				|

		52012DC0310

			Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om Spaniens nationale reformprogram for 2012 med Rådets udtalelse om Spaniens stabilitetsprogram for 2012-2015 /* COM/2012/0310 final - 2012/ () */

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Spaniens nationale reformprogram for 2012
med Rådets udtalelse om Spaniens stabilitetsprogram for 2012-2015
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger
samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], særlig artikel 5, stk. 2,
som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets
forordning (EF) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og
korrektion af makroøkonomiske ubalancer[2],
særlig artikel 6, stk. 1,
som henviser til henstillingerne fra
Europa-Kommissionen[3],
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)(1)   Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Europa-Kommissionens
forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på
en øget koordinering af de økonomiske politikker, som vil fokusere på
nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge EU's potentiale
for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)(2)   Den 13. juli 2010 vedtog Rådet en henstilling om de overordnede
retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker
(2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for
medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[4],
som tilsammen udgør de "integrerede retningslinjer". Medlemsstaterne
blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres
nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.
(3)(3)   Den 12. juli vedtog Rådet en henstilling om Spaniens nationale
reformprogram for 2011 og afgav en udtalelse om Spaniens opdaterede
stabilitetsprogram for 2011-2014.
(4)(4)   Den 23. november 2011 vedtog Kommissionen den anden årlige
vækstundersøgelse, som markerede starten på det andet europæiske semester med
forudgående og integreret politisk samordning, som er forankret i Europa
2020-strategien. Den 14. februar 2012 vedtog Kommissionen på basis af
forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen[5], hvori Spanien blev udpeget som
én af de medlemsstater, for hvilke der vil blive gennemført en dyberegående
analyse.
(5)(5)   Den 2. marts 2012 tilsluttede Det Europæiske Råd sig
prioriteterne for sikringen af finansiel stabilitet og finanspolitisk
konsolidering og tiltagene til fremme af vækst. Det understregede behovet for
at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering,
genetablere normale lånemuligheder for erhvervslivet, fremme vækst og
konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen
og modernisere den offentlige forvaltning.
(6)(6)   Den 2. marts 2012 opfordrede Rådet tillige de medlemsstater, der
deltager i europluspagten, til at give yderligere tilsagn med fokus på et lille
antal afgørende, rettidige og målbare reformer, så pagtens mål kan nås.
(7)(7)   Den 30. april 2012 afleverede Spanien sit stabilitetsprogram for
perioden 2012-2015 og sit nationale reformprogram for 2012. For at tage hensyn
til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet
sammen. Kommissionen har ligeledes i en dybdegående analyse under artikel 5 i
forordning (EU) nr. 1176/2011 vurderet, hvorvidt Spanien er berørt af
makroøkonomiske ubalancer. Kommissionen har i sin dybdegående analyse
konkluderet[6],
at Spanien er berørt af meget kraftige ubalancer, som ikke er uforholdsmæssigt
store, men som der meget hurtigt bør rettes op på.
(8)(8)   På baggrund af vurderingen af stabilitetsprogrammet i henhold til
artikel 5, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97, er Rådet af den
opfattelse, at det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag for
programmet, overordnet set er plausibelt for 2012 og optimistisk for de
efterfølgende år. Kommissionens forårsprognose for 2012 forventer en vækst i
BNP på -1,8 % i 2012 og -0,3 % i 2013 i forhold til fremskrivningerne
i programmet på henholdsvis -1,7 % og 0,2 %. I medfør af proceduren i
forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud er formålet med programmets
budgetstrategi at nedbringe det offentlige underskud under referenceværdien på
3 % af BNP i 2013, hovedsageligt ved hjælp af udgiftsbesparelser, men også
gennem visse indtægtsforøgende foranstaltninger. På basis af den (genberegnede)
strukturelle budgetsaldo[7],
forventes den årlige gennemsnitlige forbedring af den strukturelle saldo at
være 2,6 % af BNP i 2011-13, hvilket er over den finanspolitiske indsats på
gennemsnitligt 1,5 % af BNP i perioden 2011-2013 som anbefalet under proceduren
i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Efter korrektionen af det
uforholdsmæssigt store underskud bekræfter programmet den mellemfristede
budgetmålsætning om en afbalanceret budgetstilling i strukturelle termer, som
næsten vil være nået i 2015 med et strukturelt underskud på 0,2 % af BNP.
Den mellemfristede budgetmålsætning afspejler på passende vis kravene i stabilitets-
og vækstpagten. Den påtænkte hastighed for den strukturelle tilpasning i
2012-2013 er tilstrækkelig til at opnå fremskridt med at opfylde den
mellemfristede budgetmålsætning, og vækstraten i de offentlige udgifter, når
der tages højde for diskretionære indkomstforanstaltninger, stemmer overens med
stabilitets- og vækstpagtens udgiftsbenchmark. Programmet forventer, at den
offentlige gældskvote når sit højdepunkt i 2013, hvorefter den begynder at
falde. I 2014 og 2015 vil Spanien befinde sig i en overgangsperiode, og
programmets planer vil kunne sikre tilstrækkelige fremskridt i at nå
gældsreduktionsmålet i stabilitets- og vækstpagten. Der er betydelige risici
forbundet med tilpasningskursen for gæld og underskud. Den makroøkonomiske
udvikling kan vise sig at være mindre gunstig end forventet. Desuden er
foranstaltningerne ikke tilstrækkeligt specificeret fra 2013 og fremefter. De
regionale myndigheders hidtil dårlige budgetdisciplin, indtægternes større
følsomhed over for de vedvarende strukturtilpasninger, de usikre
indtægtsmæssige virkninger af skatteamnestiet og eventuelle yderligere
redningsoperationer udgør også en risiko for budgetstrategien. En streng
håndhævelse af budgetstabilitetslovgivningen og vedtagelsen af stærke
finanspolitiske foranstaltninger på regionalt niveau vil afværge risiciene for
budgetoverskridelse i regionerne. Da Spaniens offentlige udgifter er
decentraliserede, er det afgørende at have stramme finanspolitiske og
institutionelle rammer. Rådet ser positivt på Kommissionens intentioner om i
løbet af de kommende uger at fremlægge en omfattende vurdering af
gennemførelsen af Rådets henstilling vedrørende korrektion af det
uforholdsmæssigt store underskud, som også tager den bebudede flerårige
budgetplan for 2013-14 i betragtning.
(9)(9)   I 2011 vedtog Spanien en pensionsreform der markerer et vigtigt
skridt i retning af bedre sikring af de offentlige finansers holdbarhed på lang
sigt. Spaniens forværrede økonomiske udsigter begrænser dog virkningen af
reformen på de forventede aldersrelaterede offentlige udgifter. Desuden er der
stadig behov for at supplere reformen med konkrete tiltag til at underbygge den
globale beskæftigelsesstrategi for ældre arbejdstagere for 2012-2014.
(10)(10)           Skattekvoten i Spanien er blandt de laveste i EU, men
effektiviteten i skattesystemet kan forbedres ved at øge andelen af de
indirekte afgifter, som er mest vækstfremmende. Der er især mulighed for at
udvide momsgrundlaget ved at mindske mulighederne for momsfritagelse og
nedsatte satser. Det spanske skattesystem indeholder også en skævhed, der gør
det mere favorabelt at være forgældet og erhverve ejendom end at leje på grund
af muligheden for at trække renterne på realkreditlån fra i skat.
(11)(11)           Spanien har gjort betydelige fremskridt i
omstruktureringen af den finansielle sektor. Omstruktureringen skal fortsætte,
således at det sikres, at de banker, der ikke er levedygtige, opløses, og de
levedygtige banker kan leve op til deres funktion som kreditydere til
realøkonomien på en holdbar måde og uden at fordreje konkurrencen urimeligt. På
baggrund af de forværrede makroøkonomiske udsigter kan der være behov for at
hæve bankernes kapitalgrundlag.
(12)(12)           I februar 2012 vedtog den spanske regering en
gennemgribende reform af jobbeskyttelsesordningen og overenskomstforhandlingssystemet
for at håndtere den høje arbejdsløshed og den kraftige segmentering på
arbejdsmarkedet. Der bør føres tilsyn med reformens virkninger, særligt hvad
angår lønudviklingen og mindskelsen af segmenteringen. For at imødekomme
udfordringerne skal reformen suppleres med mere substantielle revisioner af de
aktive arbejdsmarkedspolitikker for at øge beskæftigelsesegnetheden og opnå
bedre jobmatching.
(13)(13)           For at håndtere Spaniens høje ungdomsarbejdsløshed bør
handlingsplanen for unge gennemføres hurtigst muligt, også hvad angår
lærepladser og erhvervsuddannelser. Selvom Spanien har truffet foranstaltninger
til at forebygge skolefrafald, er tallene stadig høje og dækker over store
uligheder mellem regionerne.
(14)(14)           Fattigdommen er steget med 1,1 million flere mennesker i
risikogruppen i 2010, og børnefattigdommen er nået et alarmerende niveau på
26,2 %. Fattigdomsraten for erhvervsaktive i midlertidige stillinger er mere
end dobbelt så stor som for fastansatte arbejdstagere.
(15)(15)           De liberale tjenesteydelser i Spanien er stadig
beskyttet mod konkurrence. En reform af de liberale tjenesteydelser ville øge
det potentielle BNP, idet de yder et vigtigt bidrag til andre sektorer i
økonomien. Der bør udvises særlig opmærksomhed om at fjerne de uberettigede og
urimelige hindringer for visse erhverv, der er meget regulerede (f.eks.
notarer, personale ved matrikelstyrelsen, domstolspersonale). Desuden er
Spanien det land i EU, hvor det tager længst tid at få tildelt en
erhvervslicens. Den utilstrækkelige koordination mellem de lokale, regionale og
nationale myndigheder har skabt en enorm udbredelse af regler, der indimellem
overlapper hinanden, og en segmentering af Spaniens indre marked. Hvis der skal
rettes op på de store eksterne ubalancer, skal det gøres nemmere at drive
eksport. Spanien står også over for mange komplekse udfordringer inden for
energisektoren, hvilket er en stor hindring for, at produkt- og
tjenestemarkedet kan fungere effektivt.
(16)(16)            Spanien har
givet en række tilsagn under europluspagten. Disse tilsagn og gennemførelsen af
de tilsagn, der blev givet i 2011, omfatter fremme af beskæftigelsen, forbedret
konkurrenceevne, øget holdbarhed i de offentlige finanser og større finansiel
stabilitet. Kommissionen har vurderet gennemførelsen af tilsagnene under
europluspagten, og som helhed er gennemførelsen kun delvis. Der er taget hensyn
til resultaterne af denne vurdering i disse henstillinger.
(17)(17)           Inden for rammerne af det europæiske semester har
Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Spaniens økonomiske politik.
Den har vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram og
gennemført en dybdegående analyse. Den har ikke blot taget hensyn til deres
relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Spanien, men også
til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og
retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i
Den Europæiske Union, ved at der fra EU-niveau ydes bidrag til kommende
nationale beslutninger. Dens henstillinger under det europæiske semester er
afspejlet i henstilling 1-8 nedenfor.
(18)(18)           På baggrund af denne vurdering har Rådet undersøgt
Spaniens stabilitetsprogram, og Rådets udtalelse[8]
afspejles særligt i henstilling 1 nedenfor.
(19)(19)           På baggrund af resultaterne af Kommissionen dybdegående
analyse og denne vurdering har Rådet gennemgået Spaniens nationale
reformprogram for 2012 og Spaniens stabilitetsprogram. Dets henstillinger under
artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles især i henstilling 1, 3, 4,
5 og 7 nedenfor,
HENSTILLER, at Spanien træffer
foranstaltninger i perioden 2012-2013 med henblik på:
1.1.        at gennemføre en årlig gennemsnitlig strukturel
finanspolitisk indsats på over 1,5 % af BNP i perioden 2010-2013, som fastsat i
proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, ved at
gennemføre de foranstaltninger, der er vedtaget i forbindelse med budgettet for
2012 og vedtage den bebudede flerårige budgetplan for 2013-2014 inden udgangen
af juli. Der bør vedtages og gennemføres foranstaltninger på regionalt niveau i
overensstemmelse med de vedtagne planer for et afbalanceret budget, og de nye
bestemmelser i lovgivningen om budgetstabilitet vedrørende gennemskuelighed og
kontrol med budgetgennemførelsen bør håndhæves stramt. Der bør oprettes en
uafhængig finanspolitisk institution, der kan udarbejde analyser, yde
rådgivning og føre tilsyn med finanspolitikken samt vurdere budgetvirkningerne
af den foreslåede lovgivning,
2.2.        at fremskynde hævelsen af den lovfæstede pensionsalder og
indførelsen af den bæredygtighedsfaktor, som er forudset i den nylige
pensionsreform, og understøtte den globale beskæftigelsesstrategi for ældre
arbejdstagere med konkrete tiltag til at udvikle livslang læring, forbedre
arbejdsforholdene og fremme genindslusningen af denne gruppe på
arbejdsmarkedet,
3.3.        at indføre et beskatningssystem, der er i overensstemmelse
med de finanspolitiske konsolideringstiltag og i højere grad fremmer væksten,
herunder en omlægning af beskatning af arbejdskraft til forbrugs- og miljøbeskatning.
Der bør især rettes op på de lave momsindtægter ved at udvide momsgrundlaget.
Det bør ligeledes sikres, at der rettes op på de skattemæssige skævheder, der
begunstiger gældsætning og erhvervelse af fast ejendom (i modsætning til at
leje),
4.4.        at gennemføre reformen af finanssektoren og især supplere den
vedvarende omstrukturering af banksektoren ved at rette op på situationen med
fortsat svage institutioner, fremsætte en omfattende strategi til effektivt at
håndtere overtagne aktiver i bankernes balancer samt fastlægge en klar holdning
til finansieringen og anvendelsen af "back-stop facilities",
5.5.        at gennemføre arbejdsmarkedsreformerne og tage yderligere
skridt til at øge effektiviteten af de aktive arbejdsmarkedspolitikker ved at
gøre dem mere målrettede, give bedre adgang til uddannelse, rådgivning og
jobmatchingtjenester, styrke deres sammenkædning med passive politikker samt
forbedre koordineringen mellem de nationale og de regionale
arbejdsformidlinger, også med henblik på at udveksle oplysninger om ledige
stillinger,
6.6.        at revidere
udgiftsprioriteterne og omfordele midlerne, således at små og mellemstore
virksomheder, forskning, innovation og de unge får bedre adgang til
finansiering. Handlingsplanen for unge bør gennemføres, specielt hvad angår
erhvervsuddannelsernes kvalitet og relevans, og indsatsen for at reducere
skolefrafald og opnå større deltagelsen i erhvervsuddannelse og skoling bør
styrkes via forebyggelses-, indgrebs- og kompensationsforanstaltninger.
7.7.        at træffe særlige foranstaltninger til at bekæmpe fattigdom
ved at gøre børneydelserne mere effektive og forbedre de sårbare gruppers
beskæftigelsesegnethed,
8.8.        at træffe yderligere foranstaltninger til at øge adgangen til
liberale tjenesteydelser, herunder de stærkt regulerede erhverv, mindske
forsinkelserne i tildelingen af erhvervslicenser og fjerne de hindringer for
virksomhedsdrift, der skyldes de mange og overlappende regler på forskellige
forvaltningsniveauer. El- og gassammenkoblingerne med nabolandene bør
fuldføres, og underskuddet i forbindelse med elafgifterne bør håndteres på en
sammenhængende måde, især ved at øge omkostningseffektiviteten i
elforsyningskæden.
Udfærdiget i Bruxelles, den
                                                                       På
Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209 af 2.8.1997, s.1.
[2]               EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2012) 310 final.
[4]               Rådets afgørelse 2012/238/EU af 26. april 2012.
[5]               COM(2012) 68 final.
[6]               SWD(2012) 159 final.
[7]               Den konjunkturkorrigerede saldo eksklusive
engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger som genberegnet at
Kommissionens tjenestegrene på basis af oplysningerne i programmet og ved hjælp
af den i fællesskab aftalte metode.
[8]               I henhold til artikel 5, stk. 2,
i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97.


