler bidrager til målene med henstillinger 1-5 nedenfor under fuld respekt for arbejdsmarkedsparternes autonomi.

                  (13)

                  Modstandsdygtigheden i euroområdets finansielle sektor er øget siden krisen, selv om der fortsat er sårbarheder, som skal imødegås. Virksomhedernes og husholdningernes høje gældsniveauer, som mange nationale skattesystemers tilskyndelse til gældsstiftelse bidrager til, kan udgøre en risiko. Behovet for at tilpasse bankernes forretningsmodeller, de lave renter og den stigende konkurrence fra andre finansieringsformer presser fortsat bankernes rentabilitet. Der er sket stabile fremskridt med hensyn til risikoreduktion, navnlig i forbindelse med nedbringelsen af misligholdte lån. Men dér, hvor andelen af misligholdte lån stadig er høj, kræves der en yderligere vedvarende indsats, og alle medlemsstaterne bør indføre passende politikker for at forhindre en ophobning af misligholdte lån. I marts 2018 fremlagde Kommissionen en pakke med risikoreducerende foranstaltninger både for nemmere at få bugt med de tilbageværende misligholdte lån og forhindre fremtidig ophobning heraf. Som en del af de lovgivningsmæssige foranstaltninger vedrørende misligholdte lån blev der i april 2019 vedtaget Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/630 (5), som indfører en »lovbestemt tilsynsmæssig bagstopperordning« for at forebygge risikoen for, at der hensættes for lidt til tab på fremtidige misligholdte lån. Der bør gøres yderligere fremskridt med hensyn til håndteringen af misligholdte lån, navnlig ved at fortsætte arbejdet med udkastet til direktivet om sekundære markeder for misligholdte lån.
                  Der er allerede gjort fremskridt med at forbedre de eksisterende rammer for bekæmpelse af hvidvask af penge. Som fremhævet i Kommissionens rapporter, der blev offentliggjort i juli 2019, er der dog behov for en mere omfattende tilgang til bekæmpelse af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme i Unionen for at afhjælpe de konstaterede strukturelle mangler. Dette kræver navnlig en overvejelse af, hvordan harmoniseringen kan øges, og tilsynet med og håndhævelsen af reglerne kan forbedres, gennem en EU-indsats.

                  (14)

                  En styrkelse af bankunionen har været en prioritet siden 2013 for at sikre finansiel stabilitet, reducere finansiel fragmentering og beskytte udlån til økonomien i krisetider. Der er fortsat gjort fremskridt hermed, herunder gennem aftalen om den europæiske stabilitetsmekanismes (ESM's) retlige ramme for den fælles bagstopperordning for Den Fælles Afviklingsfond, men der er behov for en yderligere styrkelse. I den forbindelse blev Eurogruppen på eurotopmødet pålagt at fortsætte arbejdet med ESM-reformpakken i afventen af nationale procedurer og fortsætte arbejdet med alle elementer af den yderligere styrkelse af bankunionen på grundlag af konsensus. Der blev nedsat en gruppe på højt plan til at udarbejde en køreplan for indledning af politiske forhandlinger om den europæiske indskudsforsikringsordning (EDIS). Det er vigtigt at gøre fremskridt for at udnytte bankunionens fordele i form af privat risikodeling, finansiel stabilitet og økonomisk vækst og samtidig mindske mulighederne for arbitrage mellem medlemsstaterne. Et sådant fremskridt bør i sidste ende sikre Europas finansielle og økonomiske suverænitet. Dette kræver, at der straks arbejdes videre med alle elementer, herunder dem, der drøftes i Gruppen på Højt Plan vedrørende EDIS, og med samme ambitionsniveau. Arbejdet med ESM-reformpakken, herunder indførelsen af en bagstopperordning for Den Fælles Afviklingsfond, bør færdiggøres. Bagstopperordningen for Den Fælles Afviklingsfond bør gøres operationel, og der bør tages højde for dette, forudsat at der er gjort tilstrækkelige fremskridt med risikoreduktion.
                  Der bør arbejdes videre på løsninger til at overvinde begrænsningerne i den nuværende struktur for likviditetstilførsel i forbindelse med afvikling. Endelig har Kommissionen iværksat alle de foranstaltninger, der blev bebudet i forbindelse med handlingsplanen for kapitalmarkedsunionen fra 2015. Der er imidlertid stadig retlige, skattemæssige og reguleringsmæssige hindringer for oprettelsen af en kapitalmarkedsunion, og der kræves en fornyet indsats for at rydde dem af vejen, navnlig for så vidt angår reglerne om adgang til finansiering samt visse insolvens- og skatteforskelle, og opnå høje, effektive og konvergerende tilsynsstandarder.

                  (15)

                  En styrkelse af ØMU'ens struktur kræver, at iværksættelsen af de foranstaltninger, der blev nævnt i erklæringen fra eurotopmødet af 13. december 2019, prioriteres højt, samtidig med at drøftelserne om andre aspekter fortsætter. Kommissionens meddelelse af 12. juni 2019 med titlen »Uddybning af Europas Økonomiske og Monetære Union: Status fire år efter de fem formænds rapport« gør status og opridser Kommissionens syn på de områder, som reformbestræbelserne bør rettes mod på kort og mellemlang sigt. Der er gjort visse fremskridt med den økonomiske union med en politisk aftale om elementerne i budgetinstrumentet for konvergens og konkurrenceevne i euroområdet. Der blev med forbehold af, at de nationale procedurer er afsluttet, opnået principiel enighed om at videreudvikle ESM og revidere ESM-traktaten. Der er ikke opnået konsensus i Rådet om en finanspolitisk stabiliseringsfunktion i euroområdet eller om en reform af styringen i euroområdet.

                  (16)

                  Uddybningen af ØMU'en vil føre til bedre makroøkonomiske resultater. En ufuldstændig ØMU hæmmer den finansielle integration. Dette begrænser finansieringsmulighederne for hårdt tiltrængte investeringer, der kan fremme en inklusiv, produktiv, bæredygtig og stabil økonomi. En ufuldstændig ØMU hæmmer også en gnidningsløs transmission af pengepolitikken inden for euroområdet og Europas muligheder for at bestemme sin økonomiske skæbne. En central finanspolitisk stabiliseringsfunktion vil, hvis den bliver vedtaget, supplere euroområdets kapacitet til at føre en kontracyklisk finanspolitik. Rådet noterer sig, at Kommissionen har til hensigt at foreslå en europæisk genforsikringsordning for arbejdsløshedsunderstøttelse for at opnå en bedre beskyttelse af borgerne i tilfælde af økonomiske chok. En styrkelse af ØMU'en sammen med fornuftige politikker på europæisk og nationalt plan er afgørende for at give Europa større gennemslagskraft i verden, styrke euroens internationale rolle og bidrage til en åben, multilateral og regelbaseret global økonomi. Det er vigtigt, at der under drøftelser fortsat vises åbenhed og gennemsigtighed over for medlemsstaterne uden for euroområdet, samtidig med at Unionens indre marked fuldt ud respekteres.

                  (17)

                  Beskæftigelsesudvalget og Udvalget for Social Beskyttelse er blevet hørt om de beskæftigelsesmæssige og sociale aspekter af denne henstilling,

            HENSTILLER, at eurolandene i perioden 2020-2021 træffer foranstaltninger, på egen hånd og i fællesskab i Eurogruppen, med henblik på at:

                  1.

                  Fortsætte reformerne i de af euroområdets medlemsstater, der har underskud på de løbende poster eller stor udlandsgæld, med det formål at øge konkurrenceevnen og nedbringe udlandsgælden. Styrke de betingelser, der understøtter lønstigninger, i de af euroområdets medlemsstater, der har store overskud på de løbende poster, samtidig med at arbejdsmarkedsparternes rolle respekteres, og gennemføre foranstaltninger, der fremmer offentlige og private investeringer. Fremme produktiviteten i alle medlemsstater ved at forbedre erhvervsklimaet og kvaliteten af institutionerne og øge modstandsdygtigheden ved at forbedre den måde, hvorpå markederne for varer og tjenesteydelser fungerer, navnlig ved at uddybe det indre marked. Støtte en retfærdig og inklusiv omstilling til en konkurrencedygtig grøn og digital økonomi gennem materielle og immaterielle investeringer, både offentlige og private.

                  2.

