title: Rådets henstilling af 12. juli 2016 om Frankrigs nationale reformprogram for 2016 og med Rådets udtalelse om Frankrigs stabilitetsprogram for 2016

text:
               18.8.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 299/114

         RÅDETS HENSTILLING
   af 12. juli 2016
   om Frankrigs nationale reformprogram for 2016 og med Rådets udtalelse om Frankrigs stabilitetsprogram for 2016
   (2016/C 299/27)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. november 2015 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2016 om samordning af de økonomiske politikker. Den 17. og 18. marts 2016 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 26. november 2015 vedtog Kommissionen på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Frankrig blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dag vedtog Kommissionen en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet. Den 18. og 19. februar 2016 tilsluttede Det Europæiske Råd sig denne henstilling, og den 8. marts 2016 blev den vedtaget af Rådet (3). Da Frankrig har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i den Økonomiske og Monetære Union, bør Frankrig sikre en fuldstændig og rettidig implementering af denne henstilling.

               (2)

               Den 26. februar 2016 blev landerapporten for Frankrig 2016 offentliggjort. Den indeholdt en analyse af Frankrigs fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som blev vedtaget af Rådet den 14. juli 2015, og opfyldelsen af Frankrigs nationale Europa 2020-mål. Rapporten indeholdt desuden en dybdegående undersøgelse efter artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Den 8. marts 2016 fremlagde Kommissionen resultaterne af den dybdegående undersøgelse. Kommissionen konkluderer af sin analyse, at Frankrig har uforholdsmæssigt store makroøkonomiske ubalancer. Især har Frankrig i en situation med beskeden vækst og lav inflation en stor og voksende offentlig gæld, samtidig med at landets konkurrenceevne er forværret. Der er et særlig stort behov for at skride ind for at mindske risikoen for, at dette kan få negative virkninger for Frankrigs økonomi og i betragtning af landets størrelse tillige negative afsmittende virkninger for den økonomiske og monetære union.

               (3)

               Den 29. april 2016 forelagde Frankrig sit nationale reformprogram for 2016 og sit stabilitetsprogram for 2016. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (4)

               Der er taget hensyn til de relevante landespecifikke henstillinger i forbindelse med programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (4) kan Kommissionen, hvis det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante henstillinger fra Rådet, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende denne bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter de europæiske struktur- og investeringsfondes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

               (5)

               Frankrig er i øjeblikket underlagt den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten. I sit stabilitetsprogram for 2016 planlægger regeringen at få korrigeret det uforholdsmæssigt store underskud inden udgangen af 2017 i overensstemmelse med Rådets henstilling af 10. marts 2015. Det samlede underskud ventes yderligere bragt ned på 1,2 % af BNP i 2019. Den mellemfristede budgetmålsætning — et strukturelt underskud på 0,4 % af BNP — planlægges nået inden udgangen af 2018. Ifølge stabilitetsprogrammet ventes gældskvoten at toppe med 96,5 % af BNP i 2017 og derefter falde til 93,3 % af BNP i 2019. Det makroøkonomiske scenarie, som ligger til grund for budgetfremskrivningerne, er generelt realistisk. De foranstaltninger, der er nødvendige for at nå de planlagte mål for underskuddet i tiden efter 2017, er imidlertid ikke blevet tilstrækkeligt specificeret. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2016 ventes underskuddet at ligge på 3,4 % af BNP i 2016, hvilket stemmer overens med det underskud, som Rådet anbefalede i 2015. For 2017 ventes det samlede underskud med en uændret politik at blive på 3,2 % af BNP, hvilket kan bringe overholdelsen af fristen for korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud i fare. Den finanspolitiske indsats, som Rådet har henstillet til, forventes ikke at blive leveret i 2016 og 2017, da den konsolideringsstrategi, som Frankrig forfølger, primært afhænger af konjunkturforbedringer og en fortsat lav rente, hvilket er faktorer, som myndighederne ikke har indflydelse på, og det udgør også en risiko for manglende overholdelse af fristen. På grundlag af sin vurdering af stabilitetsprogrammet og under hensyntagen til Kommissionens forårsprognose 2016 er Rådet af den opfattelse, at der er risiko for, at Frankrig ikke vil være i overensstemmelse med bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten, selv om landet på nuværende tidspunkt ventes at nå sit samlede mål i 2016. Der er derfor behov for yderligere foranstaltninger for at sikre en varig korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud inden udgangen af 2017.

               (6)

               Den offentlige udgiftskvote i Frankrig ligger på et af de højeste niveauer i Unionen, og trods et mindre fald i 2015, ligger det fortsat langt over det gennemsnitlige niveau i euroområdet. Frankrig er ved at iværksætte en plan, der skal reducere statens udgifter på alle niveauer med 50 mia. EUR i forhold til trendvæksten i årene mellem 2015 og 2017, men det er muligvis ikke tilstrækkeligt til at opnå en betydelig reduktion af de offentlige udgifter. En nærmere specificering af de foranstaltninger, hvormed disse udgiftsnedskæringer skal opnås, og sikkerhed for, at der i spareforanstaltningerne tages højde for en inflation tæt på nul, vil bidrage til at øge denne plans effektivitet.

