               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 24.11.2021
            COM(2021) 742 final

            Henstilling med henblik på
            RÅDETS HENSTILLING
            om den økonomiske politik i euroområdet
            {SWD(2021) 362 final}

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS HENSTILLING

               om den økonomiske politik i euroområdet

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,

               som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 136 sammenholdt med artikel 121, stk. 2,

               som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker
                  1
               , særlig artikel 5, stk. 2,

               som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer
                  2
               , særlig artikel 6, stk. 1,

               som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,

               som henviser til Det Europæiske Råds konklusioner,

               som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,

               som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og

               som tager følgende i betragtning:

               (1)Efter en meget dyb recession i 2020 oplever økonomien i euroområdet en stabil og hurtig genopretning. BNP-væksten i andet kvartal af 2021 oversteg forventningerne, og ifølge den økonomiske efterårsprognose 2021 forventes væksten i euroområdet at nå 5,0 % i 2021. Euroområdets økonomi forventes at indhente BNP-niveauet fra før krisen i sidste kvartal 2021. Ved udgangen af andet kvartal 2021 havde syv eurolande allerede indhentet deres BNP-niveau fra før krisen. Den økonomiske vækst i euroområdet forventes at blive på 4,3 % i 2022. Den interne efterspørgsel er den vigtigste drivkraft for væksten i BNP, hvilket hænger sammen med lempelsen af restriktionerne i forlængelse af udrulningen af vacciner, gradvise forbedringer på arbejdsmarkederne, udnyttelsen af opsparingstilvæksten fra nedlukningsperioderne og en kraftig vækst i investeringerne som følge af gunstige finansieringsvilkår og støtten til politiske foranstaltninger fra NextGenerationEU. Som henstillet har euromedlemsstaterne iværksat tiltag, på egen hånd og i fællesskab i Eurogruppen, med henblik på at sikre en politisk kurs, der støtter genopretningen efter covid-19-krisen. Usikkerheden og risiciene — herunder udviklingen af pandemien — vil fortsat være betydelige, både i og uden for EU.

               (2)I løbet af året er den kraftige vækst i den interne efterspørgsel blevet mødt af begrænsninger på udbudssiden, herunder råvareknaphed og forstyrrelser inden for logistikområdet. Desuden er manglen på arbejdskraft og kvalifikationer blevet et stigende problem i visse sektorer og medlemsstater. Efter flere år med meget lave inflationsrater er inflationen i euroområdet steget siden begyndelsen af 2021, navnlig som følge af stigende energipriser og flaskehalse i forsyningskæderne, hvilket lader formode, at der er tale om et overgangsfænomen affødt af tilpasningsprocessen efter nedlukningen. Inflationen nåede et tiårigt højdepunkt på 3,4 % i euroområdet i september 2021.

               (3)I 2021 har den europæiske genopretningsstrategi fokuseret på gennemførelsen af NextGenerationEU og det hertil knyttede største instrument, genopretnings- og resiliensfaciliteten
                  3
               . I midten af november 2021 havde Rådet efter positive vurderinger fra Kommissionen vedtaget genopretnings- og resiliensplaner for 22 medlemsstater, herunder 18 eurolande. I de kommende år vil gennemførelsen af reformer og investeringer under genopretnings- og resiliensfaciliteten få en helt igennem positiv virkning på den måde, hvorpå euroområdets økonomier fungerer. Faciliteten vil fremme opadgående økonomisk og social konvergens i euromedlemsstaterne på grund af de kriterier, hvorefter ressourcerne fordeles. Den har også styrket tilliden og bidrager til at bevare væksten og den makrofinansielle stabilitet og afbalancerer dermed politiksammensætningen og supplerer Den Europæiske Centralbanks (ECB's) foranstaltninger. Ud over at støtte genopretningen sigter genopretnings- og resiliensfaciliteten mod en strukturel omlægning af medlemsstaternes økonomier, navnlig med henblik på at opnå en grøn og en digital omstilling. Gennemførelsen af sammenhængende investeringer og reformer under genopretnings- og resiliensfaciliteten skal sammen med anvendelsen af samhørighedsfondene øge euroområdets modstandsdygtighed over for fremtidige chok og føre til en varig stigning i det potentielle output, støtte beskæftigelsen og imødegå sociale udfordringer. Desuden vil Unionens udstedelse af eurodenomineret gæld til finansiering af genopretnings- og resiliensfaciliteten øge dybden og likviditeten af de europæiske kapitalmarkeder og bidrage til at styrke euroen som international valuta.

               (4)Gennemførelsen af de reformer og investeringer, der indgår i genopretnings- og resiliensplanerne, vil bane vejen for udbetaling af finansiering fra genopretnings- og resiliensfaciliteten og effektivt bidrage til opfyldelsen af euroområdets politiske prioriteter, herunder Rådets henstillinger om den økonomiske politik i euroområdet
                  4
               . Dette indebærer bl.a. en styrkelse af de nationale institutionelle rammer, støtte til offentlige investeringer af høj kvalitet samt politiske foranstaltninger til støtte for social samhørighed og en retfærdig grøn og digital omstilling. Hermed ydes et bidrag til en bæredygtig og inklusiv genopretning samt til opretholdelse af vækstpotentialet og forøgelse af modstandsdygtigheden. Dette er i overensstemmelse med den årlige vækstundersøgelse og de fire dimensioner af konkurrencedygtig bæredygtighed, dvs. miljømæssig bæredygtighed, produktivitet, retfærdighed og makroøkonomisk stabilitet
                  5
               .

               (5)Passende understøttende og gensidigt forstærkende økonomiske politikker har sikret en effektiv makroøkonomisk stabilisering og begrænset konsekvenserne for arbejdsmarkedet og således afbødet risikoen for negative følgevirkninger og understøttet en hurtig økonomisk genopretning. En konsekvent kombination af penge- og finanspolitik sammen med strukturreformer og foranstaltninger til opretholdelse af finansiel stabilitet vil, under fuld overholdelse af medlemsstaternes og institutionernes respektive roller i henhold til traktaten, fortsat være afgørende for, at euroområdet kan være velfungerende.

               (6)ECB's pengepolitiske foranstaltninger har til formål at sikre, at segmenterne på de finansielle markeder fungerer gnidningsløst, at de pengepolitiske transmissionsmekanismer er intakte, og at prisstabiliteten på mellemlang sigt bevares. I juli 2021 offentliggjorde ECB sin nye pengepolitiske strategi. Den nye strategi fastsætter et symmetrisk inflationsmål på 2 % på mellemlang sigt. Styrelsesrådet bekræftede også, at ECB's renter fortsat er det primære pengepolitiske instrument. I oktober 2021 påbegyndte ECB en toårig undersøgelsesfase vedrørende en digital euro. Indførelsen af en digital euro vil kræve et indgreb fra EU-lovgiver på grundlag af artikel 133 TEUF. Udstedelse af en sådan digital centralbankvaluta kan bl.a. sikre den fortsatte forsyning med offentlige midler i digital form, støtte digitaliseringen af den europæiske økonomi og aktivt tilskynde til innovation inden for detailbetalinger
                  6
               . Desuden vil den bidrage til at styrke euroens internationale rolle og Europas åbne strategiske autonomi.

               (7)Den 19. oktober 2021 genoptog Europa-Kommissionen drøftelserne om revisionen af den økonomiske styring for at skabe en bredt funderet konsensus om, hvordan rammens effektivitet og gennemsigtighed kan forbedres, og hvordan der kan tages hånd om makroøkonomiske ubalancer og finanspolitiske udfordringer på en måde, der fremmer omstilling og vækst under hensyntagen til erfaringerne fra covid-19-krisen.

               (8)Det offentlige underskud i euroområdet som helhed forventes at nå op på 7,1 % af BNP i 2021, men at falde til 3,9 % i 2022. Den finanspolitiske kurs i euroområdet, som udgår fra de nationale budgetter og EU-budgettet, forventes at forblive understøttende i 2021 og 2022 (henholdsvis 1¾ % og 1 % af BNP). I 2022 vil de offentlige investeringer, såvel de nationale som de EU-finansierede, bidrage til den understøttende kurs. Fra november 2021 vil de 18 nationale genopretnings- og resiliensplaner for euroområdet, som Rådet indtil nu har godkendt, betyde omfattende finansiel støtte til euromedlemsstaterne på op til 262 mia. EUR i tilskud og 139 mia. EUR i lån i perioden frem til 2026. Koordinering af de nationale finanspolitikker i fuld overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten er afgørende for en effektiv bekæmpelse af covid-19-chokket, for en holdbar genopretning og for, at Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU) er velfungerende. Den generelle undtagelsesklausul vil forblive aktiv i 2022, men forventes at blive deaktiveret fra 2023. Efterhånden som den økonomiske genopretning slår igennem, omstilles finanspolitikken fra midlertidige nødforanstaltninger til målrettede genopretningsstøtteforanstaltninger. Stigningen i den offentlige gældskvote (fra 85,5 % af BNP i 2019 til 100 % af BNP i 2021) afspejler den samlede virkning af faldet i produktionen og den nødvendige politiske reaktion på det meget store covid-19-chok. Da gældskvoten allerede var høj i nogle euromedlemsstater før chokket, vil en gradvis, kontinuerlig og vækstfremmende gældsreduktion imidlertid være et politisk mål i en stor del af euroområdet.

               (9)I den forbindelse forekommer det særlig relevant at forbedre såvel sammensætningen af de offentlige finanser, bl.a. ved at fremme investeringer, som kvaliteten af budgetforanstaltningerne samt at sikre finanspolitisk holdbarhed på længere sigt, også i lyset af klimaændringerne og den grønne og den digitale omstilling. Grøn budgetlægning, udgiftsanalyser, velfungerende ordninger for forvaltning af offentlige investeringer og effektive rammer for offentlige udbud kan skabe finanspolitisk råderum for yderligere offentlige investeringer. Reformer med henblik på en mere effektiv og retfærdig indtægtspolitik er blevet endnu mere afgørende i kølvandet på covid-19-krisen. Det er stadig muligt at gøre skattesystemerne i euroområdet mere vækstfremmende og miljøvenlige, navnlig ved at reducere skattekilen på arbejde, som fortsat er høj i de fleste euromedlemsstater. Foranstaltninger til bekæmpelse af aggressiv skatteplanlægning, skatteundgåelse og skatteunddragelse kan gøre skattesystemerne mere effektive og retfærdige og samtidig støtte genopretningen og øge indtægterne. Globaliseringen har gjort det nødvendigt at tilpasse skattereglerne, så de passer til en stadig mere digitaliseret økonomi. Der er inden for OECD/G20's inklusive ramme vedrørende udhuling af skattegrundlaget og overførsel af overskud indgået aftale om en global reform af skatteregler for at begrænse skadelig skattekonkurrence.

