title: Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 2. december 2021 om sårbarheder på mellemlangt sigt i beboelsesejendomssektoren i Tyskland (ESRB/2021/10) 2022/C 122/01

text:
               17.3.2022

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 122/1

      DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICIS HENSTILLING
      af 2. december 2021
      om sårbarheder på mellemlangt sigt i beboelsesejendomssektoren i Tyskland
      (ESRB/2021/10)
      (2022/C 122/01)
      DET ALMINDELIGE RÅD FOR DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICI HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
      under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici (1), særlig artikel 3, stk. 2, litra b) og d), og artikel 16 og 18,
      under henvisning til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis afgørelse ESRB/2011/1 af 20. januar 2011 om vedtagelse af forretningsordenen for Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (2), særlig artikel 18, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Ejendomssektoren spiller en vigtig rolle i økonomien, og sektorens udvikling kan påvirke det finansielle system i væsentlig grad. Tidligere finansielle kriser har vist, at en uholdbar udvikling på ejendomsmarkederne kan have alvorlige konsekvenser for det finansielle systems stabilitet og stabiliteten i økonomien som helhed, hvilket også kan føre til negative grænseoverskridende afsmittende virkninger. En negativ udvikling på markedet for fast ejendom i nogle medlemsstater har tidligere medført store kredittab og/eller haft en negativ indvirkning på realøkonomien. Sådanne virkninger afspejler det nære samspil mellem ejendomssektoren, finansieringsinstitutterne og andre sektorer i økonomien. Desuden kan de indbyrdes forbindelser mellem det finansielle system og realøkonomien forstærke en negativ udvikling.

                  (2)

                  Disse forbindelser er vigtige, da de betyder, at risici fra ejendomssektoren kan have systemiske virkninger. Sårbarheder i det finansielle system opbygges ofte under opsvingsfasen i cyklussen for fast ejendom. Opfattelsen af lavere risici for og lettere adgang til finansiering kan, sammen med en øget efterspørgsel efter fast ejendom, bidrage til hurtig kredit- og investeringsvækst, hvilket medfører et opadrettet pres på ejendomspriserne. Desuden kan de indbyrdes forbindelser mellem boligpriser og kredit have potentielle systemiske konsekvenser. Omvendt kan strammere kreditforhold, øget risikoaversion og et nedadrettet pres på ejendomspriserne under nedgangsfasen i cyklussen for fast ejendom påvirke låntagere og långiveres modstandsdygtighed negativt, hvorved de økonomiske forhold forringes.

                  (3)

                  Sårbarheder i forbindelse med beboelsesejendomme kan være en kilde til systemisk risiko, og de kan påvirke den finansielle stabilitet både direkte og indirekte. Direkte virkninger består af kredittab på realkreditporteføljer på grund af negative økonomiske eller finansielle forhold og samtidige negative udviklinger på markedet for beboelsesejendomme. Indirekte virkninger kan hænge sammen med tilpasninger i husholdningernes forbrug eller långivernes nedgearing, hvilket fører til yderligere konsekvenser for realøkonomien og den finansielle stabilitet.

                  (4)

                  Som det fremgår af fjerde betragtning til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2013/1 (3), er det endelige mål med den makroprudentielle politik at bidrage til at sikre hele det finansielle systems stabilitet, herunder ved at styrke det finansielle systems modstandsdygtighed og mindske opbygningen af systemiske risici, for derved at sikre, at den finansielle sektor yder et holdbart bidrag til den økonomiske vækst.

                  (5)

                  Med henblik herpå kan de makroprudentielle myndigheder anvende en eller flere af de makroprudentielle foranstaltninger, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (4) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (5), og/eller låntagerbaserede makroprudentielle foranstaltninger, der udelukkende er baseret på national lovgivning, afhængigt af risikovurderingen. Selv om kapitalbaserede foranstaltninger primært har til formål at øge det finansielle systems modstandsdygtighed, kan låntagerbaserede foranstaltninger være særligt velegnede til at forhindre yderligere opbygning af systemiske risici i forhold til nye boliglån.

                  (6)

                  I 2019 gennemførte Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB) en systematisk og fremadrettet vurdering af sårbarheder i beboelsesejendomssektoren for hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) (6). Denne vurdering gjorde det muligt for ESRB at identificere en række sårbarheder på mellemlangt sigt i flere lande som en kilde til systemiske risici for den finansielle stabilitet, hvilket førte til, at der blev udstedt advarsler til fem lande, herunder Tyskland (7).

                  (7)

                  I 2019 var de største sårbarheder, der blev identificeret på markedet for beboelsesejendomme i Tyskland, den betydelige overvurdering af boligpriserne i byområder i forbindelse med den udbredte og hurtige udvikling i boligpriserne og visse tegn på en lempelse af udlånsstandarderne for boliglån, om end i forbindelse med den generelle usikkerhed på grund af betydelige datamangler.

                  (8)

                  ESRB har for nylig afsluttet en systematisk og fremadskuende vurdering i hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) af sårbarheder vedrørende beboelsesejendomme. Resultatet af denne vurdering viser, at nogle af landene efter at have modtaget landespecifikke advarsler i september 2019 har truffet yderligere foranstaltninger for at afhjælpe de dermed forbundne sårbarheder. ESRB’s vurdering viser også, at stigninger i boligpriserne er blevet mere bredt funderede i både by- og landområder. I betragtning af de stigende sårbarheder blev de foranstaltninger, som nogle af landene havde truffet, ifølge ESRB’s vurdering imidlertid ikke anset for at være tilstrækkelige.

                  (9)

                  Udbruddet af covid-19-pandemien i 2020 og den dermed forbundne krise har ikke ført til en konjunkturnedgang på boligmarkederne. Efter en periode med gradvis vækst og midt i det lave renteniveau er væksten i reale boligpriser og udlån snarere tiltaget yderligere i flere lande og har stort set overhalet væksten i husholdningernes indkomst. For at afbøde virkningerne af pandemien og den deraf følgende økonomiske usikkerhed er der gennemført forskellige foranstaltninger og politikker, såsom moratorier og offentlige garantier. I denne brede politiske kontekst er tidligere planlagte makroprudentielle foranstaltninger midlertidigt blevet lempet, eller deres aktivering er i nogle lande blevet forsinket. Den aktuelt observerede forbedring af den økonomiske situation gør det muligt at tilpasse den makroprudentielle politik i de lande, hvor der fortsat opbygges sårbarheder i forbindelse med beboelsesejendomme.

                  (10)

                  For så vidt angår Tyskland, har denne nylige vurdering vist, at ingen af dem på trods af etableringen af en retlig ramme for låntagerbaserede instrumenter i 2017 bestående af et begrænset sæt foranstaltninger (et loft for belåningsgraden og et amortiseringskrav) blev aktiveret for at imødegå akkumuleringen af sårbarheder på mellemlang sigt i beboelsesejendomssektoren. ESRB noterer, at kravene til aktivering af eksisterende låntagerbaserede foranstaltninger ikke var opfyldt under den nuværende retlige ramme.

                  (11)

                  ESRB’s vurdering viser også, at stigninger i boligpriserne er blevet mere bredt funderede i både by- og landområder. Derfor tyder de foreliggende skøn på en høj og stigende overvurdering af boligpriserne i Tyskland. En omfattende analyse af sårbarheder hæmmes i øjeblikket af manglen på detaljerede data om udlånsstandarder for boliglån, selvom der er truffet foranstaltninger til at indsamle data fra 2023, da den nationale forordning om dataindsamling vedrørende boliglån trådte i kraft i 2021. For den seneste periode giver de tilgængelige oplysninger blandede oplysninger om udviklingen i udlånsstandarderne for boliglån. Mens resultaterne af undersøgelsen af bankernes udlån i euroområdet tyder på, at kreditvilkårene for boligkøb blev strammet yderligere i løbet af 2020, tyder en alternativ datakilde for den private sektor (8) på, at andelen af låneansøgninger med høj belåningsgrad steg yderligere i 2020. En anden alternativ datakilde fra den private sektor, som de tyske myndigheder råder over, og som indeholder faktiske transaktioner og udgør en del af det samlede marked, bekræfter, at belåningsgraden er steget noget i løbet af det seneste årti. Desuden er belåningsgraden i overensstemmelse med undersøgelsen af bankernes udlån aftaget i kølvandet på krisen. Dataene viser også, at gældsserviceringsgraden og løbetiden faldt i første halvdel af 2010’erne og steg igen i anden halvdel. På den anden side er gæld i forhold til indkomst steget støt siden 2009.

                  (12)

                  Efter at have lempet den modcykliske kapitalbuffer som reaktion på covid-19-krisen gjorde Tyskland desuden ikke yderligere brug af kapitalbaserede foranstaltninger til at imødegå de eksisterende sårbarheder i beboelsesejendomssektoren og fremme finansiel stabilitet.

                  (13)

                  I lyset af denne seneste udvikling, navnlig i lyset af beviserne for overvurdering af boligpriserne, konkluderer ESRB, at låntagerbaserede foranstaltninger bør aktiveres for at imødegå sårbarheder på mellemlangt sigt i beboelsesejendomssektoren i Tyskland. De tyske myndigheder bør derfor straks aktivere en juridisk bindende eller, hvis dette ikke er muligt i henhold til tysk ret, en ikke-juridisk bindende grænse for belåningsgraden for at sikre sunde udlånsstandarder mod overvurdering af boligpriserne. Samtidig og som supplement til belåningsgraden vil kapitalbaserede foranstaltninger, såsom aktivering af den modcykliske kapitalbuffer eller sektorspecifikke systemiske risikobuffer, øge modstandsdygtigheden i den tyske banksektor over for de sårbarheder, der muligvis allerede er opstået i forbindelse med beboelsesejendomme, i betragtning af den fremherskende overvurdering af boligpriserne og usikkerheden om udlånsstandarderne for realkreditlån, der er ydet i de seneste år. Desuden kan en passende kombination af juridisk bindende eller, hvis dette ikke er muligt i henhold til tysk ret, ikke-juridisk bindende indkomstrelaterede instrumenter øge effektiviteten af grænsen for belåningsgraden til imødegåelse af sårbarheder i forbindelse med finansieringen af beboelsesejendomme. Den tyske retlige ramme for låntagerbaserede foranstaltninger bør derfor suppleres med indtægtsbaserede instrumenter og tilpasses i overensstemmelse hermed, således at det bliver muligt at aktivere låntagerbaserede foranstaltninger hurtigere og således undgå, at der opstår sårbarheder —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      AFSNIT 1

         HENSTILLINGER

         Henstilling A – Begrænsning af belåningsgraden

      Det henstilles, at de relevante myndigheder indfører en juridisk bindende grænse for belåningsgraden for at afbøde sårbarheder i beboelsesejendomssektoren i Tyskland som en risikokilde for den finansielle stabilitet, hvilket kan have alvorlige negative konsekvenser for realøkonomien. Hvis dette ikke er muligt i henhold til tysk ret, henstilles det, at de relevante myndigheder aktiverer en ikke-juridisk bindende grænse gældende for belåningsgraden for at opfylde de mål, der er fastsat deri.