Avis juridique important

|

32003H0311

Kommissionens henstilling af 11. februar 2003 om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (EØS-relevant tekst) (meddelt under nummer K(2003) 497)

EU-Tidende nr. L 114 af 08/05/2003 s. 0045 - 0049

Kommissionens henstillingaf 11. februar 2003om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester(meddelt under nummer K(2003) 497)(EØS-relevant tekst)(2003/311/EF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester(1), navnlig artikel 15, ogud fra følgende betragtninger:(1) Direktiv 2002/21/EF (herefter benævnt "rammedirektivet") etablerer de nye lovgivningsrammer for den elektroniske kommunikationssektor, der tager højde for konvergenstendensen ved at omfatte alle elektroniske kommunikationsnet og -tjenester. Målet er at begrænse den sektorspecifikke forhåndsregulering, efterhånden som konkurrencen spredes til hele markedet.(2) Formålet med nærværende henstilling er at udpege de produkt- og tjenestemarkeder, som bør underlægges forhåndsregulering. Den første henstilling skal dog sikre en konsekvent linje i overgangen fra lovrammen fra 1998 til de nye lovrammer. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter(2), herefter benævnt "adgangsdirektivet", og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester(3), herefter benævnt "forsyningspligtdirektivet", specificerer allerede, hvilke markedsområder der bør analyseres af de nationale tilsynsmyndigheder ud over de markeder, der angives i henstillingen. Det påhviler jf. rammedirektivet de nationale tilsynsmyndigheder at afgrænse relevante geografiske markeder inden for deres område.(3) I henhold til lovrammerne fra 1998 skal en række områder i telesektoren underlægges forhåndsregulering. Disse områder afgrænses i de relevante direktiver, men er ikke altid "markeder" i konkurrenceretlig forstand eller praksis. Rammedirektivets bilag I indeholder en liste over sådanne markedsområder, der skal være omfattet af den første udgave af henstillingen.(4) Som det fremgår af titlen på rammedirektivets bilag I skal alle de markedsområder, der angives deri, være omfattet af den første udgave af henstillingen, så de nationale tilsynsmyndigheder kan tage de eksisterende forpligtelser i henhold til lovrammerne fra 1998 op til revision.(5) Ifølge artikel 15, stk. 1, i rammedirektivet skal Kommissionen afgrænse markederne under anvendelse af principperne i konkurrenceretten. Kommissionen har derfor afgrænset markederne (som svarer til de markedsområder, der angives i rammedirektivets bilag I) under anvendelse af principperne i konkurrenceretten.(6) Den elektroniske kommunikationssektor har mindst to hovedtyper relevante markeder, som skal inddrages i disse overvejelser: markederne for tjenester eller produkter, som leveres til slutbrugere (detailmarkeder), og markederne for de elementer, som operatørerne skal have for at kunne levere tjenester og produkter til slutbrugerne (engrosmarkeder). Inden for disse to typer markeder kan der skelnes yderligere ud fra de gældende udbuds- og efterspørgselsforhold.(7) Som udgangspunktet for afgrænsningen og udpegningen af markederne fastlægges en karakteristik af detailmarkederne over en given tidshorisont, hvor der tages højde for mulighederne for substitution på både efterspørgsels- og udbudssiden. Når detailmarkederne, dvs. de markeder, som omfatter slutbrugerefterspørgsel og -udbud, er karakteriseret og afgrænset, går man videre til at udpege de relevante engrosmarkeder, dvs. de markeder, som omfatter efterspørgsel på og udbud af produkter til en tredjepart, som vil levere til slutbrugere.(8) Afgrænsningen af markederne under anvendelse af principperne i konkurrenceretten indebærer, at nogle af markedsområderne i rammedirektivets bilag I omfatter en række særskilte individuelle markeder fastlagt under hensyntagen til efterspørgselsforholdene. Det gælder produkter til detailmarkedet for tilslutninger til det offentlige telefonnet på et fast sted og telefontjenester leveret på et fast sted. Markedsområdet "engrossalg af faste kredsløb" i bilag I er opdelt i særskilte markeder for engrossalg af terminerende segmenter og engrossalg af centrallinjesegmenter under hensyntagen til såvel efterspørgsels- som udbudsforhold.(9) Når markeder udpeges under anvendelse af principperne i konkurrenceretten, bør der tages højde for følgende tre kriterier. Det første kriterium er, om der kan konstateres svære, blivende hindringer for markedsadgang, uanset om det drejer sig om strukturelle, lovgivnings- eller reguleringsmæssige hindringer. Når man tager elektroniske kommunikationsmarkeders dynamiske natur og funktion i betragtning, må man dog også overveje mulighederne for, at hindringerne overvindes inden for en relevant tidshorisont, når man gennemfører en fremadrettet analyse med henblik på at udpege relevante markeder til eventuel forhåndsregulering. Derfor medtages efter det andet kriterium kun de markeder, hvis struktur ikke tenderer mod en reel konkurrencesituation inden for den relevante tidshorisont. Dette kriterium indebærer bl.a. en vurdering af den konkurrencesituation, der ligger til grund for de pågældende hindringer for markedsadgang. Det tredje kriterium er, om anvendelse af konkurrenceretten alene ikke kan imødegå markedskræfternes manglende selvregulering.(10) For så vidt angår hindringer for markedsadgang, findes der navnlig to typer, som har betydning for denne henstilling: strukturelle hindringer og lovgivnings- eller reguleringsmæssige hindringer.(11) Strukturelle hindringer for markedsadgang er en følge af de oprindelige omkostnings- eller efterspørgselsforhold, som skaber ulige forhold mellem gamle og nye markedsaktører ved at bremse eller forhindre sidstnævntes markedsadgang. F.eks. kan der være tale om store strukturelle hindringer, hvis markedet er kendetegnet af betydelige stordrifts- og/eller tæthedsfordele og høje irreversible omkostninger. Indtil videre er der stadig sådanne hindringer for en almen indførelse og/eller tilrådighedsstillelse af abonnentnetforbindelser på faste steder. Der kan også være tale om en lignende strukturel hindring, hvor leveringen af tjenester forudsætter en netværkskomponent, som teknisk ikke kan duplikeres eller kun kan duplikeres til en pris, som gør det uattraktivt for konkurrenterne.(12) Lovgivnings- eller reguleringsmæssige hindringer skyldes ikke økonomiske forhold, men lovgivningsmæssige, administrative eller andre foranstaltninger fra myndighedernes side, som direkte påvirker betingelserne for markedsadgang og/eller operatørernes stilling på det relevante marked. Som eksempler på lovgivnings- eller reguleringsmæssige hindringer for markedsadgang kan nævnes begrænsninger for antallet af virksomheder, som har adgang til frekvensressourcer til levering af basistjenester. Andre eksempler er priskontrol og andre prisrelaterede foranstaltninger, som pålægges virksomheder, og som ikke kun påvirker markedsadgangen, men også virksomhedernes stilling på markedet.(13) Hindringer for markedsadgang kan også afsvækkes på innovationsdrevne markeder, som er kendetegnet ved en hurtig teknologisk udvikling. På disse markeder kan truslen om innovative tilbud fra potentielle konkurrenter, der endnu ikke er på markedet, skabe konkurrencepres. På innovationsdrevne markeder kan der optræde dynamisk eller langsigtet konkurrence mellem virksomheder, som ikke nødvendigvis er konkurrenter på et eksisterende "statisk" marked. Denne henstilling udpeger ikke markeder, hvor hindringer for markedsadgang ikke forventes at bestå over et længere tidsrum.(14) Selv om et marked har store hindringer for markedsadgang, kan der være tale om andre strukturelle faktorer, som kan betyde, at markedet faktisk tenderer i retning af en reel konkurrencesituation. Det er f.eks. tilfældet på markeder, hvor et begrænset - men tilstrækkeligt - antal virksomheder har forskellige omkostningsstrukturer og står over for en priselastisk efterspørgsel. Der kan også være overskudskapacitet på markedet, som vil give konkurrerende virksomheder muligheder for at øge produktionen meget hurtigt i tilfælde af en prisstigning. På sådanne markeder kan markedsandelene ændre sig med tiden, og/eller priserne kan falde.(15) Beslutningen om at udpege et marked, som muligvis skal underlægges forhåndsregulering, bør også afhænge af en vurdering af, om konkurrenceretten i sig selv vil kunne modvirke eller afhjælpe sådanne hindringer eller retablere en reel konkurrence. Endvidere bør nye og fremspirende markeder, hvor en stærk markedsstilling skyldes et forspring på markedet, principielt ikke gøres til genstand for forhåndsregulering.(16) Når de markeder, som angives i henstillingen, med jævne mellemrum tages op til revision, skal det ske under anvendelse af de tre kriterier. De skal anvendes i forening, således at det pågældende marked ikke skal medtages i senere henstillinger, hvis et eller flere af kriterierne ikke finder anvendelse derpå. Om et elektronisk kommunikationsmarked også udpeges i de følgende udgaver af henstillingen, afhænger således for det første af, om der fortsat er svære hindringer for markedsadgang, for det andet om der er tale om en dynamisk konkurrencesituation, og for det tredje om konkurrenceretten (uden forhåndsregulering) er tilstrækkelig til at regulere varige markedsskævheder. Et marked kan også slettes fra henstillingen, hvis der er belæg for bæredygtig og reel konkurrence på markedet i Fællesskabet, forudsat at afskaffelsen af eksisterende reguleringsbestemmelser ikke reducerer graden af konkurrence på det pågældende marked.(17) I bilaget til henstillingen angives det, hvordan hvert enkelt marked i henstillingen hænger sammen med markedsområderne i rammedirektivets bilag I. Når de nationale tilsynsmyndigheder skal revurdere de eksisterende forpligtelser i henhold til de tidligere lovrammer for at fastslå, om de skal videreføres, tilpasses eller afskaffes, skal de nationale tilsynsmyndigheder foretage analysen på grundlag af de markeder, der angives i henstillingen, for at sikre kravet om, at markedsafgrænsning med henblik på forhåndsregulering skal gennemføres under anvendelse af principperne i konkurrenceretten. Indtil de nationale tilsynsmyndigheder har gennemført den første markedsanalyse i henhold til de nye lovrammer, gælder de eksisterende forpligtelser fortsat.(18) Udpegelsen af markeder i denne henstilling sker, uden at det berører markeder, som kan være afgrænset i specifikke sager efter konkurrenceretten.(19) Det er meget forskelligt, hvilke netstrukturer og -teknologier medlemsstaterne har taget i brug, og derfor må de nationale tilsynsmyndigheder i nogle tilfælde tage stilling til, hvordan de skal skelne mellem de markeder eller markedselementer, som udpeges i henstillingen, samtidig med at de overholder de gældende principper i konkurrenceretten. De nationale tilsynsmyndigheder kan udpege markeder, som er forskellige fra markederne i henstillingen, forudsat at det sker i overensstemmelse med rammedirektivets artikel 7. Eftersom indførelsen af forhåndsregulering på et marked kan påvirke samhandlen mellem medlemsstaterne, som anført i betragtning 38 i rammedirektivet, er Kommissionen af den opfattelse, at udpegelsen af markeder, som er forskellige fra henstillingens, må være underlagt den relevante procedure i rammedirektivets artikel 7. Hvis et marked, som kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, ikke indberettes, kan det medføre, at der iværksættes en overtrædelsesprocedure. Alle markeder, som udpeges af nationale tilsynsmyndigheder, bør afgrænses i henhold til principperne i Kommissionens meddelelse om afgrænsning af det relevante marked i forbindelse med Fællesskabets konkurrenceret(4) og være i overensstemmelse med Kommissionens retningslinjer for markedsanalyse og vurdering af stærk markedsposition samt ovenstående tre kriterier. Hvis en national tilsynsmyndighed mener, at efterspørgsels- og udbudsmønstre begrunder en anderledes afgrænsning af et marked, som er anført i denne henstilling, bør den følge de relevante procedurer i rammedirektivets artikel 6 og 7.(20) Blot fordi der i henstillingen udpeges produkt- og tjenestemarkeder, som bør underlægges forhåndsregulering, kan man ikke udlede, at der altid er behov for forhåndsregulering, eller at disse markeder skal underlægges reguleringsforpligtelser i særdirektiverne. Det er ingen grund til regulering, hvis der er reel konkurrence på de pågældende markeder. Reguleringsbestemmelserne skal ligeledes være hensigtsmæssige og tage udgangspunkt i det konstaterede problem, de skal være proportionelle og berettigede på grundlag af de målsætninger, som angives i rammedirektivet, navnlig at sikre brugerne de størst mulige fordele, at modvirke konkurrenceforvridning eller -begrænsning, at fremme effektive investeringer i infrastruktur og tilskynde til innovation og effektiv anvendelse og forvaltning af radiofrekvenser og nummerressourcer.(21) Kommissionen vurderer behovet for at ajourføre denne henstilling på grundlag af markedsudviklingen senest den 30. juni 2004.(22) Denne henstilling har været genstand for en offentlig høring og drøftelser med de nationale tilsyns- og konkurrencemyndigheder -VEDTAGET FØLGENDE HENSTILLING:1. Det henstilles, at de nationale tilsynsmyndigheder analyserer de produkt- og tjenestemarkeder, der er anført i bilaget, når de afgrænser relevante markeder i overensstemmelse med artikel 15, stk. 3, i direktiv 2002/21/EF.2. Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Bruxelles, den 11. februar 2003.På Kommissionens vegneErkki LiikanenMedlem af Kommissionen(1) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 33.(2) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 7.(3) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 51.(4) EFT C 372 af 9.12.1997, s. 5.BILAGDetailniveau1. Adgang til det offentlige telefonnet på et fast sted for privatkunder.2. Adgang til det offentlige telefonnet på et fast sted for erhvervskunder.3. Offentligt tilgængelige lokal- og/eller indlandstelefontjenester leveret på et fast sted til privatkunder.4. Offentligt tilgængelige udlandstelefontjenester leveret på et fast sted til privatkunder.5. Offentligt tilgængelige lokal- og/eller indlandstelefontjenester leveret på et fast sted til erhvervskunder.6. Offentligt tilgængelige udlandstelefontjenester leveret på et fast sted til erhvervskunder.Disse seks markeder udpeges med henblik på analyse i forbindelse med forsyningspligtdirektivets artikel 17.Marked 1 til 6 svarer sammen til "udbud af tilslutning til og brug af det offentlige telefonnet på faste steder", som der henvises til i bilag I, punkt 1, i rammedirektivet. Der er også henvist til dette kombinerede marked i forsyningspligtdirektivets artikel 19 (ved eventuelt krav om mulighed for operatørforvalg for det enkelte opkald eller fast operatørvalg).7. Minimumssættet af faste kredsløb (som omfatter de specificerede typer faste kredsløb til og med 2Mb/s som angivet i forsyningspligtdirektivets artikel 18 og bilag VII).Dette marked henvises der til i bilag I, punkt 1, i rammedirektivet i forbindelse med forsyningspligtdirektivets artikel 16 ("tilrådighedsstillelse af faste kredsløb for slutbrugere").Der skal foretages en markedsanalyse i forbindelse med forsyningspligtdirektivets artikel 18, som omhandler tilsyn med minimumssættet af faste kredsløb.Engrosniveau8. Access i det offentlige telefonnet på et fast sted. I nærværende henstilling omfatter access også lokal fremføring af opkald, afgrænset på en sådan måde, at det stemmer overens med de grænser, der er fastlagt for markederne for transit og terminering af opkald på det offentlige telefonnet leveret på et fast sted.Dette marked svarer til det marked, der henvises til i bilag I, punkt 2, i rammedirektivet i forbindelse med direktiv 97/33/EF ("Access i det faste offentlige telefonnet").9. Opkaldsterminering i individuelle offentlige telefonnet på et fast sted.I nærværende henstilling omfatter opkaldsterminering også lokal fremføring af opkald, afgrænset på en sådan måde, at det stemmer overens med de grænser, der er fastlagt for markederne for access og transit af opkald på det offentlige telefonnet leveret på et fast sted.Dette marked svarer til det marked, der henvises til i bilag I, punkt 2, i rammedirektivet i forbindelse med direktiv 97/33/EF ("opkaldsterminering i det faste offentlige telefonnet").10. Transittjenester i det faste offentlige telefonnet.I nærværende henstilling er transittjenester afgrænset på en sådan måde, at det stemmer overens med de grænser, der er fastlagt for markederne for access og terminering af opkald på det offentlige telefonnet leveret på et fast sted.Dette marked svarer til det marked, der henvises til i bilag I, punkt 2, i rammedirektivet i forbindelse med direktiv 97/33/EF ("transittjenester i det faste offentlige telefonnet").11. Engrossalg af ubundtet adgang (herunder delt adgang) til trådbaserede net og delkredsløb med henblik på levering af bredbånds- og taletjenester.Dette marked svarer til det marked, der henvises til i bilag I, punkt 2, i rammedirektivet i forbindelse med direktiv 97/33/EF og 98/10/EF ("tilslutning til det faste offentlige telefonnet, herunder ubundtet adgang til abonnentledninger") og i bilag I, punkt 3, i rammedirektivet i forbindelse med forordning (EF) nr. 2887/2000.12. Engrossalg af bredbåndstilslutning.Dette marked omfatter bitstream-tilslutning, som giver mulighed for transmission af bredbåndsdata i begge retninger, og engrossalg af tilsvarende tilslutninger leveret via andre infrastrukturer, når og hvis disse indebærer funktioner svarende til bitstream-tilslutning. Det omfatter de "nettilslutninger og særlige nettilslutninger", som omhandles i rammedirektivets bilag I, punkt 2, men ikke markedet i ovenstående punkt 11 eller markedet i punkt 18.13. Engrossalg af terminerende segmenter af faste kredsløb.14. Engrossalg af centrallinjesegmenter af faste kredsløb.Engrosmarkederne 13 og 14 svarer sammen til de markeder, der henvises til i bilag I, punkt 2, i rammedirektivet i forbindelse med direktiv 97/33/EF og direktiv 98/10/EF ("samtrafik mellem faste kredsløb") og de markeder, der henvises til i bilag I, punkt 2, i rammedirektivet i forbindelse med direktiv 92/44/EØF ("engrossalg af kapacitet på faste kredsløb til andre udbydere af elektroniske kommunikationsnet og -tjenester").15. Tilslutning og access på offentlige mobiltelefonnet, som angivet (særskilt) i bilag I, punkt 2, i rammedirektivet i forbindelse med direktiv 97/33/EF og 98/10/EF.16. Terminering af taleopkald på individuelle mobiltelefonnet.Dette marked svarer til det marked, der henvises til i bilag I, punkt 2, i rammedirektivet i forbindelse med direktiv 97/33/EF ("opkaldsterminering i offentlige mobiltelefonnet").17. Det nationale engrosmarked for internationale roaming-tjenester på offentlige mobiltelefonnet.Dette marked svarer til det marked, der henvises til i bilag I, punkt 4, i rammedirektivet.18. Radio- og tv-transmissionstjenester, som leverer radio- og tv-indhold til slutbrugere.Bemærk:De nationale tilsynsmyndigheder har skønsbeføjelser for så vidt angår markedsanalysen af "adgangsstyring for digitale radio- og tv-tjenester" i overensstemmelse med artikel 6, stk. 3, i adgangsdirektivet. Artikel 6, stk. 3, i adgangsdirektivet bestemmer, at medlemsstaterne kan bemyndige de nationale tilsynsmyndigheder til at gennemgå markedet for adgangsstyringssystemer til digitale radio- og tv-tjenester uanset transmissionsmåden.