               (7)

               Der er stadig behov for en større reduktion af udgiftskvoten end planlagt, idet processen med at få identificeret større områder, hvor der kan spares, ikke har givet tilstrækkelige resultater, og udgiftsanalyserne har hidtil kun givet beskedne resultater. Frankrig bruger næsten dobbelt så mange penge i boligsektoren som de andre EU-lande, uden at det har ført til nævneværdige forbedringer på boligmarkedet. Gennemførelsen af de planlagte nedskæringer i statens tilskud til kommunerne vil sammen med en stærkere styring af lokalforvaltningernes udgifter, bl.a. ved at dæmme op for stigningerne i lokalforvaltningernes udgifter, kunne opretholde deres investeringskapacitet. Udgiftsanalyser kunne være et godt middel til at identificere sådanne besparelser. Desuden har den nyligt gennemførte reform af lokalforvaltningerne et potentiale til at effektivisere systemet på mellemlang til lang sigt.

               (8)

               På kort sigt kan der ikke opnås større besparelser, uden at der dæmmes op for stigningerne i de sociale udgifter, som tegner sig for over halvdelen af statens udgifter. Pensionssystemets bæredygtighed er blevet forbedret med aftalen om supplerende pensionsordninger i 2015, men der vil muligvis på kort til mellemlang sigt fortsat være underskud i pensionssystemet, især under ugunstige makroøkonomiske vilkår. De tidligere gennemførte pensionsreformer ventes desuden først at skære toppen af den aktuelt høje offentlige udgiftskvote efter 2025. For 2016 og 2017 har Frankrig opstillet ambitiøse mål for begrænsning af stigningerne i sundhedsudgifterne. Disse mål kunne følges op med en yderligere indsats for at finde effektiviseringsgevinster på mellemlang til lang sigt.

               (9)

               Der er sat ind på at nedbringe arbejdskraftomkostningerne og forbedre virksomhedernes indtjening via de skattelempelser på 20 mia. EUR, der blev indført for at fremme konkurrenceevnen og beskæftigelsen, og de yderligere nedsættelser af arbejdsgivernes socialsikringsbidrag på 10 mia. EUR, der er foretaget som led i ansvars- og solidaritetspagten. Udformningen af disse foranstaltninger, der tegner sig for 1,5 % af BNP og skal bidrage til at bringe det franske arbejdskraftomkostningsniveau tættere på det gennemsnitlige niveau i euro-området, vil kunne hæmme deres effektivitet. Resultaterne af de planlagte evalueringer af disse omkostningsnedskæringsforanstaltninger vil kunne danne grundlag for eventuelle beslutninger om disse ordningers fremtidige udformning, således at det sikres, at de opfylder deres effektivitetsmålsætning. Ved disse evalueringer bør der især tages hensyn til virkningerne for løndannelsen og beskæftigelsen.

               (10)

               I den nuværende situation med høj ledighed er der risiko for, at arbejdskraftomkostningerne på mindstelønsniveauet lægger hindringer i vejen for ansættelse af lavtkvalificerede. Målt i forhold til medianlønnen er mindstelønnen høj, men arbejdsomkostningerne på mindstelønsniveau er blevet reduceret gennem fritagelser for socialsikringsbidrag. Stigninger i mindstelønnen fører lønstigninger for de fleste kategorier af arbejdstagere med sig og risikerer at skabe et lønstigningspres. På grund af indekseringen af mindstelønnen er der en kobling mellem stigninger i gennemsnitslønningerne og ændringer i mindstelønnen, som forhaler de løntilpasninger, der er nødvendige i en svag økonomisk situation.

               (11)

               De nyligt gennemførte reformer har kun skabt begrænset spillerum for arbejdsgivernes fravigelse af brancheaftaler. Det gælder alle aspekter af ansættelsesforhold, bl.a. løn, arbejdstid samt ansættelses- og arbejdsvilkår, og det begrænser virksomhedernes muligheder for at tilpasse arbejdsstyrken efter deres behov. I den nuværende situation kan virksomhederne på grund af brancheaftaler være afskåret fra efter forhandlinger med fagforbundene at bestemme, under hvilke omstændigheder arbejdstiden i konkrete tilfælde kunne tilrettelægges anderledes end fastsat i brancheaftalerne. Der kunne i samråd med arbejdsmarkedets parter skabes bedre muligheder for at fravige brancheaftaler og generelle lovbestemmelser om arbejdsvilkår via aftaler indgået på virksomhedsniveau.

               (12)

               I 2015 steg ledigheden til 10,4 %. Ledigheden er højere blandt de unge, indvandrere fra tredjelande og lavtkvalificerede. Strukturen på arbejdsmarkedet er præget af stigende polarisering, med tidsubegrænsede ansættelser af højtkvalificerede og en stigende nedgang i andelen af lavtkvalificerede job. Den andel, som tidsbegrænsede ansættelseskontrakter på under en måned udgør af det samlede antal ansættelser, steg til tæt ved 70 % i 2015. Lovgivningen om arbejdsaftaler, især om afskedigelser af tidsubegrænset ansatte, bidrager muligvis til den stærke segmentering af arbejdsmarkedet. Den langvarige forværring af arbejdsmarkedet har lagt pres på holdbarheden af arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet. Ifølge en prognose fra februar 2016 er der tale om et underskud på 4,5 mia. EUR i 2015, 4,2 mia. EUR i 2016 og 3,6 mia. EUR i 2017. Dermed vil det samlede underskud i systemet stige fra 25,8 mia. EUR i 2015 til 30,0 mia. EUR i 2016 og 33,6 mia. EUR i 2017. Den måde, hvorpå ydelserne beregnes, tilskynder til flere på hinanden følgende korte fuldtidsansættelser frem for længerevarende deltidsjobs og giver arbejdsgiverne incitament til at tilbyde korttidsansættelser, som suppleres med beskæftigelsesbetingede ydelser. Desuden kan arbejdsløshedsunderstøttelsessystemets udformning, navnlig i relation til reglerne for understøttelsesberettigelse og ydelsernes degressivitet, svække incitamenterne til at vende tilbage til arbejdsmarkedet.