         Henstilling B – Aktivering af kapitalbaserede foranstaltninger

      Det henstilles, at de relevante myndigheder iværksætter passende kapitalbaserede foranstaltninger for at sikre modstandsdygtigheden hos kreditinstitutter, der er godkendt i Tyskland, og for at supplere den grænse, der gælder for belåningsgraden, jf. henstilling A, med henblik på at afbøde sårbarheder i beboelsesejendomssektoren i Tyskland som en risikokilde for den finansielle stabilitet.

         Henstilling C – Retlig ramme for låntagerbaserede foranstaltninger med hensyn til beboelsesejendomssektoren

      Det henstilles, at de relevante myndigheder sikrer, at den eksisterende retlige ramme for låntagerbaserede foranstaltninger som minimum omfatter følgende juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger:

                  a)

                  grænser, der gælder for gæld i forhold til indkomst og grænser, der gælder for gældsserviceringsgraden

                  b)

                  grænser, der gælder for belåningsgraden

                  c)

                  grænser, der gælder for løbetid, og

                  d)

                  amortiseringskrav.

         Henstilling D – Overvågning af sårbarheder og aktivering af indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger

                  1.

                  Det henstilles, at de relevante myndigheder nøje overvåger sårbarheder i forbindelse med husholdningernes gældsætning, overvurdering af boligpriser og udlånsstandarder for nye realkreditlån på mellemlangt sigt.

                  2.

                  Det henstilles, at de relevante myndigheder i henhold til resultaterne af den overvågning, der gennemføres i henhold til delhenstilling D, stk. 1, og for at forhindre en overdreven akkumulering af kreditrisiko aktiverer juridisk bindende indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger såsom grænser for gæld i forhold til indkomst eller gældsserviceringsgraden. Hvis dette ikke er muligt i henhold til tysk ret, henstilles det, at de relevante myndigheder aktiverer ikke-juridisk bindende indkomstrelaterede foranstaltninger for at imødegå de mål, der er fastsat deri.

            AFSNIT 2

         GENNEMFØRELSE

      1.   Definitioner

                  1.

                  I denne henstilling gælder følgende definitioner:

                              a)

                              »amortiseringskrav«: foranstaltninger i forbindelse med lånets tilbagebetaling.

                              b)

                              »belåningsgrad«: summen af alle lån eller lånetrancher, som låntager har stillet den faste ejendom som sikkerhed for på tidspunktet for kreditoptagelse, i forhold til værdien af ejendommen på tidspunktet for kreditoptagelse

                              c)

                              »gæld i forhold til indkomst«: låntagers samlede gæld på tidspunktet for kreditoptagelse i forhold til låntagers samlede årlige disponible indkomst på tidspunktet for kreditoptagelse

                              d)

                              »gældsservicering«: de samlede renter og afdrag på en låntagers samlede gæld i løbet af en given periode

                              e)

                              »gældsserviceringsgrad«: den samlede årlige gældsservicering i forhold til låntagers samlede årlige disponible indkomst på tidspunktet for kreditoptagelse

                              f)

                              »kapitalbaseret foranstaltning«: kapitalgrundlagskrav, der pålægges et kreditinstitut for at forebygge og/eller begrænse systemiske risici som defineret i artikel 2, litra c), i forordning (EU) nr. 1092/2010, herunder i henhold til artikel 124, 164 eller 458 i forordning (EU) nr. 575/2013 eller afsnit VII, kapitel 4, i direktiv 2013/36/EU, såsom den modcykliske kapitalbuffer eller den sektorspecifikke systemiske buffer

                              g)

                              »kreditinstitut«: et kreditinstitut som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i forordning (EU) nr. 575/2013

                              h)

                              »løbetid«: varigheden af aftalen om lån mod pant i fast ejendom til beboelse udtrykt i år på tidspunktet for kreditoptagelse

                              i)

                              »låntagerbaseret foranstaltning«: de makroprudentielle foranstaltninger, der er rettet mod låntagere, herunder begrænsning af belåningsgrad, gæld i forhold til indkomst, gældsserviceringsgrad og afskrivningskrav

                              j)

                              »relevant myndighed«: de myndigheder, der har til opgave at ændre de retlige rammer for låntagerbaserede foranstaltninger, aktivering af låntagerbaserede foranstaltninger, overvågning af systemiske risici eller aktivering af kapitalbaserede foranstaltninger i Tyskland.

            2.   Kriterier for gennemførelse

                  1.

                  Følgende kriterier gælder for gennemførelsen af denne henstilling:

                              a)

                              Der bør tages behørigt hensyn til proportionalitetsprincippet under hensyntagen til formålet med og indholdet af henstilling A, henstilling B, henstilling C og henstilling D.

                              b)

                              I forbindelse med aktiveringen af låntagerbaserede eller kapitalbaserede foranstaltninger i henhold til henstilling A, henstilling B og henstilling D bør der ved kalibreringen og indfasningen af disse tages hensyn til Tysklands position i de økonomiske og finansielle cyklusser samt eventuelle konsekvenser for de dermed forbundne omkostninger og fordele.

                              c)

                              De specifikke kriterier for gennemførelse af denne henstilling fremgår af bilaget.

                  2.

                  Adressaterne anmodes om at aflægge rapport til Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og ESRB om de foranstaltninger, som de har truffet på baggrund af denne henstilling, eller i givet fald at begrunde undladelsen af at gennemføre foranstaltninger. Rapporterne bør som minimum indeholde:

                              a)

                              oplysninger om indhold og tidsfrister for de trufne foranstaltninger

                              b)

                              en vurdering af sårbarhederne i forbindelse med husholdningernes gældsætning og udlånsstandarderne for nye realkreditlån, herunder fordelingen af nye realkreditlån efter deres belåningsgrad, gæld i forhold til indkomst og gældsserviceringsgrad, løbetider og afskrivningsprofil, hvor de relevante forhold beregnes i overensstemmelse med bilag IV til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2016/14 (9), sammen med de trufne foranstaltningers funktion under hensyn til målene i denne henstilling

                              c)

                              en detaljeret begrundelse for undladelsen af at træffe foranstaltninger eller fravigelse fra denne henstilling, herunder forsinkelser.

            3.   Tidsfrister for opfølgning

      I henhold til artikel 17, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1092/2010 skal adressaterne meddele Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og ESRB hvilke handlinger, de har foretaget som svar på denne henstilling, eller begrunde eventuel manglende handling. Adressaterne skal fremsende disse oplysninger i overensstemmelse med følgende tidsfrister:

                  1.

                     Henstilling A

                  Adressaterne for henstilling A anmodes om senest den 30. juni 2023 og senest den 30. juni 2025 at forelægge Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og ESRB en rapport om eventuelle foranstaltninger, der er truffet med hensyn til pålæggelse af en grænse for belåningsgraden for derved at afbøde sårbarhederne i beboelsesejendomssektoren i Tyskland som en risikokilde for finansiel stabilitet. Hvis mere end én myndighed har ansvar for at træffe foranstaltninger for at imødegå de identificerede sårbarheder, bør der forelægges én fælles rapport.

                  2.

                     Henstilling B

                  Adressaterne for henstilling B anmodes om senest den 30. juni 2023 og senest den 30. juni 2025 at forelægge Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og ESRB en rapport om eventuelle foranstaltninger, der er truffet med hensyn til implementering af kapitalbaserede foranstaltninger. Hvis mere end én myndighed har ansvar for at træffe foranstaltninger for at imødegå de identificerede sårbarheder, bør der forelægges én fælles rapport.

                  3.

                     Henstilling C

                  Adressaterne for henstilling C anmodes om senest den 30. juni 2025 at forelægge Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og ESRB en endelig rapport om implementeringen af henstilling C, herunder præcisering af den myndighed eller de myndigheder, der er ansvarlige for beslutningen om at aktivere og implementere de låntagerbaserede foranstaltninger, der er fastsat i henstillingen. Hvis mere end én myndighed har ansvar for at træffe foranstaltninger for at imødegå de identificerede sårbarheder, bør der forelægges én fælles rapport.

                  4.

                     Henstilling D

                  Adressaterne for henstilling D anmodes om senest den 30. juni 2023 og senest den 30. juni 2025 at forelægge Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og ESRB en rapport om overvågning af sårbarheder i forbindelse med husholdningernes gældsætning, overvurdering af boligpriser og udlånsstandarder for nye realkreditlån på mellemlangt sigt og de foranstaltninger, der er truffet for at imødegå disse sårbarheder. Hvis mere end én myndighed har ansvar for at træffe foranstaltninger for at imødegå de identificerede sårbarheder, bør der forelægges én fælles rapport.

            4.   Overvågning og vurdering

                  1.

                  ESRB’s sekretariat:

                              a)

                              bistår adressaterne ved at fremme en koordineret rapportering, udarbejde relevante skemaer og, om nødvendigt, ved at give en detaljeret beskrivelse af procedurerne og tidsfristerne for opfølgning,

                              b)

                              kontrollerer adressaternes opfølgning, bistår dem på anmodning og aflægger rapport om opfølgningen til Det Almindelige Råd

                  2.

                  Det Almindelige Råd vurderer de foranstaltninger og begrundelser, som adressaterne har meddelt, og træffer, alt efter omstændighederne, afgørelse med hensyn til, om denne henstilling ikke er blevet fulgt, og om en adressat ikke har givet en tilfredsstillende begrundelse for at have undladt at gennemføre foranstaltninger.

         Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 2. december 2021.

               Leder af ESRB’s sekretariat,

               på vegne af ESRB’s Almindelige Råd

            Francesco MAZZAFERRO

         (1)  EUT L 331 af 15.12.2010, s. 1.

         (2)  EUT C 58 af 24.2.2011, s. 4.

         (3)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2013/1 af 4. april 2013 om delmål og instrumenter for den makroprudentielle politik (EUT C 170 af 15.6.2013, s. 1).

         (4)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 338).

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 1).

         (6)  Jf. »Vulnerabilities in the residential real estate sectors of EEA countries«, ESRB, september 2019, som findes på ESRB’s websted www.esrb.europa.eu.

         (7)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis advarsel ESRB/2019/11 af 27. juni 2019 om sårbarheder på mellemlangt sigt i beboelsesejendomssektoren i Tyskland (EUT C 366 af 30.10.2019, s. 45).

         (8)  Oplysninger fra en lånemæglerplatform, som dog måske ikke er fuldt ud repræsentative for det tyske realkreditmarked.

         (9)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ECB/2016/14 af 31. oktober 2016 om lukning af datahuller vedrørende fast ejendom (EUT C 31 af 31.1.2017, s. 1).

         BILAG
         PRÆCISERING AF DE OVERHOLDELSESKRITERIER, DER GÆLDER FOR HENSTILLINGEN

            Henstilling A – Begrænsning af belåningsgraden

         Følgende overholdelseskriterier gælder for henstilling A:

                     1.