title: Henstilling med henblik på rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Rumæniens konvergensprogram, 2006-2009

text:
Vigtig juridisk meddelelse

|

52007SC0292

Henstilling med henblik på Rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Rumæniens konvergensprogram, 2006-2009  /* SEK/2007/0292 endelig udg. */

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 7.3.2007SEK(2007) 292 endeligHenstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Rumæniens konvergensprogram, 2006-2009(forelagt af Kommissionen)BEGRUNDELSE1. GENEREL BAGGRUNDStabilitets- og vækstpagten, som trådte i kraft den 1. juli 1998, er baseret på målsætningen om sunde offentlige finanser som et middel til at forbedre betingelserne for prisstabilitet og en stærk og holdbar vækst, der bidrager til jobskabelse. I forbindelse med reformen af pagten i 2005 blev det anerkendt, at pagten er et nyttigt middel til at cementere finanspolitisk disciplin, men hovedsigtet var at gøre den mere virkningsfuld, styrke dens økonomiske fundament og sikre de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt.Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], som indgår i stabilitets- og vækstpagten, fastsætter, at medlemsstaterne skal forelægge stabilitets- eller konvergensprogrammer og årlige opdateringer heraf for Rådet og Kommissionen (medlemsstater, der allerede har indført den fælles valuta, forelægger (opdaterede) stabilitetsprogrammer, og medlemsstater, der endnu ikke har indført den fælles valuta, forelægger (opdaterede) konvergensprogrammer).Rumænien blev medlem af EU den 1. januar 2007 og forelagde sit første konvergensprogram den 25. januar 2007. I overensstemmelse med forordningen skal Rådet afgive en udtalelse herom på grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter at have hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg (se boksen vedrørende hovedpunkterne i vurderingen).2. BAGGRUNDEN FOR VURDERINGEN AF PROGRAMMETSom udgangspunkt for vurderingen af budgetstrategien i konvergensprogrammet indeholder dette afsnit en kort beskrivelse af de økonomiske og budgetmæssige resultater i de seneste ti år.Boks: Hovedpunkterne i vurderingen Ved vurderingen af stabilitetsprogrammerne og konvergensprogrammerne skal følgende undersøges, jf. henholdsvis artikel 5, stk. 1, og artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97: om de økonomiske antagelser, som programmet er baseret på, er realistiske den mellemfristede budgetmålsætning, som medlemsstaten fremlægger, og om den tilsigtede tilpasning i retning af den er hensigtsmæssig om de foranstaltninger, der træffes og/eller foreslås for at overholde den tilsigtede tilpasning, er tilstrækkelige til at opfylde den mellemfristede budgetmålsætning under konjunkturforløbet ved vurderingen af den tilsigtede tilpasning i retning af den mellemfristede budgetmålsætning undersøges det, om der gøres en større tilpasningsindsats i økonomiske opgangstider, mens indsatsen kan være mere begrænset i økonomiske nedgangstider, og for de medlemsstater, der deltager i euroområdet og ERM II, undersøges det, om den pågældende medlemsstat sikrer en årlig forbedring i sin konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger, på 0,5 % af BNP som benchmark for at opfylde sin mellemfristede budgetmålsætning når kursen for tilpasning af den mellemfristede budgetmålsætning fastlægges (for medlemsstater, der endnu ikke har nået den), eller når der tillades en midlertidig afvigelse fra den mellemfristede budgetmålsætning (for medlemsstater, der har nået den), undersøges gennemførelsen af større strukturreformer, som har direkte langsigtede omkostningsbesparende virkninger (bl.a. ved at øge den potentielle vækst) og derfor har en konstaterbar indvirkning på de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt (på den betingelse, at der bevares en passende sikkerhedsmargen med hensyn til referenceværdien på 3 % af BNP, og at budgetstillingen i programperioden forventes at vende tilbage til den mellemfristede budgetmålsætning), idet man bør være særlig opmærksom på pensionsreformer, som indfører et flersøjlesystem, der omfatter en obligatorisk, fuldt finansieret søjle om medlemsstaternes økonomiske politik er i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Når det vurderes, om programmets makroøkonomiske antagelser er realistiske, sker det med henvisning til prognosen fra Kommissionens tjenestegrene fra efteråret 2006, idet der også tages hensyn til den i fællesskab aftalte metode til beregning af det potentielle output og de konjunkturkorrigerede saldi. Vurderingen af overensstemmelsen med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik sker på baggrund af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik med hensyn til de offentlige finanser, der indgår i de integrerede retningslinjer for perioden 2005-2008. Vurderingen skal desuden omfatte en undersøgelse af: udviklingen i gældskvoten og udsigterne for de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt, som der bør lægges "tilstrækkelig vægt på i forbindelse med overvågningen af budgetstillingerne" ifølge Rådets rapport af 20. marts 2005 om "en bedre gennemførelse af stabilitets- og vækstpagten". I en meddelelse fra Kommissionen af 12. oktober 2006 beskrives fremgangsmåden for vurderingen af den langsigtede holdbarhed[2] overensstemmelsen med adfærdskodeksen[3], hvori der bl.a. fastlægges en fælles struktur og et fælles sæt datatabeller for stabilitets- og konvergensprogrammerne. |-  Henstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Rumæniens konvergensprogram, 2006-2009RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[4], særlig artikel 9, stk. 1,under henvisning til henstilling fra Kommissionen,efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg —AFGIVET FØLGENDE UDTALELSE:1.  Den [27. marts 2007] gennemgik Rådet Rumæniens konvergensprogram for perioden 2006-2009.2.  Rumænien har haft en stærk økonomisk vækst i de seneste fem år, men dets BNP pr. indbygger (udtrykt i KKS) er stadig lavt og ligger på 34 % af gennemsnittet for EU-25 i 2005. Der er derfor stadig meget, der skal indhentes, og dette udgør Rumæniens altoverskyggende udfordring på mellemlang og lang sigt. I 2001-2005 forbedredes den makroøkonomiske stabilitet, således som det kommer til udtryk i det stærke og vedvarende fald i inflationen og konsolideringen af de offentlige finanser. Den gennemsnitlige inflation lå på 6,6 % i 2006.3.  I det makroøkonomiske scenario, der ligger til grund for programmet, forventes det, at væksten i det reale BNP gradvis vil aftage fra 8 % i 2006, hvilket ligger et godt stykke over den potentielle sats, til en stadig betydelig sats på 5,9 % i 2009. Vurderet på baggrund af de disponible oplysninger forekommer dette scenario at være baseret på plausible vækstantagelser. Programmets inflationsforventninger forekommer imidlertid at være lave, idet de antager, at der vil ske en støt opbremsning i låntagningen og væksten i det private forbrug, som måske ikke bliver en realitet. I modsætning til programmet forventes der i Kommissionens prognose fra efteråret 2006 en yderligere stigning i underskuddet over for udlandet i 2007 og 2008 på baggrund af en import, der fortsat vil overstige eksporten som følge af et stort privatforbrug og store investeringer.4.  I Kommissionens prognose fra efteråret 2006 anslås det offentlige underskud for 2006 til 1,4 % af BNP i forhold til et mål på 0,7 % af BNP i det økonomiske førtiltrædelsesprogram fra december 2005. I konvergensprogrammet anslås underskuddet til 2,3 % af BNP, men foreløbige tal tyder på et endnu dårligere resultat. Overskridelsen i forhold til det oprindelige mål afspejler store ekstraudgifter, bl.a. løbende udgifter delvis som følge af en omfordeling af ikke-afholdte investeringsudgifter, som mere end opvejer en større end forventet vækst i indkomsterne.5.  Programmets vigtigste mål er at sikre en finanspolitisk konsolidering, således at man når den mellemfristede målsætning om et strukturelt underskud (i konjunkturkorrigerede termer uden engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger) på 0,9 % i 2011, dvs. efter programperioden. Programmet sigter mod en mindre reduktion af det offentlige underskud fra 2,3 % af BNP i 2006 til 2 % af BNP i 2009, efter en stigning til 2,7 % af BNP i 2007. Det primære underskud forventes at følge en lignende udvikling og at ligge på 1 % af BNP ved udgangen af programperioden.6.  Tilpasningen, som er marginal og med størst vægt i slutningen af perioden, sker gennem en stigning i indtægtskvoten, som er noget højere end stigningen i udgiftskvoten (næsten 4 procentpoint i forhold til 3½ procentpoint). På indtægtssiden stammer størstedelen af stigningen fra skatterne (især i 2007) og fra "andre indtægter" (formentlig i tilknytning til tilstrømningen af EU-midler). Stigningen i udgiftskvoten skyldes i stort omfang en meget stor stigning i de offentlige investeringer, som efter planen skal mere end fordobles i procent af BNP som følge af en antaget betydelig stigning i absorptionen af EU-midler. I forhold til det økonomiske førtiltrædelsesprogram fra december 2005 er budgetmålene langt mindre ambitiøse, selv om de underliggende vækstantagelser er de samme.7.  