               (10)Den hurtige og kraftige politiske reaktion på nationalt plan og EU-plan, herunder gennem NextGenerationEU, har effektivt afbødet krisens konsekvenser for husholdninger og virksomheder. Takket være denne koordinerede indsats er skævhederne blevet mindre udtalte end først ventet, og de langsigtede negative virkninger er afbødet. Politisk støtte, herunder gennem arbejdsfordelingsordninger og andre foranstaltninger til fastholdelse af arbejdspladser, har bidraget til at holde virksomhederne kørende hele krisen og begrænset stigningen i arbejdsløsheden og faldet i den disponible indkomst. Selv om insolvensprocenten er stigende, har stigningen været begrænset i 2021 trods den gradvise ophævelse af støtteforanstaltningerne. Der er også sket gradvise forbedringer på arbejdsmarkederne, hvor beskæftigelsesfrekvensen var på 72,2 % i andet kvartal af 2021 sammenlignet med det højeste niveau før covid-19-krisen på 72,9 % i fjerde kvartal 2019. En fremskyndet indførelse af digital teknologi under krisen kan have en positiv indvirkning på produktiviteten, hvis den opretholdes over tid. Covid-19-krisen har dog haft betydelige territoriale, sektorspecifikke og fordelingsmæssige konsekvenser, som vil kræve omfordeling både inden for og på tværs af lande og sektorer med betydelige omstillingsomkostninger for arbejdstagere og virksomheder til følge.

               (11)Selv om stigningen i konkurser hidtil har været begrænset, har pandemien efterladt mange virksomheder med svagere balancer, hvilket kan begrænse deres muligheder for at finansiere investeringsprojekter på kort sigt og bringe deres tilbagebetalingsevne i fare. Efterhånden som genopretningen slår igennem, bør støtten gradvist udfases og gøres mere målrettet. En mindre udstrakt brug af gældsinstrumenter vil begrænse eventualforpligtelserne og bidrage til at bevare virksomhedernes investeringskapacitet. En rettidig tilbagetrækning af de politiske støtteforanstaltninger er en afvejning mellem på den ene side at støtte investeringer og beskæftigelse og undgå levedygtige virksomheders sammenbrud uden på den anden side at lægge hindringer i vejen for en velordnet afvikling af urentable virksomheder på mellemlang sigt. I den forbindelse er det afgørende at forbedre virksomhedernes adgang til finansiering og styrke deres balancer samt at forbedre kapaciteten og effektiviteten af insolvensreglerne. De nationale insolvensordninger er meget forskellige i euroområdet, og der vil være behov for kapacitetsfremmende foranstaltninger for at fremme et effektivt forvaltnings- og retssystem. En forbedring af insolvensreglerne kan også bidrage til sundere balancer i banksektoren og have en positiv indvirkning på kreditudbuddet. Direktivet om rekonstruktion og insolvens
                  7
               , som har til formål at indføre minimumsstandarder i medlemsstaterne for forebyggende rekonstruktion og gældssanering for iværksættere, skal være gennemført i national ret senest den 17. juli 2022. Desuden er integrationen af EU's kapitalmarkeder afgørende for at give virksomhederne alternative finansieringskilder som supplement til bankernes udlån. Fremskridt med kapitalmarkedsunionen
                  8
                kan forbedre adgangen til finansiering for virksomheder i euroområdet, mobilisere langsigtede investeringer i grønne nye teknologier og infrastrukturer, fremme egenkapitalinvesteringer og fjerne grænseoverskridende hindringer for investeringer, bl.a. ved at harmonisere visse materielle bestemmelser om insolvensbehandling.

               (12)Mens beskæftigelsen genoprettes hurtigt, vil nogle sektorer samt visse kategorier af arbejdstagere og regioner blive varigt påvirket af krisen og det stærke pres for at gøre økonomien grønnere. De nye job, der skabes, kan være forskellige fra de job, der er gået tabt som følge af krisen. Flaskehalse i forsyningskæden kan bremse genopretningen af beskæftigelsen i visse sektorer. Politiske foranstaltninger, der letter jobmobiliteten og reintegration på arbejdsmarkedet, vil derfor være afgørende for at støtte tilpasningen og afbøde de sociale virkninger, navnlig i lyset af den dobbelte omstilling. Kommissionen har fremsat en henstilling om en effektiv aktiv støtte til beskæftigelse efter covid-19-krisen (EASE)
                  9
               , som opfordrer medlemsstaterne til at udvikle sammenhængende politiske pakker, der kombinerer foranstaltninger, som sigter mod at afhjælpe manglen på kvalificeret arbejdskraft og hjælpe enkeltpersoner med at navigere i den grønne og den digitale omstilling. Disse pakker skal bestå af tre komponenter: i) midlertidige og veludformede ansættelses- og omstillingsincitamenter og støtte til iværksætteri, ii) muligheder for opkvalificering og omskoling rettet mod arbejdsmarkedets behov og iii) forbedret støtte fra arbejdsformidlinger. I mellemtiden er den sociale beskyttelse fortsat af afgørende betydning for sammenholdet i euroområdet i kølvandet af den sundhedsmæssige og økonomiske krise og med henblik på at sikre en retfærdig dobbelt omstilling. Den europæiske søjle for sociale rettigheder
                  10
                er fortsat et kompas for beskæftigelse, kvalifikationer og socialpolitiske tiltag, der fremmer opadgående økonomisk og social konvergens og bedre arbejds- og levevilkår i medlemsstaterne. Handlingsplanen for den europæiske søjle for sociale rettigheder, der blev vedtaget i marts 2021, fastsætter tre overordnede EU-mål vedrørende i) beskæftigelse, ii) voksenuddannelse og iii) fattigdomsbekæmpelse for 2030
                  11
               , som de politiske tiltag, der er omhandlet i nedenstående henstillinger, vil bidrage til. Disse mål blev hilst velkommen af EU's ledere på det sociale topmøde i Porto den 8. maj 2021 og på Det Europæiske Råds møde den 24.-25. juni 2021.

               (13)Medlemsstaterne har udarbejdet ambitiøse reform- og investeringsplaner med finansiel og politisk støtte fra genopretnings- og resiliensfaciliteten. En forbedring af institutionernes kvalitet, navnlig ved at styrke den administrative kapacitet, vil være afgørende for at sikre en hurtig udnyttelse af de tilknyttede midler, samtidig med at dobbeltarbejde og samspilskomplikationer i forhold til andre EU-instrumenter undgås. Medlemsstaterne kan forbedre rammebetingelserne for private investeringer ved at forbedre erhvervsklimaet. At bevare og styrke forsyningskædens modstandsdygtighed i det indre marked ved at påvise og afhjælpe knaphed på udbudssiden og flaskehalse er sammen med åbne markeder, konvergens med hensyn til standarder, større diversificering, cirkularitet og ressourceeffektivitet afgørende for at sikre et velfungerende indre marked. Rådets henstilling af 13. juli 2021 om den økonomiske politik i euroområdet, hvori der opfordres til yderligere integration af det indre marked for varer og tjenesteydelser, herunder det digitale indre marked, ved at fjerne unødvendige restriktioner, styrke markedsovervågningen og sikre tilstrækkelig administrativ kapacitet, er fortsat relevant.

               (14)Banksektoren har generelt vist sin overordnede modstandsdygtighed i en situation med alvorligt økonomisk pres takket være tidligere reformer. Den omfattende politiske støtte under krisen og den holdbare genopretning i 2021 har indtil videre mindsket bekymringerne med hensyn til svagere virksomhedsbalancer. Bankerne i euroområdet kan dog opleve en vis forringelse af aktivernes kvalitet. Rettidig overvågning af risici, proaktivt samarbejde med skyldnere og aktiv forvaltning af misligholdte lån er vigtigt for at bevare deres evne til at finansiere det økonomiske opsving.

               (15)Euroområdets økonomiske størrelse og integration samt de foranstaltninger, der er truffet for at imødegå krisen, har virket stabiliserende globalt under covid-19-krisen. I betragtning af den indbyrdes forbundethed økonomierne imellem vil euromedlemsstaterne i de kommende år skulle gennemføre de aftalte investeringer og reformer for at komme stærkere ud af krisen, samtidig med at euroområdets institutionelle struktur yderligere uddybes, således at dets modstandsdygtighed over for fremtidige chok øges og det kan stå stærkere på den internationale scene. Den økonomiske og finansielle udvikling i de udviklede økonomier og vækstøkonomierne har direkte konsekvenser for euroområdet gennem en række kanaler, bl.a. sundheds- og vaccinationspolitik, pengepolitik, finansielle strømme, globale værdikæder og handel. De begrænsninger i de globale forsyningskæder, der er opstået i kølvandet på opsvinget, vidner yderligere om den voksende globale økonomiske forbundethed. Samtidig har overskuddet på de løbende poster i euroområdet fortsat sit gradvise fald og er nu tæt på det niveau, som de fundamentale betingelser tilsiger. En styrkelse af euroens internationale rolle, som stort set har været uændret de seneste år, herunder gennem udvikling af en digital euro, kan øge euroområdets og Unionens økonomiske og finansielle uafhængighed og forbedre den globale finansielle stabilitet.