               (13)

               Overgangen fra skole til arbejde frembyder stadigvæk udfordringer, og det er de mindst kvalificerede unge, der er mest berørt. Brugen af lærlingekontrakter er i tilbagegang blandt de lavtkvalificerede i en kontekst præget af differentierede regionale strategier og en begrænset kapacitet i systemet til at tilpasse sig nye økonomiske behov. Der er stadigvæk ikke nok uddannelsestilbud til de ledige, mindre kvalificerede arbejdstagere og til ansatte i små og mellemstore virksomheder. De igangværende erhvervsuddannelsesreformer, som bl.a. er rettet mod uddannelsesledelse, incitamenter og vejledning og den nye målrettede uddannelsesplan for ledige er endnu ikke fuldstændig gennemført og bør styrkes. Det mangelfulde samarbejde mellem de forskellige aktører inden for faglig efteruddannelse lægger hindringer i vejen for en effektiv ressourceallokering. De kommende individuelle aktiveringsplaner vil måske kunne hjælpe med til at skabe bedre adgang til uddannelse.

               (14)

               Det franske erhvervsklima ligger fortsat midt i spektret i EU, især hvad angår offentlig regulering, hvor Frankrig klarer sig dårligt i internationale sammenligninger. Forenklingsprogrammet gennemføres efter planerne, men ujævnt, især hvad angår de foranstaltninger, der er rettet mod virksomhederne, og der er stadigvæk udfordringer på mange områder.

               (15)

               I forhold til andre medlemsstater er den franske økonomi præget af en uforholdsmæssig stor andel mindre virksomheder, hvilket begrænser produktivitetsniveauet. Der er for nylig taget initiativ til at dæmpe virkningerne af størrelsesrelaterede krav, men navnlig på grund af foranstaltningernes begrænsede omfang og nogle af foranstaltningernes midlertidige karakter ventes de ikke at komme til at få større virkninger for virksomhedernes vækst. Disse tærskeleffekter vil derfor fortsat lægge en dæmper på væksten i franske virksomheder.

               (16)

               Konkurrencen inden for servicefagene er blevet øget i nogle sektorer, men i andre findes der stadigvæk barrierer, navnlig inden for erhvervstjenester, der for en stor dels vedkommende ikke blev berørt af de nyligt iværksatte reformer, og netværksindustrierne. Den økonomiske aktivitet inden for de lovregulerede erhverv hæmmes af en række adgangsbarrierer, reguleringer og tariffer, og det lægger en dæmper på produktiviteten i andre sektorer, der gør brug af disse tjenester. Vedtagelsen af Macron-loven i 2015 har mindsket nogle af hindringerne, men der er behov for en yderligere indsats. Andre problemer beror på en restriktiv anvendelse af godkendelseskrav.

               (17)

               Frankrig sakker fortsat agterud i forhold til de mest innovative lande i EU til trods for den generøse offentlige støtte til innovation. Igennem de seneste 15 år har de offentlige innovationsstøtteordninger været præget af inflation og mangel på stabilitet, hvilket giver anledning til bekymring med hensyn til den overordnede koordinering, sammenhæng og effektivitet i disse ordninger. Det rammer især de små og mellemstore virksomheder.

               (18)

               Skattekvoten er en af de højeste i Unionen. Dens sammensætning virker ikke fremmende for økonomisk vækst, da den især belaster produktionsfaktorer og ikke så meget forbrug. Selskabsskatten begyndte at falde lidt i 2014, og Frankrig er ved at indhente EU-gennemsnittet med hensyn til miljøafgifter, men momsindtægterne er fortsat lave, målt både i forhold til BNP og det samlede skatteprovenu, hvilket hænger sammen med lave momssatser, udbredt anvendelse af nedsatte momssatser og den høje forekomst af fritagelser i forhold til EU-gennemsnittet. Udover den igangværende udfasning af virksomhedernes solidaritetsbidrag og ophævelsen af den ekstraordinære selskabsskat er der endnu ikke redegjort fuldt ud for konkrete skridt til at nå det erklærede mål om at sætte den lovfastsatte selskabsskatteprocent ned til 28 % i 2020.

               (19)

               Skattesystemet er meget komplekst. Der findes fortsat et stort antal ineffektive skatter og afgifter, der giver et ringe eller slet intet provenu, og især personindkomstskatten er meget kompleks, hvilket giver betydelige administrationsomkostninger. Selv om man i finansprogrammeringsloven for 2014-2019 indførte et krav om regelmæssig vurdering og overvågning af skatteudgifter, ventes der for 2016 kun en beskeden reduktion af skatteudgifter efter mange års stigninger.