Det strukturelle underskud (dvs. det konjunkturkorrigerede underskud renset for engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger), beregnet efter den i fællesskab aftalte metode, forventes at forværres yderligere fra 3 % af BNP i 2006 til omkring 3½ % af BNP i 2007, før det forbedres til 2¼ % af BNP i 2009. Som nævnt ovenfor er den mellemfristede målsætning for budgetstillingen, der præsenteres i programmet, et strukturelt underskud på 0,9 % af BNP, som programmet sigter mod at nå inden 2011, dvs. efter programperioden. Da den mellemfristede budgetmålsætning er mere krævende end den laveste benchmark (et anslået underskud på 1¾ % af BNP), skulle opfyldelsen af den give en sikkerhedsmargen mod et uforholdsmæssigt stort underskud. Den mellemfristede budgetmålsætning afspejler i tilstrækkelig grad gældskvoten og den gennemsnitlige potentielle outputvækst på lang sigt.8.  Usikkerhedsmomenterne i forbindelse med budgetfremskrivningerne i programmet synes i det store og hele at være afbalanceret i 2007, men budgetresultatet kunne blive værre end fremskrevet i programmet derefter. I 2007 kan både udgifter og indtægter blive lavere end planlagt: udgifterne, fordi de offentlige investeringsplaner sandsynligvis ikke vil blive nået, og indtægterne, fordi antagelserne om den økonomiske aktivitets skatteintensitet ser ud til at være meget optimistiske. Fra og med 2008 er budgetstrategien ikke tilstrækkelig specificeret, med en svingende udvikling for flere udgiftsposter og en udokumenteret stramning i 2009. Udgiftsoverskridelserne i de seneste år som følge af hyppige budgetændringer, usikkerheden omkring det samlede erstatningsbeløb, som det offentlige skal betale til borgere for manglende tilbagegivelse af ejendomme, der blev nationaliseret under det kommunistiske styre, og de potentielle annulleringer af offentlige virksomheders ubetalte forpligtelser over for staten peger i retning af udgiftsoverskridelser, selv om niveauet for de planlagte investeringsudgifter sandsynligvis ikke vil blive nået. Desuden kan overbudgetterede ressourcer, der er afsat til investeringer, blive flyttet over til forbrug, således som det tidligere er set, med en negativ indvirkning på kvaliteten af de offentlige udgifter.9.  Under hensyntagen til denne risikovurdering forekommer budgetstillingen i programmet at være utilstrækkelig til at sikre, at den mellemfristede budgetmålsætning nås inden for programperioden, således som det også forudses i programmet. Den synes desuden ikke at give en tilstrækkelig sikkerhedsmargen mod en overskridelse af underskudstærsklen på 3 % af BNP under normale makroøkonomiske udsving gennem hele programperioden. Det tempo i tilpasningen i retning af den mellemfristede budgetmålsætning, der er angivet i programmet, er helt klart utilstrækkeligt og bør styrkes betydeligt for at være i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten, hvor det præciseres, at tilpasningen bør være højere i økonomiske opgangstider og kan være lavere i økonomiske nedgangstider. Navnlig i en kontekst med økonomisk opgang er den strukturelle forbedring marginal og udelukkende koncentreret om slutningen af perioden, med en forværring i 2007, mens den planlagte tilpasning især i 2009 ikke understøttes af foranstaltninger.10.  Den offentlige bruttogæld skønnes at have nået omkring 13 % af BNP i 2006, hvilket er langt under traktatens referenceværdi på 60 % af BNP. Ifølge programmet forventes gældskvoten at falde med omkring 1 procentpoint af BNP i programperioden.11.  Uden langsigtede prognoser for de aldersrelaterede udgifter, baseret på fælles makroøkonomiske antagelser fra EPC/Kommissionen, er det ikke muligt at vurdere virkningen af befolkningens aldring i Rumænien på et sammenligneligt og solidt grundlag, således som det i øjeblikket sker for de andre medlemsstater, hvor der foreligger fremskrivninger på dette grundlag. Det kan imidlertid ikke udelukkes, at aldringen har en betydelig indvirkning på udgifterne som følge af den nuværende demografiske struktur. Den oprindelige budgetstilling, kendetegnet ved et stort strukturelt underskud, er ikke tilstrækkelig til at stabilisere gælden, selv før der tages hensyn til aldringens budgetmæssige virkning på lang sigt. En forbedring af den strukturelle budgetstilling på mellemlang sigt vil bidrage til at mindske risikoen for de offentlige finansers holdbarhed.12.  Programmets budgetstrategi er delvis i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som udgør en del af de integrerede retningslinjer for perioden 2005-2008. Især er den budgetmæssige tilpasning i retning af den mellemfristede budgetmålsætning helt klart utilstrækkelig, og den bør styrkes betydeligt i programperioden. Endvidere giver den finanspolitiske strategi, der er præsenteret i programmet, herunder lempelsen af finanspolitikken indtil 2007, anledning til bekymring med hensyn til holdbarheden af en høj vækst og af det eksterne underskud, som anslås at have nået 10,3 % af BNP i 2006.13.  Hvad angår de datakrav, der er anført i adfærdskodeksen for stabilitets- og konvergensprogrammerne, har programmet visse mangler i de krævede og frivillige data[5].Som helhed må det konkluderes, at programmet – på baggrund af udsigt til en stærk vækst og et stadig større eksternt underskud – forventer en procyklisk lempelse i 2007 og et helt klart utilstrækkeligt fremskridt – koncentreret om slutningen af perioden – i retning af den mellemfristede budgetmålsætning, som efter planen først vil blive nået efter programperioden. Der er endvidere risici forbundet med opnåelsen af budgetmålene fra og med 2008. På baggrund af ovenstående vurdering opfordres Rumænien til at:(i) udnytte de økonomiske opgangstider til en væsentlig styrkelse af tempoet i tilpasningen i retning af den mellemfristede budgetmålsætning ved at sigte mod mere krævende budgetmål i 2007 og de efterfølgende år(ii) kontrollere den forventede høje stigning i de offentlige udgifter og revidere sammensætningen af disse med det formål at øge vækstpotentialet, samt forbedre planlægningen og gennemførelsen af offentlige udgifter inden for en bindende mellemfristet ramme.Sammenligning af centrale makroøkonomiske og budgetmæssige fremskrivninger 12005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Realt BNP (% ændring) KP dec. | KP jan. 2007 | 4,1 | 8,0 | 6,5 | 6,3 | 5,9 |KOM nov. 2006 | 4,1 | 7,2 | 5,8 | 5,6 | n.a. |KP dec. 2005 | 5,7 | 6,0 | 6,3 | 6,5 | n.a. |HICP-inflation (%) | KP jan. 2007 | 9,1 | 6,6 | 4,5 | 4,,3 | 3,2 |KOM nov. 2006 | 9,1 | 6,8 | 5,1 | 4,6 | n.a. |KP dec. 2005 | 9,0 | 7,0 | 5,0 | 3,6 | n.a. |Outputgab (% af potentielt BNP) | KP jan. 20072 | 0,2 | 2,1 | 2,2 | 1,9 | 1,1 |KOM nov. 20066 | 0,4 | 1,9 | 1,5 | 1,0 | n.a. |KP dec. 2005 | n.a. | n.a. | n.a. | n.a. | n.a. |Offentlig saldo (% af BNP) | KP jan. 2007 | -1,5 | -2,3 | -2,7 | -2,6 | -2,0 |KOM nov. 2006 | -1,5 | -1,4 | -2,6 | -2,6 | n.a. |KP dec. 2005 | -0,4 | -0,7 | -1,0 | -1,6 | n.a. |Primær saldo (% af BNP) | KP jan. 2007 | -0,4 | -1,2 | -1,6 | -1,5 | -1,0 |KOM nov. 2006 | -0,3 | -0,4 | -1,7 | -1,7 | n.a. |KP dec. 2005 | 0,8 | 0,4 | 0,0 | -0,6 | n.a. |Konjunkturkorrigeret saldo (% af BNP) | KP jan. 20072 | -1,5 | -3,0 | -3,4 | -3,2 | -2,3 |KOM nov. 2006 | -1,6 | -2,0 | -3,1 | -2,9 | n.a. |KP dec. 2005 | n.a. | n.a. | n.a. | n.a. | n.a. |Strukturel saldo3 (% af BNP) | KP jan. 20074 | -1,5 | -3,0 | -3,4 | -3,2 | -2,3 |KOM nov. 20065 | -1,6 | -2,0 | -3,1 | -2,9 | n.a. |KP dec. 2005 | n.a. | n.a. | n.a. | n.a. | n.a. |Offentlig gæld (% af BNP) | KP jan. 2007 | 15,,9 | 12,8 | 13,5 | 12,6 | 11,7 |KOM nov. 2006 | 15,9 | 13,7 | 13,9 | 14,4 | n.a. |KP dec. 2005 | 17,1 | 15,1 | 14,6 | 14,6 | n.a. |Bemærkninger: 1De offentlige regnskaber i Rumænienn har endnu ikke officielt været genstand for en fuldstændig kvalitetsvurdering fra Eurostats side. Eurostat vil offentliggøre og validere tallene for den offentlige saldo og gæld kort efter indberetningen af data den 1. april 2007. 2Beregninger foretaget af Kommissionens tjenestegrene på basis af oplysningerne i programmet. 3Konjunkturkorrigeret saldo (som i de foregående rækker) uden engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger. 4Der er ingen engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger i programmet. 5Der er ingen engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger i Kommissionens prognose fra efteråret 2006. 6Baseret på en skønnet potentiel vækst på henholdsvis 5,6 %, 5,7 %, 6,1 % og 6,2 % i årene 2005-2008. Kilde: Konvergensprogrammet (KP), økonomisk førtiltrædelsesprogram (PEP), Kommissionens økonomiske prognose fra efteråret 2006 (KOM), beregninger foretaget af Kommissionens tjenestegrene. |[1] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 1055/2005 (EUT L 174 af 7.7.2005, s. 1). Alle de dokumenter, der henvises til i denne tekst, findes på følgende websted:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet, "De offentlige finansers langsigtede holdbarhed i EU", 12.10.2006, KOM(2006) 574 , og Europa-Kommissionen, Generaldirektoratet for Økonomiske og Finansielle Anliggender, "The long-term sustainability of public finances in the European Union", European Economy No 4/2006.[3] "Specifikationer om gennemførelsen af stabilitets- og vækstpagten og retningslinjer for stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form", godkendt af Økofin-Rådet den 11. oktober 2005.[4] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 1055/2005 (EUT L 174 af 7.7.2005, s. 1). De dokumenter, der henvises til i denne tekst, findes på følgende websted:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[5] Der mangler bl.a. data om delkomponenterne i stockflow-tilpasningen og arbejdskraftens, kapitalens og den totale faktorproduktivitets (TFP) bidrag til den potentielle BNP-vækst.