               (16)Uddybningen af ØMU'en er fortsat af afgørende betydning. Bankunionen og kapitalmarkedsunionen er gensidigt forstærkende projekter til fremme af vækst, sikring af finansiel stabilitet og støtte til en egentlig Økonomisk og Monetær Union. Hvis de manglende elementer kom på plads, ville det yderligere øge euroområdets stabilitet og modstandsdygtighed, bidrage til euroøkonomiernes trivsel og styrke euroens internationale rolle. En fuldførelse af bankunionen — sammen med en rettidig ratificering af ændringsaftalen til ESM-traktaten — og kapitalmarkedsunionen er fortsat af afgørende betydning. Dette vil også støtte den grønne og den digitale omstilling, som kræver betydelige investeringer. På eurotopmødet den 25. juni 2021 blev tilsagnet om fuldførelse af bankunionen gentaget, og Eurogruppen (i inklusivt format) blev opfordret til hurtigst muligt og på grundlag af enighed at nå frem til en trinvis og tidsbunden arbejdsplan for alle udestående elementer. På mødet blev der også opfordret til en hurtig gennemførelse af handlingsplanen for kapitalmarkedsunionen i overensstemmelse med prioriteterne i Rådets konklusioner af 3. december 2020. Rådets henstilling af 13. juli 2021 om den økonomiske politik i euroområdet, hvori der opfordres til at fuldføre ØMU'en og styrke euroens internationale rolle, er fortsat relevant,

               HENSTILLER, at euromedlemsstaterne i perioden 2022-2023 træffer foranstaltninger, på egen hånd, herunder ved at gennemføre deres genopretnings- og resiliensplaner, og i fællesskab i Eurogruppen, med henblik på at:

               1.fortsætte med at anvende og koordinere de nationale finanspolitikker på tværs af medlemsstaterne for effektivt at understøtte en bæredygtig og inklusiv genopretning. Fastholde en moderat understøttende finanspolitisk kurs i hele euroområdet i 2022 under hensyntagen til de nationale budgetter og finansieringen fra genopretnings- og resiliensfaciliteten. Gradvist målrette finanspolitiske foranstaltninger mod investeringer, der fremmer en bæredygtig og inklusiv genopretning i overensstemmelse med den grønne og den digitale omstilling, idet der lægges særlig vægt på kvaliteten af budgetforanstaltningerne. Fastholde den finanspolitiske fleksibilitet for at være i stand til at reagere, hvis der atter opstår pandemirisici. Differentiere finanspolitikken under hensyn til status for genopretningen, den finanspolitiske holdbarhed og behovet for at mindske de økonomiske, sociale og territoriale skævheder. Når den økonomiske situation tillader det, føre en finanspolitik, der tager sigte på at opnå en forsvarlig budgetstilling på mellemlang sigt og sikre en holdbar gæld, og samtidig øge investeringerne

               2.fremme politikker, der imødegår aggressiv skatteplanlægning, skatteunddragelse og skatteundgåelse for at sikre retfærdige og effektive skattesystemer. Arbejde på at begrænse skadelig skattekonkurrence, bl.a. ved at gennemføre en global konsensusbaseret løsning for at imødegå de skattemæssige udfordringer, der opstår som følge af digitaliseringen og globaliseringen af økonomien. Sænke skattekilen på arbejde og fremme et skift fra beskatning af arbejde til skatter, der virker mindre fordrejende. I overgangen fra nødforanstaltninger til genopretningsforanstaltninger på arbejdsmarkedet, sikre effektive aktive arbejdsmarkedspolitikker: i) støtte jobskift, navnlig inden for rammerne af den grønne og digitale økonomi, ii) kombinere foranstaltninger til afhjælpning af manglen på kvalificeret arbejdskraft, styrke opkvalificering og omskoling, tilvejebringe målrettede ansættelsesincitamenter og iii) forbedre de offentlige arbejdsformidlingers kapacitet til at rette op på misforholdet mellem udbud og efterspørgsel på arbejdsmarkedet. Styrke inkluderende uddannelsessystemer af høj kvalitet. Fremme arbejdsmarkedsintegrationen af sårbare grupper, navnlig unge og kvinder, sikre passende arbejdsvilkår og sætte ind mod segmenteringen på arbejdsmarkedet, udvikle og om nødvendigt tilpasse sociale beskyttelsessystemer for at tackle de udfordringer, der er opstået efter covid-19-krisen. Sikre en effektiv inddragelse af arbejdsmarkedets parter i politikudformningen og styrke dialogen mellem arbejdsmarkedets parter og de kollektive forhandlinger. Sikre deling af og konvergens hen imod god praksis inden for arbejdsmarkeds- og socialpolitikker, der øger den økonomiske og sociale modstandsdygtighed

               3.overvåge effektiviteten af politiske støttepakker til virksomheder, fokusere på en mere målrettet solvensstøtte til levedygtige virksomheder, der er kommet under pres under pandemien, og i højere grad gøre brug af egenkapitallignende instrumenter. Træffe foranstaltninger til gennem insolvensreglerne at øge muligheden for effektivt og rettidigt at håndtere konkurs og gældsomlægning, at bevare så meget af værdien som muligt og at fremme en effektiv allokering af kapital og grænseoverskridende investeringer. Gøre fremskridt med hensyn til at uddybe kapitalmarkedsunionen, bl.a. ved hurtigt at nå til enighed om Kommissionens lovgivningsforslag om støtte til finansieringen af økonomien og forbedring af investeringsmulighederne for virksomheder og enkeltpersoner og fjernelse af grænseoverskridende hindringer for investeringer i det indre marked

               4.videreføre arbejdet med at styrke de nationale institutionelle rammer og fortsætte reformerne for at afhjælpe flaskehalse for investeringer og omfordeling af kapital og sikre en effektiv og rettidig anvendelse af EU-midler. Mindske den administrative byrde for virksomhederne og forbedre erhvervsklimaet. Styrke effektiviteten og digitaliseringen af den offentlige forvaltning. Forbedre forvaltningen af de offentlige finanser, herunder gennem grøn budgettering og effektive rammer for forvaltning af offentlige investeringer, og gøre brug af udgiftsanalyser for at forbedre sammensætningen af de offentlige finanser, navnlig kvaliteten af offentlige investeringer, herunder i mennesker og færdigheder, og for bedre at fokusere de offentlige udgifter på genopretnings- og resiliensbehov

               5.sikre makrofinansiel stabilitet og opretholde kreditkanalerne til økonomien, fortsat håndtere misligholdte lån ved bl.a. at overvåge aktivernes kvalitet, rettidigt og proaktivt samarbejde med debitorer, som er i vanskeligheder (især levedygtige), og udvikle sekundære markeder for misligholdte lån yderligere. Fortsætte arbejdet med at fuldføre bankunionen ved hjælp af en trinvis og tidsbunden arbejdsplan og styrke euroens internationale rolle. Fortsat støtte det sonderende arbejde vedrørende eventuel indførelse af en digital euro.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Ursula VON DER LEYEN

                     (1)

                        EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

                     (3)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/241 af 12. februar 2021 om oprettelse af genopretnings- og resiliensfaciliteten (EUT L 57 af 18.2.2021, s. 17).

                     (4)

                        Rådets henstilling af 13. juli 2021 om den økonomiske politik i euroområdet (EUT C 283 af 15.7.2021, s. 1).

                     (5)

                        Årlig undersøgelse af bæredygtig vækst 2022 (COM(2021) 740).

                     (6)

                        Jf. ECB's rapport om en digital euro fra oktober 2020 på
                  https://www.ecb.europa.eu/pub/pdf/other/Report_on_a_digital_euro~4d7268b458.en.pdf.

                     (7)

                        Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1023 af 20. juni 2019 om rammer for forebyggende rekonstruktion, gældssanering og udelukkelse og om foranstaltninger med henblik på mere effektive procedurer for rekonstruktion, insolvensbehandling og gældssanering og om ændring af direktiv (EU) 2017/1132 (rekonstruktions- og insolvensdirektivet) (EUT L 172 af 26.6.2019, s. 18).

                     (8)

                        På eurotopmødet den 25. juni 2021 understregede EU's ledere deres politiske støtte til kapitalmarkedsunionen og opfordrede til en hurtig gennemførelse af handlingsplanen for kapitalmarkedsunionen.

                     (9)

                        Kommissionens henstilling (EU) 2021/402 af 4. marts 2021 om en effektiv og aktiv støtte til beskæftigelse efter covid-19-krisen (EASE) (EUT L 80 af 8.3.2021, s. 1).

                     (10)

                        Interinstitutionel proklamation om den europæiske søjle for sociale rettigheder (EUT C 428 af 13.12.2017, s. 10).

                     (11)

                        EU forpligtede sig til følgende overordnede EU-mål for 2030: mindst 78 % af befolkningen i aldersgruppen 20-64 bør være i beskæftigelse, mindst 60 % af de 25-64-årige bør deltage i læringsaktiviteter hvert år, og antallet af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse bør falde med mindst 15 millioner i forhold til 2019.


               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 29.3.2022
            COM(2022) 132 final

            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse til at føre forhandlinger om en omfattende international konvention om bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål

               BEGRUNDELSE

               1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

               •Forslagets begrundelse og formål

                  Ifølge Europols trusselsvurdering af organiseret internetkriminalitet
                     1
                   udgør cyberkriminalitet en stadig stigende trussel mod borgernes og virksomhedernes sikkerhed i Den Europæiske Union (EU). Cyberkriminalitet er et globalt og grænseløst fænomen, og det har i en årrække været en prioritet for lande rundt om i verden at intensivere det internationale samarbejde om bekæmpelse af cyberkriminalitet.

                  Europarådets konvention om IT-kriminalitet fra 2001 ("Budapestkonventionen") er den første internationale traktat om cyberkriminalitet, der definerer strafbare handlinger i forbindelse med cyberkriminalitet, fastsætter en række beføjelser og procedurer til at efterforske cyberkriminalitet, f.eks. ransagning af computernetværk og aflytning, og sikre elektronisk bevismateriale i forbindelse med enhver form for kriminalitet, og fastlægger en ramme for internationalt samarbejde
                     2
                  . Budapestkonventionen er åben for medlemmer, der ikke er medlemmer af Europarådet, og lande fra alle geografiske regioner har tiltrådt den. På nuværende tidspunkt er der 66 deltagende stater, og yderligere fjorten lande er blevet opfordret til at tiltræde den. Den er grundlaget for lovgivning om bekæmpelse af cyberkriminalitet i 80 % af landene på verdensplan. Europarådets Ministerkomités vedtagelse af anden tillægsprotokol til Budapestkonventionen den 17. november 2021 viser, at konventionen fortsat er relevant som ramme for det internationale samarbejde om cyberkriminalitet
                     3
                  .

                  Væksten inden for informationsteknologi og den hastige udvikling af nye telekommunikations- og computernetværkssystemer og brug og misbrug af teknologier til kriminelle formål har også været på De Forenede Nationers (FN's) dagsorden. Den 21. december 2010 vedtog FN's Generalforsamling resolution 65/230, hvori Kommissionen for Kriminalitetsforebyggelse og Strafferet (CCPCJ) anmodes om at nedsætte en åben mellemstatslig ekspertgruppe ("IEG") til gennemførelse af en omfattende undersøgelse af problemet med cyberkriminalitet
                     4
                  . På det syvende (og sidste) møde den 6.-8. april 2021 gjorde IEG status over alle de foreløbige konklusioner og henstillinger, som FN's medlemsstater havde foreslået
                     5
                  , og besluttede at fremsende de 63 vedtagne konklusioner og henstillinger
                     6
                   til CCPCJ. IEG nåede i sin undersøgelse ikke til enighed om behovet for en ny international traktat om cyberkriminalitet.