               (20)

               Som helhed er der kun beskedne barrierer for private investeringer, og de vigtigste hindringer ligger i regelbyrden og de høje selskabsskatteprocenter. Investeringsmiljøet kunne forbedres ved at forbedre erhvervslivets rammevilkår, nedsætte beskatningen af produktion og selskaber og forenkle skattesystemet. Alt hvad der gøres for at forbedre franske virksomheders konkurrencedygtighed, såvel den omkostningsrelaterede som den ikkeomkostningsrelaterede, har et potentiale til at øge investeringsniveauet og tilskynde virksomhederne til at investere i fysisk og menneskelig kapital og dermed forbedre produktiviteten. Også det langsigtede vækstpotentiale hæmmes af utilstrækkelige investeringer i innovation.

               (21)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Frankrigs økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2016. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram samt opfølgningen på de henstillinger, der er blevet rettet til Frankrig i de foregående år. Den har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Frankrig, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke EU's samlede økonomiske styring, ved at der på EU-plan ydes bidrag til kommende nationale beslutninger. Henstillingerne som led i det europæiske semester afspejles i henstilling 1-5 nedenfor.

               (22)

               Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået stabilitetsprogrammet, og dets holdning (5) afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

               (23)

               På baggrund af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet. Dets henstillinger efter artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 er afspejlet i henstilling 1-5 nedenfor,

         HENSTILLER, at Frankrig i 2016 og 2017 iværksætter tiltag med henblik på at:

               1.

               Sikre en varig korrektion af det uforholdsmæssige underskud senest i 2017 ved at iværksætte de nødvendige strukturforanstaltninger og udnytte alle ekstraordinære gevinster til at nedbringe underskuddet og gælden. Specificere de udgiftsnedskæringer, der planlægges for de kommende år, og intensivere indsatsen for at opnå øgede besparelser via udgiftsanalyser, bl.a. af lokalforvaltningernes udgifter, inden udgangen af 2016. Styrke uafhængige politikevalueringer for at få indkredset effektivitetsgevinster i alle den offentlige sektors delsektorer.

               2.

               Sikre, at nedbringelserne af arbejdskraftomkostninger fastholdes, og at udviklingen i mindstelønnen stemmer overens med målene om øget beskæftigelse og konkurrenceevne. Gennemføre en reform af arbejdsmarkedslovgivningen, der kan give arbejdsgiverne større incitament til at ansætte medarbejdere på tidsubegrænsede kontrakter.

               3.

               Forbedre forbindelserne mellem uddannelsessektoren og arbejdsmarkedet, især ved at reformere lærlingeuddannelserne og erhvervsuddannelserne, med hovedvægten lagt på de lavtkvalificerede. Inden udgangen af 2016 tage skridt til at reformere arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet for at genskabe dets budgetmæssige holdbarhed og skabe større incitamenter til at vende tilbage til arbejdsmarkedet.

               4.

               Fjerne barrierer for aktivitet i servicesektoren, især inden for erhvervstjenester og lovregulerede erhverv. Tage skridt til at forenkle og effektivisere de innovationspolitiske ordninger. Inden udgangen af 2016 gennemføre en yderligere reform af de størrelsesrelaterede kriterier i lovgivningen, som lægger hindringer i vejen for virksomheders vækst, og fortsætte med at forenkle de administrative regler samt skatte- og regnskabsreglerne for virksomhederne ved at videreføre forenklingsprogrammet.

               5.

               Tage skridt til at mindske beskatningen af produktion og sænke den lovbestemte selskabsskatteprocent og samtidig udvide beskatningsgrundlaget for forbrugsskatterne, især momsen. Fjerne ineffektive skatteudgifter, afskaffe skatter og afgifter, der kun giver et ringe eller slet intet provenu, og vedtage kildeskattereformen inden for personskatten inden udgangen af 2016.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. juli 2016.

            På Rådets vegne

         P. KAŽIMÍR

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 96 af 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

      (5)  I medfør af artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Kommissionens henstilling af 21. december 2009 om sikker iværksættelse af anvendelsen af svovlfattige brændstoffer i skibe ved kaj i fællesskabshavne (EØS-relevant tekst)

text:
               29.12.2009

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 348/73

      KOMMISSIONENS HENSTILLING

   af 21. december 2009
   om sikker iværksættelse af anvendelsen af svovlfattige brændstoffer i skibe ved kaj i fællesskabshavne
   (EØS-relevant tekst)
   (2009/1020/EU)
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I artikel 4b i Rådets direktiv 1999/32/EF af 26. april 1999 om begrænsning af svovlindholdet i visse flydende brændstoffer (1) er der fastsat bestemmelser om det maksimale svovlindhold i marine brændstoffer, der anvendes af skibe, som ligger ved kaj i fællesskabshavne, samt forpligtelser fra den 1. januar 2010 for medlemsstaterne til at sikre, at fartøjer ikke anvender marine brændstoffer med et svovlindhold, der overstiger 0,1 % vægtprocent, og at marine gasolier ikke markedsføres på deres område, hvis svovlindholdet i sådanne marine gasolier overstiger 0,1 vægtprocent.