                     Når adressaterne aktiverer en grænse, der gælder for belåningsgraden, bør de søge at forhindre en væsentlig eller stigende andel af nye realkreditlån med sikkerhed i beboelsesejendomme, som kan føre til kredittab i tilfælde af misligholdelse kombineret med et fald i boligpriserne som følge af ugunstige økonomiske eller finansielle forhold, en stigning i omkostningerne ved gældsserviceringen eller en negativ udvikling på markedet for beboelsesejendomme

                     2.

                     Adressaterne bør anvende en eller flere låntagerbaserede foranstaltninger til at sikre effektiviteten ved de etablerede foranstaltninger og for at minimere potentialet for deres omgåelse eller utilsigtede konsekvenser, der kan reducere foranstaltningernes effektivitet og eventuelt på andre måder skabe risici, særligt ved at sikre, at de låntagerbaserede foranstaltninger gælder for lån, der ydes til alle typer låntagere, til fysiske personer samt låntagere og, for så vidt det findes nødvendigt, alle øvrige typer långivere.

                     3.

                     Forud for aktiveringen af en grænse for belåningsgraden bør der foretages en vurdering af Tysklands position i de økonomiske og finansielle cyklusser med henblik på at fastsætte den passende kalibrering og indfasning af sådanne foranstaltninger.

                     4.

                     Efter aktiveringen af en grænse for belåningsgraden kan en yderligere stramning heraf eller aktiveringen af yderligere låntagerbaserede foranstaltninger være nødvendig for at imødegå de sårbarheder, der er identificeret i Tyskland. Dette afhænger af valget af de aktiverede foranstaltninger, den første kalibrering af de aktiverede foranstaltninger og resultaterne af vurderingen af sårbarheder.

                     5.

                     Ved aktiveringen eller kalibreringen af en grænse for belåningsgraden bør adressaterne tage højde for alle lån, der i sidste ende skal serviceres af husholdningerne fra deres indkomst, uanset lånenes form.

            Henstilling B – Aktivering af kapitalbaserede foranstaltninger

         Følgende overholdelseskriterier gælder for henstilling B:

                     1.

                     Ved aktiveringen af kapitalbaserede foranstaltninger bør adressaterne søge at sikre modstandsdygtigheden hos kreditinstitutter, der er godkendt i Tyskland, over for den eventuelle indtræden af systemiske risici i forbindelse med beboelsesejendomme, som kan føre til direkte og indirekte kredittab, der hidrører fra realkreditlån eller opstår som følge af husholdningernes faldende forbrug af boliglån.

                     2.

                     Forud for aktiveringen af kapitalbaserede foranstaltninger bør der foretages en vurdering af Tysklands position i de økonomiske og finansielle cyklusser med henblik på at afgøre, om det er hensigtsmæssigt at aktivere sådanne foranstaltninger.

                     3.

                     Efter aktiveringen af de kapitalbaserede foranstaltninger kan en yderligere stramning deraf eller aktiveringen af yderligere makroprudentielle foranstaltninger være nødvendig for at imødegå de sårbarheder, der er identificeret i Tyskland. Dette afhænger af valget af de aktiverede kapitalbaserede foranstaltninger, den første kalibrering af de aktiverede foranstaltninger og resultaterne af vurderingen af sårbarheder.

            Henstilling C – Retlig ramme for låntagerbaserede foranstaltninger med hensyn til beboelsesejendomssektoren

         Følgende overholdelseskriterier gælder for henstilling C:

                     1.

                     Det bør med de tyske retlige rammer for låntagerbaserede foranstaltninger sikres, at:

                                 a)

                                 de grænser, der gælder for gæld i forhold til indkomst og gældsserviceringsgraden samt løbetider gælder for lån, der ydes til alle typer låntagere og af alle typer långivere, for at undgå enhver omgåelse af grænserne, således at disse grænser primært bør anvendes på fysiske personer som låntagere, men også på alle øvrige typer låntagere, hvis finansieringsstrukturerne indebærer en sådan udvidelse for at undgå omgåelse af grænserne

                                 b)

                                 de nationale myndigheder i Tyskland, der har til opgave at anvende de låntagerbaserede foranstaltninger, kan aktivere juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger på en effektiv og forebyggende måde og har den nødvendige fleksibilitet med henblik på at udarbejde disse foranstaltninger på grundlag af de identificerede sårbarheder.

                     2.

                     Ændringerne i de tyske retlige rammer for låntagerbaserede foranstaltninger bør senest gælde fra 1. juni 2024.

            Henstilling D – Overvågning af sårbarheder og aktivering af indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger

         Følgende overholdelseskriterier gælder for delhenstilling D, stk. 1:
         Når adressaterne overvåger sårbarheder i forbindelse med husholdningernes gældsætning, overvurdering af boligpriser og udlånsstandarder for nye realkreditlån på mellemlangt sigt, bør de overvåge andelen af låntagere, der optager nye realkreditlån, som de risikerer ikke at kunne tilbagebetale eller afdrage regelmæssigt uden i væsentlig grad at reducere deres forbrug som følge af ugunstige økonomiske eller finansielle forhold, en stigning i omkostningerne ved gældsserviceringen eller en negativ udvikling på markedet for beboelsesejendomme.
         Følgende overholdelseskriterier gælder for delhenstilling D, stk. 2:

                     1.

                     Når adressaterne aktiverer indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger, bør de søge at forhindre, at en væsentlig eller stigende andel af låntagere optager nye realkreditlån, som de risikerer ikke at kunne tilbagebetale eller gældsservicere regelmæssigt uden i væsentlig grad at reducere deres forbrug som følge af ugunstige økonomiske eller finansielle forhold, en stigning i omkostningerne ved at betale renter og afdrag på deres gæld eller en negativ udvikling på markedet for beboelsesejendomme.

                     2.

                     Adressaterne bør anvende en eller flere låntagerbaserede foranstaltninger til at sikre effektiviteten ved de etablerede foranstaltninger og for at minimere potentialet for deres omgåelse eller utilsigtede konsekvenser, der kan reducere foranstaltningernes effektivitet og eventuelt på andre måder skabe risici, særligt ved at sikre, at de låntagerbaserede foranstaltninger gælder for lån, der ydes til alle typer låntagere, til fysiske personer samt låntagere og, for så vidt det findes nødvendigt, alle øvrige typer långivere.

                     3.

                     Forud for aktiveringen af de indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger bør der foretages en vurdering af Tysklands position i de økonomiske og finansielle cyklusser med henblik på at fastsætte en passende kalibrering og indfasning af sådanne foranstaltninger.

                     4.

                     Efter aktiveringen af de indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger kan en yderligere stramning deraf eller aktiveringen af yderligere låntagerbaserede foranstaltninger være nødvendig for at imødegå de sårbarheder, der er identificeret i Tyskland. Dette afhænger af valget af de aktiverede foranstaltninger, den første kalibrering af de aktiverede foranstaltninger og resultaterne af vurderingen af sårbarheder.

                     5.

                     Ved aktiveringen eller kalibreringen af indkomstrelaterede låntagerbaserede foranstaltninger bør adressaterne tage højde for alle lån, der i sidste ende skal serviceres af husholdningerne fra deres indkomst, uanset lånenes form.


title: Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 2. december 2021 om sårbarheder på mellemlangt sigt i beboelsesejendomssektoren i Østrig (ESRB/2021/11) 2022/C 122/02

text:
               17.3.2022

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 122/9

      DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICIS HENSTILLING
      af 2. december 2021
      om sårbarheder på mellemlangt sigt i beboelsesejendomssektoren i Østrig
      (ESRB/2021/11)
      (2022/C 122/02)
      DET ALMINDELIGE RÅD FOR DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICI HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
      under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici (1), særlig artikel 3, stk. 2, litra b) og d), og artikel 16 og 18,
      under henvisning til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis afgørelse ESRB/2011/1 af 20. januar 2011 om vedtagelse af forretningsordenen for Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (2), særlig artikel 18, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Ejendomssektoren spiller en vigtig rolle i økonomien, og sektorens udvikling kan påvirke det finansielle system i væsentlig grad. Tidligere finansielle kriser har vist, at en uholdbar udvikling på ejendomsmarkederne kan have alvorlige konsekvenser for det finansielle systems stabilitet og stabiliteten i økonomien som helhed, hvilket også kan føre til negative, grænseoverskridende afsmittende virkninger. En negativ udvikling på markedet for fast ejendom i nogle medlemsstater har tidligere medført store kredittab og/eller haft en negativ indvirkning på realøkonomien. Sådanne virkninger afspejler det nære samspil mellem ejendomssektoren, finansieringsinstitutterne og andre sektorer i økonomien. Desuden forstærker de stærke indbyrdes forbindelser mellem det finansielle system og realøkonomien en negativ udvikling.

                  (2)

                  Disse indbyrdes forbindelser er vigtige, fordi de betyder, at risici, der opstår i ejendomssektoren, kan have en systemisk virkning af procyklisk karakter. Sårbarheder i det finansielle system opbygges ofte under opsvingsfasen i cyklussen for fast ejendom. Opfattelsen af lavere risici for og lettere adgang til finansiering kan, sammen med en øget efterspørgsel efter fast ejendom, bidrage til hurtig kredit- og investeringsvækst, hvilket medfører et opadrettet pres på ejendomspriserne. Eftersom de deraf følgende højere værdier af sikkerhedsstillelse bidrager yderligere til at skabe øget udbud og efterspørgsel efter kredit, kan disse selvforstærkende mekanismer resultere i eventuelle systemiske konsekvenser. Omvendt kan strammere kreditforhold, øget risikoaversion og et nedadrettet pres på ejendomspriserne under nedgangsfasen i cyklussen for fast ejendom påvirke låntagere og långiveres modstandsdygtighed negativt, hvorved de økonomiske forhold forringes.

                  (3)

                  Sårbarheder i forbindelse med beboelsesejendomme kan være en kilde til systemisk risiko, og de kan påvirke den finansielle stabilitet både direkte og indirekte. Direkte virkninger består af kredittab på realkreditporteføljer på grund af negative økonomiske eller finansielle forhold og samtidige negative udviklinger på markedet for beboelsesejendomme. Indirekte virkninger kan hænge sammen med tilpasninger i husholdningernes forbrug, hvilket fører til yderligere konsekvenser for realøkonomien og den finansielle stabilitet.

                  (4)

                  Som det fremgår af fjerde betragtning til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2013/1 (3), er det endelige mål med den makroprudentielle politik at bidrage til at sikre hele det finansielle systems stabilitet, herunder ved at styrke det finansielle systems modstandsdygtighed og mindske opbygningen af systemiske risici, for derved at sikre, at den finansielle sektor yder et holdbart bidrag til den økonomiske vækst.