                  Parallelt hermed intensiverede nogle FN-medlemsstater deres bestræbelser på at arbejde hen imod en sådan traktat i forbindelse med drøftelserne i FN's Generalforsamlings 3. Komité. FN's Generalforsamling vedtog derfor resolution 73/187 af 17. december 2018 om bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål
                     7
                  . Efterfølgende vedtog FN's Generalforsamling den 27. december 2019 endnu en resolution, nemlig resolution 74/247 om samme emne, hvorved der blev nedsat et åbent mellemstatsligt ad hoc-ekspertudvalg ("ad hoc-udvalget") til at udarbejde en omfattende international konvention om bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål. Det blev præciseret i resolutionen, at ad hoc-udvalget fuldt ud skulle tage hensyn til eksisterende internationale instrumenter og bestræbelser på nationalt, regionalt og internationalt plan vedrørende bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål, navnlig IEG's arbejde og resultater
                     8
                  . Den 26. maj 2021 vedtog FN's Generalforsamling resolution 75/282, der fastlagde de nærmere detaljer vedrørende forhandlingerne
                     9
                  . FN's Generalforsamling besluttede bl.a., at ad hoc-udvalget skulle indkalde til mindst seks møder af hver 10 dages varighed, der indledes fra januar 2022, og til et afsluttende møde med henblik på at forelægge FN's Generalforsamling et udkast til konvention på dens 78. samling i 2024. Generalforsamlingen besluttede derudover, at ad hoc-udvalget skal afholde det første, tredje og sjette forhandlingsmøde i New York og det andet, fjerde og femte møde i Wien. Den 20. januar 2022 besluttede Generalforsamlingen at udsætte det første møde til en senere dato på grund af covid-19-pandemien i New York.

                  Dette forslag har til formål at sikre Den Europæiske Unions passende deltagelse i disse forhandlinger, da forhandlingerne forventes at berøre elementer, der vedrører EU's lovgivning og kompetence, navnlig inden for cyberkriminalitet. I henhold til artikel 3, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) har Unionen enekompetence "til at indgå internationale aftaler (...) for så vidt den kan berøre fælles regler eller ændre deres rækkevidde." En international aftale kan påvirke de fælles regler eller ændre deres rækkevidde, hvis det område, som er omfattet af aftalen, overlapper EU-lovgivningen eller i vid udstrækning er omfattet af EU-retten.

                  Eftersom forhandlingerne vedrører andre spørgsmål, der henhører under Unionens kompetence, end FUSP, og som forventes at være hovedkomponenterne i den påtænkte aftale, bør Kommissionen udpeges som chef for forhandlingsdelegationen. I spørgsmål, der vedrører den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, fører Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik forhandlingerne som en del af delegationen. Chefforhandleren fra Kommissionen vil sikre aftalens overordnede sammenhæng. Kommissionens tjenestegrene vil under chefforhandlerens myndighed stå i spidsen for de dele af den påtænkte aftale, der ikke vedrører FUSP, og EU-Udenrigstjenesten vil stå i spidsen for de dele af de påtænkte aftaler, der henhører under FUSP.

                  Denne henstilling forelægges Rådet i henhold til artikel 218 i TEUF med henblik på at opnå bemyndigelse til at føre forhandlinger om den fremtidige FN-konvention på Den Europæiske Unions vegne, udstikke forhandlingsdirektiver og udpege Kommissionen som forhandler.

               •Sammenhæng med de gældende regler på samme område

                  Bekæmpelse af cyberkriminalitet er en prioritet for Den Europæiske Union, som det fremgår af strategien for sikkerhedsunionen fra 2020
                     10
                   og strategien for organiseret kriminalitet fra 2021
                     11
                  . I den tredje statusrapport om sikkerhedsunionen fra 2021 forpligtede Kommissionen sig til at sikre Unionens effektive deltagelse i forhandlingerne om en omfattende international konvention om bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål på FN-plan
                     12
                  .

                  Kommissionen erkender, at der er behov for at fremme og styrke de retshåndhævende og retslige myndigheders kapacitet yderligere på dette område med henblik på at udarbejde national lovgivning om cyberkriminalitet, hvor der ikke findes en tilstrækkelig lovgivning i forvejen. Den anerkender også, at der er behov for at fremme det internationale samarbejde om bekæmpelse af cyberkriminalitet, og støtter en række kapacitetsopbygningsprogrammer i en række lande verden over, herunder for udviklingslandene
                     13
                  . Kommissionen har støttet arbejdet i FN's mellemstatslige ekspertgruppe om cyberkriminalitet, FN's Kommission for Kriminalitetsforebyggelse og Strafferet, FN's Kontor for Narkotikakontrol og Kriminalitetsbekæmpelse (UNODC), komitéen for Budapestkonventionen om IT-kriminalitet og andre organer.

                  Forhandlingerne om den internationale konvention forventes at vedrøre fælles EU-regler for bekæmpelse af cyberkriminalitet. Dette kan navnlig omfatte direktiv 2011/93/EU om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn online og børnepornografi
                     14
                  , som omhandler nye udviklinger i onlinemiljøet såsom grooming (lovovertrædere, der udgiver sig for at være børn for at lokke mindreårige i en fælde med henblik på seksuelt misbrug), Direktiv 2013/40/EU om angreb på informationssystemer
                     15
                  , som har til formål at bekæmpe omfattende cyberangreb ved at pålægge medlemsstaterne at styrke deres nationale lovgivning om cyberkriminalitet og indføre et højt niveau af strafferetlige sanktioner, og direktiv (EU) 2019/713 om bekæmpelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter
                     16
                  , som harmoniserer fysiske eller juridiske personers kriminelle adfærd i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter og udvider det strafferetlige ansvar til også at omfatte virtuelle valutaer og digitale tegnebøger. Andre EU-instrumenter fastsætter fælles regler for bekæmpelse af kriminalitet, der muliggøres af brug af informationssystemer, f.eks. terrorisme, menneskehandel, ulovlig narkotikahandel, ulovlig våbenhandel, hvidvask af penge, korruption og organiseret kriminalitet.

                  Forhandlingerne forventes også at omfatte processuelle foranstaltninger inden for rammerne af en straffesag og samarbejdsforanstaltninger. De nuværende EU-retlige rammer omfatter instrumenter om retshåndhævelse og retligt samarbejde i straffesager såsom direktiv 2014/41/EU om den europæiske efterforskningskendelse i straffesager
                     17
                  , konventionen om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater
                     18
                  , forordning 2018/1727 om Eurojust
                     19
                  , forordning 2016/794 om Europol
                     20
                  , forordning (EU) 2017/1939 om gennemførelse af et forstærket samarbejde om oprettelse af Den Europæiske Anklagemyndighed ("EPPO")
                     21
                  , Rådets rammeafgørelse 2002/465/RIA om fælles efterforskningshold
                     22
                   og Rådets rammeafgørelse 2009/948/RIA om forebyggelse og bilæggelse af konflikter om udøvelse af jurisdiktion i straffesager
                     23
                  . Kommissionens forslag fra april 2018 om grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale
                     24
                   og pakken om politisamarbejde
                     25
                  , der i øjeblikket gennemgås i EU's lovgivningsprocedure, er også relevante. Eksternt har Den Europæiske Union indgået en række bilaterale aftaler med tredjelande såsom aftalen om gensidig retshjælp mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater og mellem Den Europæiske Union og Japan
                     26
                  .

                  Unionen har også vedtaget adskillige direktiver, der styrker mistænktes og tiltaltes processuelle rettigheder
                     27
                  . Beskyttelsen af personoplysninger er en grundlæggende rettighed, der er fastsat i artikel 16 i TEUF og artikel 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Personoplysninger skal behandles i overensstemmelse med forordning (EU) 2016/679 (den generelle forordning om databeskyttelse)
                     28
                   og direktiv (EU) 2016/680 (direktivet om databeskyttelse på retshåndhævelsesområdet)
                     29
                  . Den enkeltes grundlæggende ret til respekt for sit privatliv og familieliv, sit hjem og sin kommunikation er også fastsat i artikel 7 i chartret om grundlæggende rettigheder. Dette omfatter som væsentlige elementer respekt for privatlivets fred i forbindelse med kommunikation samt beskyttelse af brugerens terminaludstyr. Elektroniske kommunikationsdata skal behandles som fastsat i direktiv 2002/58/EF (e-databeskyttelsesdirektivet)
                     30
                  .

                  Forhandlingerne bør sikre, at bestemmelserne i en fremtidig FN-konvention sikrer den størst mulige beskyttelse af menneskerettighederne, og at medlemsstaterne bør være i stand til at overholde EU-retten, idet der tages hensyn til dens fremtidige udvikling.

               •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder

                  Den Europæiske Union har konsekvent fremmet Budapestkonventionen som en værdifuld og fleksibel retlig referenceramme for internationalt samarbejde om bekæmpelse af cyberkriminalitet. Den har støttet tredjelande i deres tiltrædelse af konventionen og gjort det muligt for dem at indføre en national retlig minimumsramme for bekæmpelse af cyberkriminalitet samt at udvikle den nødvendige efterforsknings- og retsforfølgelseskapacitet og dermed lette samarbejdet med andre parter i konventionen
                     31
                  .

                  EU, repræsenteret ved Kommissionen, har også deltaget aktivt i forhandlingerne om den anden tillægsprotokol til Budapestkonventionen
                     32
                  . Protokollen vil være åben for undertegnelse i maj 2022. Da de spørgsmål, der er omfattet af anden tillægsprotokol, henhører under Unionens enekompetence, vedtog Kommissionen den 25. november 2021 to forslag til Rådets afgørelser om bemyndigelse af EU-medlemsstaterne til i Den Europæiske Unions interesse at undertegne
                     33
                   og ratificere
                     34
                   den anden tillægsprotokol til Budapestkonventionen om IT-kriminalitet.

                  Forhandlingerne skal derfor også sikre overensstemmelse og sammenhæng med Budapestkonventionen om IT-kriminalitet og tillægsprotokollerne hertil.

                  2.
                        RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

               •Retsgrundlag

                  I henhold til artikel 218, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) forelægger Kommissionen henstillinger for Rådet, som vedtager en afgørelse om bemyndigelse til at indlede forhandlinger og om udpegelse af Unionens forhandler. I henhold til artikel 218, stk. 4, i TEUF kan Rådet give forhandleren direktiver.