                  Understøtte offentlige og private investeringer og forbedre kvaliteten og sammensætningen af de offentlige finanser, samtidig med at der føres en politik, som er i fuld overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten. Føre en forsigtig politik for at nedbringe den offentlige gæld på en troværdig og holdbar måde i medlemsstater med stor offentlig gæld. Udnytte en gunstig finanspolitisk situation i medlemsstater til at sætte yderligere skub i investeringer af høj kvalitet, samtidig med at de offentlige finansers langsigtede holdbarhed bevares. De finanspolitiske reaktioner i tilfælde af nedadgående risici bør differentieres, idet der sigtes mod en mere understøttende holdning på aggregeret niveau, samtidig med at der sikres fuld overholdelse af stabilitets- og vækstpagten. Landespecifikke forhold bør så vidt muligt tages i betragtning og procyklikalitet undgås. Medlemsstaterne bør være rede til at samordne deres politikker i Eurogruppen. Forbedre effektiviteten af de nationale finanspolitiske rammer og kvaliteten af de offentlige finanser og vedtage vækstfremmende skatte- og andre relevante budgetforanstaltninger, der fremmer en bæredygtig og inklusiv økonomi. Støtte og gennemføre EU-foranstaltninger, som modvirker aggressiv skatteplanlægning og forhindrer et kapløb om at have den laveste selskabsbeskatning.

                  3.

                  Styrke uddannelsessystemer og investering i færdigheder. Øge effektiviteten af aktive arbejdsmarkedspolitikker, der støtter integrationen og den vellykkede mobilitet på arbejdsmarkedet, herunder til mere digitale og grønne job. Fremme arbejdsmarkedsdeltagelsen, herunder blandt kvinder og sårbare grupper, og flytte beskatningen væk fra arbejde, navnlig for lavtlønnede og sekundære forsørgere. Fremme skabelsen af kvalitetsjob og rimelige arbejdsvilkår, fremme balancen mellem arbejdsliv og privatliv og imødegå arbejdsmarkedssegmentering. Forbedre adgangen til passende og holdbare sociale beskyttelsessystemer. Forbedre effektiviteten af dialogen mellem arbejdsmarkedets parter og fremme kollektive forhandlinger.

                  4.

                  Følge op på erklæringen fra eurotopmødet af 13. december 2019 for yderligere at styrke bankunionen, så den kan fuldføres, ved straks og med samme ambitionsniveau at arbejde videre med alle elementer, herunder dem, der drøftes i Gruppen på Højt Plan vedrørende EDIS. Færdiggøre arbejdet med ESM-reformpakken, herunder indførelsen af en bagstopperordning for Den Fælles Afviklingsfond. Gøre bagstopperordningen for Den Fælles Afviklingsfond operationel og gøre dette tidligere, forudsat at der er gjort tilstrækkelige fremskridt med risikoreduktion. Arbejde videre på løsninger til at overvinde begrænsningerne i den nuværende struktur for likviditetstilførsel i forbindelse med afvikling. Styrke de europæiske regulerings- og tilsynsmæssige rammer, herunder ved at sikre konsekvent og effektivt tilsyn med og konsekvent og effektiv håndhævelse af reglerne om bekæmpelse af hvidvask af penge. Fremme en velordnet nedgearing af store private gældsposter, herunder ved at mindske skattesystemets tilskyndelse til gældsstiftelse. Sikre fortsat mulighed for, at banker i euroområdet hurtigt kan reducere omfanget af misligholdte lån, og forhindre ophobning heraf. Gøre en fornyet indsats for at uddybe kapitalmarkedsunionen.

                  5.

                  Gøre målrettede fremskridt for at uddybe ØMU, navnlig ved hurtigt at iværksætte de foranstaltninger, der blev peget på i erklæringen fra eurotopmødet af 13. december 2019, herunder for så vidt angår budgetinstrumentet for konvergens og konkurrenceevne, og drøfte andre aspekter. Fremskridt på dette område vil også styrke euroens internationale rolle og fremme Europas økonomiske interesser på verdensplan og bør finde sted med fuld respekt af Unionens indre marked og i åbenhed og gennemsigtighed over for medlemsstaterne uden for euroområdet.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 20. juli 2020.

               På Rådets vegne

            J. KLOECKNER

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

         (3)  Alle prognosetal i dette dokument stammer fra Kommissionens efterårsprognose 2019.

         (4)  Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet (EUT L 283 af 31.10.2003, s. 51).

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/630 af 17. april 2019 om ændring af forordning (EU) nr. 575/2013, for så vidt angår krav til minimumsdækning af tab for misligholdte eksponeringer (EUT L 111 af 25.4.2019, s. 4).


title: Rådets henstilling af 9. oktober 2020 om udnævnelse af et medlem af Den Europæiske Centralbanks direktion 2020/C 338/02

text:
               12.10.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 338/2

      RÅDETS HENSTILLING
      af 9. oktober 2020
      om udnævnelse af et medlem af Den Europæiske Centralbanks direktion
      (2020/C 338/02)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION —
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 283, stk. 2, og artikel 139, stk. 2,
      som henviser til protokol nr. 4 om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 11.2 —
      HENSTILLER HERMED TIL DET EUROPÆISKE RÅD AT:
      Frank ELDERSON udnævnes til medlem af Den Europæiske Centralbanks direktion for en embedsperiode på otte år med virkning fra den 15. december 2020.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 9. oktober 2020.

               På Rådets vegne

            M. ROTH

               Formand


title: Rådets henstilling (EU) 2020/1475 af 13. oktober 2020 om en koordineret tilgang til restriktioner for den frie bevægelighed som reaktion på covid-19-pandemien (EØS-relevant tekst)

text:
               14.10.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 337/3

      RÅDETS HENSTILLING (EU) 2020/1475
      af 13. oktober 2020
      om en koordineret tilgang til restriktioner for den frie bevægelighed som reaktion på covid-19-pandemien
      (EØS-relevant tekst)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 21, stk. 2, artikel 168, stk. 6, og artikel 292, første og andet punktum,
      som henviser til forslag fra Europa-Kommissionen, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Unionsborgerskabet giver alle unionsborgere ret til fri bevægelighed.

                  (2)

                  Artikel 21, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) foreskriver, at enhver unionsborger har ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område med de restriktioner og på de betingelser, der er fastsat i traktaterne og i gennemførelsesbestemmelserne hertil. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF (1) giver denne ret virkning. Desuden er retten til fri bevægelighed og opholdsretten fastsat i artikel 45 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (chartret). Eftersom en handling fra Unionens side viser sig påkrævet for at nå det mål, der er fastsat i artikel 21 i TEUF, og traktaterne ikke indeholder fornøden hjemmel hertil på anden måde, kan Rådet vedtage bestemmelser med henblik på at lette udøvelsen af retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område.

                  (3)

                  I henhold til artikel 168, stk. 1, i TEUF skal der sikres et højt sundhedsbeskyttelsesniveau ved fastlæggelsen og gennemførelsen af alle Unionens politikker og aktiviteter.

                  (4)

                  Den 30. januar 2020 erklærede generaldirektøren for Verdenssundhedsorganisationen (WHO) det globale udbrud af covid-19-virus, som forårsager coronavirussygdom 2019 (covid-19), for en folkesundhedsmæssig krisesituation af international betydning. Den 11. marts 2020 vurderede WHO, at covid-19 kan karakteriseres som en pandemi.

                  (5)

                  For at begrænse spredningen af virusset har medlemsstaterne truffet diverse foranstaltninger, hvoraf nogle har haft indvirkning på unionsborgernes ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, bl.a. indrejserestriktioner eller krav om karantæne for personer, der rejser på tværs af grænserne.

                  (6)

                  Den 13. februar 2020 vedtog Rådet konklusioner om covid-19 (2), hvori det indtrængende opfordrede medlemsstaterne til i samarbejde med Kommissionen at handle sammen på en proportional og hensigtsmæssig måde med henblik på at udvikle en tæt og styrket koordinering mellem medlemsstaterne for at sikre effektiviteten af alle foranstaltninger, herunder om nødvendigt foranstaltninger vedrørende rejseaktivitet, samtidig med at den frie bevægelighed inden for Unionen sikres, og for at sikre en optimal beskyttelse af folkesundheden.

                  (7)

                  Den 10. marts 2020 understregede Den Europæiske Unions stats- og regeringschefer behovet for en fælles europæisk tilgang med hensyn til covid-19.

                  (8)

                  Siden marts 2020 har Kommissionen vedtaget en række retningslinjer og meddelelser med henblik på at støtte medlemsstaternes koordineringsindsats og sikre den frie bevægelighed inden for Unionen under covid-19-pandemien (3).