                  (5)

                  Med henblik herpå kan de makroprudentielle myndigheder anvende en eller flere af de makroprudentielle foranstaltninger, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (4) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (5), og/eller låntagerbaserede makroprudentielle foranstaltninger, der udelukkende er baseret på national lovgivning, afhængigt af risikovurderingen. Selvom kapitalbaserede foranstaltninger primært har til formål at øge det finansielle systems modstandsdygtighed, kan låntagerbaserede foranstaltninger være særligt velegnede til at forhindre yderligere opbygning af systemiske risici.

                  (6)

                  I 2016 gennemførte Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB) en vurdering af sårbarhederne vedrørende beboelsesejendomme på EU-plan (6). Denne vurdering gjorde det muligt for ESRB at identificere en række sårbarheder på mellemlangt sigt i flere lande som en kilde til systemiske risici for den finansielle stabilitet, hvilket førte til, at der blev udstedt advarsler til otte lande, herunder Østrig (7):

                  (7)

                  I 2016 var de primære, identificerede sårbarheder på markedet for beboelsesejendomme i Østrig robust vækst i priserne på beboelsesejendomme og realkredit samt risikoen for en yderligere lempelse af udlånsstandarderne.

                  (8)

                  De nationale myndigheder i Østrig har siden 2018 brugt kommunikationsværktøjer til at sikre forsigtige udlånsstandarder understøttet af styrkede makroprudentielle tilsynsaktiviteter. I den opfølgende rapport om lande, der i 2016 modtog advarsler om sårbarheder på mellemlangt sigt i beboelsesejendomssektoren (8), anerkender ESRB, at de foranstaltninger, de østrigske myndigheder introducerede, kan have været effektive til at tackle de nye overvejende sårbarheder. ESRB noterede dog også, at de østrigske myndigheder i 2017 fik beføjelser til at introducere juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger, og at disse kunne udøves, hvis de nye sårbarheder accelererede.

                  (9)

                  ESRB har for nylig afsluttet en systematisk og fremadskuende vurdering i hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af sårbarheder vedrørende beboelsesejendomme. I den forbindelse har ESRB identificeret visse svagheder på mellemlangt sigt som en kilde til systemiske risici for den finansielle stabilitet, der ikke er blevet imødegået i tilstrækkeligt omfang.

                  (10)

                  Udbruddet af covid-19-pandemien i 2020 og den dermed forbundne krise har ikke ført til en konjunkturnedgang på boligmarkederne. Efter en periode med gradvis vækst og midt i det lave renteniveau er væksten i reale boligpriser og udlån snarere tiltaget yderligere i flere lande og har stort set overhalet væksten i husholdningernes indkomst. For at afbøde virkningerne af pandemien og den deraf følgende økonomiske usikkerhed er der gennemført forskellige foranstaltninger og politikker, såsom moratorier og offentlige garantier. I denne brede politiske kontekst er tidligere planlagte makroprudentielle foranstaltninger midlertidigt blevet lempet, eller deres aktivering er i nogle lande blevet forsinket. Den aktuelt observerede forbedring af den økonomiske situation gør det muligt at tilpasse den makroprudentielle politik i de lande, hvor der fortsat opbygges sårbarheder i forbindelse med beboelsesejendomme.

                  (11)

                  For så vidt angår Østrig, har den nylige vurdering vist, at efter en periode med moderat vækst, er væksten i reale boligpriser accelereret og vokset hurtigere end væksten i den disponible realindkomst. Derudover er udlån til husholdninger steget støt. ESRB’s vurdering viser desuden, at væksten i reale boligpriser siden september 2019 er accelereret i første kvartal af 2021 og vokset hurtigere end væksten i den disponible realindkomst set over samme periode. I overensstemmelse med denne udvikling og ifølge Oesterreichische Nationalbanks vurderinger steg overvurderingen af boligpriserne yderligere i første kvartal af 2021. Realvæksten i udlån til husholdninger med henblik på boligkøb er vokset støt siden 2019. En meddelelse fra Financial Market Stability Board (FMSB) i Østrig i juni 2021 (9) indikerede, at udlånsstandarderne for realkreditlån, for så vidt angår belåningsgrad og gældsserviceringsgrad på det seneste er fortsat med at stige set i forhold til de seneste fem års gennemsnit, og at en væsentlig del af udlånene havde højere belåningsgrad og gældsserviceringsgrad.

                  (12)

                  Den aktuelle politiksammensætning anses kun for at være delvist hensigtsmæssig og delvist tilstrækkelig til at imødegå de stigende sårbarheder. Desuden har Østrig ikke gjort yderligere brug af de kapitalbaserede foranstaltninger til at imødegå eksisterende sårbarheder og fremme finansiel stabilitet. Endvidere afspejles de sårbarheder, der er identificeret i beboelsesejendomssektoren, ikke til fulde i de risikovægte for realkreditlån, som anvendes af kreditinstitutter, der bruger IRB-metoden til at beregne kapitalkravene.

                  (13)

                  Set i lyset af den nylige udvikling har ESRB konkluderet, at aktiveringen af juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger ville øge effektiviteten af de foranstaltninger, der allerede er etableret til på tilfredsstillende vis at imødegå sårbarheder på mellemlangt sigt i beboelsesejendomssektoren i Østrig. Når eller hvor sådanne bindende låntagerbaserede foranstaltninger vurderes til ikke at være tilstrækkeligt effektive til at imødegå sårbarheder på mellemlangt sigt, bør implementeringen af kapitalbaserede foranstaltninger såsom instrumenter, der skal øge IRB-risikovægtene for eksponering for beboelsesejendomme, den sektorspecifikke systemisk risikobuffer eller modcykliske kapitalbuffer, overvejes. Disse foranstaltninger ville øge den østrigske banksektors modstandsdygtighed over for risici såsom den pågældende overvurdering af boligpriser og de seneste års i nogen grad lempelige udlånsstandarder for realkreditlån, der kan have hobet sig op —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      AFSNIT 1

         HENSTILLINGER

         Henstilling A – Aktivering af juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger

      Det henstilles, at de relevante myndigheder aktiverer juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger for at afbøde sårbarhederne i beboelsesejendomssektoren i Østrig som risikokilde for den finansielle stabilitet.

         Henstilling B – Aktivering eller stramning af kapitalbaserede foranstaltninger

      Det henstilles, at de relevante myndigheder aktiverer eller strammer kapitalbaserede foranstaltninger for at sikre modstandsdygtigheden hos bemyndigede kreditinstitutter, der er godkendt i Østrig, som risikokilde for den finansielle stabilitet, hvor og når de bindende låntagerbaserede foranstaltninger vurderes til at være utilstrækkelige til at imødegå sårbarhederne på mellemlangt sigt.
      AFSNIT 2

         GENNEMFØRELSE

      1.   Definitioner

                  1.

                  I denne henstilling gælder følgende definitioner:

                              a)

                              »amortiseringskrav«: foranstaltninger i forbindelse med lånets tilbagebetaling

                              b)

                              »belåningsgrad«: summen af alle lån eller lånetrancher, som låntager har stillet den faste ejendom som sikkerhed for på tidspunktet for kreditoptagelse, i forhold til værdien af ejendommen på tidspunktet for kreditoptagelse

                              c)

                              »gæld i forhold til indkomst«: låntagers samlede gæld på tidspunktet for kreditoptagelse i forhold til låntagers samlede årlige disponible indkomst på tidspunktet for kreditoptagelse

                              d)

                              »gældsservicering«: de samlede renter og afdrag på en låntagers samlede gæld i løbet af en given periode

                              e)

                              »gældsserviceringsgrad«: den samlede årlige gældsservicering i forhold til låntagers samlede årlige disponible indkomst på tidspunktet for kreditoptagelse

                              f)

                              »kapitalbaseret foranstaltning«: kapitalgrundlagskrav, der pålægges et kreditinstitut for at forebygge og/eller begrænse systemiske risici som defineret i artikel 2, litra c), i forordning (EU) nr. 1092/2010, herunder i henhold til artikel 124, 164 eller 458 i forordning (EU) nr. 575/2013 eller afsnit VII, kapitel 4, i direktiv 2013/36/EU, såsom den modcykliske kapitalbuffer eller den sektorspecifikke systemiske buffer

                              g)

                              »kreditinstitut«: et kreditinstitut som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i forordning (EU) nr. 575/2013

                              h)

                              »løbetid«: varigheden af aftalen om lån mod pant i fast ejendom til beboelse udtrykt i år på tidspunktet for kreditoptagelse

                              i)

                              »låntagerbaseret foranstaltning«: de makroprudentielle foranstaltninger, der er rettet mod låntagere, herunder begrænsning af belåningsgrad, gæld i forhold til indkomst, gældsserviceringsgrad og afskrivningskrav

                              j)

                              »relevant myndighed«: de myndigheder, der har til opgave at aktivere juridisk bindende låntagerbaserede eller kapitalbaserede foranstaltninger i Østrig.

            2.   Kriterier for gennemførelse

                  1.

                  Følgende kriterier gælder for gennemførelsen af denne henstilling:

                              a)

                              Der bør tages behørigt hensyn til proportionalitetsprincippet under hensyntagen til formålet med og indholdet af henstilling A og henstilling B.

                              b)

                              I forbindelse med aktiveringen af juridisk bindende låntagerbaserede og/eller kapitalbaserede foranstaltninger, bør der ved kalibreringen og indfasningen af disse tages hensyn til Østrigs position i de økonomiske og finansielle cyklusser samt eventuelle konsekvenser for de dermed forbundne omkostninger og fordele.

                              c)

                              De specifikke kriterier for gennemførelse af denne henstilling fremgår af bilaget.

                  2.

                  Adressaterne anmodes om at aflægge rapport til Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og ESRB om de foranstaltninger, som de har truffet på baggrund af denne henstilling, eller i givet fald at begrunde undladelsen af at gennemføre foranstaltninger. Rapporterne bør som minimum indeholde:

                              a)

                              oplysninger om indhold og tidsfrister for de trufne foranstaltninger

                              b)

                              en vurdering af sårbarhederne i forbindelse med husholdningernes gældsætning og udlånsstandarderne for nye realkreditlån, herunder fordelingen af nye realkreditlån efter deres belåningsgrad, gæld i forhold til indkomst og gældsserviceringsgrad, løbetider og afskrivningsprofil, hvor de relevante forhold beregnes i overensstemmelse med bilag IV til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2016/14 (10), sammen med de trufne foranstaltningers funktion under hensyn til målene i denne henstilling

                              c)

                              en detaljeret begrundelse for undladelsen af at træffe foranstaltninger eller fravigelse fra denne henstilling, herunder forsinkelser.

            3.   Tidsfrister for opfølgning

      I henhold til artikel 17, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1092/2010 skal adressaterne meddele Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og ESRB hvilke handlinger, de har foretaget som svar på denne henstilling, eller begrunde eventuel manglende handling. Adressaterne skal fremsende disse oplysninger i overensstemmelse med følgende tidsfrister:

                  1.