               (2)

               I nævnte direktivs artikel 6 er det fastsat, at medlemsstaterne ved stikprøver kontrollerer, at svovlindholdet i marine brændstoffer er i overensstemmelse med artikel 4b, og at stikprøvekontrollen begynder fra den dato, hvor kravet træder i kraft.

               (3)

               Som oplyst i meddelelsen fra Kommissionen om meddelelse af udsættelse af frister for opfyldelse af og undtagelse fra forpligtelsen til at anvende visse grænseværdier i medfør af artikel 22 i direktiv 2008/50/EF om luftkvaliteten og renere luft i Europa (2) overstiger koncentrationer i mere end 40 % af by- og andre områder i EF for tiden den daglige PM10-grænseværdi. Gennemførelsen af den lave grænse for svovlindholdet i brændstoffer, som anvendes af skibe, mens de ligger ved kaj i fællesskabshavne, udgør et vigtigt bidrag til at forbedre luftkvaliteten, som det fremgår af meddelelsen fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om en EU-strategi for reduktion af søgående skibes emissioner til luften (3) og den temastrategi for luftforurening, der blev vedtaget i 2005 (4).

               (4)

               Kravene blev i oktober 2008 vedtaget af Den Internationale Søfartsorganisation (IMO) i forbindelse med revisionen af den internationale konvention om forebyggelse af forurening fra skibe (Marpol-konventionen), som skal gennemføres fra den 1. januar 2015 for skibe, der sejler i emissionskontrolområder som defineret i artikel 2, nr. 3e), i direktiv 1999/32/EF.

               (5)

               Under hensyn til de foreliggende sikkerhedsrisici mener Kommissionen, at det er nødvendigt at opstille passende retningslinjer for medlemsstaterne for at sikre et højt niveau af sikkerhed og en effektiv forebyggelse af forurening fra skibe under håndhævelsen af nævnte direktivs bestemmelser i hele EF.

               (6)

               Fra den 1. januar 2010 skal skibe, der anvender svær fuelolie under sejladsen, skifte til lettere marine brændstoffer som fx marin dieselolie eller gasolie, når de ligger ved kaj i fællesskabshavne, da svær fuelolie med et tilstrækkeligt lavt svovlindhold ikke er almindeligt forekommende.

               (7)

               Der vil kunne forekomme driftsproblemer og sikkerhedsrisici i forbindelse med anvendelsen af marine diesel- og gasolier i skibe, der ikke er konstrueret til at anvende sådanne brændstoffer, eller som ikke har fået foretaget de fornødne tekniske tilpasninger. Kommissionen har vurderet risiciene i forbindelse med brændstofskiftet og har konkluderet, at den største sikkerhedsrisiko er forbundet med brugen af skibes fyringskedler, som endnu ikke er blevet synet og certificeret til anvendelse af den fornødne type brændstof. Mens kedlerne kan anvende svære fuelolier eller destillerede brændstoffer, opstår der en risiko derved, at diesel- og gasolier er mindre viskøse og mere flygtige, og den opvarmning af brændstoffet, der er nødvendig for svær fuelolie, er ikke nødvendig for destillerede fuelolier. Det er vanskeligt at vurdere antallet af berørte skibe og sandsynligheden for sådanne foreteelser med nøjagtighed.

               (8)

               Direktiv 1999/32/EF gav rederierne tilstrækkelig tid til at gennemføre den tekniske tilpasning til den maksimale grænse på 0,1 vægtprocent svovl for marine fuelolier, der anvendes i skibe ved kaj i fællesskabshavne. De tekniske løsninger til at begrænse risiciene findes. Der findes dog fortsat skibe, som ikke har fået foretaget de nødvendige ændringer, og kun meget få skibe har undergået den nødvendige kontrol- og certificeringsprocedure.

               (9)

               Der findes tekniske løsninger til at afhjælpe eventuelle følger af brændstofskifte, når skibe ligger ved kaj. Den begrænsede efterspørgsel fra skibsfartindustrien har forsinket udviklingen af de nødvendige tekniske løsninger, og det har medført forsinkelser i kontrol- og certificeringsprocessen.

               (10)

               De oplysninger, som Kommissionen råder over, viser, at hele processen bør kunne gennemføres i løbet af højst otte måneder i skibe, hvor de tekniske ændringer endnu ikke er foretaget.

               (11)

               Det er nødvendigt, at fyringskedel- og motorproducenter udvikler specifikke rekommandationer og procedurer for eftermontering af disse løsninger, mens redere bør udvikle og gennemføre specifikke driftsprocedurer og gennemføre passende undervisning af besætningsmedlemmer —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

               1.

               Som en del af medlemsstaternes håndhævelsesforanstaltninger over for skibe, som ikke overholder kravet om at anvende brændstoffer med et maksimalt tilladt svovlindhold på 0,1 %, mens de ligger ved kaj, bør medlemsstaterne kræve, at sådanne skibe fremlægger detaljerede oplysninger om de skridt, de tager til at opfylde kravet. Dette bør omfatte en kontrakt med producenten og en godkendt eftermonteringsplan, der bør være godkendt af skibets klassifikationsselskab, eller for skibe, som fører en medlemsstats flag, af den organisation, der er godkendt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 391/2009 (5). Eftermonteringsplanen bør klart angive datoen for afslutning af tilpasnings- og certificeringsprocessen.

               2.