                  (9)

                  Da covid-19-pandemien har skabt en sundhedskrise uden fortilfælde, er beskyttelsen af folkesundheden blevet en topprioritet for både Unionen og dens medlemsstater. Med henvisning til beskyttelsen af folkesundheden kan medlemsstaterne træffe foranstaltninger, som begrænser den frie bevægelighed for personer inden for Unionen. I henhold til artikel 168, stk. 7, i TEUF er udformningen af nationale sundhedspolitikker, herunder organisationen og leveringen af sundhedstjenesteydelser og behandling på sundhedsområdet, medlemsstaternes ansvar og kan derfor variere fra den ene medlemsstat til den anden. Medlemsstaterne har kompetence til at træffe afgørelse om, hvilke foranstaltninger der er mest hensigtsmæssige for at beskytte folkesundheden, herunder karantæne- eller testkrav, men det bør sikres, at sådanne foranstaltninger koordineres med henblik på at sikre udøvelsen af retten til fri bevægelighed og bekæmpe en alvorlig grænseoverskridende sundhedstrussel som f.eks. covid-19.

                  (10)

                  Medlemsstaterne bør, når de vedtager og anvender restriktioner for den frie bevægelighed, overholde EU-rettens principper, særligt proportionalitetsprincippet og princippet om ikkeforskelsbehandling. Formålet med denne henstilling er at lette anvendelsen af disse principper på en koordineret måde i forbindelse med den ekstraordinære situation, der er opstået som følge af covid-19-pandemien. De mekanismer, der indføres med denne henstilling, bør derfor være strengt begrænsede i omfang og tid og således kun vedrøre restriktioner, der vedtages som reaktion på den aktuelle pandemi.

                  (11)

                  Ensidige foranstaltninger på området kan potentielt skabe alvorlige forstyrrelser, eftersom virksomhederne og borgerne skal forholde sig til et utal af divergerende foranstaltninger, som hurtigt ændrer form. Dette er særlig skadeligt i en situation, hvor den europæiske økonomi allerede er blevet hårdt ramt af virusset.

                  (12)

                  Formålet med denne henstilling er at sikre større koordinering mellem medlemsstater, der af hensyn til folkesundheden påtænker at indføre foranstaltninger, som begrænser den frie bevægelighed. For at begrænse restriktionerne til det strengt nødvendige bør medlemsstaterne på en ikkediskriminerende måde og så vidt muligt anvende de pågældende restriktioner på personer, der indrejser fra specifikke områder eller regioner, som er særligt hårdt ramt, og ikke på hele en medlemsstats område.

                  (13)

                  Koordinerede tiltag i medlemsstaterne kræver en fælles indsats på fire centrale områder: anvendelse af fælles kriterier og tærskler for bestemmelse af, om der skal indføres restriktioner for den frie bevægelighed, kortlægning af risikoen for smitte med covid-19 baseret på en fælles farvekode og en koordineret tilgang med hensyn til (eventuelle) foranstaltninger, der kan indføres over for personer, der færdes mellem områder, og som bygger på smitterisikoen i de pågældende områder.

                  (14)

                  De kriterier og tærskler, der præsenteres i denne henstilling, er baseret på data fra medlemsstaterne. Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme bør på grundlag af dataene fra medlemsstaterne udarbejde og ugentligt ajourføre et fyldestgørende datasæt og kort, der angiver status for de fælles kriterier for regionerne i EU.

                  (15)

                  I lyset af at den epidemiologiske situation stadig udvikler sig, bør Kommissionen med hjælp fra Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme regelmæssigt vurdere kriterierne, databehovene og tærsklerne i denne henstilling, herunder om der bør overvejes andre kriterier, eller om tærsklerne bør tilpasses, og sende sine resultater til Rådet til behandling, om fornødent med et forslag til ændring af henstillingen.

                  (16)

                  Denne henstilling skal ikke fortolkes således, at den muliggør eller tilskynder til indførelsen af restriktioner for den frie bevægelighed som reaktion på pandemien, men snarere som et forsøg på at skabe en koordineret tilgang i de tilfælde, hvor en medlemsstat påtænker at indføre restriktioner. Beslutningen om, hvorvidt der skal indføres restriktioner for den frie bevægelighed, ligger fortsat hos medlemsstaterne, som skal overholde kravene i EU-retten. Medlemsstaterne er ligeledes frit stillet til ikke at indføre restriktioner, selv om kriterierne og tærsklerne i denne henstilling er nået.

                  (17)

                  Restriktioner for den frie bevægelighed bør alene påtænkes, når medlemsstaterne råder over tilstrækkelig dokumentation til at berettige sådanne restriktioner for så vidt angår folkesundhedsmæssige fordele og med rimelighed kan antage, at restriktionerne vil være effektive.

                  (18)

                  For at begrænse forstyrrelserne af det indre marked og af familielivet under pandemien bør rejsende med en væsentlig funktion eller et væsentlige behov, f.eks. arbejdstagere eller selvstændige, der udøver kritiske erhverv, grænsependlere, transportarbejdere eller udbydere af transporttjenester, søfarere samt personer, der rejser af absolut nødvendige forretnings- eller familiemæssige årsager, herunder familiemedlemmer til grænsependlere, der ofte rejser, ikke være forpligtet til at gå i karantæne.

                  (19)

                  Det er afgørende at sikre klare, rettidige og fyldestgørende oplysninger til andre medlemsstater og offentligheden for at begrænse konsekvenserne af eventuelle restriktioner for den frie bevægelighed, hvilket vil skabe større forudsigelighed og retssikkerhed for borgerne og bidrage til, at de overholder reglerne,

            HENSTILLER:

         Almindelige principper

      Medlemsstaterne bør, når de vedtager og anvender foranstaltninger til beskyttelse af folkesundheden som reaktion på covid-19-pandemien, i videst muligt omfang koordinere deres indsats efter følgende principper:

                  1.

                  Alle restriktioner for den frie bevægelighed over for personer i Unionen, som indføres for at inddæmme spredningen af covid-19, bør være baseret på specifikke og begrænsede samfundsinteresser, nemlig beskyttelse af folkesundheden. Sådanne begrænsninger skal leve op til EU-rettens almindelige principper, særligt proportionalitetsprincippet og princippet om ikkeforskelsbehandling. Enhver truffen foranstaltning bør derfor ikke gå videre, end hvad der er strengt nødvendigt for at beskytte folkesundheden.

                  2.

                  Sådanne restriktioner bør ophæves, så snart den epidemiologiske situation tilsiger det.

                  3.

                  Der må ikke ske forskelsbehandling mellem medlemsstater, f.eks. ved at der anvendes mere generøse regler for ind- og udrejse til eller fra en nabomedlemsstat sammenlignet med ind- og udrejse til eller fra en anden medlemsstat med en tilsvarende epidemiologisk situation.

                  4.

                  Restriktioner må ikke være baseret på en persons nationalitet, men bør være baseret på vedkommendes opholdssted(er) i de 14 dage forud for ankomsten.

                  5.

                  Medlemsstaterne bør altid tillade indrejse for egne statsborgere og unionsborgere samt disses familiemedlemmer bosiddende på deres område, og de bør muliggøre en hurtig gennemrejse gennem deres område.

                  6.

                  Medlemsstaterne bør være særlig opmærksomme på de særlige karakteristika ved grænseregioner, regioner i den yderste periferi, eksklaver og geografisk isolerede områder og nødvendigheden af at samarbejde på lokalt og regionalt plan.

                  7.

                  Medlemsstaterne bør regelmæssigt udveksle oplysninger om alle spørgsmål vedrørende denne henstillings anvendelsesområde.

         Fælles kriterier

                  8.

                  Medlemsstaterne bør tage følgende væsentlige kriterier i betragtning, når de påtænker at begrænse den frie bevægelighed som reaktion på covid-19-pandemien:

                              a)

                              det samlede antal bekræftede covid-19-tilfælde over 14 dage, dvs. antallet af nye bekræftede covid-19-tilfælde pr. 100 000 indbyggere i de seneste 14 dage på regionalt plan

                              b)

                              andelen, som tester positivt for covid-19, dvs. andelen af positive testresultater i procent af alle covid-19-test, som er foretaget den seneste uge

                              c)

                              testfrekvensen, dvs. antallet af covid-19-test pr. 100 000 indbyggere, som er foretaget den seneste uge.

         Data om de fælles kriterier

                  9.

                  For at sikre at der rådes over fyldestgørende og sammenlignelige data, bør medlemsstaterne på ugentlig basis forsyne Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme med de tilgængelige data om de kriterier, der er nævnt i punkt 8.
                  Medlemsstaterne bør også indberette disse data på regionalt plan for at sikre, at eventuelle restriktioner er målrettet de regioner, hvor de er absolut påkrævet.
                  Medlemsstaterne bør udveksle oplysninger om de teststrategier, som de anvender.

         Kortlægning af risikoområder

                  10.