                     Henstilling A

                              a)

                              Adressaterne for henstilling A anmodes om senest den 30. juni 2023 og senest den 30. juni 2025 at forelægge Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og ESRB en rapport om eventuelle foranstaltninger, der er truffet med hensyn til aktivering af juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger. Hvis mere end én myndighed har ansvar for at træffe foranstaltninger for at imødegå de identificerede sårbarheder, bør der forelægges én fælles rapport.

                  2.

                     Henstilling B

                  Adressaterne for henstilling B anmodes om senest den 30. juni 2023 og senest den 30. juni 2025 at forelægge Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og ESRB en rapport om eventuelle foranstaltninger, der er truffet med hensyn til implementering af kapitalbaserede foranstaltninger. Hvis mere end én myndighed har ansvar for at træffe foranstaltninger for at imødegå de identificerede sårbarheder, bør der forelægges én fælles rapport.

            4.   Overvågning og vurdering

                  1.

                  ESRB’s sekretariat:

                              a)

                              bistår adressaterne ved at fremme en koordineret rapportering, udarbejde relevante skemaer og, om nødvendigt, ved at give en detaljeret beskrivelse af procedurerne og tidsfristerne for opfølgning

                              b)

                              kontrollerer adressaternes opfølgning, bistår dem på anmodning og aflægger rapport om opfølgningen til Det Almindelige Råd.

                  2.

                  Det Almindelige Råd vurderer de foranstaltninger og begrundelser, som adressaterne har meddelt, og træffer, alt efter omstændighederne, afgørelse med hensyn til, om denne henstilling ikke er blevet fulgt, og om en adressat ikke har givet en tilfredsstillende begrundelse for at have undladt at gennemføre foranstaltninger.

         Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 2. december 2021.

               Leder af ESRB’s sekretariat,

               på vegne af ESRB’s Almindelige Råd

            Francesco MAZZAFERRO

         (1)  EUT L 331 af 15.12.2010, s. 1.

         (2)  EUT C 58 af 24.2.2011, s. 4.

         (3)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2013/1 af 4. april 2013 om delmål og instrumenter for den makroprudentielle politik (EUT C 170 af 15.6.2013, s. 1).

         (4)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 338).

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 1).

         (6)  Jf. »Vulnerabilities in the EU residential real estate sector«, ESRB, november 2016, som findes på ESRB’s websted www.esrb.europa.eu.

         (7)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis advarsel ESRB/2016/05 af 22. september 2016 om sårbarheder på mellemlangt sigt i beboelsesejendomssektoren i Østrig (EUT C 31 af 31.1.2017, s. 43).

         (8)  Jf. »Follow-up report on the countries that received ESRB warnings in 2016 on medium-term vulnerabilities in the residential real estate sector«, ESRB, september 2019, der findes på ESRB’s websted www.esrb.europa.eu.

         (9)  Pressemeddelelse om FMSB’s 28. møde, der findes på FMSG’s websted https://www.fmsg.at/en/publications/press-releases/2021/28th-meeting.html.

         (10)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ECB/2016/14 af 31. oktober 2016 om lukning af datahuller vedrørende fast ejendom (EUT C 31 af 31.1.2017, s. 1).

         BILAG
         PRÆCISERING AF DE OVERHOLDELSESKRITERIER, DER GÆLDER FOR HENSTILLINGEN

            Henstilling A – Aktivering af juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger

         Følgende overholdelseskriterier gælder for henstilling A:

                     1.

                     Når juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger aktiveres, bør adressaterne søge at forhindre en væsentlig eller stigende andel af:

                                 a)

                                 nye realkreditlån, for hvilke en beboelsesejendom er stillet som sikkerhed, der ville kunne medføre kredittab i tilfælde af misligholdelse og et efterfølgende fald i boligpriserne

                                 b)

                                 låntagere, der optager nye realkreditlån, og hvor der er væsentlig risiko for, at de ikke kan tilbagebetale eller afdrage deres gæld regelmæssigt uden en væsentlig nedsættelse af deres forbrug efter negative økonomiske eller finansielle forhold, en stigning i gældsserviceringsomkostningerne eller en negativ udvikling på markedet for beboelsesejendomme.

                     2.

                     Adressaterne bør anvende en eller flere juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger til at sikre effektiviteten ved de etablerede foranstaltninger og for at minimere potentialet for disses omgåelse eller utilsigtede konsekvenser, der kan reducere foranstaltningernes effektivitet og eventuelt på andre måder skabe risici, særligt ved at sikre, at de juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger gælder for lån, der ydes til alle typer låntagere og af alle typer långivere.

                     3.

                     Forud for aktiveringen af de juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger bør der foretages en vurdering af Østrigs position i de økonomiske og finansielle cyklusser med henblik på at fastsætte den passende kalibrering og indfasning af sådanne foranstaltninger.

                     4.

                     Forud for aktiveringen af de juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger og for at fastsætte den passende kalibrering og indfasning af sådanne foranstaltninger, bør adressaterne tage højde for valget og kalibreringen af aktuelt etablerede låntagerbaserede foranstaltninger og dermed sikre større effektivitet i afbødningen af de sårbarheder, der er identificeret i Østrig.

                     5.

                     Efter aktiveringen af de juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger kan en yderligere stramning heraf eller aktiveringen af yderligere makroprudentielle foranstaltninger være nødvendig for at imødegå de sårbarheder, der er identificeret i Østrig. Dette afhænger af valget af de aktiverede låntagerbaserede foranstaltninger, den første kalibrering af de aktiverede foranstaltninger og resultaterne af vurderingen af sårbarheder.

                     6.

                     I forbindelse med aktiveringen eller kalibreringen af juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger bør adressaterne tage højde for alle de lån, som serviceres af husholdninger fra deres indkomst, uanset lånenes form (dvs. at behandle lån til boligselskaber som husholdningers gæld).

            Henstilling B – Aktivering eller stramning af kapitalbaserede foranstaltninger

         Følgende overholdelseskriterier gælder for henstilling B:

                     1.

                     Ved aktiveringen eller stramningen af eksisterende kapitalbaserede foranstaltninger bør adressaterne søge at sikre modstandsdygtigheden hos kreditinstitutter, der er godkendt i Østrig, over for den eventuelle indtræden af systemiske risici i forbindelse med beboelsesejendomme, som kan føre til direkte og indirekte kredittab, der hidrører fra realkreditlån eller opstår som følge af husholdningernes faldende forbrug af boliglån.

                     2.

                     Forud for aktiveringen af yderligere eller stramningen af eksisterende kapitalbaserede foranstaltninger, bør Østrigs position i de økonomiske og finansielle cyklusser samt tilstrækkeligheden af de juridisk bindende låntagerbaserede foranstaltninger, som de er aktiveret i overensstemmelse med henstilling A, til at tackle sårbarhederne på mellemlangt sigt vurderes for at fastsætte, hvorvidt aktiveringen eller stramningen af de kapitalbaserede foranstaltninger er hensigtsmæssig.

                     3.

                     Efter aktiveringen af de yderligere kapitalbaserede foranstaltninger eller stramningen af eksisterende kapitalbaserede foranstaltninger kan det være nødvendigt at stramme foranstaltningerne yderligere eller at aktivere yderligere makroprudentielle foranstaltninger for at tackle de sårbarheder, der er identificeret i Østrig. Dette afhænger af valget af de aktiverede kapitalbaserede foranstaltninger, den første kalibrering af de aktiverede foranstaltninger og resultaterne af vurderingen af sårbarheder.


title: Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 2. december 2021 om reform af pengemarkedsforeninger (ESRB/2021/9) 2022/C 129/01

text:
               22.3.2022

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 129/1

      DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICIS HENSTILLING
      af 2. december 2021
      om reform af pengemarkedsforeninger
      (ESRB/2021/9)
      (2022/C 129/01)
      DET ALMINDELIGE RÅD FOR DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICI HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
      under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici (1), særlig artikel 3, stk. 2, litra b) og d), og artikel 16 og 18,
      under henvisning til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis afgørelse ESRB/2011/1 af 20. januar 2011 om vedtagelse af forretningsordenen for Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (2), særlig artikel 18,
      under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1131 af 14. juni 2017 om pengemarkedsforeninger (3), og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Uroen på de finansielle markeder i begyndelsen af covid-19-pandemien afslørede vedvarende systemiske sårbarheder i visse delsektorer af pengemarkedsforeninger for private gældsinstrumenter. Det kræver en revurdering af visse aspekter af lovgivningsreformerne efter den globale finanskrise.

                  (2)

                  Den globale finanskrise i 2008 viste, at pengemarkedsforeninger er sårbare over for kreditrisiko og høje indløsningsvolumener. Denne sårbarhed betyder, at de kan sprede eller forstærke risici i hele det finansielle system. I Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2012/1 (4) anbefaledes det, at Kommissionen afhjalp disse sårbarheder. Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB) anbefalede navnlig en overgang til variabel nettoaktivværdi for alle pengemarkedsforeninger, styrkede likviditetskrav, flere oplysninger samt mere indberetning og udveksling af oplysninger.

                  (3)

                  I forordning (EU) 2017/1131 (i det følgende benævnt »pengemarkedsforordningen«) fastsættes regler, der har til formål at gøre pengemarkedsforeninger mere modstandsdygtige og begrænse den afsmittende virkning, der blev fremhævet under den globale finanskrise. I forordningen pålægges pengemarkedsforeninger og deres forvaltere direkte forpligtelser i hele Unionen. ESRB analyserede indholdet af pengemarkedsforordningen i forhold til bestemmelserne i henstilling ESRB/2012/1 og fandt, at den stort set var i overensstemmelse med reglerne (5).

                  (4)

                  I begyndelsen af covid-19-pandemien oplevede visse pengemarkedsforeninger, der investerede i gældsinstrumenter i den private sektor, i takt med investorernes »iver efter kontanter« (6), akutte likviditetsproblemer, når de stod over for et højt indløsningsniveau fra investorernes side kombineret med manglende likviditet på pengemarkederne for private gældsinstrumenter. Dette førte til bekymring for, at likviditetspresset på de pågældende pengemarkedsforeninger ville forstærke virkningerne af covid-19-chokket i andre dele af det finansielle system. Situationen var særligt alvorlig i USA og Unionen. Ekstraordinære foranstaltninger truffet af Eurosystemet, Federal Reserve System og Bank of England under deres respektive pengepolitiske mandat bidrog til at forbedre situationen.

                  (5)

                  Det likviditetspres, der observeres for pengemarkedsforeninger, afspejler en underliggende spænding mellem de to primære økonomiske funktioner, som pengemarkedsforeninger udfører for det finansielle system og realøkonomien: i) at yde kortfristet finansiering til udstedere, hovedsagelig banker og ikke-finansielle selskaber, som finansielle selskaber, og ii) at anvendes af investorer som likviditetsstyringsinstrumenter. Spændingen opstår, da pengemarkedsforeninger tilbyder investorer anfordringslikviditet og ofte antages at være kontantlignende instrumenter, mens de instrumenter, som de investerer i, ikke er pålideligt likvide, navnlig i perioder med stress, hvor pengemarkedsforeninger kan være nødt til at sælge dem. Dette gælder især for pengemarkedsforeninger, der primært investerer i commercial papers og indlånsbeviser (pengemarkedsforeninger med nettoaktivværdi med lav volatilitet og pengemarkedsforeninger med variabel nettoaktivværdi), da disse aktiver normalt ejes frem til udløb og ikke drager fordel af dybe sekundære markeder (7).