Vigtig juridisk meddelelse

|

52005SC0231

Henstilling med henblik på Rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Letlands opdaterede konvergensprogram 2004-2007  /* SEK/2005/0231 endelig udg. */

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 16.2.2005SEK(2005) 231 endeligHenstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Letlands opdaterede konvergensprogram 2004-2007(forelagt af Kommissionen)BEGRUNDELSERådets forordning (EF) nr. 1466/97 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[1] fastsætter, at ikke-deltagende medlemsstater, dvs. lande, der ikke har indført den fælles valuta, skal forelægge konvergensprogrammer for Rådet og Kommissionen. I overensstemmelse med artikel 9 i forordningen skal Rådet undersøge hvert enkelt konvergensprogram på grundlag af vurderinger foretaget af Kommissionen og Det Økonomiske og Finansielle Udvalg nedsat efter traktatens artikel 114. På grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter at have hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg skal Rådet afgive udtalelse efter at have undersøgt programmet. Ifølge forordningen skal medlemsstaterne hvert år forelægge opdaterede konvergensprogrammer, som også kan blive gennemgået af Rådet efter samme procedurer.De ti lande, der tiltrådte EU den 1. maj 2004, deltager ikke i den fælles valuta. De forpligtede sig til at forelægge deres konvergensprogrammer senest den 15. maj 2004 og en første opdatering ved udgangen af 2004.Letlands første konvergensprogram, der dækker perioden 2004-2007, blev fremlagt den 14. maj 2004 og gennemgået af Rådet den 5. juli 2004. Letland fremlagde en opdatering af sit konvergensprogram den 30. december 2004. Kommissionens tjenestegrene har foretaget en teknisk gennemgang af denne opdatering under hensyntagen til Kommissionens økonomiske prognose fra efteråret 2004 samt til adfærdskodeksen[2], den i fællesskab aftalte metode til beregning af det potentielle output, henstillingerne i de generelle økonomiske retningslinjer for 2003-2005 og principperne i meddelelsen fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet af 27. november 2002 om bedre samordning af finanspolitikken[3]. Denne gennemgang giver grundlag for følgende vurdering:-  Den første opdatering af Letlands konvergensprogram, der dækker perioden 2004-2007, blev vedtaget af det lettiske ministerråd den 28. december og forelagt Kommissionen den 30. december 2004. Programmet er baseret på de økonomiske fremskrivninger i den finanslov for 2005, der blev forelagt parlamentet den 13. december 2004, og som parlamentet vedtog den 20. december. Det opdaterede program er stort set i overensstemmelse med oplysningskravene i ”adfærdskodeksen” for stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form. Klassificeringen af ENS95-data om sammensætningen af de samlede offentlige indtægter og udgifter skal imidlertid forbedres.-  I opdateringen forventes en BNP-vækst på 8,1 % i 2004 og 6,7 % i 2005, hvor den indenlandske efterspørgsel, især investeringer og det private forbrug, fortsat vokser kraftigt. For 2006 og 2007 er den anslåede BNP-vækst kun en smule lavere (6,5 % begge år). Eksportvæksten har rettet sig kraftigt, hvilket afspejler det globale økonomiske opsving og den positive virkning af Letlands tiltrædelse af EU. Imidlertid er dette blevet overhalet af væksten i importen som følge af den kraftigt stigende indenlandske efterspørgsel.-  Nettoeksportens bidrag til væksten ventes på mellemlang sigt at være negativ, mens det store underskud på de løbende poster kun vil falde marginalt. Arbejdsløsheden forventes kun at falde gradvis på trods af en kraftig vækst i den økonomiske aktivitet. Vurderet med udgangspunkt i de foreliggende oplysninger må det makroøkonomiske scenario alt i alt betragtes som realistisk, og det ligger på linje med Kommissionens tjenestegrenes egen vurdering og dens efterårsprognose fra 2004.-  For at nå den lettiske centralbanks mål om prisstabilitet blev landets valuta (lats) knyttet til SDR med et normalt udsvingsbånd omkring centralkursen på ±1 %. De lettiske myndigheder har planer om at slutte sig til ERM II i begyndelsen af 2005 og tager sigte på at slutte sig til euroen tidligst den 1. januar 2008. Den 1. januar 2005 blev den lettiske lats som led i denne strategi frigivet fra SDR og knyttet til euroen til markedskurs med et normalt udsvingsbånd omkring den nye centralkurs, som igen var på ±1 %. Interbankrentesatserne i den lokale valuta er faldet til et niveau tættere på renten i euroområdet efter tilknytningen til euroen. Afkastet af langfristede obligationer i forhold til euroområdet svingede i løbet af 2004 fra en præmie på ½ til 1 procentpoint. Indtil 2003 var HICP-inflationen forholdsvis lav. I løbet af 2004 steg HICP-inflationen imidlertid betydeligt og toppede i august med 7,8 %, inden den igen tog en smule af i sidste kvartal og nåede et årsgennemsnit på 6,2 %. Myndighederne mener, at inflationsudviklingen i 2004 var midlertidig. De forventer, at inflationen udtrykt ved forbrugerprisindekset vil falde fra 6,2 % i 2004 til 3,0 % i 2006. I 2005 vil inflationen fortsat blive påvirket af stigende administrativt regulerede priser og foranstaltninger til harmonisering af indirekte skatter. Som følge af gunstige basiseffekter skulle inflationen falde gradvis, hvis man undgår overophedning, selv om den kan forventes at blive lidt højere, end de nationale myndigheder har påregnet.-  Opdateringen sigter mod at holde underskuddet under referenceværdien på 3 % af BNP hvert år i programmets løbetid, mens det offentlige budgetunderskud i programmet forventes at falde gradvis fra 1,7 % af BNP i 2004[4] til 1,4 % af BNP i 2007. Som følge af EU-overførsler og udgifter i forbindelse hermed forventes såvel udgifter som indtægter at toppe i 2005 med henholdsvis 39,3 % og 37,7 % af BNP, for derefter gradvis at falde til henholdsvis 36,5 % og 35,1 % af BNP i 2007. Den mellemfristede justering af de offentlige finanser er baseret på en reduktion af såvel indtægts- som udgiftskvoten. Den primære saldo forbedres i programperioden, idet den samlede udgiftskvote falder på grund af en lavere primær udgiftskvote og til en vis grad rentebetalinger. Den primære udgiftskvote falder hovedsagelig som følge af lavere overførsler og subsidier, mens der samtidig er taget højde for en stigning i investeringskvoten. Indtægtskvoten falder som følge af skattelettelser, især indkomstskattelettelser, der letter skattebyrden moderat. Mens den overordnede strategi forbliver uændret i forhold til programmet fra maj 2004, er de forventede budgetunderskud blevet justeret i nedadgående retning fra ca. 2 % af BNP om året i det tidligere program.-  Risiciene i forbindelse med programmets budgetfremskrivninger synes i det store og hele at være i balance. På den ene side forekommer antagelserne om den økonomiske aktivitets skatteintensitet at være noget pessimistiske, hvilket indebærer, at indtægterne kan blive højere end forventet. Letland har fået ry for at opstille forsigtige prognoser og gentagne gange overskredet de finanspolitiske mål i de sidste fem år. Med hensyn til budgetkontrol anvender man en særlig procedure, der kan muliggøre forholdsvis hurtige justeringer i løbet af budgetåret, hvis budgetudviklingen skulle løbe løbsk. Da indgåelsen af udgiftsforpligtelser på den anden side er baseret på støtte fra EU, er opfyldelsen af underskudsmålene afhængig af, at regeringen modtager disse midler. En stram udgiftsdisciplin (herunder i forbindelse med forvaltningen af projekter, der samfinansieres af EU) kan vise sig at være vanskelig på grund af svagheder i administrationen.-  I lyset af denne risikovurdering er budgetstillingen i programmet utilstrækkelig til at nå det mellemfristede mål i stabilitets- og vækstpagten om en stilling tæt på balance eller med overskud i løbet af programperioden. Selv om programmet udstikker en forholdsvis ambitiøs konsolideringskurs, synes det at give en tilstrækkelig stor sikkerhedsmargen til at hindre underskuddet i at overskride referenceværdien på 3 % af BNP under normale makroøkonomiske forhold. Det er dog tilstrækkeligt til at holde gældskvoten på et meget lavt niveau.-  Gældskvoten forventes at blive på 14,2 % af BNP i 2004, altså langt under traktatens referenceværdi på 60 % af BNP. Den svage stigning i gældskvoten i programperioden til 15 % af BNP i 2007 skyldes især vedvarende underskud, som i vid udstrækning opvejes af nominel BNP-vækst.-  Programmet gennemgår kort regeringens strukturreformprogram, der fokuserer på foranstaltninger for at forbedre erhvervsmiljøet, konkurrenceevnen og udviklingen af energi- og kommunikationssektoren, uddannelses- og sundhedssystemerne, samt en aktiv arbejdsmarkedspolitik og styrkelse af innovation og forskning. I programmet skitseres det også, hvordan man kunne styrke budgetprocessen gennem flerårige budgetrammer og øge gennemsigtigheden og pålideligheden af de nominelle udgiftslofter gennem systematisk brug af evalueringsmekanismer. Reformerne, hvoraf de fleste allerede er iværksat, eller som man er ved at udarbejde lovgivning om, kan afgjort forventes at forbedre den lettiske økonomis vækstbetingelser ved at øge produktiviteten og incitamenterne for at arbejde, fremme jobskabelse og afskrække fra skatteunddragelse samt ved at stramme den finanspolitiske disciplin både i ressortministerierne og hos de lokale myndigheder.