               •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence)

                  Ensidig handling ville ikke være et alternativ, da det ikke vil give et tilstrækkeligt grundlag for samarbejdet med ikke-EU-lande. Det er mere effektivt at tiltræde en multilateral aftale såsom en eventuel fremtidig FN-konvention, som Unionen har været i stand til at føre forhandlinger om, end at indlede forhandlinger med individuelle ikke-EU-lande på bilateralt plan.

               •Proportionalitetsprincippet

                  Dette initiativ går ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå de relevante politiske mål.

               •Valg af retsakt

                  En henstilling fra Kommissionen med henblik på Rådets afgørelse om bemyndigelse til at indlede forhandlinger er i overensstemmelse med artikel 218, stk. 3, i TEUF, hvori det fastsættes, at Kommissionen forelægger henstillinger for Rådet, som vedtager en afgørelse om bemyndigelse til at indlede forhandlinger.

               3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER

               •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning

                  Ikke relevant.

               •Høringer af interesserede parter

                  Den 14. januar 2022 offentliggjorde Kommissionen en indkaldelse af feedback vedrørende dette initiativ på sit websted, hvortil der kunne indgives bemærkninger i fire uger. De (fem) individuelle svar på indkaldelsen feedback blev offentliggjort på høringswebstedet. Disse overvejelser er taget i betragtning ved udarbejdelsen af nærværende forslag.

               •Indhentning og brug af ekspertbistand

                  Kommissionen tog hensyn til de synspunkter, som medlemsstaternes eksperter gav udtryk for under drøftelserne i Rådet relevante arbejdsgrupper i forbindelse med forberedelsen af forhandlingerne.

               •Konsekvensanalyse

                  Ikke relevant.

               •Målrettet regulering og forenkling

                  Ikke relevant.

               •Grundlæggende rettigheder

                  Forhandlingerne vil sandsynligvis omfatte elementer, der kan udgøre et indgreb i de grundlæggende rettigheder, f.eks. processuelle foranstaltninger inden for rammerne af en straffesag, definitioner af strafbare handlinger, der kan danne grundlag for en straffesag, eller adgang til en persons private oplysninger, der er indhentet i forbindelse med en straffesag. De bestemmelser, der skal forhandles, kan føre til indgreb i f.eks. retten til en retfærdig rettergang, retten til privatlivets fred og retten til beskyttelse af personoplysninger. Da deltagelsen i forhandlingerne på Den Europæiske Unions vegne ikke bør gå ud over beskyttelsesniveauet for de grundlæggende rettigheder i Unionen, foreslås det med dette initiativ at tilstræbe et højt niveau for beskyttelse af de grundlæggende rettigheder.

               4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET

                  Forslaget har ingen virkninger for EU's budget. EU-medlemsstaterne kan få engangsomkostninger til gennemførelse af konventionen, når forhandlingerne er afsluttet, men det er ikke muligt at fastslå disse omkostninger på nuværende tidspunkt, da forhandlingerne endnu ikke er indledt fuldt ud.

               5.ANDRE FORHOLD

               •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering

                  Forhandlingsprocessen forventes at strække sig over en periode frem til 2024, hvorefter konventionen kan undertegnes og indgås. Med initiativet foreslås det at forfølge en åben, inklusiv og gennemsigtig forhandlingsproces.

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om bemyndigelse til at føre forhandlinger om en omfattende international konvention om bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

               under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 218, stk. 3 og 4,

               under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen, og

               ud fra følgende betragtninger:

               (1)Den 27. december 2019 vedtog FN's Generalforsamlings resolution 74/247 om bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål, og det blev besluttet at nedsætte et åbent mellemstatsligt ad hoc-ekspertudvalg til at udarbejde en omfattende international konvention om bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål
                  35
               . Unionen bør deltage i forhandlingerne om denne konvention.

               (2)Unionen har vedtaget fælles regler, der overlapper flere elementer, der er under overvejelse i forbindelse med en sådan konvention. Disse fælles regler omfatter navnlig en række omfattende instrumenter om materiel strafferet
                  36
               , politisamarbejde og retligt samarbejde i straffesager
                  37
               , minimumsstandarder for processuelle rettigheder
                  38
                samt garantier for databeskyttelse og beskyttelse af privatlivets fred
                  39
               . Der bør også tages hensyn til fremtidige fælles regler
                  40
               .

               (3)Derfor kan en ny international konvention om bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål påvirke fælles EU-regler eller ændre deres rækkevidde.

               (4)For at beskytte EU-rettens integritet og sikre, at de folkeretlige regler og EU-retten fortsat er i overensstemmelse med hinanden, er det nødvendigt, at Unionen deltager i forhandlingerne om en ny international konvention om bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål.

               (5)Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse blev hørt i overensstemmelse med artikel 42, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1725 og afgav udtalelse den […].

               (6)[I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og med forbehold af artikel 4 i samme protokol, deltager Irland ikke i vedtagelsen af denne afgørelse, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.]

               [ELLER]

               [I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og med forbehold af artikel 4 i samme protokol, har Irland [ved skrivelse af ...] meddelt, at det ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af denne afgørelse.]

               (7)I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne afgørelse, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark —

               VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndiges herved til på Unionens vegne at føre forhandlinger om en omfattende konvention om bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål.

               Artikel 2

               Forhandlingsdirektiverne er fastsat i bilaget.

               Artikel 3

               Forhandlingerne føres i samråd med et særligt udvalg, som Rådet nedsætter.

               Artikel 4

               Denne afgørelse og bilaget hertil offentliggøres straks efter vedtagelsen.

               Artikel 5

               Denne afgørelse er rettet til Kommissionen.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        Europols trusselsvurdering af organiseret internetkriminalitet (iOCTA) for 2021,
                  www.europol.eu
                  .

                     (2)

                        Europarådets Budapestkonvention om IT-kriminalitet (CETS nr. 185) af 23. november 2001,
                  https://rm.coe.int/CoERMPublicCommonSearchServices/DisplayDCTMContent?documentId=0900001680081561
                  .

                     (3)

                  Nærmere oplysninger om resultatet (coe.int)
                  .
                  Anden tillægsprotokol til konventionen om IT-kriminalitet vedtaget af Europarådets Ministerkomité — Nyheder (coe.int)
                  .

                     (4)

                        Generalforsamlingens resolution af 21. december 2010,

                     A/Res/65/230 - E - A/Res/65/230 -Desktop (undocs.org)

                  .

                     (5)

                        Samling af alle foreløbige konklusioner og henstillinger foreslået af medlemsstaterne på de møder i 2018, 2019 og 2020, der blev afholdt i ekspertgruppen til gennemførelse af en omfattende undersøgelse om cyberkriminalitet:
                  V2101012.pdf (unodc.org)
                  .

                     (6)

                        Rapport om det møde, der blev afholdt i ekspertgruppen med henblik på gennemførelse af en omfattende undersøgelse om cyberkriminalitet i Wien den 6.-8. april 2021:
                  V2102595.pdf (unodc.org)
                  .

                     (7)

                        Generalforsamlingens resolution af 17. december 2018,
                  A/RES/73/187
                  .

                     (8)

                        Generalforsamlingens resolution af 27. december 2019,
                  A/RES/74/247
                  .

                     (9)

                        Generalforsamlingens resolution af 26. maj 2021,
                  A/RES/75/282*
                  .

                     (10)

                  COM(2020) 605 final
                   (27.7.2020)
                  .

                     (11)

                  COM(2021) 170 final
                   (14.4.2021).

                     (12)

                  COM(2021) 799 final
                   (8.12.2021)
                  .

                     (13)

                        Dette omfatter programmer som GLACY+, CyberEast og CyberSouth, der samfinansieres af EU og Europarådet og administreres af Europarådet.

                     (14)

                        Direktiv 2011/93/EU (13.12.2011).

                     (15)

                        Direktiv 2013/40/EU (12.8.2013).

                     (16)

                        Direktiv (EU) 2019/713 (17.4.2019).

                     (17)

                        Direktiv 2014/41/EU (3.4.2014).

                     (18)

                        Konventionen om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater (29.5.2020).

                     (19)

                        Forordning (EU) 2018/1727 (14.11.2018).

                     (20)

                        Forordning (EU) 2016/794 (11.5.2016).

                     (21)

                        Rådets forordning (EU) 2017/1939 (12.10.2017).

                     (22)

                        Rådets rammeafgørelse 2002/465/JHA (13.6.2022).

                     (23)

                        Rådets rammeafgørelse 2009/948/RIA (30.11.2009).

                     (24)

                        Forslag til forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager (

                     COM(2018) 225 final

                  ) og forslag til direktiv om harmoniserede regler for udpegning af retlige repræsentanter med henblik på indsamling af bevismateriale i straffesager (

                     COM(2018) 226 final

                  ) (17.4.2018).

                     (25)

                        Forslag til Rådets henstilling om operationelt politisamarbejde (COM(2021) 780), forslag til direktiv om udveksling af oplysninger mellem medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder og om ophævelse af Rådets rammeafgørelse 2006/960/RIA (COM(2021) 782) og forslag til forordning om elektronisk udveksling af data med henblik på politisamarbejde ("Prüm II") (COM(2021) 784) (8.12.2021).

                     (26)

                        Aftale mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater om gensidig retshjælp (25.6.2003).Aftale mellem Den Europæiske Union og Japan om gensidig retshjælp i straffesager (2009).

                     (27)

                        Direktiv 2010/64/EU (20.10.2010), direktiv 2012/13/EU (22.5.2012), direktiv 2013/48/EU (22.10.2013), direktiv (EU) 2016/1919 (26.10.2016), direktiv (EU) 2016/800 (11.5.2016) og direktiv (EU) 2016/343 (9.3.2016).

                     (28)

                        Forordning (EU) 2016/679 (27.4.2016).

                     (29)

                        Direktiv (EU) 2016/680 (27.4.2016).

                     (30)

                        Direktiv 2002/58/EF (12.7.2002), ændret ved direktiv 2009/136/EF (25.11.2009).

                     (31)

                        Se f.eks. Rådets konklusioner om cyberdiplomati af 10. februar 2015 (dok. 6122/15).

                     (32)

                        Rådets afgørelse om bemyndigelse af Europa-Kommissionen til på vegne af Den Europæiske Union at deltage i forhandlinger om den anden tillægsprotokol til Europarådets konvention om IT-kriminalitet (dok. 9116/19).

                     (33)

                        Forslag til Rådets afgørelse om bemyndigelse af medlemsstaterne til i Den Europæiske Unions interesse at undertegne anden tillægsprotokol til konventionen om IT-kriminalitet vedrørende forstærket samarbejde og videregivelse af elektronisk bevismateriale (COM(2021) 718 final) (25.11.2021).