                  (6)

                  Det europæiske marked for kortfristede gældsinstrumenter er fragmenteret og består af fire hovedblokke: markedet for omsættelige europæiske gældsbreve (NEU-CP), markedet for euro-commercial paper (Euro-CP), markedet for andre nationale gældsbreve og indlånsbeviser samt markedet for kortfristede statsobligationer. Fragmenteringen og manglen på oplysninger om disse markeder, navnlig om sekundære OTC-markeder, svækker vurderingen af deres størrelse og likviditet, hvilket er vigtigt, så pengemarkedsforeninger kan imødekomme store indløsningskrav ved, hvis det er nødvendigt, salg af aktiver (8).

                  (7)

                  Denne henstilling bidrager til Kommissionens kommende revision af pengemarkedsforordningen i 2022 med henblik på at afhjælpe de vedvarende systemiske sårbarheder i visse delsektorer af pengemarkedsforeninger for private gældsinstrumenter. Hensigten er at afspejle formålet med henstilling ESRB/2012/1 om at reducere visse pengemarkedsforeningers indlånslignende egenskaber via indløsning til pari inden for rammerne af den eksisterende pengemarkedsforordning. Den er udarbejdet i forbindelse med det bredere arbejde, der er indledt internationalt og andre steder i EU, om reformen af pengemarkedsforeninger. Denne henstilling er navnlig blevet baseret på feedback fra Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) som svar på høringen om reformen af pengemarkedsforordningen. Det er også i overensstemmelse med forslagene fra Rådet for Finansiel Stabilitet (FSB), selv om det ikke er hensigten at kræve, at pengemarkedsforeninger skal have kapitalbuffere eller en mindste risikobalance (9). ESRB mener ikke, at der er behov for sådanne kapitalgrundlagskrav, forudsat at de egenskaber, der gør, at pengemarkedsforeninger ligner institutter, der modtager indlån, reduceres, og at de egenskaber, der gør, pengemarkedsforeninger ligner andre investeringsfonde, øges.

                  (8)

                  Henstilling A har til formål at reducere tærskeleffekter. Den har navnlig til formål at fjerne de utilsigtede konsekvenser af to reguleringskrav. For det første fastsætter pengemarkedsforordningen, at pengemarkedsforeninger med nettoaktivværdi med lav volatilitet kan værdiansætte visse aktiver til amortiseret kostpris, forudsat at den deraf følgende nettoaktivværdi forbliver inden for en rentecollar på 20 basispoint af den nettoaktivværdi, der beregnes ved anvendelse af opgørelse til markedsværdi eller opgørelse til modelværdi for alle aktiver. Denne rentecollar giver investorerne en first mover-fordel, da de kan indløse deres andele til en nettoaktivværdi, der ikke afspejler visse aktivers markedsværdi. Dette kunne tilskynde til stormløb og bør fjernes. I stedet bør nettoaktivværdien for pengemarkedsforeninger med nettoaktivværdi med lav volatilitet variere. Fjernes rentecollar, ændrer dette et vigtigt træk ved pengemarkedsforeninger med nettoaktivværdi med lav volatilitet, hvilket også kan påvirke de valg, som investorer træffer på grund af den relative stabilitet i nettoaktivværdien indtil videre. Samtidig søger henstilling B at styrke likviditetskravene for pengemarkedsforeninger med nettoaktivværdi med lav volatilitet, hvor disse har til formål at gøre dem relativt mindre risikable og mindre volatile end pengemarkedsforeninger med kort løbetid og variabel nettoaktivværdi. For det andet skal forvaltere af pengemarkedsforeninger med nettoaktivværdi med lav volatilitet og statsgældsbaserede pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi, når andre tærskler overskrides, vurdere og dokumentere den korrekte fremgangsmåde. Dette kan omfatte anvendelse af visse specifikke likviditetsstyringsværktøjer såsom likviditetsafgifter for investorer og anvendelse af indløsningsgates. Da covid-19-pandemien brød ud, kan en af disse tærskler have fået visse investorer til at indløse i forventning om, at sådanne foranstaltninger automatisk pålægges. De bør derfor fjernes. Fjernes disse tærskler, gør det det også lettere for pengemarkedsforeninger med nettoaktivværdi med lav volatilitet og statsgældsbaserede pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi at anvende de bestemmelser i pengemarkedsforordningen, der under visse omstændigheder giver dem mulighed for midlertidigt at overtræde deres likviditetskrav, jf. artikel 24, stk. 2, i pengemarkedsforordningen.

                  (9)

                  Henstilling B har til formål at reducere pengemarkedsforeningers likviditetsomlægning og forbedre matching af aktiver og passiver. Højere likviditetskrav for pengemarkedsforeninger med variabel nettoaktivværdi og pengemarkedsforeninger med nettoaktivværdi med lav volatilitet, der består af aktiver med udløb inden for en dag eller en uge og statsgældsbaserede aktiver, sikrer større og mere diversificeret likviditet i porteføljen og reducerer risikoen for, at pengemarkedsforeninger destabiliserer de bredere pengemarkeder under stressede markedsforhold. For at sikre tilstrækkelig adgang til statsgældsbaserede aktiver kan disse have længere løbetid end aktiver med udløb inden for en uge. Selv om dette kan øge løbetidsrisikoen, kan det også reducere likviditetsrisikoen. Pengemarkedsforordningen giver forvaltere af pengemarkedsforeninger en vis fleksibilitet, således at disse kan overtræde deres likviditetskrav af årsager uden for deres kontrol. I tilfælde af markedsdækkende stress kan fleksibilitet på individuelt niveau imidlertid være utilstrækkeligt. I sådanne tilfælde bør forvaltere af pengemarkedsforeninger desuden udtrykkeligt have tilladelse til at anvende de likvide aktiver til at opfylde indløsningskrav og besidde færre aktiver med udløb inden for en uge, end hvad der normalt er påkrævet. De nationale kompetente myndigheder bør have beføjelse til for alle eller en undergruppe af pengemarkedsforeninger i deres jurisdiktion at fastsætte en tidsfrist for den periode, hvor pengemarkedsforeninger kan vælge at besidde færre likvide aktiver, end hvad der normalt er påkrævet. Dette vil sikre en systemisk reaktion på en markedsdækkende begivenhed. Koordinering fra ESMA’s side i denne proces vil forhindre forvridninger på det indre marked.

                  (10)

                  Henstilling C har til formål at øge tilgængeligheden og tilskynde anvendelsen af likviditetsstyringsværktøjer, som pålægger investorer, der indløser (og tegner), omkostningerne ved deres respektive indløsninger (og tegninger). I henhold til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2017/6 (10) bør den relevante EU-lovgivning stille likviditetsstyringsværktøjer til rådighed for alle typer investeringsfonde, herunder pengemarkedsforeninger. Desuden bør alle pengemarkedsforeninger have adgang til mindst ét likviditetsstyringsværktøj, såsom anti-dilution-opkrævninger, likviditetsafgifter eller, for pengemarkedsforeninger med variabel nettoaktivværdi, swing pricing, som kan pålægge henholdsvis afgående (eller indkommende) investorer indløsningsomkostninger (og tegningsomkostninger). Yderligere bør der udarbejdes kriterier til optagelse i relevant EU-lovgivning for dermed mere generelt at lette anvendelsen af likviditetsstyringsværktøjer. Når Kommissionen giver ESMA mandat til at udvikle disse kriterier og yderligere vejledning, bør den anmode om, at der ikke indføres tærskeleffekter.

                  (11)

                  Henstilling D har til formål at forbedre overvågning og stresstest. Dette vil give nationale organer og EU-organer bedre oplysninger til at identificere systemiske sårbarheder i pengemarkedsforeningssektoren som helhed. For det første bør den regelmæssige indberetning forbedres ved at øge hyppigheden heraf og ved at give flere oplysninger om pengemarkedsforeningers investorgrundlag. For det andet bør det være muligt for de nationale kompetente myndigheder at dele data, der stammer fra regelmæssig indberetning og krisespecifikke indberetninger, med EU-organer med et mandat til finansiel stabilitet. I forlængelse af denne henstilling vil dataudveksling mellem centralbanker og nationale kompetente myndigheder også bidrage til myndighedernes kapacitet til at vurdere risici. Endelig bør EU-dækkende stresstest supplere eksisterende interne stresstest, der udføres af individuelle pengemarkedsforeninger. For at sikre konsekvent anvendelse af scenarierne og validere resultaterne bør ESMA i samarbejde med de nationale kompetente myndigheder koordinere testene. ESMA bør på grundlag af resultaterne offentliggøre risikovurderingen for den finansielle stabilitet.

                  (12)

                  For i fuldt omfang at afhjælpe de sårbarheder, der stammer fra pengemarkedsforeningssektoren, bør foranstaltningerne i denne henstilling gennemføres som en pakke.

                  (13)

                  ESRB mener, at pengemarkedsforordningen bør revideres yderligere fem år, efter at de nye bestemmelser er trådt i kraft, for at vurdere, om pengemarkedsforeningers modstandsdygtighed er blevet forbedret som følge af lovgivningsreformer og færre afsmittende virkninger. Denne revision bør omfatte kalibrering af likviditetskravene og vurdere, om der er behov for yderligere værktøjer med makroprudentiel virkning —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      AFSNIT 1

         HENSTILLINGER

         Henstilling A — Reducering af tærskeleffekter

      Det henstilles til Kommissionen at foreslå:

                  1.

                  at den relevante EU-lovgivning bør indeholde krav om, at alle pengemarkedsforeninger med nettoaktivværdi med lav volatilitet har en variabel nettoaktivværdi

                  2.

                  ophævelse af de regulatoriske tærskler i artikel 34, stk. 1, litra a) og b), i forordning (EU) 2017/1131 (i det følgende benævnt »pengemarkedsforordningen«).