-  Letlands offentlige finanser synes at stå ret stærkt med hensyn til bæredygtighed på længere sigt på trods af de forventede budgetudgifter til en aldrende befolkning. Den forholdsvis lave gældskvote i Letland og de gennemførte foranstaltninger i forbindelse med pensionsreformen, herunder indførelsen af den finansierede søjle, vil sammen med kumuleringen af midler i den finansierede pensionsordning medvirke til at mindske budgetvirkningerne af den aldrende befolkning. Den strategi, der er skitseret i programmet, tager udgangspunkt i et begrænset budgetunderskud på mellemlang sigt og budgetvirkningerne af pensionsreformen. Reformforanstaltninger inden for sundheds- og plejesektoren kan imidlertid medføre højere udgifter. Bæredygtigheden kan vise sig at være truet på lang sigt. Letlands forholdsvis lave skattekvote skulle dog gøre det lettere at rette op på den manglende bæredygtighed, der kan vise sig.-  Alt i alt er den økonomiske politik, der er skitseret i opdateringen, stort set forenelig med de landespecifikke generelle økonomiske retningslinjer (BEPG) med hensyn til de offentlige finanser. For at tackle det omfattende underskud på de løbende poster anbefalede man Letland at nedbringe det samlede underskud på de offentlige finanser på en troværdig og bæredygtig måde i løbet af en årrække. Da man i programmet regner med at nedbringe underskuddet på de løbende poster, er det lavere budgetunderskud i 2004 end oprindeligt budgetteret og den konsolideringskurs, der er lagt i opdateringen, i overensstemmelse med henstillingen i de generelle økonomiske retningslinjer. Denne vurdering er dog betinget af en gunstig udvikling i den eksterne balance og må derfor fortsat følges nøje. Som Rådet påpegede i sin udtalelse om programmet fra maj 2004, afhænger en vurdering af den passende finanspolitiske stilling desuden også af efterspørgselspresset i økonomien, selv om det er vanskeligt at bestemme landets stilling i konjunkturforløbet. Derfor er vurderingen også afhængig af, at den makroøkonomiske politik er i stand til at konsolidere afdæmpningen af inflationen efter dens seneste højdepunkt.På grundlag af denne vurdering har Kommissionen vedtaget vedlagte henstilling med henblik på Rådets udtalelse om Letlands opdaterede konvergensprogram og fremsender den til Rådet.Henstilling med henblik påRÅDETS UDTALELSEi overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Letlands opdaterede konvergensprogram 2004-2007RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[5], særlig artikel 9, stk. 3,under henvisning til Kommissionens henstilling, ogefter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg -AFGIVET FØLGENDE UDTALELSE:1.  Den 8. marts 2005 gennemgik Rådet Letlands opdaterede konvergensprogram, der dækker perioden 2004-2007. Programmet opfylder i det store og hele kravene i den reviderede adfærdskodeks for stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form. Klassificeringen af E NS95-data om sammensætningen af de samlede offentlige indtægter og udgifter skal imidlertid forbedres. Letland opfordres derfor til at opfylde disse datakrav i adfærdkodeksen.2.  I det makroøkonomiske scenario, der ligger til grund for programmet, forventes den reale BNP-vækst, der blev anslået til 8,1 % i 2004, at forblive kraftig i resten af programperioden med et gennemsnit på 6,6 % om året. På grundlag af de aktuelt foreliggende oplysninger synes scenariet at afspejle troværdige vækstantagelser. Programmets inflationsfremskrivninger forekommer at være noget lave.3.  Opdateringen sigter mod at holde underskuddet under referenceværdien på 3 % af BNP hvert år i programmets løbetid, mens det offentlige budgetunderskud forventes at falde gradvis fra 1,7 % af BNP i 2004 til 1,4 % af BNP i 2007. I 2005 vil både indtægts- og udgiftskvoter stige markant i forbindelse med tiltrædelsen af EU. Derefter er den mellemfristede justering af de offentlige finanser baseret på en reduktion af såvel indtægts- som udgiftskvoten. Den primære udgiftskvote falder hovedsagelig som følge af lavere overførsler og subsidier, mens der samtidig er taget højde for en stigning i investeringskvoten. Indtægtskvoten falder som følge af skattelettelser, især indkomstskattelettelser, der letter skattebyrden moderat.4.  Risiciene i forbindelse med programmets budgetfremskrivninger synes i det store og hele at være i balance. På den ene side forekommer antagelserne om den økonomiske aktivitets skatteintensitet at være noget pessimistiske, hvilket indebærer, at indtægterne kan blive højere end forventet. Da indgåelsen af udgiftsforpligtelser på den anden side er baseret på støtte fra EU, er opfyldelsen af underskudsmålene afhængig af, at regeringen modtager disse midler. En stram udgiftsdisciplin (herunder i forbindelse med forvaltningen af projekter, der samfinansieres af EU) kan vise sig at være vanskelig på grund af svagheder i administrationen.5.  I lyset af denne risikovurdering er budgetstillingen i programmet utilstrækkelig til at nå det mellemfristede mål i stabilitets- og vækstpagten om en stilling tæt på balance eller med overskud i løbet af programperioden. Den kan også give en utilstrækkelig sikkerhedsmargen til at hindre underskuddet i at overskride referenceværdien på 3 % af BNP under normale makroøkonomiske forhold. Den er dog tilstrækkelig til at holde gældskvoten på et meget lavt niveau.6.  Gældskvoten forventes at blive på 14,2 % af BNP i 2004, altså langt under traktatens referenceværdi på 60 % af BNP. Den svage stigning i gældskvoten i programperioden til 15 % af BNP i 2007 skyldes især vedvarende underskud, som i vid udstrækning opvejes af nominel BNP-vækst.7.  Den budgetstrategi, der er skitseret i programmet, betyder, at Letlands offentlige finanser synes at stå ret stærk med hensyn til bæredygtighed på længere sigt, på trods af de forventede budgetudgifter til en aldrende befolkning. Den forholdsvis lave gældskvote og de gennemførte foranstaltninger i forbindelse med pensionsreformen, herunder indførelsen af den finansierede søjle, vil sammen med kumuleringen af midler i den finansierede pensionsordning medvirke til at mindske budgetvirkningerne af den aldrende befolkning. Den strategi, der er skitseret i programmet, tager udgangspunkt i et begrænset budgetunderskud på mellemlang sigt og budgetvirkningerne af pensionsreformen. Reformforanstaltninger inden for sundheds- og plejesektoren kan imidlertid medføre højere udgifter. Bæredygtigheden kan vise sig at være truet på lang sigt. Letlands forholdsvis lave skattekvote skulle dog gøre det lettere at rette op på den manglende bæredygtighed, der kan vise sig.8.  Den økonomiske politik, der er skitseret i programmet, er i det store og hele forenelig med de landespecifikke generelle økonomiske retningslinjer (BEPG) med hensyn til de offentlige finanser. For at tackle det omfattende underskud på de løbende poster anbefalede man Letland at nedbringe det samlede underskud på de offentlige finanser på en troværdig og bæredygtig måde i løbet af en årrække. Da man i programmet regner med at nedbringe underskuddet på de løbende poster, er det lavere budgetunderskud i 2004 end budgetteret og den konsolideringskurs, der er lagt i opdateringen, i overensstemmelse med henstillingen i de generelle økonomiske retningslinjer. Denne vurdering er dog betinget af en gunstig udvikling i den eksterne balance og må derfor fortsat følges nøje. Som Rådet påpegede i sin udtalelse om programmet fra maj 2004, afhænger en vurdering af den passende finanspolitiske stilling desuden også af efterspørgselspresset i økonomien, selv om det er vanskeligt at bestemme landets stilling i konjunkturforløbet. Derfor er vurderingen også afhængig af, at den makroøkonomiske politik er i stand til at konsolidere afdæmpningen af inflationen efter dens seneste højdepunkt.Sammenligning af centrale makroøkonomiske og budgetmæssige fremskrivninger2004 | 2005 | 2006 | 2007 |Real BNP-vækst (% ændring) | KP dec. 2004 | 8,1 | 6,7 | 6,5 | 6,5 |KOM okt. 2004 | 7,5 | 6,7 | 6,7 | - |KP maj 2004 | 6,7 | 6,7 | 6,5 | 6,5 |CPI inflation1 (%) | KP dec. 2004 | 6,2 | 4,3 | 3,0 | 3,0 |KOM okt. 2004 | 6,8 | 4,7 | 3,5 | - |KP maj 2004 | 4,5 | 3,7 | 3,0 | 3,0 |Offentlig saldo (% af BNP) | KP dec. 2004 | -1,7 | -1,6 | -1,5 | -1,4 |KOM okt. 2004 | -2,0 | -2,8 | -2,9 | - |KP maj 2004 | -2,1 | -2,2 | -2,0 | -2,0 |Primær saldo (% af BNP) | KP dec. 2004 | -0,9 | -0,9 | -0,8 | -0,7 |KOM okt. 2004 | -1,2 | -2,0 | -2,0 | - |KP maj 2004 | -1,2 | -1,3 | -1,2 | -1,2 |Offentlig bruttogæld (% af BNP) | KP dec. 2004 | 14,2 | 14,5 | 14,8 | 15,0 |KOM okt. 2004 | 14,6 | 15,4 | 16,6 | - |KP maj 2004 | 16,2 | 16,8 | 17,3 | 17,7 |Anm.: 1 I programmet oplyses kun fremskrivninger af inflationen udtrykt ved forbrugerprisindekset og ikke HICP-inflationen. 2 Beregninger foretaget af Kommissionens tjenestegrene på grundlag af oplysningerne i programmet. Kilder: Konvergensprogram (KP), Kommissionens økonomiske prognose fra efteråret 2004 (KOM), beregninger foretaget af Kommissionens tjenestegrene. |[1] EFT L 209 af 2.8.1997. Alle dokumenter, der henvises til i denne tekst, kan findes på: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] Revideret udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg om stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form, godkendt af Økofin-Rådet den 10.7.2001.[3] KOM(2002) 668 af 27.11.2002.[4] De seneste oplysninger om det statslige kasseregnskab tyder på, at det samlede offentlige budgetunderskud vil blive endnu lavere.[5] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1. De dokumenter, der refereres til i dette dokument, kan konsulteres på følgende websted: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.