                  Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme bør på grundlag af medlemsstaternes indberettede data offentliggøre et kort over EU-medlemsstater opdelt på regioner, som kan understøtte medlemsstaternes beslutningstagning. Dette kort bør også omfatte data fra Island, Liechtenstein, Norge og, så snart betingelserne tillader det (4), Det Schweiziske Forbund. Områderne på kortet bør markeres med følgende farver:

                              a)

                              grøn, hvis det samlede antal bekræftede covid-19-tilfælde over 14 dage er på under 25, og andelen, som tester positivt for covid-19, er under 4 %

                              b)

                              orange, hvis det samlede antal bekræftede covid-19-tilfælde over 14 dage er på under 50, men andelen, som tester positivt for covid-19, er 4 % eller derover, eller hvis det samlede antal bekræftede covid-19-tilfælde over 14 dage er på mellem 25 og 150, mens andelen, som tester positivt for covid-19, er under 4 %

                              c)

                              rød, hvis det samlede antal bekræftede covid-19-tilfælde over 14 dage er på 50 eller derover, og andelen, som tester positivt for covid-19, er 4 % eller derover, eller hvis det samlede antal bekræftede covid-19-tilfælde over 14 dage er over 150 per 100 000 indbyggere

                              d)

                              grå, hvis der ikke foreligger tilstrækkelige oplysninger til at vurdere kriterierne i litra a)-c), eller hvis testfrekvensen er på 300 eller færre covid-19-test pr. 100 000 indbyggere.

                        Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme bør også offentliggøre særskilte kort for hver nøgleindikator, der bidrager til den samlede oversigt: andelen af bekræftede tilfælde over 14 dage på regionalt plan samt andelen af testede og andelen, som tester positivt på nationalt plan for den seneste uge. Når der foreligger data på regionalt plan, bør alle kort være baseret på disse data.

                  11.

                  Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme bør ugentligt offentliggøre ajourførte versioner af kortene og de underliggende data.

         Fælles tærskler, der skal tages i betragtning ved en eventuel indførelse af restriktioner for den frie bevægelighed af hensyn til folkesundheden

                  12.

                  Medlemsstaterne bør ikke begrænse den frie bevægelighed for personer, der rejser til eller fra en anden medlemsstats områder, som er klassificeret som »grønne« i henhold til punkt 10.

                  13.

                  Hvis medlemsstaterne overvejer at indføre restriktioner for et område, der er klassificeret som andet end »grønt« i henhold til punkt 10,

                              a)

                              bør de tage hensyn til forskellene i den epidemiologiske situation mellem orange og røde områder og reagere på en forholdsmæssig måde

                              b)

                              kan de tage hensyn til yderligere kriterier og tendenser. Med henblik herpå fremlægger ECDC ugentligt data om befolkningsstørrelse, antal hospitalsindlæggelser, antal indlæggelser på intensivafdelinger og dødelighed, hvis de foreligger

                              c)

                              bør de tage hensyn til den epidemiologiske situation på deres eget område, herunder deres testpolitik, antallet af foretagne test og andelen, som tester positivt, samt andre epidemiologiske indikatorer

                              d)

                              bør de tage hensyn til teststrategier og være særlig opmærksomme på situationen i områder med høje testfrekvenser.

         Koordinering mellem medlemsstaterne

                  14.

                  En medlemsstat, som på grundlag af sin egen beslutningsprocedure har til hensigt at indføre restriktioner over for personer, der rejser til eller fra et område klassificeret som andet end »grønt«, jf. punkt 10, bør forud for ikrafttrædelsen først underrette den berørte medlemsstat. Der bør lægges særlig vægt på grænseoverskridende samarbejde, regioner i den yderste periferi, eksklaver og geografisk isolerede områder. De øvrige medlemsstater og Kommissionen bør også underrettes herom forud for ikrafttrædelsen. Underretningen bør så vidt muligt ske 48 timer i forvejen.
                  I forbindelse med underretning af de øvrige medlemsstater og Kommissionen bør medlemsstaterne anvende etablerede kommunikationsnetværk, herunder netværket for de integrerede ordninger for politisk kriserespons (IPCR). IPCR-kontaktpunkterne bør sikre, at oplysningerne straks videregives til de kompetente myndigheder.

                  15.

                  En medlemsstat bør straks underrette de øvrige medlemsstater og Kommissionen om ophævelsen eller lempelsen af eventuelle tidligere indførte restriktive foranstaltninger, som bør træde i kraft så hurtigt som muligt.
                  Restriktioner for den frie bevægelighed bør ophæves, når et område atter klassificeres som »grønt«, jf. punkt 10, forudsat at der er gået mindst 14 dage, siden restriktionerne blev indført.

                  16.

                  Medlemsstaterne bør senest syv dage efter vedtagelsen af denne henstilling udfase restriktioner, der er indført før vedtagelsen af denne henstilling, over for områder, der er klassificeret som »grønne«, jf. punkt 10.

         En fælles ramme for mulige tiltag over for rejsende fra højrisikoområder

                  17.

                  Medlemsstaterne bør principielt ikke nægte tilrejsende fra andre medlemsstater adgang.
                  Medlemsstater, der på grundlag af deres egen beslutningsproces finder det nødvendigt at indføre restriktioner for den frie bevægelighed, kan kræve, at tilrejsende fra et område klassificeret som andet end »grønt«, jf. punkt 10, skal

                              a)

                              gå i karantæne/selvisolation og/eller

                              b)

                              underkastes en covid-19-test efter ankomst.

                        Medlemsstaterne kan tilbyde rejsende mulighed for at erstatte den i litra b) nævnte test med en covid-19 test foretaget før ankomst.
                  Medlemsstaterne bør intensivere bestræbelserne på at koordinere karantænens/selvisolationens varighed og erstatningsmulighederne. Når det er muligt og i overensstemmelse med de strategier, som medlemsstaterne har vedtaget, bør der tilskyndes til udvikling af testning.

                  18.

                  Medlemsstaterne bør gensidigt anerkende resultatet af covid-19-test, der er foretaget i en anden medlemsstat af godkendte sundhedsorganer. Medlemsstaterne bør øge samarbejdet om forskellige aspekter vedrørende testning, herunder godkendelse af testattester, under hensyntagen til forskning og rådgivning fra epidemiologiske eksperter samt bedste praksis.

                  19.

                  Rejsende med en væsentlig funktion eller et væsentligt behov bør ikke underkastes karantæne under udøvelsen af denne væsentlige funktion, navnlig:

                              a)

                              arbejdstagere eller selvstændige, der udøver kritiske erhverv, herunder sundhedspersonale, grænsependlere og udstationerede arbejdstagere samt sæsonarbejdere som omhandlet i retningslinjerne for udøvelse af arbejdskraftens frie bevægelighed under covid-19-udbruddet (5)

                              b)

                              transportarbejdere eller udbydere af transporttjenester, herunder førere af fragtkøretøjer, som transporterer varer til brug i området, eller førere i transit

                              c)

                              patienter, der rejser af absolut nødvendige lægelige årsager

                              d)

                              elever, studerende eller andre personer under uddannelse, som dagligt rejser til udlandet

                              e)

                              personer, der rejser af absolut nødvendige forretnings- eller familiemæssige årsager

                              f)

                              diplomater, personale ved internationale organisationer og personer indbudt af internationale organisationer, hvis fysiske tilstedeværelse er nødvendig for, at disse organisationer fungerer korrekt, militærpersoner og politibetjente samt humanitære hjælpearbejdere og civilbeskyttelsespersonale under udøvelsen af deres hverv

                              g)

                              passagerer i transit

                              h)

                              søfarende

                              i)

                              journalister, når de udfører deres hverv.

                  20.

                  Medlemsstaterne kan kræve, at personer, der indrejser på deres område, skal udfylde en kontaktopsporingsformular, som er i overensstemmelse med databeskyttelseskravene. Der bør udarbejdes en fælles europæisk kontaktopsporingsformular, som medlemsstaterne eventuelt kan anvende. Der bør så vidt muligt anvendes en elektronisk version af kontaktopsporingsformularen for at lette sagsbehandlingen, samtidig med at borgerne sikres lige adgang.

                  21.

                  Foranstaltninger, der indføres over for tilrejsende fra et område klassificeret som »rødt«, »orange« eller »gråt«, jf. punkt 10, må ikke være diskriminerende, dvs. de bør gælde tilsvarende for den pågældende medlemsstats egne statsborgere, når de rejser hjem.

                  22.

                  Medlemsstaterne bør sikre, at alle formelle krav, der pålægges borgere og virksomhedere, udgør et konkret bidrag til indsatsen mod pandemien og ikke skaber en uberettiget og unødvendig administrativ byrde.

                  23.

                  Hvis en person udvikler symptomer ved ankomsten til destinationen, bør testning, diagnosticering, isolation og kontaktopsporing ske i overensstemmelse med lokal praksis, og vedkommende bør ikke nægtes adgang. Oplysninger om opdagede smittetilfælde ved ankomsten bør med henblik på kontaktopsporing straks deles med de offentlige sundhedsmyndigheder i de lande, den pågældende person har opholdt sig i inden for de seneste 14 dage, ved hjælp af systemet for tidlig varsling og reaktion.