                     (34)

                        Forslag til Rådets afgørelse om bemyndigelse af medlemsstaterne til i Den Europæiske Unions interesse at ratificere anden tillægsprotokol til konventionen om IT-kriminalitet vedrørende forstærket samarbejde og videregivelse af elektronisk bevismateriale

                     (COM(2021) 719 final)

                   (25.11.2021).

                     (35)

                        Resolution vedtaget af Generalforsamlingen den 27. december 2019 om rapporten fra 3. Komité (A/74/401) om bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål (
                  A/RES/74/247
                  ).

                     (36)

                        Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/93/EU af 13. december 2011 om bekæmpelse af seksuelt misbrug og seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi og om erstatning af Rådets rammeafgørelse 2004/68/RIA (

                     EUT L 335 af 17.12.2011, s. 1

                  ), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/40/EU af 12. august 2013 om angreb på informationssystemer og om erstatning af Rådets rammeafgørelse 2005/222/RIA (

                     EUT L 218 af 14.8.2013, s. 8

                  ) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/713 af 17. april 2019 om bekæmpelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter og om erstatning af Rådets rammeafgørelse 2001/413/RIA, PE/89/2018/REV/3 (

                     EUT L 123 af 10.5.2019, s. 18

                  ).

                     (37)

                        Rådets retsakt af 29.5.2000 om udarbejdelse af konventionen om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater (EFT C 197 af 12.7.2000, s. 1), Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1727 af 14. november 2018 om Den Europæiske Unions Agentur for Strafferetligt Samarbejde (Eurojust), og om erstatning og ophævelse af Rådets afgørelse 2002/187/RIA (EUT L 295 af 21.11.2018, s. 138), Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/794 af 11. maj 2016 om Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol) og om erstatning og ophævelse af Rådets afgørelse 2009/371/RIA, 2009/934/RIA, 2009/935/RIA, 2009/936/RIA og 2009/968/RIA (EUT L 135 af 24.5.2016, s. 53), Rådets rammeafgørelse 2002/465/RIA af 13. juni 2002 om fælles efterforskningshold (EFT L 162 af 20.6.2002, s. 1), Rådets rammeafgørelse 2009/948/RIA om forebyggelse og bilæggelse af konflikter om udøvelse af jurisdiktion i straffesager (EUT L 328 af 15.12.2009, s. 42) og Direktiv 2014/41/EU om den europæiske efterforskningskendelse i straffesager (EUT L 130 af 1.5.2014, s. 1).

                     (38)

                        Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/64/EU af 20. oktober 2010 om retten til tolke- og oversætterbistand i straffesager (EUT L 280 af 26.10.2010, s. 1), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22. maj 2012 om ret til information under straffesager (EUT L 142 af 1.6.2012, s. 1), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/48/EU af 22. oktober 2013 om ret til adgang til advokatbistand i straffesager og i sager angående europæiske arrestordrer og om ret til at få en tredjemand underrettet ved frihedsberøvelse og til at kommunikere med tredjemand og med konsulære myndigheder under frihedsberøvelsen (EUT L 294 af 6.11.2013, s. 1), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/1919 af 26. oktober 2016 om retshjælp til mistænkte og tiltalte i straffesager og til eftersøgte i sager angående europæiske arrestordrer (EUT L 297 af 4.11.2016, s. 1), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/800 af 11. maj 2016 om retssikkerhedsgarantier for børn, der er mistænkte eller tiltalte i straffesager (EUT L 132 af 21.5.2016, s. 1) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/343 af 9. marts 2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager (EUT L 65 af 11.3.2016, s. 1).

                     (39)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/680 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af Rådets rammeafgørelse 2008/977/RIA og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (Direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation) (EFT L 201 af 31.7.2002, s. 37), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009.

                     (40)

                        Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager (COM(2018) 225 final af 17.4.2018) og forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om harmoniserede regler for udpegning af retlige repræsentanter med henblik på indsamling af bevismateriale i straffesager (COM(2018) 226 final af 17. april 2018).

    ---documentbreak---

               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 29.3.2022
            COM(2022) 132 final

            BILAG
            til
            henstilling med henblik på Rådets afgørelse
            om bemyndigelse til at føre forhandlinger om en omfattende international konvention om bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål

               BILAG

               For så vidt angår forhandlingsprocessen bør Unionen sigte mod at opnå følgende:

               (1)Forhandlingsprocessen er åben, inklusiv og gennemsigtig og baseret på loyalt samarbejde.

               (2)Forhandlingsprocessen gør det muligt for alle relevante interessenter, herunder civilsamfundet, den private sektor, den akademiske verden og ikkestatslige organisationer, at deltage på en meningsfuld måde.

               (3)Alle input fra hele FN-medlemskabet vurderes på lige fod for at sikre en inklusiv proces.

               (4)Forhandlingsprocessen er baseret på et effektivt og realistisk arbejdsprogram.

               For så vidt angår de generelle mål for forhandlingerne bør Unionen sigte mod at opnå følgende:

               (5)Konventionen tjener som et effektivt instrument for retshåndhævende og retlige myndigheder på det strafferetlige område i forbindelse med den globale bekæmpelse af cyberkriminalitet og har til formål at tilføre merværdi til det internationale samarbejde.

               (6)Der tages fuldt hensyn til de eksisterende rammer for gennemprøvede internationale og regionale instrumenter og bestræbelser som afspejlet i FN's Generalforsamlings resolution 74/247 og 75/282. Konventionen er derfor forenelig med og supplerer eksisterende internationale instrumenter, navnlig Europarådets Budapestkonvention om IT-kriminalitet af 2001 og protokollerne hertil, De Forenede Nationers konvention af 2000 om bekæmpelse af grænseoverskridende organiseret kriminalitet og protokollerne hertil, men også andre relevante internationale og regionale instrumenter. Konventionen undgår at påvirke anvendelsen af disse eller yderligere tiltrædelse af dem for ethvert land og undgår så vidt muligt unødvendige overlapninger.

               (7)Der tages fuldt hensyn til arbejdet og resultaterne i den åbne mellemstatslige ekspertgruppe til gennemførelse af en omfattende undersøgelse af cyberkriminalitet som vedtaget i FN's Generalforsamlings resolution 75/282.

               (8)Konventionens bestemmelser sikrer den størst mulige beskyttelse af menneskerettighederne. EU's medlemsstater bør være i stand til at overholde EU-retten, herunder de grundlæggende rettigheder, friheder og generelle principper i EU-retten som fastsat i Den Europæiske Unions traktater og chartret om grundlæggende rettigheder. Konventionens bestemmelser bør også være forenelige med EU's og medlemsstaternes internationale handelsforpligtelser.

               For så vidt angår forhandlingernes substans bør Unionen sigte mod at opnå følgende:

               (9)Konventionen indeholder definitioner af strafbare handlinger, der kun kan begås ved hjælp af informationssystemer.

               (10)Konventionen indeholder definitioner af strafbare handlinger, der kan begås uden brug af informationssystemer, men som kan muliggøres ved brug af informationssystemer under visse omstændigheder, men kun i tilfælde, hvor anvendelsen af informationssystemer i væsentlig grad ændrer den strafbare handlings karakteristika eller konsekvenser.

               (11)De strafbare handlinger er klart og snævert defineret på en teknologineutral måde. Definitionerne er forenelige med definitionerne i andre relevante internationale eller regionale konventioner, navnlig inden for organiseret kriminalitet og cyberkriminalitet, og med internationale menneskerettighedsstandarder.

               (12)Konventionen fastsætter regler om forsøg på og medvirken og tilskyndelse til sådanne strafbare handlinger, om juridiske personers ansvar for sådanne strafbare handlinger, regler om fastlæggelse af jurisdiktion med hensyn til sådanne strafbare handlinger og om sanktioner og foranstaltninger i forbindelse med sådanne strafbare handlinger, der er forenelige med andre relevante internationale eller regionale konventioner, navnlig inden for organiseret kriminalitet og cyberkriminalitet, og med internationale menneskerettighedsstandarder.

               (13)Konventionen fastsætter processuelle foranstaltninger inden for rammerne af en straffesag, der gør det muligt for myndighederne effektivt at efterforske cyberkriminalitet, indefryse og konfiskere udbytte fra sådanne strafbare handlinger og sikre eller indhente elektronisk bevismateriale vedrørende enhver strafbar handling som led i en strafferetlig efterforskning eller straffesag under behørig hensyntagen til proportionalitetsprincippet.

               (14)Disse processuelle foranstaltninger inden for rammerne af en straffesag tilfører tilstrækkelig merværdi i forhold til andre relevante internationale eller regionale konventioner, navnlig inden for organiseret kriminalitet og cyberkriminalitet, og er forenelige med sådanne konventioner og med internationale menneskerettighedsstandarder.

               (15)Processuelle foranstaltninger til sikring eller indhentning af elektronisk bevismateriale indeholder en klar og snæver definition af den type oplysninger, der er omfattet. Processuelle foranstaltninger til samarbejde med enheder i den private sektor sikrer, at byrden for sådanne enheder står i rimeligt forhold til formålet, og at enheder i den private sektor respekterer deres brugeres menneskerettigheder fuldt ud. Konventionen skaber juridisk klarhed for udbydere af onlinetjenester (f.eks. internetudbydere) i deres forbindelser med de retshåndhævende myndigheder i de stater, der er parter i konventionen. Processuelle foranstaltninger til fjernelse af ulovligt indhold vedrører kun ulovligt indhold, der er tilstrækkelig specifikt og kan defineres snævert.

               (16)Konventionen fastsætter samarbejdsforanstaltninger, der gør det muligt for myndighederne i de forskellige stater, der er parter i instrumentet, at samarbejde effektivt med henblik på strafferetlig efterforskning eller straffesager vedrørende strafbare handlinger, der er defineret i instrumentet, eller at samarbejde om at sikre eller indhente elektronisk bevismateriale vedrørende enhver strafbar handling som led i en strafferetlig efterforskning eller straffesag.

               (17)Disse samarbejdsforanstaltninger tilfører tilstrækkelig merværdi i forhold til andre relevante internationale eller regionale konventioner, navnlig inden for organiseret kriminalitet og cyberkriminalitet, og er forenelige med sådanne konventioner og med internationale menneskerettighedsstandarder.

               (18)Samarbejdsforanstaltningerne er underlagt de betingelser, der er fastsat i den anmodede parts ret, og giver bredt grundlag for afvisning, f.eks. for at sikre beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder, herunder retten til beskyttelse af personoplysninger, herunder i forbindelse med overførsel af personoplysninger, og, hvor det er relevant, forekomsten af dobbelt strafbarhed.