Europa-Parlamentets henstilling af 19. juni 2007 på grundlag af beretningen fra Undersøgelsesudvalget om Krisen i Equitable Life Assurance Society


title: Rådets henstilling af 14. juli 2015 om Estlands nationale reformprogram for 2015 og med Rådets udtalelse om Estlands konvergensprogram for 2015

text:
               18.8.2015

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 272/39

         RÅDETS HENSTILLING
   af 14. juli 2015
   om Estlands nationale reformprogram for 2015 og med Rådets udtalelse om Estlands konvergensprogram for 2015
   (2015/C 272/11)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for beskæftigelse og vækst, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker. Strategien fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               På grundlag af Kommissionens forslag vedtog Rådet den 14. juli 2015 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker, og den 21. oktober 2010 vedtog Rådet en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (2). Disse udgør tilsammen de »integrerede retningslinjer«, som medlemsstaterne blev opfordret til at tage i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 8. juli 2014 vedtog Rådet en henstilling (3) om Estlands nationale reformprogram for 2014 og afgav sin udtalelse om Estlands opdaterede stabilitetsprogram for 2014. Den 28. november 2014 fremlagde Kommissionen i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 473/2013 (4) sin udtalelse om Estlands udkast til budgetplan for 2015.

               (4)

               Den 28. november 2014 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester om samordning af de økonomiske politikker for 2015. Samme dag vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (5) rapporten om varslingsmekanismen, hvori Estland ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

               (5)

               Den 18. december 2014 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne om at stimulere investeringer, intensivere strukturreformer og forfølge en ansvarlig vækstfremmende finanspolitisk konsolidering.

               (6)

               Den 26. februar 2015 offentliggjorde Kommissionen sin landerapport om Estland for 2015. Den analyserede Estlands fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget den 8. juli 2014.

               (7)

               Estland har ikke fremlagt et nationalt reformprogram inden fristens udløb.

               (8)

               Estland i øjeblikket underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. Den nye regering har ikke fremlagt et stabilitetsprogram inden fristens udløb. På grundlag af Kommissionens prognose fra foråret 2015 forventes det offentlige overskud fra 2014 at blive til et underskud på 0,2 % af BNP i 2015 og 0,1 % af BNP i 2016. Den offentlige gældskvote forventes gradvist at falde fra 10,6 % af BNP i 2014 til under 10 % af BNP i 2016. Ifølge Kommissionens prognose fra foråret 2015 er der risiko for en vis afvigelse fra den mellemfristede målsætning i 2015, idet den strukturelle saldo forventes at afvige fra den mellemfristede målsætning med 0,4 % af BNP. Afvigelsen bliver betydelig i 2016, hvor en forbedring på 0,4 % af BNP er påkrævet, men den strukturelle saldo forventes at blive forringet med 0,3 % af BNP. Derfor bliver der behov for yderligere foranstaltninger i 2015 og 2016. På grundlag af sin vurdering og under hensyntagen til Kommissionens forårsprognose fra 2015 er Rådet af den opfattelse, at der er risiko for, at Estland ikke vil være i overensstemmelse med bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten.

               (9)

               Estlands erhvervsfrekvens nåede op på 74,5 % af den erhvervsaktive befolkning i tredje kvartal af 2014, og arbejdsløsheden faldt til 7,6 %, hvilket er det laveste niveau siden 2009. Andelen af langtidsledige ligger et godt stykke under EU-gennemsnittet. Imidlertid er den faldende arbejdsstyrke kombineret med en lav arbejdsproduktivitet ved at udvikle sig til en mellemlang til langsigtet udfordring. Gennemførelsen af den ambitiøse arbejdsevnereform blev først påbegyndt for nylig. Selv om der er vedtaget en række skattemæssige foranstaltninger for at øge arbejdsmarkedsdeltagelsen, er de ikke specifikt rettet mod lavtlønnede. Forskellene mellem mænds og kvinders løn er blandt de største i Unionen. Manglen på børnepasningsfaciliteter gør det vanskeligere for unge forældre, navnlig mødre, at vende tilbage til arbejdsmarkedet. Andelen af studerende på arbejdsbaserede lærlingeuddannelser er også lav. Der er mangel på kandidater inden for teknologiske og naturvidenskabelige studieretninger. De lokale sociale ydelser er af ujævn kvalitet.

               (10)

               Regeringen har vedtaget en strategi for livslang læring i begyndelsen af 2014 og fremlagde i marts 2015 programmer, der skal gennemføre den. En reform af læseplanerne på de erhvervsrettede uddannelser er i gang og deltagelsen i livslang læring er for opadgående. I begyndelsen af 2015 vedtog parlamentet en folkeoplysningslov og en lov om liberale erhverv. Det er stadig en udfordring at skabe interesse for erhvervsuddannelser og lærlingeuddannelser. Der er sket forbedringer i forsknings- og innovationssystemerne og samarbejdet mellem virksomheder, videregående uddannelser og forskningsinstitutioner. Imidlertid mangler der samordning i den offentlige støtte til forskning og innovation under strategien for forskning, udvikling og innovation (FUI-strategien) og strategien for fremme af iværksætterkultur, som bør fokusere på intelligent specialisering inden for et begrænset antal områder. De videregående uddannelser, navnlig inden for naturvidenskab og teknologi, skal stadig afstemmes bedre med virksomhedernes og forskningsinstitutionernes behov. Der investeres kun i ringe omfang i intellektuelle ejendomsrettigheder, og kun få virksomheder samarbejder med forskningsinstitutter.

               (11)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Estlands økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2015. Den har også vurderet opfølgningen af de henstillinger, der er rettet til Estland i foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Estland, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU-regler og -retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til kommende nationale beslutninger. Henstillingerne som led i det europæiske semester afspejles i henstilling 1 til 3 nedenfor.

               (12)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået stabilitetsprogrammet, og Rådets udtalelse (6) er især afspejlet i henstilling 1 nedenfor.

               (13)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen også foretaget en analyse af den økonomiske politik i euroområdet som helhed. På dette grundlag har Rådet vedtaget særlige henstillinger rettet til medlemsstater, der har euroen som valuta (7). Som et land, der har euroen som valuta, bør Estland også sikre fuld og rettidig gennemførelse af disse henstillinger —

         HENSTILLER, at Estland i 2015 og 2016 træffer foranstaltninger med henblik på at:

               1.

               Undgå at afvige fra den mellemfristede budgetmålsætning i 2015 og 2016.

               2.

               Forbedre arbejdsmarkedsdeltagelsen, herunder ved at gennemføre arbejdsevnereformen. Forbedre incitamenterne til at arbejde ved hjælp af foranstaltninger, der er målrettet lavtlønnede. Træffe foranstaltninger for at mindske lønforskellene mellem kønnene. Sikre sociale ydelser af høj kvalitet og tilgængeligheden af børnepasningsordninger på lokalt plan.

               3.

               Øge deltagelsen på erhvervsuddannelser og deres relevans for arbejdsmarkedet, navnlig ved at øge udbuddet af praktikpladser. Fokusere offentlig støtte til forskning og innovation på en koordineret gennemførelse af et begrænset antal områder inden for intelligent specialisering.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 14. juli 2015.

            På Rådets vegne

         P. GRAMEGNA

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Opretholdt ved Rådets afgørelse 2014/322/EU af 6. maj 2014 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker for 2014 (EUT L 165 af 4.6.2014, s. 49).

      (3)  Rådets henstilling af 8. juli 2014 om Estlands nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Estlands stabilitetsprogram for 2014 (EUT C 247 af 29.7.2014, s. 25).