                  24.

                  Restriktionerne bør ikke tage form af forbud mod driften af visse transportvirksomheder.

         Kommunikation med og information til offentligheden

                  25.

                  Medlemsstaterne bør forsyne relevante interessenter og offentligheden med klare, fyldestgørende og rettidige oplysninger om eventuelle restriktioner for den frie bevægelighed, eventuelle ledsagende krav (f.eks. fremvisning af negativ covid-19-test eller udfyldelse af en kontaktopsporingsformular) samt om de foranstaltninger, der gælder for tilrejsende fra risikoområder, så tidligt som muligt, før nye foranstaltninger træder i kraft. Som hovedregel bør disse oplysninger offentliggøres 24 timer inden, at foranstaltningerne træder i kraft, under hensyntagen til behovet for en vis fleksibilitet i forbindelse med epidemiologiske nødsituationer.
                  Disse oplysninger bør også gøres tilgængelige på webplatformen »Re-open EU« med en krydshenvisning til det kort, der regelmæssigt offentliggøres af Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme, jf. punkt 10 og 11.
                  Indholdet af foranstaltninger, deres geografiske anvendelsesområde og kategorien af personer, de gælder for, bør være nøje beskrevet.

         Revurdering

                  26.

                  Denne henstilling bør revurderes regelmæssigt af Kommissionen med støtte fra Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme. Kommissionen bør med regelmæssige mellemrum aflægge rapport til Rådet herom.

         Udfærdiget i Luxembourg, den 13.oktober 2020.

               På Rådets vegne

               Formand

            M. ROTH

         (1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158 af 30.4.2004, s. 77).

         (2)  EUT C 57 af 20.2.2020, s. 4.

         (3)  Kommissionens retningslinjer for grænseforvaltningsforanstaltninger for at beskytte sundheden og sikre adgangen til varer og vigtige tjenesteydelser (EUT C 86 I af 16.3.2020, s. 1), Kommissionens retningslinjer for udøvelse af arbejdskraftens frie bevægelighed under covid-19-udbruddet (EUT C 102 I af 30.3.2020, s. 12), »fælles europæisk køreplan for ophævelse af covid-19-inddæmningsforanstaltningerne« fra Europa-Kommissionens formand og Det Europæiske Råds formand, Kommissionens vejledning om sundhedspersoners frie bevægelighed og minimumsharmonisering af uddannelse i forbindelse med covid-19-nødforanstaltningerne (EUT C 156 af 8.5.2020, s. 1), Kommissionens meddelelse hen imod en faseinddelt og koordineret tilgang til genoprettelse af den frie bevægelighed og ophævelse af kontrollen ved de indre grænser (EUT C 169 af 15.5.2020, s. 30), Kommissionens meddelelse om den tredje vurdering af anvendelsen af midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU (COM(2020) 299 final), Kommissionens retningslinjer for sæsonarbejdere i EU i forbindelse med covid-19-udbruddet (EUT C 235 I af 17.7.2020, s. 1), Kommissionens meddelelse om indførelse af grønne baner i henhold til retningslinjerne for grænseforvaltningsforanstaltninger for at beskytte sundheden og sikre adgangen til varer og vigtige tjenesteydelser (EUT C 96 I af 24.3.2020, s. 1), Kommissionens retningslinjer med henblik på at lette luftfragtoperationer under covid-19-udbruddet (EUT C 100 I af 27.3.2020, s. 1) og Kommissionens retningslinjer for sundhedsbeskyttelse, hjemsendelse og rejsearrangementer til søfarende, passagerer og andre personer om bord på skibe (EUT C 119 af 14.4.2020, s. 1).

         (4)  Under forudsætning af at der indgås en aftale mellem EU og Det Schweiziske Forbund om samarbejde om folkesundhed, herunder om Det Schweiziske Forbunds deltagelse i Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 851/2004 af 21. april 2004 om oprettelse af et europæisk center for forebyggelse af og kontrol med sygdomme (EUT L 142 af 30.4.2004, s. 1).

         (5)  EUT C 102 I af 30.3.2020, s. 12.


title: Rådets henstilling (EU) 2020/1551 af 22. oktober 2020 om ændring af Rådets henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner

text:
                  26.10.2020

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  L 354/19

         RÅDETS HENSTILLING (EU) 2020/1551
         af 22. oktober 2020
         om ændring af Rådets henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner
         RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
         som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 77, stk. 2, litra b) og e), og artikel 292, første og andet punktum, og
         som tager følgende i betragtning:

                     (1)

                     Rådet vedtog den 30. juni 2020 en henstilling om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (1) (»Rådets henstilling«). Den 16. juli 2020 vedtog Rådet henstilling (EU) 2020/1052 af 16. juli 2020 om ændring af Rådets henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (2). Den 30. juli 2020 vedtog Rådet henstilling (EU) 2020/1144 af 30. juli 2020 om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (3).
                     Den 7. august 2020 vedtog Rådet henstilling (EU) 2020/1186 af 7. august 2020 om ændring af Rådets henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (4).

                     (2)

                     Rådets henstilling fastsætter, at medlemsstaterne gradvist bør ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 1. juli 2020 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling. Hver anden uge bør listen over tredjelande i bilag I revideres og alt efter omstændighederne ajourføres af Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester efter en samlet vurdering på grundlag af den metode, de kriterier og de oplysninger, der er omhandlet i Rådets henstilling.

                     (3)

                     Der har siden fundet drøftelser sted i Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester om en revision af listen over tredjelande i bilag I til Rådets henstilling og i forbindelse med anvendelse af de kriterier og den metode, der er fastsat i Rådets henstilling. Som et resultat af disse drøftelser bør listen over tredjelande i bilag I ændres. Navnlig bør Canada, Georgien og Tunesien udgå af listen, mens Singapore bør tilføjes. Det bør også præciseres, at rejser med forbehold af bekræftelse af gensidighed bør være mulige for så vidt angår Hongkong SAR og Macao SAR.

                     (4)

                     Grænsekontrol er ikke kun i de medlemsstaters interesse, ved hvis ydre grænser kontrollen foretages, men i alle de medlemsstaters interesse, der har ophævet grænsekontrollen ved deres indre grænser. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at de foranstaltninger, der træffes ved de ydre grænser, koordineres for at sikre et velfungerende Schengenområde. Med henblik herpå bør medlemsstaterne fra den 22. oktober 2020 fortsætte med ophævelsen af de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling, som ændres ved denne henstilling.

                     (5)

                     I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter, at Rådet har truffet foranstaltning om denne henstilling til udbygning af Schengenreglerne, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre denne henstilling, jf. artikel 4 i nævnte protokol.

                     (6)

                     Denne henstilling udgør en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, som Irland ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2002/192/EF (5); Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.

                     (7)

                     For så vidt angår Island og Norge udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i Rådets afgørelse 1999/437/EF (6).

                     (8)

                     For så vidt angår Schweiz udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (7) sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2008/146/EF (8).

                     (9)

                     For så vidt angår Liechtenstein udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (9) sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2011/350/EU (10),

               HAR VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
         Rådets henstilling (EU) 2020/912 som ændret ved henstilling (EU) 2020/1052, henstilling (EU) 2020/1144 og henstilling (EU) 2020/1186 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner ændres således:

                     1)

                     Punkt 1, første afsnit, i Rådets henstilling affattes således:

                                 »1.

                                 Medlemsstaterne bør gradvist ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 22. oktober 2020 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I.«

                     2)

                     Bilag I til henstillingen affattes således:
                     »

                           BILAG I
                           Tredjelande og særlige administrative områder, hvis indbyggere ikke bør berøres af midlertidige restriktioner ved de ydre grænser for ikkevæsentlige rejser til EU:

                                       I.

                                       STATER

                                                   1.

                                                   AUSTRALIEN

                                                   2.

                                                   JAPAN

                                                   3.

                                                   NEW ZEALAND

                                                   4.

                                                   RWANDA

                                                   5.

                                                   SINGAPORE

                                                   6.

                                                   SYDKOREA

                                                   7.

                                                   THAILAND

                                                   8.

                                                   URUGUAY

                                                   9.

                                                   KINA (*1)

                                       II.

                                       FOLKEREPUBLIKKEN KINAS SÆRLIGE ADMINISTRATIVE OMRÅDER

                                                   1.

                                                   Hongkong SAR  (*1)

                                                   2.

                                                   Macao SAR  (*1)

                        (*1)  med forbehold af bekræftelse af gensidighed."