               Medlemsstaten bør tage hensyn til eksistensen af en godkendt eftermonteringsplan, når de vurderer omfanget af sanktioner for skibe, som ikke opfylder kravet.

               3.

               Medlemsstaterne bør træffe passende foranstaltninger til at øge kendskabet blandt ejere, operatører og søfarende til de med et brændstofskifte forbundne sikkerhedsrisici, hvis de fornødne tekniske tilpasninger af et skibs brændstofsystem ikke gennemføres, og hvis behovet for undervisning ikke efterkommes.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 21. december 2009.

            På Kommissionens vegne

         Antonio TAJANI

            Næstformand

      (1)  EFT L 121 af 11.5.1999, s. 13.

      (2)  KOM(2008) 403.

      (3)  KOM(2002) 595.

      (4)  KOM(2005) 446.

      (5)  EUT L 131 af 28.5.2009, s. 11.


title: Kommissionens henstilling af 31. marts 2008 om udbygning af det administrative samarbejde i forbindelse med udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (EØS-relevant tekst)

text:
               4.4.2008

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 85/1

      KOMMISSIONENS HENSTILLING

   af 31. marts 2008
   om udbygning af det administrative samarbejde i forbindelse med udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser
   (EØS-relevant tekst)
   (2008/C 85/01)
   KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER —
   som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 211, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (1) indeholder klare forpligtelser for de nationale myndigheder til at samarbejde og pålægger medlemsstaterne ansvaret for at skabe de nødvendige betingelser for et sådant samarbejde. Disse forpligtelser omfatter, at medlemsstaterne i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis udpeger en eller flere kontrolmyndigheder, der er i stand til effektivt og hurtigt at håndtere anmodninger om oplysninger vedrørende de arbejds- og ansættelsesvilkår, som er omfattet af direktiv 96/71/EF.

               (2)

               Ifølge direktiv 96/71/EF er medlemsstaterne endvidere klart forpligtet til at sikre, at oplysningerne om arbejds- og ansættelsesvilkår er tilgængelige ikke kun for udenlandske leverandører af tjenesteydelser, men også for de berørte udstationerede arbejdstagere.

               (3)

               Trods øget adgang til information er der stadig berettiget bekymring over den måde, medlemsstaterne har gennemført og/eller i praksis anvender bestemmelserne om administrativt samarbejde, jf. direktiv 96/71/EF (2). Det skal der rettes op på (3), så man opnår en tilfredsstillende gennemførelse, korrekt anvendelse, faktisk efterlevelse og praktisk håndhævelse af direktiv 96/71/EF.

               (4)

               Den overvågning, som Kommissionen iværksatte med udgangspunkt i sin meddelelse »Retningslinjer for udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser« (4), viste endvidere, at mange medlemsstater har en tendens til kun at benytte deres egne nationale foranstaltninger og instrumenter til at overvåge, hvorvidt leverandører af tjenesteydelser faktisk efterlever arbejds- og ansættelsesvilkårene for udstationerede arbejdstagere. Situationen kan meget vel være affødt af eller skyldes manglende administrativt samarbejde, den stadig utilfredsstillende adgang til information og håndhævelsesproblemer på tværs af grænserne (5).

               (5)

               Myndighederne i de medlemsstater, hvor serviceydelserne leveres, anvender en række kontrolforanstaltninger eller administrative formaliteter over for udstationeringsvirksomheder for at sikre efterlevelse af deres arbejds- og ansættelsesvilkår (6). Behovet for forebyggende foranstaltninger og passende sanktioner for at beskytte udstationerede arbejdstagere er uomtvisteligt. Analysen af de kontrolforanstaltninger, medlemsstaterne anvender, viser imidlertid, at de er vidt forskellige, og det fremgår også, at en del af dem er ude af proportioner og måske derfor ikke i overensstemmelse hverken med artikel 49 i traktaten, som fortolket af EF-Domstolen, eller med direktiv 96/71/EF.

               (6)

               Berettigede tilsynsbehov kan ikke opfyldes og fuldt ud være i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen, medmindre medlemsstaterne forbedrer og i givet fald udbygger den måde, de faktisk samarbejder på, og/eller medmindre adgangen til oplysninger forbedres, jf. direktiv 96/71/EF (7).

               (7)

               Relevant og effektiv gennemførelse og håndhævelse er nøgleelementer i beskyttelsen af udstationerede arbejdstageres retttigheder, hvorimod dårlig håndhævelse underminerer effektiviteten af fællesskabsbestemmelserne på dette område. Nært samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne er derfor afgørende, selvom man ikke må glemme den vigtige rolle, som arbejdstilsynene og arbejdsmarkedsparterne spiller i den forbindelse.

               (8)

               For så vidt angår udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser, udgør forskellige administrative kulturer, strukturer og sprog samt mangel på klart etablerede procedurer og klart udpegede aktører væsentlige hindringer for et effektivt arbejdssamarbejde medlemsstaterne imellem på dette område. Anvendelse af et velegnet og velfungerende elektronisk informationssystem, der er udviklet med henblik på at fremme gensidig bistand og udveksling af oplysninger medlemsstaterne imellem, er et meget effektivt værktøj til at nedbryde en lang række af disse barrierer og derfor afgørende for at sætte medlemsstaterne i stand til at indgå i et nært samarbejde med hinanden. Et sådant system bør gøre det muligt for kompetente myndigheder og andre berørte aktører, som f.eks. arbejdsmarkedets parter, let at identificere deres samarbejdspartnere i andre medlemsstater og at kommunikere på en effektiv måde. Endvidere bør det medvirke til at skabe et klima af gensidig tillid, der er af afgørende betydning for, at administrativt samarbejde kan fungere effektivt.