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 473/2013 af 21. maj 2013 om fælles bestemmelser om overvågning og evaluering af udkast til budgetplaner og til sikring af korrektion af uforholdsmæssigt store underskud i medlemsstaterne i euroområdet (EUT L 140 af 27.5.2013, s. 11).

      (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

      (6)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.

      (7)  EUT C 272 af 18.8.2015, s. 98.


Avis juridique important

|

31977H0355

77/355/EØF: Kommissionens Henstilling af 6. maj 1977 til Forbundsrepublikken Tyskland om lov og anordning om gennemførelse af visse bestemmelser i Rådets direktiv 74/561/EØF af 12. november 1974 om adgang til virksomhed i forbindelse med godstransport ad landevej i indenlandsk og international transport

EF-Tidende nr. L 123 af 17/05/1977 s. 0022 - 0023

++++  KOMMISSIONENS HENSTILLING  af 6 . maj 1977  til Forbundsrepublikken Tyskland om lov og anordning om gennemfoerelse af visse bestemmelser i Raadets direktiv 74/561/EOEF af 12 . november 1974 om adgang til virksomhed i forbindelse med godstransport ad landevej i indenlandsk og international transport   ( 77/355/EOEF )  Tysklands faste repraesentation ved De europaeiske Faellesskaber har ved skrivelse af 25 . november 1976 med henblik paa at hoere Kommissionen , meddelt teksten til visse bestemmelser i lov om godstransport ad landevej ( GueKG ) af 6 . august 1975 og af den anden anordning af 24 . april 1973 om konstatering af faglig dygtighed og noedvendige kundskaber for at forestaa ledelsen af en virksomhed inden for godstransport ad landevej . Disse bestemmelser indeholder visse foranstaltninger vedroerende gennemfoerelsen af Raadets direktiv af 12 . november 1974 om adgang til erhvervet med godstransport ad landevej i indenlandsk og international transport ( 1 ) .  Denne meddelelse sker i henhold til artikel 7 , stk . 1 , i direktivet , hvorefter " medlemsstaterne , efter at have hoert Kommissionen traeffer saadanne foranstaltninger , som er noedvendige for inden 1 . januar 1977 at gennemfoere dette direktiv , navnlig artikel 3 , stk . 4 " .  Kommissionen beklager , at den tyske regering ved den sene meddelelse om gennemfoerelsesforanstaltningerne ikke rettidigt har opfyldt de forpligtelser , der paahviler den i henhold til bestemmelserne i artikel 7 i Raadets direktiv af 12 . november 1974 , hvorved den ydermere har forhindret Kommissionen i at * e denne henstilling i tide .  For saa vidt angaar bestemmelserne i naevnte lov og anordning retter Kommissionen foelgende henstilling :  1 . Med hensyn til anvendelsesomraadet for disse bestemmelser minder Kommissionen den tyske regering om , at direktivet af 12 . november 1974 sigter mod gennemfoerelsen af faelles bestemmelser for adgang til erhvervet med godstransport ad landevej saavel i indenlandsk som i international transport .  Da de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser , som er meddelt Kommissionen , kun vedroerer indenlandsk transport , henstiller Kommissionen til den tyske regering at afhjaelpe denne mangel .  2 . Kommissionen konstaterer , at der i artikel 10 i loven , for transporter over laengere afstande , og artikel 81 , for transporter over kortere afstande , stilles krav om haederlighed , oekonomiske evne samt faglig dygtighed som betingelse for adgang til erhvervet i overensstemmelse med artikel 3 , stk . 1 , i direktivet .  For saa vidt angaar oekonomisk evne henstiller Kommissionen dog til den tyske regering at definere dette begreb naermere under hensyntagen til artikel 3 , stk . 3 , foerste punktum :   " Ved oekonomisk evne forstaas raadighed over saadanne finansielle midler , som behoeves til at saette virksomheden i gang og til dennes tilboerlige drift  ( ... ) " .  Kommissionen henleder samtidig den tyske regerings opmaerksomhed paa visse gennemfoerelsesbestemmelser for saa vidt angaar betingelsen vedroerende faglig dygtighed som fastsat i artikel 3 , stk . 4 , i direktivet .  For det foerste er det i denne artikel fastsat , at de kundskaber , som er forudsaetningen for , at faglig dygtighed kan konstateres , erhverves enten ved deltagelse i kursus eller gennem praktisk erfaring i en transportvirksomhed , eller ved en kombination af de to systemer . Denne opregning er udtoemmende og udelukker saaledes enhver anden loesning . Kommissionen henstiller derfor til den tyske regering at aendre baade lovens artikel 10 , stk . 2 , og gennemfoerelsesanordningens artikel 1 , stk . 1 , og udelade den deri indeholdte henvisning til praktisk erfaring erhvervet i en speditionsvirksomhed eller en pakhusvirksomhed .  For det andet hedder det i direktivets artikel 3 , stk . 4 , in fine , at bevis for faglig dygtighed foeres ved fremlaeggelse af en attest , der udstedes af den kompetente myndighed eller det kompetente organ . I gennemfoerelsesanordningens artikel 3 hedder det imidlertid udtrykkeligt , at der kun skal fremlaegges en attest , dersom den faglige dygtighed er erhvervet ved eksamen , men ikke dersom den er erhvervet ved praktisk erfaring . Kommissionen henstiller derfor til den tyske regering at supplere sin gennemfoerelsesanordning paa dette punkt .  3 . Samtidig bemaerker Kommissionen , at den tyske regering paataenker at sende de kompetente bedoemmelsesudvalg en liste over de i artikel 3 , stk . 4 , i direktiv 74/561/EOEF naevnte punkter .  Kommissionen mener for god ordens skyld at burde goere opmaerksom paa , at konstateringen af den faglige dygtighed skal vedroere ovennaevnte punkter .  4 . Kommissionen henleder ligeledes den tyske regerings opmaerksomhed paa ordlyden af direktivets artikel 4 , stk . 1 , der omhandler viderefoerelse af virksomheden i visse tilfaelde :   " Med henblik paa tilfaelde , hvor den fysiske person , der udoever erhvervet med godsbefordring ad landevej , eller den fysiske person , der opfylder kravene efter artikel 3 , stk . 1 , litra a ) og c ) , afgaar ved doeden eller bliver fysisk eller retligt uskikket til at udoeve erhvervet , fastsaetter medlemsstaterne de betingelser , paa hvilke driften af en virksomhed , som udfoerer transport af gods ad landevej , uanset artikel 3 , stk . 1 , midlertidigt kan viderefoeres i et tidsrum af hoejst et aar , der kan forlaenges i hoejst seks maaneder i saerlige tilfaelde , der skal begrundes " .  Paa den ene side omhandler denne artikel tre tilfaelde : doed - fysisk uegnethed - retlig uegnethed . Da lovens artikel 19 kun omhandler tilfaeldet doed , henstiller Kommissionen til den tyske regering at udvide lovens artikel 19 til ogsaa at daekke tilfaeldene fysisk eller retlig uegnethed som fastsat i direktivets artikel 4 , stk . 1 .  Paa den anden side omhandler lovens artikel 19 kun virksomhedslederens doed . Det fremgaar imidlertid af lovens artikel 10 , stk . 1 - i overensstemmelse med direktivets artikel 3 , stk . 1 , andet og tredje afsnit - at virksomhedslederen ikke behoever at vaere den fysiske person , der udoever erhvervet med godstransport ad landevej eller den fysiske person , der opfylder bestemmelserne i direktivets artikel 3 , stk . 1 , litra a ) og c ) . Kommissionen henstiller derfor til den tyske regering at aendre den restriktive udformning af lovens artikel 19 , saaledes at artiklen ogsaa gaelder for de tilfaelde , der er naevnt i direktivets artikel 4 , stk . 1 , in fine .  5 . Kommissionen konstaterer endvidere , at lovens artikel 78 , for transporter over laengere afstande , og artikel 88 , for transporter over kortere afstande , i modstrid med bestemmelserne i direktivets artikel 6 , stk . 2 , indeholder forskellige betingelser for inddragelse af tilladelser .  For saa vidt angaar det omraade , der falder ind under direktivet , er der i artikel 78 , for transporter over laengere afstande , kun fastsat obligatorisk inddragelse af tilladelser , saafremt der er aabnet konkursbehandling af virksomhedsindehaverens ejendom , mens enhver overtraedelse af betingelserne vedroerende faglig dygtighed falder ind under andre tilfaelde af fakultativ inddragelse .  Derimod omhandler artikel 88 , stk . 5 , for transporter over kortere afstande , kun overtraedelse af kravet om haederlighed , som medfoerer obligatorisk inddragelse af tilladelsen .  Kommissionen henstiller derfor til den tyske regering at aendre artikel 78 og 88 i loven om godstransport ad landevej , saaledes at disse ogsaa omfatter overtraedelse af betingelserne vedroerende haederlighed , oekonomisk evne eller faglig dygtighed som begrundelse for obligatorisk inddragelse af tilladelse baade for saa vidt angaar transporter over laengere afstande og transporter over kortere afstande .  6 . Kommission konstaterer endelig , at pligten til at begrunde afgoerelser om afslag paa ansoegninger om adgang til erhvervet og de beroertes mulighed for ved anvendelse af egnede midler at goere deres interesser gaeldende over for afgoerelser om afslag paa ansoegninger eller inddragelse af tilladelser allerede er indeholdt i gaeldende almindelige lovbestemmelser i Tyskland i overensstemmelse med direktivets artikel 6 , stk . 1 og 3 .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 6 . maj 1977 .  Paa Kommissionens vegne  Richard BURKE  Medlem af Kommissionen  ( 1 ) EFT nr . L 308 af 19 . 11 . 1974 , s . 18 .


Avis juridique important

|

31993H0165

93/165/EØF: Rådets henstilling af 15. marts 1993 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (1989) (syvende EUF) for regnskabsåret 1991

EF-Tidende nr. L 069 af 20/03/1993 s. 0041 - 0041

RAADETS HENSTILLING af 15. marts 1993 om meddelelse af decharge  til Kommissionen for gennemfoerelsen af transaktionerne under Den Europaeiske Udviklingsfond (1989)  (syvende EUF) for regnskabsaaret 1991 (93/165/EOEF)RAADET FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER HAR  - under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig  artikel 206b, som henviser til fjerde AVS/EOEF-konvention, undertegnet i Lomé den 15. december 1989, som henviser til Raadets afgoerelse 91/482/EOEF af 25. juli 1991 om de oversoeiske landes og  territoriers associering med Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab  (1), som henviser til den interne aftale om finansiering og forvaltning af Faellesskabets bistand  (2),  undertegnet i Bruxelles den 16. juli 1990, saerlig artikel 33, stk. 3, som henviser til finansforordningen af 29. juli 1991 vedroerende Den Syvende Europaeiske  Udviklingsfond  (3), saerlig artikel 69 til 77, som har gennemgaaet forvaltningsregnskabet og status pr. 31. december 1991 vedroerende  transaktionerne under Den Europaeiske Udviklingsfond (1989) (syvende EUF) samt Revisionsrettens  beretning vedroerende regnskabsaaret 1991 med Kommissionens tilhoerende svar  (4), som tager i betragtning, at der i henhold til artikel 33, stk. 3, i den interne aftale meddeles  Kommissionen decharge for den finansielle forvaltning af Den Europaeiske Udviklingsfond (1989)  (syvende EUF) af Europa-Parlamentet efter henstilling fra Raadet, som tager i betragtning, at Kommissionens gennemfoerelse af alle transaktioner under Den Europaeiske  Udviklingsfond (1989) (syvende EUF) i regnskabsaaret 1991 har vaeret tilfredsstillende, HENSTILLER til Europa-Parlamentet, at det meddeler Kommissionen decharge for gennemfoerelsen af  transaktionerne under Den Europaeiske Udviklingsfond (1989) (syvende EUF) for regnskabsaaret 1991. Udfaerdiget i Bruxelles, den 15. marts 1993. Paa Raadets vegne M. JELVED Formand