                        (*1)  med forbehold af bekræftelse af gensidighed."

                        (*1)  med forbehold af bekræftelse af gensidighed."

            Udfærdiget i Bruxelles, den 22. oktober 2020.

                  På Rådets vegne

               M. ROTH

                  Formand

            (1)  EUT L 208I af 1.7.2020, s. 1.

            (2)  EUT L 230 af 17.7.2020, s. 26.

            (3)  EUT L 248 af 31.7.2020, s. 26.

            (4)  EUT L 261 af 11.8.2020, s. 83.

            (5)  Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengenreglerne (EFT L 64 af 7.3.2002, s. 20).

            (6)  EFT L 176 af 10.7.1999, s. 36.

            (7)  EUT L 53 af 27.2.2008, s. 52.

            (8)  Rådets afgørelse 2008/146/EF af 28. januar 2008 om indgåelse, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (EUT L 53 af 27.2.2008, s. 1).

            (9)  EUT L 160 af 18.6.2011, s. 21.

            (10)  Rådets afgørelse 2011/350/EU af 7. marts 2011 om indgåelse, på Den Europæiske Unions vegne, af protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, navnlig for så vidt angår afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser og personbevægelser (EUT L 160 af 18.6.2011, s. 19).


title: Kommissionens henstilling (EU) 2020/1563 af 14. oktober 2020 om energifattigdom

text:
               27.10.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 357/35

      KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2020/1563
      af 14. oktober 2020
      om energifattigdom
      EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 168 og 194,
      under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/944 af 5. juni 2019 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ændring af direktiv 2012/27/EU (1) (»det omarbejdede elektricitetsdirektiv«), særlig artikel 29, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Energifattigdom er en situation, hvor husholdninger ikke kan få adgang til basale energitjenester. Med næsten 34 millioner europæere, der ikke havde råd til at holde deres boliger tilstrækkeligt varme i 2018 (2), er energifattigdom en stor udfordring for EU.

                  (2)

                  Som anerkendt af medlovgiverne er tilstrækkelig opvarmning, køling, belysning og energi til elapparater basale tjenester, som danner grundlag for en anstændig levestandard og sundhed. Adgang til energitjenester er afgørende for social inklusion. Bekæmpelse af energifattigdom vil således kunne medføre mange fordele, herunder lavere sundhedsudgifter, mindre luftforurening (ved at erstatte varmekilder, der ikke er egnede til formålet), større komfort og velbefindende samt forbedrede husholdningsbudgetter. Tilsammen vil disse fordele sætte direkte skub i den økonomiske vækst og velstanden i Den Europæiske Union.

                  (3)

                  Ifølge den europæiske søjle for sociale rettigheder, som blev proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017, er energi en af de basale tjenester, som alle har ret til adgang til. Støtte til adgang til disse tjenester skal være tilgængelig for dem, der har behov for det (3).

                  (4)

                  En retfærdig omstilling til en klimaneutral Union inden 2050 er af central betydning for den europæiske grønne pagt, som Kommissionen foreslog i december 2019 (4). Et centralt element i den grønne pagt er den såkaldte renoveringsbølge (5), et større initiativ, der har til formål at fremme strukturel renovering af private og offentlige bygninger og på den måde reducere emissionerne, fremme genopretningen og bekæmpe energifattigdom. En sådan strukturel renovering skal bidrage til at sætte skub i EU's indsats til afbødning af klimaændringer. Af denne grund er det af afgørende betydning, at renoveringsbølgeinitiativet og denne henstilling vedtages i fællesskab med henblik på gensidigt at forstærke opfordringerne til at bekæmpe energifattigdom og udfase de mindst energieffektive bygninger.

                  (5)

                  Energifattigdom er et centralt begreb, der konsolideres i lovgivningspakken med titlen »Ren energi til alle europæere«, som har til formål at fremme en retfærdig energiomstilling. I henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1999 (6) (»forvaltningsforordningen «) skal Kommissionen udarbejde vejledende retningslinjer om relevante indikatorer for måling af energifattigdom (7) og om definitionen af et »betydeligt antal husstande, der lider under energifattigdom« (8). Der findes ingen standarddefinition af energifattigdom, og det er derfor op til medlemsstaterne at udvikle deres egne kriterier inden for rammerne af deres nationale kontekst. Den nyligt vedtagne lovgivningspakke indeholder imidlertid nyttige generelle principper og nyttig viden om de mulige årsager til og konsekvenser af energifattigdom. Den understreger også vigtigheden af politikker, der tager fat på at løse problemet, navnlig de politikker, der er forbundet med nationale energi- og klimaplaner samt langsigtede renoveringsstrategier (9).

                  (6)

                  I deres nationale energi- og klimaplan skal medlemsstaterne vurdere antallet af husstande, der lever i energifattigdom. I tilfælde af at en medlemsstat konstaterer, at den har et betydeligt antal husstande, der lever i energifattigdom, skal den i planen medtage en national målsætning og politiske foranstaltninger til at mindske energifattigdom. I forbindelse med den femte rapport om status over energiunionen har Kommissionen offentliggjort et arbejdsdokument for hver medlemsstat, der indeholder individuelle vurderinger af hver enkelt endelig integreret national energi- og klimaplan. I disse arbejdsdokumenter vurderes det også, hvordan de endelige planer adresserede Kommissionens dertil knyttede henstillinger fra 2019, herunder om energifattigdom, og deri findes også en vejledning til gennemførelsen af den integrerede nationale energi- og klimaplan.

                  (7)

                  I henhold til det omarbejdede elektricitetsdirektiv skal medlemsstaterne træffe passende foranstaltninger for at bekæmpe energifattigdom, hvor den konstateres, herunder generelt i forbindelse med fattigdom. Medlemsstaterne skal også beskytte sårbare kunder, navnlig i fjerntliggende områder. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF (10) indeholder lignende bestemmelser.

                  (8)

                  En nyskabelse i den nye lovgivningsramme er kravet om at fastslå det antal af husstande, der er berørt af energifattigdom. I det omarbejdede elektricitetsdirektivs artikel 29 henvises der til medlemsstaternes forpligtelse til at vurdere antallet af husstande, der lider under energifattigdom, og det fastslås, at de skal udarbejde og offentliggøre de kriterier, der ligger til grund for denne vurdering. Medlemsstater, der har et betydeligt antal af sådanne husstande, skal i deres nationale energi- og klimaplaner medtage en vejledende målsætning om at mindske energifattigdom, fastsætte en tidsplan og skitsere relevante politikker. Derefter skal de aflægge rapport til Kommissionen i overensstemmelse med forvaltningsforordningen om de fremskridt, de gør med hensyn til at nedbringe antallet af husstande, der lider under energifattigdom.

                  (9)

                  I henhold til energieffektivitetsdirektivet, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/27/EU (11), som ændret ved direktiv (EU) 2018/2002 (12), skal medlemsstaterne tage hensyn til behovet for at reducere energifattigdom inden for rammerne af deres energieffektivitetsforpligtelser. I henhold til artikel 7, stk. 11, skal medlemsstaterne, i det omfang det er hensigtsmæssigt, gennemføre en del af deres energieffektivitetsforanstaltninger som en prioritet blandt sårbare husholdninger, herunder dem, der er berørt af energifattigdom (13). Forvaltningsforordningen indeholder også tilsvarende forpligtelser.

                  (10)

                  I henhold til den reviderede udgave af direktiv (EU) 2018/844 om bygningers energimæssige ydeevne skal medlemsstaterne skitsere relevante nationale foranstaltninger, der kan bidrage til at afhjælpe energifattigdom, som en del af deres langsigtede renoveringsstrategier til støtte for renovering af den nationale masse af beboelsesejendomme og erhvervsbygninger (14).

                  (11)

                  EU's lovgivningsmæssige rammer indeholder også garantier til sikring af, at de foranstaltninger, der træffes for at bekæmpe energifattigdom, ikke er til hinder for, at markedet åbnes op eller fungerer. Detailmarkeder, der fungerer uden problemer, er af afgørende betydning for en retfærdig omstilling. Disse garantier er fastsat i artikel 28 i det omarbejdede elektricitetsdirektiv og operationaliseres primært i direktivets artikel 5, stk. 5.

                  (12)

                  Artikel 27 i det omarbejdede elektricitetsdirektiv styrker princippet ved at kræve, at medlemsstaterne sikrer, at alle husholdningskunder og, når medlemsstaterne anser det for hensigtsmæssigt, små virksomheder omfattes af en leveringspligt, dvs. har ret til at få leveret elektricitet af en bestemt kvalitet til konkurrencedygtige, rimelige, let og klart sammenlignelige, gennemsigtige og ikkeforskelsbehandlende priser på deres område. Medlemsstaterne kan for at sikre leveringspligt med henblik herpå udpege en leveringspligtig leverandør.