               (9)

               Let tilgængelige, præcise og ajourførte oplysninger til virksomheder og arbejdstagere om de arbejds- og ansættelsesvilkår, der gælder for udstationerede arbejdstagere i værtsmedlemsstaten, bidrager positivt til forebyggelse af konflikter, problematiske situationer og misbrug. Derfor bør der iværksættes de fornødne foranstaltninger med henblik på at give effektiv adgang til oplysninger for udstationerede arbejdstagere og deres arbejdsgivere (8).

               (10)

               Der kræves en hurtig indsats for at rette op på manglende gennemførelse, anvendelse og håndhævelse af lovgivningen om udstationering af arbejdstagere, hvilket bør ske ved at udbygge det administrative samarbejde medlemsstaterne imellem, anvende mere effektive systemer til udveksling af oplysninger, give øget adgang til oplysninger og fremme udveksling af oplysninger og bedste praksis —

         HENSTILLER:
   1.   Systemer til udveksling af oplysninger

      Medlemsstaterne bør iværksætte de nødvendige foranstaltninger og gøre den fornødne indsats for at indføre et elektronisk system til udveksling af oplysninger, som f.eks. informationssystemet for det indre marked (IMI)
       (9)
      , og navnlig for i nært samarbejde med Kommissionens tjenestegrene at udvikle først og fremmest en særlig applikation til støtte for det administrative samarbejde, som er nødvendigt for at forbedre den praktiske gennemførelse af direktiv 96/71/EF.

   Udvikling af et sådant elektronisk system til udveksling af oplysninger som led i det administrative samarbejde, som direktiv 96/71/EF lægger op til, ville kræve, at medlemsstaterne:

               1)

               indkredser de vigtigste emner og spørgsmål, som der skal udveksles oplysninger om, og som derfor skal indgå i systemet til udveksling af oplysninger

               2)

               fastsætter, hvilke kompetente myndigheder og i givet fald andre aktører, som er inddraget i overvågning og kontrol af arbejds- og ansættelsesvilkårene for udstationerede arbejdstagere, der vil blive tilknyttet udvekslingssystemet

               3)

               præciserer forbindelseskontorernes rolle

               4)

               undersøger spørgsmålet om passende sikkerhedsforanstaltninger i forbindelse med beskyttelse af personoplysninger, der udveksles som led i udveksling af oplysninger medlemsstaternes myndigheder og i givet fald andre involverede aktører imellem (10).

      Medlemsstaterne bør med udgangspunkt i resultaterne af disse foreløbige undersøgelser i samarbejde med Kommissionens tjenestegrene yderligere vurdere og beslutte, om IMI udgør det mest velegnede middel til udveksling af oplysninger, jf. artikel 4 i direktiv 96/71/EF.

   Kommissionen vil i den forbindelse yde medlemsstaterne støtte og bistand og arbejde nært sammen med dem for rettidigt at opnå det nødvendige fremskridt. Den vil navnlig fremme og koordinere arbejdet i en operativ taskforce, der skal nedsættes på frivillig basis, og i givet fald yde ekstern teknisk bistand under udviklingen af den særlige applikation.
   2.   Adgang til oplysninger

      Medlemsstaterne bør gøre en øget indsats for at forbedre adgangen til oplysninger om de arbejds- og ansættelsesvilkår, som leverandører af tjenesteydelser skal anvende, og for at sikre, at deres forbindelseskontorer er i stand til at udføre deres arbejde effektivt.

   For yderligere at forbedre adgangen til oplysninger bør medlemsstaterne:

               1)

               undgå at henvise til eller videregive generelle oplysninger om arbejdsretten alene, men i stedet klart angive, hvilke arbejds- og ansættelsesvilkår og/eller hvilken del af deres (nationale og/eller regionale) lovgivning der finder anvendelse på udstationerede arbejdstagere på deres område

               2)

               iværksætte de fornødne foranstaltninger for at gøre oplysninger alment tilgængelige om, hvilke kollektive aftaler der finder anvendelse (og på hvem), og hvilke arbejds- og ansættelsesvilkår der skal anvendes af udenlandske leverandører af tjenesteydelser; om muligt bør der afgives oplysninger om eksisterende internetsteder og andre kontaktpunkter, navnlig relevante arbejdsmarkedsparter

               3)

               stille disse oplysninger til rådighed for arbejdstagere og leverandører af tjenesteydelser på andre sprog end det/de nationale sprog i det land, hvor tjenesteydelserne leveres, om muligt i form af en kortfattet brochure, hvoraf de vigtigste arbejdsvilkår fremgår

               4)

               gøre bedre brug af de muligheder, internettet tilbyder, og gøre oplysninger på nationale netsteder lettere tilgængelige og klarere (11).

         Endvidere bør medlemsstaterne:

               5)

               stille en effektivt organiseret struktur til rådighed for forbindelseskontorerne og bemande dem med kompetent personale og andre ressourcer, så de kan opfylde deres forpligtelser om at levere oplysninger

               6)

               om muligt anvise en kontaktperson i forbindelseskontoret, der er ansvarlig for at behandle anmodninger om oplysninger.