         Henstilling B — Reducering af likviditetsomlægning

      Det henstilles til Kommissionen, at den foreslår, at den relevante EU-lovgivning:

                  1.

                  bør indeholde nye likviditetskrav for pengemarkedsforeninger med variabel nettoaktivværdi og pengemarkedsforeninger med nettoaktivværdi med lav volatilitet, der består af aktiver med udløb inden for en dag eller en uge og statsgældsbaserede aktiver

                  2.

                  bør give de enkelte forvaltere af pengemarkedsforeninger mulighed for at træffe foranstaltninger, der betyder, at de kan besidde færre aktiver med udløb inden for en uge og færre statsgældsbaserede aktiver, end det er påkrævet, hvis:

                              a)

                              markedsdækkende begivenheder har en negativ indvirkning på pengemarkedsforeningernes aktiver eller på investorer i andele i pengemarkedsforeninger, og

                              b)

                              forvaltere af pengemarkedsforeninger straks underretter deres nationale kompetente myndigheder derom

                  3.

                  bør bemyndige de nationale kompetente myndigheder til at fastsætte en tidsfrist for den periode, hvor pengemarkedsforeninger under deres tilsyn kan besidde færre aktiver med udløb inden for en uge og statsgældsbaserede aktiver, end hvad der er påkrævet i delhenstilling B, stk. 2, i tilfælde af markedsdækkende begivenheder, der har en negativ indvirkning på flere pengemarkedsforeninger

                  4.

                  bør sørge for, at Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) koordinerer de foranstaltninger, der træffes af de nationale kompetente myndigheder, når de handler som planlagt i delhenstilling B, stk. 3, for at sikre foranstaltningens ensartede anvendelse i hele Unionen.

         Henstilling C — Pålæggelse af indløsnings- og tegningsomkostninger på indløsende og tegnende investorer

      Det henstilles til Kommissionen, at den foreslår, at den relevante EU-lovgivning:

                  1.

                  bør indeholde krav om, at mindst et af følgende likviditetsstyringsværktøjer indarbejdes i pengemarkedsforeningers stiftelsesdokumenter og andre oplysninger forud for aftaleindgåelsen:

                              a)

                              anti-dilution-opkrævninger

                              b)

                              likviditetsafgifter

                              c)

                              swing pricing for pengemarkedsforeninger med variabel nettoaktivværdi

                  2.

                  bør give ESMA mandat til at udarbejde kriterier til optagelse i den relevante EU-lovgivning for under alle markedsforhold at lette pengemarkedsforeningers forvalteres brug af likviditetsstyringsværktøjer samt vejledning om disse kriterier.

         Henstilling D — Øget overvågning og stresstest

      Det henstilles til Kommissionen, at den foreslår, at den relevante EU-lovgivning:

                  1.

                  bør indeholde bestemmelser, der har til formål at fremme rettidig dataudveksling fra pengemarkedsforeningers regelmæssige indberetning til deres respektive nationale kompetente myndigheder

                  2.

                  bør give ESMA mandat til at koordinere og om nødvendigt harmonisere ad hoc-dataanmodninger fra de nationale kompetente myndigheder til pengemarkedsforeninger i stresssituationer som følge af markedsdækkende begivenheder

                  3.

                  bør indarbejde bestemmelser for at sikre, at de nationale kompetente myndigheder deler de data, der er omhandlet i delhenstilling D, stk. 1 og 2, med EU-organer med et mandat til finansiel stabilitet

                  4.

                  bør give ESMA mulighed for at indlede og koordinere stresstest af pengemarkedsforeninger på EU-plan i samarbejde med de nationale kompetente myndigheder, at udvikle scenarier og parametre for en passende EU-dækkende stresstestordning for pengemarkedsforeninger i samarbejde med Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB), at offentliggøre en vurdering af sådanne scenariers indvirkning på pengemarkedsforeningssektoren, herunder den potentielle afsmitning på andre markedsdeltagere, og hvor det er relevant, at koordinere de opfølgende tilsynsforanstaltninger.

            AFSNIT 2

         GENNEMFØRELSE

      1.   Definitioner

                  1.

                  I denne henstilling gælder følgende definitioner:

                              a)

                              »aktiver med udløb inden for en dag«: investerbare pengemarkedsinstrumenter, der er udstedt af private eller offentlige enheder som beskrevet i artikel 10, stk. 1 og 2, i pengemarkedsforordningen, og som forfalder inden for en dag, omvendte genkøbsaftaler, som kan opsiges med et forudgående varsel på én arbejdsdag, eller kontanter, som kan hæves med et varsel på én arbejdsdag, jf. artikel 24, stk. 1, litra c), i pengemarkedsforordningen

                              b)

                              »aktiver med udløb inden for en uge«: investerbare pengemarkedsinstrumenter, der er udstedt af private eller offentlige enheder som beskrevet i artikel 10, stk. 1 og 2, i pengemarkedsforordningen, og som forfalder inden for en uge, omvendte genkøbsaftaler, som kan opsiges med et forudgående varsel på fem arbejdsdage, eller kontanter, som kan hæves med et varsel på fem arbejdsdage, jf. artikel 24, stk. 1, litra e), i pengemarkedsforordningen.

                              c)

                              »anti-dilution-opkrævninger«: opkrævninger, der pålægges individuelle investorers transaktioner, og som skal betales til fonden, for at beskytte de resterende investorer mod at afholde omkostningerne i forbindelse med en pengemarkedsforenings køb eller salg af aktiver på grund af store ind- eller udgående pengestrømme. En anti-dilution-opkrævning indebærer ingen justering af værdien af fondens aktier (f.eks. nettoaktivværdien)

                              d)

                              »centralbanker«: centralbanker, som dette er defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 46, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (11)

                              e)

                              »EU-organer med mandat til finansiel stabilitet«:

                                          i.

                                          Den Europæiske Banktilsynsmyndighed

                                          ii.

                                          Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger

                                          iii.

                                          Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed

                                          iv.

                                          Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici

                                          v.

                                          Den Europæiske Centralbank

                                          vi.

                                          Den Fælles Tilsynsmekanisme

                                          vii.

                                          Den Fælles Afviklingsinstans

                              f)

                              »indløsningsgates«: et likviditetsstyringsværktøj, der skal forhindre investorer i fonden i at trække en del af deres kapital ud i en periode

                              g)

                              »kompetent myndighed«: pengemarkedsforeningens kompetente myndighed, som dette er defineret i artikel 2, nr. 17), i pengemarkedsforordningen

                              h)

                              »likviditetsafgifter«: afgifter, der pålægges individuelle investorers transaktioner, og som skal betales til fonden, for at beskytte de resterende investorer mod at afholde omkostningerne i forbindelse med en pengemarkedsforenings køb eller salg af aktiver på grund af store ind- eller udgående pengestrømme. En sådan afgift er ikke specifikt afledt af de dermed forbundne transaktionsomkostninger, men er i stedet en fast (eller trinvis) afgift, der er beskrevet på forhånd. En likviditetsafgift indebærer ingen justering af værdien af fondens aktier (f.eks. nettoaktivværdien)

                              i)

                              »likviditetsstyringsværktøjer«: værktøjer, der hjælper pengemarkedsforeninger samt forvaltere af disse med til enhver tid at forvalte indløsningsanmodninger hensigtsmæssigt og effektivt, særligt under stressede markedsforhold

                              j)

                              »nye likviditetskrav«: de krav, der er anført under overholdelseskriterierne for delhenstilling B, stk. 1

                              k)

                              »pengemarkedsforening med nettoaktivværdi med lav volatilitet«: en pengemarkedsforening med nettoaktivværdi med lav volatilitet, som dette er defineret i artikel 2, nr. 12, i forordning (EU) 2017/1131

                              l)

                              »pengemarkedsforening med variabel nettoaktivværdi«: en pengemarkedsforening med variabel nettoaktivværdi, som dette er defineret i artikel 2, nr. 13, i forordning (EU) 2017/1131

                              m)

                              »pengemarkedsforeninger«: regulerede institutter for kollektiv investering i Unionen, som er underlagt tilsyn, og hvis primære formål er at opretholde fondens hovedstol, samtidig med at de giver et afkast, der er i overensstemmelse med pengemarkedsrenten, ved at investere i pengemarkedsinstrumenter eller indlån i kreditinstitutter, der er etableret, forvaltes eller markedsføres i Unionen

                              n)

                              »pengemarkedsforordningen«: Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1131 af 14. juni 2017 om pengemarkedsforeninger

                              o)

                              »statsgældsbaserede aktiver«: pengemarkedsinstrumenter, der er opført i artikel 17, stk. 7, i pengemarkedsforordningen, med lovbestemte eller resterende løbetider i overensstemmelse med artikel 10, stk. 1, litra b), i pengemarkedsforordningen for pengemarkedsforeninger med kort løbetid og artikel 10, stk. 2, i pengemarkedsforordningen for standardpengemarkedsforeninger, og som er tilpasset den enkelte pengemarkedsforenings primære investeringsvaluta

                              p)

                              »statsgældsbaseret pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi«: en pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi, som dette er defineret i artikel 2, nr. 11, i forordning (EU) 2017/1131

                              q)

                              »suspendering af indløsninger«: et likviditetsstyringsværktøj, der skal forhindre investorer i fonden i at trække hele deres kapital ud i en periode

                              r)

                              »swing pricing«: et likviditetsstyringsværktøj, der anvender en udvandingsjustering af en fonds nettoaktivværdi og videregiver til investorer, der indløser eller køber aktier, de likviditetsomkostninger der stammer fra nettostrømme til eller fra fonden.

            2.   Kriterier for gennemførelse

                  1.

                  Følgende kriterier gælder for gennemførelsen af denne henstilling:

                              a)

                              der bør tages behørigt hensyn til proportionalitetsprincippet henset til målet med og indholdet af denne henstilling

                              b)

                              henstillingen omfatter alle pengemarkedsforeninger som defineret

                              c)

                              regelarbitrage bør undgås

                              d)

                              de specifikke kriterier for gennemførelse af denne henstilling fremgår af bilaget.

                  2.

                  Adressaten anmodes om at aflægge rapport til ESRB og Rådet om de foranstaltninger, som de har truffet på baggrund af denne henstilling, eller i givet fald at begrunde undladelsen af at gennemføre foranstaltninger. Rapporterne bør som minimum indeholde:

                              a)

                              oplysninger om indhold og tidsfrister for de trufne foranstaltninger

                              b)

                              en detaljeret begrundelse for undladelsen af at træffe foranstaltninger eller fravigelse fra denne henstilling, herunder forsinkelser.

            3.   Tidsfrister for opfølgning

      I henhold til artikel 17, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1092/2010 skal adressaten meddele Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og ESRB hvilke handlinger, de har foretaget som svar på denne henstilling, eller begrunde eventuel manglende handling. Adressaten anmodes om at fremsende meddelelsen senest den 31. december 2023.
      4.   Overvågning og vurdering

                  1.

                  ESRB’s sekretariat:

                              a)

                              bistår adressaten ved at fremme en koordineret indberetning, udarbejde relevante skemaer og, om nødvendigt, ved at give en detaljeret beskrivelse af procedurerne og tidsfristerne for opfølgning

                              b)

                              kontrollerer adressatens opfølgning, bistår på anmodning og aflægger rapport om opfølgningen til Det Almindelige Råd.

                  2.

                  Det Almindelige Råd vurderer de foranstaltninger og begrundelser, som adressaten har meddelt, og træffer, alt efter omstændighederne, afgørelse med hensyn til, om denne henstilling ikke er blevet fulgt, og om adressaten ikke har givet en tilfredsstillende begrundelse for at have undladt at gennemføre foranstaltninger.

         Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 2. december 2021.

               Leder af ESRB’s sekretariat,

               på vegne af ESRB’s Almindelige Råd

            Francesco MAZZAFERRO

         (1)  EUT L 331 af 15.12.2010, s. 1.

         (2)  EUT C 58 af 24.2.2011, s. 4.

         (3)  EUT L 169 af 30.6.2017, s. 8.

         (4)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 20. december 2012 om pengemarkedsforeninger (ESRB/2012/1), (EUT C 146 af 25.5.2013, s. 1).

         (5)  Se »Compliance assessment of the implementation of the Recommendation of the European Systemic Risk Board of 20 December 2012 on money market funds (ESRB/2012/1)«, marts 2019, som findes på ESRB’s websted www.esrb.europa.eu

         (6)  Se »Holistic Review of the March Market Turmoil«, FSB, 17. november 2020, som findes på FSB’s websted www.fsb.org

         (7)  Se »Issues note on systemic vulnerabilities of and preliminary policy considerations to reform money market funds (MMFs)«, juli 2021, som findes på ESRB’s websted www.esrb.europa.eu

         (8)  Se det økonomiske rationale for og vurderingen af ESRB’s henstilling af 2. december 2021 om pengemarkedsforeninger, som findes på ESRB’s websted.

         (9)  Se »Policy Proposals to Enhance Money Market Fund Resilience«, FSB, 11. oktober 2021, som findes på FSB’s websted: www.fsb.org

         (10)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 7. december 2017 om likviditets- og gearingsrisici i investeringsforeninger (ESRB/2017/6), (EUT C 151 af 30.4.2018, s. 1).

         (11)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 1).

         BILAG

            PRÆCISERING AF DE OVERHOLDELSESKRITERIER, DER FINDER ANVENDELSE PÅ HENSTILLINGEN

            Henstilling A — Reducering af tærskeleffekter

         Følgende overholdelseskriterium gælder for delhenstilling A, stk. 2:
         Den nuværende henvisning i artikel 34, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1131 (1) (i det følgende benævnt »pengemarkedsforordningen«) til andelen af aktiver med udløb inden for en uge, der falder til under 30 % af pengemarkedsforeningens samlede aktiver, og de daglige nettoindløsninger på en enkelt arbejdsdag, der overstiger 10 % af de samlede aktiver, og henvisningen i artikel 34, stk. 1, litra b), til andelen af aktiver med udløb inden for en uge, der falder til under 10 % af de samlede aktiver, bør ophæves.

            Henstilling B — Reducering af likviditetsomlægning

         Følgende overholdelseskriterier gælder for delhenstilling B, stk. 1:
         Nye likviditetskrav for pengemarkedsforeninger med variabel nettoaktivværdi og pengemarkedsforeninger med nettoaktivværdi med lav volatilitet bør sikre, at:

                     —

                     porteføljernes likviditetsdybde for pengemarkedsforeninger med fokus på private gældsinstrumenter øges

                     —

                     investorerne sikres yderligere tryghed, og risikoen reduceres derfor

                     —

                     pengemarkedsforeninger har tilstrækkelig likviditet til at imødekomme øgede indløsningskrav i perioder med markedsstress uden at have afsmittende virkninger på andre dele af det finansielle system, og

                     —

                     pengemarkedsforeninger besidder en del af deres likvide aktiver i statsgældsbaserede aktiver udstedt af et diversificeret sæt af organer, om muligt i fondens primære investeringsvaluta, for at bidrage til større diversificering og stabilitet i nettoaktivværdien for pengemarkedsforeninger for private gældsinstrumenter.

               Navnlig med hensyn til pengemarkedsforeninger med nettoaktivværdi med lav volatilitet bør artikel 24, stk. 1, litra g), i pengemarkedsforordningen ophæves for at bringe investerbarheden af aktiver med udløb inden for en uge eller en dag og statsgældsbaserede aktiver i overensstemmelse med aktiver i pengemarkedsforeninger med variabel nettoaktivværdi.
         De nye likviditetskrav for pengemarkedsforeninger med kort løbetid og variabel nettoaktivværdi bør svare til mindst 20 % af aktiverne og opdeles mellem:

                     —

                     mindst 15 % af aktiver med udløb inden for en uge, herunder mindst 10 % af aktiver med udløb inden for en dag, og

                     —

                     mindst 5 % af de yderligere statsgældsbaserede aktiver.

               De nye likviditetskrav for standardpengemarkedsforeninger med variabel nettoaktivværdi bør svare til mindst 25 % af aktiverne og opdeles mellem:

                     —

                     mindst 15 % af aktiver med udløb inden for en uge, herunder mindst 10 % af aktiver med udløb inden for en dag, og

                     —

                     mindst 10 % af yderligere statsgældsbaserede aktiver.

               De nye likviditetskrav for pengemarkedsforeninger med nettoaktivværdi med lav volatilitet bør svare til mindst 45 % af aktiverne og opdeles mellem:

                     —

                     mindst 30 % af aktiver med udløb inden for en uge, herunder mindst 15 % af aktiver med udløb inden for en dag, og

                     —

                     mindst 15 % af yderligere statsgældsbaserede aktiver.

               Hvis der ikke er tilstrækkelige statsbaserede aktiver til rådighed i fondens valuta, bør pengemarkedsforeninger, forudsat at de straks underretter deres nationale kompetente myndigheder, have mulighed for at opfylde krav om statsgældsbaseret likviditet gennem:

                     —

                     Indlån i kreditinstitutter, hvor disse til enhver tid kan hæves med et varsel på højst én arbejdsdag, uden at dette berører diversificeringskravene i artikel 17, stk. 1, litra b), i pengemarkedsforordningen, og

                     —

                     omvendte genkøbsaftaler med sikkerhed i statsgældsbaserede aktiver, hvor disse til enhver tid kan opsiges med et varsel på højst én arbejdsdag.

               Følgende overholdelseskriterier gælder for delhenstilling B, stk. 3:
         Kommissionens foreslåede ændringer af den relevante EU-lovgivning bør sikre, at de nationale kompetente myndigheders beslutninger finder anvendelse på undergrupper af pengemarkedsforeninger i henhold til deres type og valuta eller på alle pengemarkedsforeninger under deres tilsyn.
         Følgende overholdelseskriterier gælder for delhenstilling B, stk. 4:
         Kommissionens foreslåede ændringer af den relevante EU-lovgivning bør give Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) mulighed for at koordinere de nationale kompetente myndigheders afgørelser som omhandlet i delhenstilling B, stk. 3, med hensyn til:

                     —

                     undergrupper af pengemarkedsforeninger, der er beliggende i flere medlemsstater, alt efter deres type og valuta, og

                     —

                     den tidsfrist, inden for hvilken pengemarkedsforeninger, der drager eller kan drage fordel af beslutninger som omhandlet i delhenstilling B, stk. 3, bør rette op på deres situation.

            Henstilling C — Pålæggelse af indløsningsomkostninger på indløsende investorer

         Følgende overholdelseskriterier gælder for delhenstilling C, stk. 2:
         Kommissionen bør sikre, at den relevante EU-lovgivning giver ESMA mandat til at udvikle specifikke kriterier og retningslinjer, der definerer de omstændigheder, hvorunder likviditetsstyringsværktøjer, inklusive, men ikke begrænset til dem, der er omhandlet i delhenstilling C, stk. 1, indløsningsgates og -suspensioner, bør anvendes. Valget og aktiveringen af værktøjet og kalibreringen af dets anvendelse bør besluttes af den enkelte pengemarkedsforenings forvalter med forbehold af de kriterier, der skal udvikles. Hvis der tages hensyn til kvantitative parametre, bør der ikke indføres tærskeleffekter.

            Henstilling D — Øget overvågning og stresstest

         Følgende overholdelseskriterium gælder for delhenstilling D, stk. 1:
         Kommissionens foreslåede ændringer af den relevante EU-lovgivning bør øge hyppigheden af pengemarkedsforeningers forvalteres indberetning til deres respektive kompetente myndigheder, jf. artikel 37 i pengemarkedsforordningen, til mindst en gang om måneden for de vigtigste indikatorer og parametre, der anvendes til tilsynsformål. Pengemarkedsforeninger, hvis samlede forvaltede aktiver ikke overstiger 100 mio. EUR, bør indberette mindst hvert kvartal.
         Desuden bør dataene omfatte oplysninger om nettoaktivværdien i procent kategoriseret efter både investortype og hjemsted. En investors sektoropdeling bør mindst omfatte følgende sektorer:

                     —

                     ikke-finansielle selskaber med angivelse af deres økonomiske aktivitet, f.eks. i henhold til den statistiske nomenklatur for økonomiske aktiviteter i Den Europæiske Union (NACE)

                     —

                     kreditinstitutter

                     —

                     forsikringsselskaber

                     —

                     pensionskasser

                     —

                     den offentlige sektor

                     —

                     pengemarkedsforeninger

                     —

                     investeringsforeninger, der ikke er pengemarkedsforeninger

                     —

                     andre finansielle institutioner

                     —

                     husholdninger

                     —

                     andre.

               Følgende overholdelseskriterier gælder for delhenstilling D, stk. 2:
         ESMA bør have beføjelse til at udarbejde skabeloner for ad hoc-dataanmodninger fra de nationale kompetente myndigheder, jf. artikel 39 i pengemarkedsforordningen. Skabelonerne bør mindst omfatte følgende data:

                     —

                     Nettoaktivværdien pr. aktie/andel og, for så vidt angår pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi, den variable nettoaktivværdi pr. aktie

                     —

                     de samlede aktiver

                     —

                     vægtet gennemsnitlig renteløbetid som defineret i artikel 2, nr. 19, i pengemarkedsforordningen

                     —

                     vægtet gennemsnitlig restlevetid som defineret i artikel 2, nr. 20, i pengemarkedsforordningen

                     —

                     ind- og udgående pengestrømme

                     —

                     statsgældsbaserede aktiver

                     —

                     aktiver med udløb inden for en uge

                     —

                     aktiver med udløb inden for en dag

                     —

                     likviditetssaldi.

               Følgende overholdelseskriterium gælder for delhenstilling D, stk. 4:
         Kommissionens foreslåede ændringer af den relevante EU-lovgivning bør ikke berøre bestemmelserne i artikel 28 i pengemarkedsforordningen om stresstestning, der udføres af individuelle pengemarkedsforeninger.
         Den passende EU-dækkende stresstestordning for pengemarkedsforeninger bør være baseret på et fælles alvorligt, men plausibelt scenario og give mulighed for at gennemføre omvendte stresstest for at identificere det tidligere punkt (indløsning, chok i kredit-, likviditets- eller renterisiko), hvor pengemarkedsforeninger ikke ville være i stand til at operere på en velordnet måde.

            (1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1131 af 14. juni 2017 om pengemarkedsforeninger (EUT L 169 af 30.6.2017, s. 8).