                  (13)

                  Som det sammenfattes i betragtning 59 i det omarbejdede elektricitetsdirektiv, opstår energifattigdom som følge af en kombination af lav indkomst, høje energiudgifter og ringe energieffektivitet i boliger. Indvirkningen af svingende priser på energimarkedet og ringe energieffektivitet, især hvad angår bygningers ydeevne, kombineret med en bred vifte af socioøkonomiske faktorer, der er forbundet med generel fattigdom og spørgsmål relateret til boligbesiddelsesformer, gør det vanskeligt at løse problemet.

                  (14)

                  I 2018 var 6,8 % af befolkningen i private husstande i EU (30,3 mio. mennesker (15)) ikke i stand til at holde trit med deres forsyningsregninger, herunder energiregninger, og var derfor i fare for at få deres forsyning afbrudt. Samtidig oplevede 7,3 % af befolkningen i EU (37,4 mio. mennesker) ubehagelige omgivelsestemperaturer i deres hjem.

                  (15)

                  Covid-19-krisen har understreget, at det haster med at gøre noget ved de energifattigdom, hvis vi skal skabe et socialt Europa, der imødekommer alle borgeres behov. Energifattigdommens omfang i de forskellige medlemsstater vil komme i fokus i takt med, at flere europæere muligvis vil blive nødt til at kæmpe for at få råd til vigtig energi, særlig i lyset af den stigende arbejdsløshed. På den baggrund er det afgørende at nå milepælene for den europæiske grønne pagt på trods af de nuværende hidtil usete forstyrrelser i Europas økonomier.

                  (16)

                  Genopretningspakken Next Generation EU (16) blev præsenteret med det formål at »bane vej for og opbygge et mere bæredygtigt, modstandsdygtigt og retfærdigt Europa for den næste generation«. Europas genopretningsplaner skal bygge på principperne om miljømæssig bæredygtighed, solidaritet, samhørighed og konvergens samt en fast beslutsomhed om ikke at lade nogen medlemsstater, regioner eller enkeltpersoner i stikken. Next Generation EU bekræfter renoveringsbølgens rolle som en af de vigtigste formidlere af den grønne genopretning.

                  (17)

                  Nationale langsigtede renoveringsstrategier og andre instrumenter, der er udformet med henblik på at opfylde 2030- og 2050-målene for energieffektivitet, bør styres i retning af at beskytte energifattige husholdninger og styrke sårbare energiforbrugere ved at hjælpe folk med at spare penge på energiregningen, skabe sundere levevilkår og mindske energifattigdom.

                  (18)

                  Ved at identificere de husholdninger, der har størst behov for beskyttelse, og de boliger, der har størst behov for renovering, bliver det muligt at målrette og forvalte de offentlige interventioner bedre og derved skabe praktiske resultater for forbrugerne, forbedre energieffektiviteten og minimere eventuelle forvridninger i det indre energimarkeds funktion.

                  (19)

                  Ved at udarbejde denne henstilling og ved at gøre Kommissionens vejledning om energifattigdom tilgængelig for medlemsstaterne i et ledsagende arbejdsdokument opfylder Kommissionen ovennævnte forpligtelse og hjælper medlemsstaterne med at gennemføre de nye bestemmelser om energifattigdom. Kommissionen informerer også om nye eksempler på god praksis (17).

                  (20)

                  Det største problem med enhver definition er, hvordan man opnår pålidelige numeriske data. Der er på EU-plan blevet udviklet en række statistiske indikatorer, som måler de sandsynlige årsager til energifattigdom og konsekvenserne heraf. Der er tale om aggregerede indikatorer. Eftersom energifattigdom er et flerdimensionelt fænomen, kan ingen enkelt indikator fuldt ud afspejle alle dens aspekter.

                  (21)

                  De aggregerede indikatorer er udviklet på europæisk plan og er opført i bilaget til denne henstilling. Disse indikatorer, som er udviklet af EU's statistiske kontor (Eurostat) og det europæiske observatorium for energifattigdom, og som er afledt af harmoniserede EU-datasamlinger, gør det muligt at overvåge situationen i hele EU og identificere særlige nationale forhold samt fremme en mere effektiv, gensidig læring og udveksling af bedste praksis. Nationale indikatorer kan bidrage ved at supplere disse og forbedre identificeringen af energifattigdom, hvor det er relevant.

                  (22)

                  Dette kræver et tæt samarbejde mellem de relevante kompetente myndigheder, herunder navnlig en passende koordineret indsats på regionalt og lokalt plan, således at enhver analyse, der er baseret på indikatorer på EU-plan eller nationalt plan, kontrasteres og suppleres af en »bottom-up-tilgang«. De regionale og lokale myndigheder har gode forudsætninger for at identificere de vigtigste finansielle og sociale udfordringer, som husholdningerne står over for i forbindelse med energifattigdom, og for at spille en væsentlig rolle i udformningen og gennemførelsen af en grøn omstilling, som er retfærdig, inklusiv og bæredygtig for alle i Europa.

                  (23)

                  Kommissionen vil fortsat støtte udvekslingen af god praksis mellem medlemsstaterne, både i samarbejde med Udvalget for Social Beskyttelse og på andre måder. EU's finansieringsprogrammer, herunder samhørighedspolitikken, det tekniske støtteinstrument og andre former for støtte, kan mobiliseres for at tackle de udfordringer, der er identificeret via kanaler, herunder de platforme, der leveres af det europæiske observatorium for energifattigdom og borgmesteraftalen.

                  (24)

                  I Kommissionens fjerde rapport om energipriser og -omkostninger ses der også på de særlige forhold, der gør sig gældende for mennesker, der lever i energifattigdom, og for sårbare forbrugere (18). Kommissionen vil også være særlig opmærksom på, hvordan medlemsstaterne gennemfører artikel 5 i det omarbejdede elektricitetsdirektiv, som giver mulighed for offentlig intervention i prisfastsættelsen for levering af elektricitet til energifattige kunder eller dem, der lever i sårbare husholdninger —

            VEDTAGET AT HENSTILLE TIL MEDLEMSSTATERNE AT:

                  1.

                  udvikle en systematisk tilgang til liberaliseringen af energimarkederne med henblik på at dele fordelene med alle sektorer af samfundet, især dem, der har størst behov

                  2.

                  være særligt opmærksomme på det ledsagende arbejdsdokument, der indeholder vejledende retningslinjer om indikatorer for energifattigdom samt om definitionen af, hvad der udgør en betydelig mængde energifattige husholdninger. Det er vigtigt, at medlemsstaterne anvender Kommissionens vejledning, når de gennemfører og ajourfører deres nuværende nationale energi- og klimaplaner i overensstemmelse med artikel 14 i forordning (EU) 2018/1999 om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen

                  3.

                  anvende de indikatorer, der er anført i bilaget, i deres vurderinger af energifattigdom

                  4.

                  udarbejde integrerede politiske løsninger i forbindelse med energi- og socialpolitikken i overensstemmelse med betragtning 60 i det omarbejdede elektricitetsdirektiv. Disse bør omfatte socialpolitiske foranstaltninger og forbedringer af energieffektiviteten, som styrker hinanden, især i boliger

                  5.

                  vurdere de fordelingsmæssige virkninger af energiomstillingen, navnlig energieffektivitetsforanstaltninger i den nationale kontekst, og definere og gennemføre politikker, der tager hånd om de tilknyttede problemer. Der bør lægges behørig vægt på hindringer for investeringer i energieffektive boliger og profilen for de boliger, der har størst behov for renovering, i overensstemmelse med de nationale langsigtede renoveringsstrategier

                  6.

                  udvikle alle politikker til bekæmpelse af energifattigdom på grundlag af meningsfyldte og ansvarlige processer for offentlig deltagelse og bred inddragelse af interessenter

                  7.

                  udvikle foranstaltninger til bekæmpelse af energifattigdom, der bygger på et tæt samarbejde mellem alle forvaltningsniveauer, og som navnlig muliggør et tæt samarbejde mellem på den ene side regionale og lokale myndigheder og på den anden side civilsamfundsorganisationer og enheder i den private sektor

                  8.

                  drage fuld nytte af muligheden for at anvende EU-finansiering og programmer, herunder samhørighedspolitikken, til at bekæmpe energifattigdom ved at analysere de fordelingsmæssige virkninger af energiomstillingsprojekter og prioritere foranstaltninger rettet mod sårbare grupper for at sikre adgang til støtte

                  9.

                  målrette tildelingen af offentlige midler, især tilskud, mod husstande med lav indkomst i de kategorier af modtagere, der selv har meget begrænsede ressourcer og begrænset adgang til kommercielle lån. Undersøge energitjenesteselskabernes rolle og kontrakter om energimæssig ydeevne med hensyn til at finansieringsløsninger til renovering til energifattige husholdninger, der sætter disse i stand til at dække høje startomkostninger.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 14. oktober 2020.