               (19)Konventionen fastsætter strenge betingelser og stærke garantier for at sikre, at EU's medlemsstater kan respektere og beskytte de grundlæggende rettigheder, friheder og generelle principper i EU-retten, som er fastsat i Den Europæiske Unions traktater og chartret om grundlæggende rettigheder, herunder navnlig proportionalitetsprincippet, processuelle garantier og rettigheder, retten til effektiv domstolsprøvelse, uskyldsformodningen, retten til en retfærdig rettergang og retten til forsvar for personer, der er anklaget i en straffesag, samt retten til privatlivets fred, retten til beskyttelse af personoplysninger og elektroniske kommunikationsdata, når sådanne data behandles, herunder videregivelse heraf til myndigheder i lande uden for Den Europæiske Union, og retten til ytrings- og informationsfrihed. Konventionen sikrer navnlig, at EU-medlemsstaterne er i stand til at opfylde kravene til internationale overførsler af personoplysninger som omhandlet i direktiv (EU) 2016/680, forordning (EU) 2016/679 og direktiv 2002/58/EF. Betingelserne og garantierne sikrer også beskyttelsen af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder i overensstemmelse med internationale menneskerettighedsstandarder. Dette gælder for hele konventionen, herunder processuelle foranstaltninger og samarbejdsforanstaltninger, herunder foranstaltninger, der i væsentlig grad kan gribe ind i fysiske personers rettigheder, såsom indefrysning og konfiskation af udbytte fra strafbare forhold og udlevering.

               (20)Konventionen danner grundlag for frivillige kapacitetsopbyggende foranstaltninger for at styrke landenes evne til at foretage en effektiv efterforskning og retsforfølgning af cyberkriminalitet og til at indhente elektronisk bevismateriale til efterforskning og retsforfølgning af andre strafbare handlinger, herunder ved hjælp af teknisk bistand og uddannelse. UNODC har en klart beskrevet rolle i forbindelse med gennemførelsen af sådanne foranstaltninger.

               (21)Konventionen tager behørigt hensyn til fysiske og juridiske personers stilling som ofre for cyberkriminalitet. Konventionen sikrer, at disse ofre for cyberkriminalitet modtager passende bistand, støtte og beskyttelse.

               (22)Konventionen danner grundlag for praktiske foranstaltninger til forebyggelse af cyberkriminalitet, som er klart definerede og strengt afgrænsede og adskilt fra processuelle foranstaltninger inden for rammerne af en straffesag, der kan gribe ind i fysiske eller juridiske personers rettigheder og frihedsrettigheder.

               For så vidt angår konventionens funktionsmåde bør Unionen sigte mod at opnå følgende:

               (23)Konventionen bevarer de eksisterende globale og regionale instrumenter og det igangværende internationale samarbejde i forbindelse med den globale bekæmpelse af cyberkriminalitet. Navnlig kan Den Europæiske Unions medlemsstater i deres indbyrdes forbindelser fortsat anvende Den Europæiske Unions regler.

               (24)Konventionen indeholder en passende mekanisme, der skal sikre gennemførelsen heraf og fastsætte afsluttende bestemmelser, herunder om tvistbilæggelse, undertegnelse, ratifikation, accept, godkendelse og tiltrædelse, ikrafttræden, ændring, suspension, opsigelse, depositar og sprog, der, hvor det er muligt og hensigtsmæssigt, udformes som bestemmelserne i andre relevante internationale eller regionale konventioner, navnlig inden for organiseret kriminalitet og cyberkriminalitet.

               (25)Konventionen giver Den Europæiske Union mulighed for at blive part i konventionen.


               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 6.4.2022
            COM(2022) 167 final

            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om indledning af forhandlinger om en aftale om vejgodstransport mellem Den Europæiske Union og Ukraine

               BEGRUNDELSE

               1.Baggrund for henstillingen

               Kommissionen henstiller hermed, at Rådet bemyndiger indledningen af forhandlinger om en tidsbegrænset aftale om vejgodstransport mellem Unionen og Ukraine (i det følgende benævnt "aftalen") for at afbøde virkningerne af Ruslands uprovokerede og uberettigede militære aggression mod Ukraine og udpeger Kommissionen som Unionens forhandler. Forhandlingsdirektiverne er også knyttet som bilag til henstillingen.

               2.Baggrund

               Vejgodstransporten mellem Unionen og Ukraine reguleres i øjeblikket i vid udstrækning af et antal bilaterale transportaftaler mellem EU-medlemsstaterne og Ukraine. Ved disse aftaler er der fastsat kvoteordninger for transportvirksomheder fra begge sider vedrørende transit og bilateral handel. Ifølge en undersøgelse foretaget i 2014
                  1
                havde de 25 medlemsstater, som Ukraine på daværende tidspunkt havde bilaterale aftaler om vejtransport med, i alt tildelt Ukraine 560 680 kvoter på et bilateralt grundlag. I 2019 var antallet en smule lavere (552 875 kvoter, heraf 1 750 multiple kvoter). Kvoterne er ofte knyttet til visse Euroemissionsklasser.

               Sideløbende med de tilladelser, der er baseret på ovenstående bilaterale aftaler, opererer Det Internationale Transportforum (ITF) med et multilateralt kvotesystem med multilaterale licenser for vejgodstransport, som udføres af transportvirksomheder etableret i et land, der er medlem af Den Europæiske Transportministerkonference (CEMT). Licenserne anvendes ved transport af gods mellem CEMT-medlemslande eller i transit gennem et eller flere af disse landes område. Antallet af kvoter inden for CEMT-systemet er dog ret lavt i forhold til antallet af kvoter, der udstedes inden for rammerne af de bilaterale aftaler (selv om sammenligningen ikke er stringent, da CEMT-kvoterne vedrører årlige licenser, mens de pågældende bilaterale aftaler vedrører tilladelser til enkelte kørsler). I 2022 blev der tildelt 4 000 årlige licenser til ukrainske operatører.

               I 2006 tiltrådte Ukraine overenskomsten om arbejde, der udføres af det kørende personale i international vejtransport (AETR)
                  2
               , hvori alle EU-medlemsstater også er kontraherende parter. Som følge heraf skal ukrainske operatører, som udfører godstransport på Unionens område overholde samme køretid, pauser og hviletid som dem, der gælder i Unionen i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 561/2006
                  3
               .

               I betragtning af Ruslands militære aggression mod Ukraine er transportsituationen blevet meget vanskelig for Ukraine. Vigtige ruter for godstransport via Sortehavet er spærret eller er blevet ødelagt af russiske militære styrker, og det ukrainske luftrum er lukket for civil transport. På jernbanenettet prioriteres befordring af passagerer og flygtninge, og nettet er fortsat meget sårbart over for russiske bombardementer.

               For at hjælpe den ukrainske økonomi, som er i store vanskeligheder, bør der derfor hurtigst muligt indgås en aftale mellem Unionen og Ukraine, som skal finde anvendelse, så længe krigen fortsat har alvorlige virkninger på transportinfrastrukturen og -aktiviteterne, og hvormed transporten via det hårdt belastede og sårbare jernbanenet, det spærrede civile luftrum og de spærrede havne ved Sortehavet i videst muligt omfang kan erstattes med forbedrede alternativer ad landevej til transporten af gods mellem EU og Ukraine. Det er meget vigtigt for handelen med korn, brændstof, fødevarer og andre varer, som skal sikres hurtigst muligt for at mindske fødevareusikkerheden i Ukraine og undgå, at flygtningestrømmene bliver endnu større. Aftalen vil også omfatte bestemmelser om anerkendelse af kørekort og kvalifikationsbeviser for ukrainske chauffører, der transporterer gods til EU. Aftalen vil finde anvendelse på det område i Ukraine, som kontrolleres af Ukraines legitime regering og anerkendes som sådan af Den Europæiske Union.

               Indgåelsen af en sådan aftale er i Unionens interesse, ikke blot fordi Unionen har en interesse i, at den ukrainske stat og økonomi stabiliseres, men også fordi Ukraine er en vigtig leverandør af produkter som f.eks. korn og andre fødevarer, og fordi transportvirksomheder fra EU vil opnå gensidige transportrettigheder på Ukraines område.

               3.Sammenhæng med Unionens politik på andre områder

                  Aftalen er i overensstemmelse med EU's gældende politik for eksterne forbindelser med Ukraine. Ukraines regering har anmodet om en sådan aftale som en hasteforanstaltning.

                  Indgåelsen af en aftale om vejgodstransport med Ukraine vil også være i overensstemmelse med den associeringsaftale mellem Unionen og Ukraine, som blev undertegnet den 27. juni 2014, da der i associeringsaftalens artikel 136 fastsættes mulige fremtidige transportaftaler med henblik på at sikre en koordineret udvikling og en gradvis liberalisering af transporten mellem parterne.

               4.Retsgrundlag, nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet

               •Retsgrundlag

                  Det proceduremæssige retsgrundlag for en afgørelse om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om en aftale mellem Unionen og et tredjeland og om udstedelse af direktiver til forhandleren er artikel 218, stk. 3 og 4, i TEUF.

               •Unionens kompetence

                  I artikel 216, stk. 1, i TEUF fastsættes:

                  "Unionen kan indgå en aftale med et eller flere tredjelande eller en eller flere internationale organisationer, når der i traktaterne er fastsat bestemmelser herom, eller når indgåelsen af en aftale enten er nødvendig for i forbindelse med Unionens politikker at nå et af de mål, der er fastlagt i traktaterne, eller er foreskrevet i en juridisk bindende EU-retsakt eller kan berøre fælles regler eller ændre deres rækkevidde."

               Denne aftale henhører under Unionens transportpolitik og er nødvendig for at nå et af de mål, der er fastlagt i traktaterne, nemlig at "bidrage til fri og fair handel", og indgåelsen af aftalen er fastsat i artikel 136 i associeringsaftalen med Ukraine.

               Indgåelsen af internationale aftaler om vejgodstransport har også udtrykkelig hjemmel i en lovgivningsmæssig EU-retsakt.

               Særlig fastsættes følgende i artikel 1, stk. 2 og 3, til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1072/2009 af 21. oktober 2009 om fælles regler for adgang til markedet for international godskørsel:

               "2. I forbindelse med transport fra en medlemsstat til et tredjeland og omvendt finder denne forordning anvendelse på den strækning, der under transit tilbagelægges på enhver medlemsstats område. Den finder ikke anvendelse på den strækning, der tilbagelægges på den medlemsstats område, hvor læsning eller aflæsning finder sted, før den nødvendige aftale mellem Fællesskabet og det pågældende tredjeland er indgået.