               På Kommissionens vegne

            Kadri SIMSON

               Medlem af Kommissionen

         (1)  EUT L 158 af 14.6.2019, s 125.

         (2)  Data fra 2018. Eurostat, SILC [ilc_mdes01])

         (3)  Den europæiske søjle for sociale rettigheder, princip 20 »Adgang til grundlæggende tjenesteydelser«: https://ec.europa.eu/commission/priorities/deeper-and-fairer-economic-and-monetary-union/european-pillar-social-rights/european-pillar-social-rights-20-principles_da.

         (4)  COM(2019) 640 final — Kommissionens meddelelse om den europæiske grønne pagt.

         (5)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget, »En renoveringsbølge for Europa — grønnere bygninger, jobskabelse og bedre liv« (COM(2020) 662 final).

         (6)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1999 af 11. december 2018 om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 663/2009 og (EF) nr. 715/2009, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/22/EF, 98/70/EF, 2009/31/EF, 2009/73/EF, 2010/31/EU, 2012/27/EU og 2013/30/EU, Rådets direktiv 2009/119/EF og (EU) 2015/652 og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 525/2013 (EUT L 328 af 21.12.2018, s. 1).

         (7)  Artikel 3, stk. 3, litra d), i forordning 2018/1999/EU.

         (8)  Artikel 29 i direktiv (EU) 2019/944.

         (9)  Jf. artikel 2a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/31/EU (EUT L 153 af 18.6.2010, s. 13), som ændret ved direktiv (EU) 2018/844 (EUT L 156 af 19.6.2018, s. 75).

         (10)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 2003/55/EF (EUT L 211 af 14.8.2009, s. 94).

         (11)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/27/EU af 25. oktober 2012 om energieffektivitet, om ændring af direktiv 2009/125/EF og 2010/30/EU samt om ophævelse af direktiv 2004/8/EF og 2006/32/EF (EUT L 315 af 14.11.2012, s. 1).

         (12)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/2002 af 11. december 2018 om ændring af direktiv 2012/27/EU om energieffektivitet (EUT L 328 af 21.12.2018, s. 210).

         (13)  Dette bygger på eksisterende forpligtelser i henhold til direktiv 2012/27/EU. Jf. også bilaget til Kommissionens henstilling om gennemførelse af energispareforpligtelserne i henhold til det ændrede energieffektivitetsdirektiv (C(2019) 6621 final).

         (14)  Dette bygger på eksisterende forpligtelser i henhold til artikel 4 i direktiv 2012/27/EU om energieffektivitet, der er blevet flyttet til direktivet om bygningers energimæssige ydeevne og styrket med hensyn til behovet for at bekæmpe energifattigdom. I betragtning 11 i direktiv (EU) 2018/844 præciseres det, at der bør tages hensyn til behovet for at afhjælpe energifattigdom i overensstemmelse med de kriterier, som medlemsstaterne har fastsat. I betragtningen præciseres det endvidere, at medlemsstaterne har ret til at fastlægge, hvad de betragter som relevante foranstaltninger, når de i deres renoveringsstrategier beskriver de nationale foranstaltninger, der bidrager til at afhjælpe energifattigdom.

         (15)  Baseret på en anslået befolkning på 446 mio. indbyggere i EU-27 den 1. januar 2018: http://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/Population_and_population_change_statistics.

         (16)  Europa-Kommissionen, meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Det Europæiske Råd, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: Et vigtigt øjeblik for Europa: Genopretning og forberedelser til den næste generation, af 27. maj 2020.

         (17)  I betragtning 59 i direktiv (EU) 2019/944 hedder det, at Kommissionen aktivt bør støtte gennemførelsen af bestemmelserne i direktivet om energifattigdom ved at lette udvekslingen af god praksis mellem medlemsstaterne.

         (18)  Rapport fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om energipriser og -omkostninger i Europa (COM(2020) 951) og det ledsagende arbejdsdokument (SWD (2020) 951).

         BILAG
         INDIKATORER FOR ENERGIFATTIGDOM
         EU's statistiske kontor (Eurostat) og det europæiske observatorium for energifattigdom stiller de indikatorer, som fremgår nedenfor, til rådighed for medlemsstaterne i forbindelse med deres vurdering af energifattigdom på nationalt plan.
         For at bistå medlemsstaterne har Kommissionen udarbejdet en vejledning til, hvorledes disse indikatorer, der er udviklet på EU-plan, skal fortolkes, for bedre at kunne kvantificere antallet af energifattige husstande, som identificeres på grundlag af nationale definitioner af energifattigdom (1).
         Medlemsstaterne kan opdele nogle af indikatorerne i punkt 1 og 2 yderligere for at foretage en dyberegående analyse af de potentielle drivkræfter bag energifattigdom på nationalt plan.
         Indikatorerne kan inddeles i fire grupper:

                     a)

                        Indikatorer, der sammenligner udgifterne til energi med indkomst: Disse kvantificerer energifattigdom ved at sammenligne det beløb, som husholdningerne bruger på energi, med et mål for indkomst (f.eks. procentdel eller antallet af husholdninger, der bruger mere end en bestemt andel af deres disponible indkomst på nationale energitjenester).

                     b)

                        Indikatorer baseret på selvevaluering: Husholdningerne bliver direkte adspurgt, i hvilket omfang de føler sig i stand til at betale energi (f.eks. om de har mulighed for at holde boligen varm nok om vinteren og kølig nok om sommeren).

                     c)

                        Indikatorer baseret på direkte måling: Disse indikatorer måler fysiske variabler for at fastslå, om energitjenesterne er tilstrækkelige (f.eks. stuetemperatur).

                     d)

                        Indirekte indikatorer: Disse indikatorer måler energifattigdom på grundlag af tilknyttede faktorer, f.eks. restancer på forsyningsregninger, antal afbrydelser og boligkvalitet.

               1.   Indikatorer, der fokuserer på, om prisen på energitjenesterne er overkommelig

                     —

                     Andel af befolkningen i risiko for fattigdom (under 60 % af den nationale medianjusterede disponible indkomst), der ikke er i stand til at holde deres hjem tilstrækkeligt varmt, baseret på spørgsmålet »Har din husstand råd til at holde sit hjem tilstrækkeligt varmt?« (Eurostat, SILC [ilc_mdes01])

                     —

                     Andel af den samlede befolkning, der ikke er i stand til at holde deres hjem tilstrækkeligt varmt, baseret på spørgsmålet »Har din husstand råd til at holde sit hjem tilstrækkeligt varmt?« (Eurostat, SILC [ilc_mdes01])

                     —

                     Restancer på forsyningsregninger: andel af befolkningen i risiko for fattigdom (under 60 % af den nationale medianjusterede disponible indkomst), der er i restance med forsyningsregninger (Eurostat, SILC, [ilc_mdes07])

                     —

                     Restancer på forsyningsregninger: andel af befolkningen, der er i restance med forsyningsregninger (Eurostat, SILC, [ilc_mdes07])

                     —

                     Udgifter til elektricitet, gas og andre brændstoffer som en andel af husholdningernes samlede udgifter

                     —

                     Andel af husstande, hvis energiudgifter udgør en andel af deres indtægter, som er mere end dobbelt så stor som den nationale median (kilde: Eurostat, husstandsbudgetundersøgelser, 2015)

                     —

                     Andel af husstande, hvis absolutte energiudgifter er under halvdelen af den nationale median (kilde: Eurostat, husstandsbudgetundersøgelser, 2015).

               2.   Supplerende indikatorer

                     —

                     Elpriser for private forbrugere — gennemsnitligt forbrugsinterval (Eurostat, [nrg_pc_204])

                     —

                     Gaspriser for private forbrugere — gennemsnitligt forbrugsinterval (Eurostat, [nrg_pc_202])

                     —

                     Gaspriser for private forbrugere, det laveste forbrugsinterval (Eurostat, [nrg_pc_202])

                     —

                     Andel af befolkningen i risiko for fattigdom (under 60 % af den nationale medianjusterede disponible indkomst), der har lækage, fugt eller råd i deres bolig (Eurostat, SILC [ilc_mdho01])

                     —

                     Andel af befolkningen, der har lækage, fugt eller råd i deres bolig, ud af den samlede befolkning (Eurostat SILC, [TESSI292])

                     —

                     Endeligt energiforbrug pr. kvadratmeter i boligsektoren, klimakorrigeret (Odyssee-Mure-projektdatabasen)

            (1)  SWD(2020)960»EU Guidance on Energy Poverty«.