               3. Indtil der er indgået aftaler, jf. stk. 2, berører denne forordning ikke:

               a) bestemmelser vedrørende den transport fra en medlemsstat til et tredjeland og omvendt, som henhører under bilaterale aftaler mellem en medlemsstat og de pågældende tredjelande

               b) bestemmelser vedrørende den transport fra en medlemsstat til et tredjeland og omvendt, som henhører under bilaterale aftaler mellem medlemsstater, og som enten i form af bilaterale tilladelser eller i form af en ordning med fri erhvervsudøvelse tillader, at læsning og aflæsning i en medlemsstat foretages af transportvirksomheder, der ikke er etableret i den pågældende medlemsstat."

               Desuden kan indgåelsen berøre fælles regler eller ændre deres rækkevidde, som etableret ved EU-Domstolens retspraksis. Særlig fastslog Domstolen i præmis 201 i sin udtalelse 2/15 af 16. maj 2017
                  4
                følgende:

               "201 Således som Domstolen allerede har fastslået, skal en aftale mellem Unionen og et tredjeland, når den fastsætter, at regler, der i vid udstrækning overlapper de fælles EU-retlige regler, som finder anvendelse på fællesskabssituationer, skal finde anvendelse på de i aftalen omhandlede internationale forbindelser, anses for at kunne berøre eller ændre rækkevidden af disse fælles regler. Selv om de nævnte regler ikke
                  strider mod de nævnte fælles regler, kan der nemlig være en indvirkning på indholdet, rækkevidden og
                  den effektive virkning heraf (jf. bl.a. udtalelse 1/03 (den nye Luganokonvention) af 7.2.2006,
                  EU:C:2006:81, præmis 143 og 151-153, udtalelse 1/13 (tredjelandes tiltrædelse af Haagerkonventionen)
                  af 14. oktober 2014, EU:C:2014:2303, præmis 84-90, og dom af 26. november 2014, Green Network, C-66/13,
                  EU:C:2014:2399, præmis 48 og 49). "

                  Den markedsadgang, der påtænkes med denne henstilling, overlapper uden tvivl ovenstående bestemmelser om markedsadgang, som Unionen har vedtaget vedrørende vejgodstransport.

                  I betragtning af ovenstående har Unionen i henhold til artikel 3, stk. 2, i TEUF eksklusiv ekstern kompetence til at indgå den påtænkte aftale.

               •Kommissionens forpligtelse til at gennemføre høringer

               Under hensyntagen til Domstolens dom af 16. juli 2015 i sag C-425/13
                  5
                om præcisering af de forskellige institutioners rolle med henblik på anvendelsen af artikel 218, stk. 2 og 4, i TEUF i overensstemmelse med principperne om institutionel ligevægt og gensidigt loyalt samarbejde, der er fastsat i artikel 13, stk. 2, i TEU, bør aftalen afspejle disse præciseringer.

               Kommissionen bør give Rådet og det af Rådet udpegede særlige udvalg alle de oplysninger, der er nødvendige, for at de kan følge forhandlingernes forløb, herunder navnlig de annoncerede retningslinjer og de positioner, som de andre parter fremsætter under hele forhandlingsforløbet. Kommissionen rapporterer skriftligt til Rådet og det af Rådet udpegede særlige udvalg om resultatet af forhandlingerne på en måde, som gør det muligt for Rådet af udøve sine institutionelle beføjelser.

               For at opfylde forpligtelsen til at respektere den institutionelle ligevægt i artikel 13, stk. 2, i TEU og den forpligtelse, der er fastsat i artikel 218, stk. 10, i TEUF, vil Kommissionen underrette Europa-Parlamentet i samme omfang.

               •Proportionalitetsprincippet

                  Henstillingen er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet af følgende grunde:

                  Den påtænkte aftale er det mest effektive middel til at forbedre vejtransportforbindelserne mellem EU og Ukraine, da den fjerner behovet for kvoter i bilaterale aftaler mellem EU-medlemsstaterne og Ukraine.

                  I forhold til den nuværende situation medfører den foreslåede aftale ikke nogen yderligere administrativ eller økonomisk byrde for hverken medlemsstaternes myndigheder eller erhvervslivet. Den bør derimod mindske den administrative byrde for både erhvervslivet og medlemsstaterne. Desuden vil den fjerne behovet for transporttilladelser for EU-transportvirksomheder for de angivne kategorier af transportrettigheder (transit og bilateral transport), hvilket vil mindske den administrative byrde for EU's transportbranche.

               5.Virkninger for budgettet

                  Henstillingen har ingen virkninger for Unionens budget.

               6.Andre forhold

               •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i henstillingen

               Ved Rådets afgørelse bemyndiges indledningen af forhandlinger om en aftale om vejgodstransport mellem Unionen og Ukraine for at afbøde virkningerne af Ruslands aggression mod Ukraine, og Kommissionen udpeges som Unionens forhandler. I forhandlingsdirektiverne, der er knyttet som bilag til afgørelsen, gives en bred beskrivelse af den påtænkte aftales anvendelsesområde.

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om indledning af forhandlinger om en aftale om vejgodstransport mellem Den Europæiske Union og Ukraine

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

               under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 218, stk. 3 og 4,

               under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen, og

               ud fra følgende betragtninger:

               (1)Der bør indledes forhandlinger med henblik på at indgå en aftale mellem Den Europæiske Union og Republikken Ukraine om vejgodstransport. Aftalen bør finde anvendelse, så længe Ruslands uprovokerede og uberettigede mod Ukraine fortsat har alvorlige virkninger på transportinfrastrukturen og -aktiviteterne.

               (2)Kommissionen bør udpeges som forhandler.

               (3)Kommissionen fører forhandlingerne i samråd med [navnet på det særlige udvalg indsættes af Rådet].

               VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndiges herved til at føre forhandlinger på Unionens vegne om en aftale mellem Den Europæiske Union og Republikken Ukraine om vejgodstransport.

               Artikel 2

               Forhandlingsdirektiverne er fastsat i bilaget.

               Artikel 3

               Forhandlingerne føres i samråd med [navnet på det særlige udvalg indsættes af Rådet].

               Artikel 4

               Denne afgørelse er rettet til Kommissionen.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        Study on the economic impact of an agreement between the EU and the Ukraine prepared by ICF, TRT and DIW Econ, Final Report, 14. oktober 2014.

                     (2)

                        Undertegnet i Genève den 1. juli 1970.

                     (3)

                         Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 561/2006 af 15. marts 2006 om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 og (EF) nr. 2135/98 samt ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85.

                     (4)

                        ECLI:EU:C:2017:376.

                     (5)

                        ECLI:EU:C:2015:483.

    ---documentbreak---

               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 6.4.2022
            COM(2022) 167 final

            BILAG
            til
            Henstilling med henblik på Rådets afgørelse
            om indledning af forhandlinger om en aftale om vejgodstransport mellem Den Europæiske Union og Ukraine

               BILAG

               Forhandlingsdirektiver for en aftale mellem Den Europæiske Union og Ukraine om vejgodstransport

               1.Forhandlingsmål

               Forhandling af en aftale med Ukraine, hvormed godstransport ad landevej liberaliseres ved at tildele adgangsrettigheder til ukrainske operatører og operatører fra Den Europæiske Union, for så vidt angår transit og bilateral international transport, og som omfatter anerkendelse i Den Europæiske Union af kørekort og kvalifikationsbeviser udstedt af Ukraines kompetente myndigheder og omvendt.

               2.Aftalens anvendelsesområde

               Aftalen bør give ukrainske transportvirksomheder adgang til Unionens marked.

               (1)Aftalen bør liberalisere godstransport ad landevej ved at tildele adgangsrettigheder til ukrainske operatører og operatører fra Den Europæiske Union, for så vidt angår transit og bilateral international transport mellem Den Europæiske Union og Ukraine. Aftalen bør bevare eller øge den markedsadgang eller andre kommercielle muligheder, der er tilgængelige inden for rammerne af de eksisterende bilaterale aftaler om vejtransport mellem EU-medlemsstaterne og Ukraine.

               (2)Aftalen, der skal have samme gyldighed på alle officielle EU-sprog, bør indeholde en sprogklausul desangående.

               (3)Aftalen bør omfatte kørekort og kvalifikationsbeviser udstedt af Ukraines kompetente myndigheder med henblik på at sikre deres anerkendelse i Den Europæiske Union.

               (4)Aftalen bør være tidsbegrænset og finde anvendelse, så længe Ruslands militære aggression mod Ukraine fortsat har alvorlige virkninger på transportinfrastrukturen og -aktiviteterne.

               3.Almindelige bestemmelser

               Aftalen, som indgås efter de eksisterende bilaterale aftaler om vejtransport mellem EU-medlemsstaterne og Ukraine, har forrang for deres bestemmelser.

               Når denne aftale udløber, kan de eksisterende bilaterale aftaler mellem EU-medlemsstaterne og Ukraine igen anvendes, medmindre og indtil Unionen indgår en anden aftale med Ukraine inden for vejtransport.

               4.Forvaltning af aftalen

               Der bør nedsættes et fælles udvalg bestående af repræsentanter for parterne, som skal være ansvarligt for forvaltningen og den korrekte gennemførelse af aftalen, særlig når det drejer sig om tilpasningen af de EU-regler, der er anført i bilaget til aftalen, og som Ukraine skal overholde, efter ændringen af disse regler, samt nye regler, der finder anvendelse inden for vejtransport, om som vedtages på EU-plan.

               Ukrainske eksperter kan også få tilladelse til at deltage som observatører i de ekspertgrupper, der er nedsat af Unionen, og som beskæftiger sig med den EU-lovgivning, som skal anvendes af Ukraine, og som vil blive fastsat i bilaget til aftalen.

               Aftalen bør omfatte en hurtig, effektiv og bindende tvistbilæggelsesmekanisme, som vil sikre, at aftalen kan anvendes korrekt.

               Uanset tvistbilæggelsesmekanismen bør aftalen omfatte bestemmelser, som skal anvendes i tilfælde af manglende opfyldelse af forpligtelserne i aftalen, som f.eks. muligheden for at vedtage passende beskyttelsesforanstaltninger eller helt eller delvist at suspendere de rettigheder eller privilegier, der tildeles i henhold til aftalen.

               5.Gennemførelsen af forhandlingerne

               Kommissionen fører forhandlinger på grundlag af disse direktiver og sikrer passende koordinering med igangværende og fremtidige forhandlinger på andre relevante områder.