         Kommissionen vil fortsat støtte medlemsstaterne på dette område, navnlig gennem den eksisterende portal på webstedet EUROPA med links til nationale netsteder om udstationering af arbejdstagere.
   3.   Udveksling af god praksis

      Medlemsstaterne bør deltage aktivt i en systematisk og formel proces til indkredsning og udveksling af god praksis i forbindelse med udstationering af arbejdstagere gennem samarbejdsfora etableret af Kommissionen til formålet, som f.eks. det udvalg på højt plan, der planlægges nedsat, jf. bilaget.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 31. marts 2008.

            På Kommissionens vegne

         Vladimír ŠPIDLA

            Medlem af Kommissionen

      (1)  EFT L 18 af 21.1.1997, s. 1.

      (2)  Arbejdsdokumenter fra Kommissionens tjenestegrene: SEK(2006) 439 og SEK(2007) 747 samt meddelelsen »Udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser — Maksimering af fordele og potentiale og sikring af arbejdstageres beskyttelse«, navnlig del 6, konklusioner, KOM(2007) 304 endelig af 13. juni 2007, s. 9.

      (3)  Jf. også Europa-Parlamentets beslutning af 11. juli 2007, B6-0266/2007.

      (4)  KOM(2006) 159 endelig af 4. april 2006.

      (5)  Jf. meddelelsen »Udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser — Maksimering af fordele og potentiale og sikring af arbejdstageres beskyttelse«, navnlig del 6, konklusioner, KOM(2007) 304 endelig af 13. juni 2007 samt det medfølgende arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene, SEK(2007) 747.

      (6)  Jf. ligeledes Europa-Parlamentets beslutning om Schroedter-betænkningen af 26. oktober 2006.

      (7)  Det samme punkt fremhæves i Europa-Parlamentets beslutning, jf. navnlig punkt 21 og 32 ff. Ud fra de svar, man modtog i forbindelse med den offentlige høring om modernisering af arbejdsretten, KOM(2006) 708 af 22. november 2006, fremgik det også, at behovet for bedre og udbygget samarbejde også i høj grad blev støttet af medlemsstaterne (jf. KOM(2007) 627 endelig af 24. oktober 2007 og det vedlagte arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene SEK(2007) 1373).

      (8)  Europa-Parlamentet kommer i sin beslutning af 11. juli 2007, jf. punkt 18, ind på samme emne og opfordrer til handling.

      (9)  IMI er et informationssystem, der har til formål at fremme gensidig bistand og udveksling af oplysninger medlemsstaterne imellem. Det udgør et værktøj til sikker og hurtig udveksling af oplysninger europæiske myndigheder imellem, som gør det muligt for dem at samarbejde effektivt trods sprogbarrierer og hindringer i form af forskellige administrative procedurer og strukturer. De første udviklede applikationer understøtter den berigtigede udgave (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF) om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer og (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF) om tjenesteydelser i det indre marked.

      (10)  Jf. i den forbindelse også Kommissionens afgørelse 2008/49/EF af 12. december 2007 om gennemførelse af informationssystemet for det indre marked (IMI) hvad angår beskyttelse af personoplysninger (EUT L 13 af 16.1.2008, s. 18).

      (11)  Der er links til de nationale netsteder på Kommissionens netsted: Posting of workers:
   http://europa.eu.int/comm/employment_social/labour_law/postingofworkers_en.htm

      BILAG
      Udvalg på højt plan for udstationering af arbejdstagere (nedsættes): forventede rolle, arbejdsopgaver og ansvarsområder
      Den udveksling af oplysninger, der har fundet sted hidtil på frivillig basis i den uformelle gruppe af regeringseksperter vedrørende udstationering af arbejdstagere, har vist, at gruppen var effektiv til at forbedre de til rådighed værende midler til udveksling af oplysninger om arbejds- og ansættelsesvilkår for udstationerede arbejdstagere. Den har endvidere givet Kommissionen nyttige oplysninger om gennemførelsen og anvendelsen af direktiv 96/71/EF.
      Udbygget administrativt samarbejde kræver også, at der udvikles effektive midler til at indkredse og udveksle god praksis på alle områder af relevans for korrekt anvendelse og håndhævelse af direktiv 96/71/EF. Derved bliver det muligt i høj grad at forbedre det administrative samarbejde og forebygge konflikter og ofte forekommende retlig bilæggelse af tvister.
      Derfor planlægger Kommissionen som allerede nævnt i meddelelsen af 13. juni 2007 at nedsætte et udvalg på højt plan, der forventes at få følgende arbejdsopgaver og målsætninger:

                  1)

                  at fastlægge og fremme udveksling af erfaring og bedste praksis

                  2)

                  at fremme udveksling af relevante oplysninger, herunder oplysninger om eksisterende former for (bilateralt) administrativt samarbejde mellem medlemsstater og/eller arbejdsmarkedsparter

                  3)

                  at gennemgå (administrative) spørgsmål, vanskeligheder og særlige emner vedrørende gennemførelse, anvendelse, håndhævelse af og faktisk overensstemmelse med direktiv 96/71/EF eller de nationale gennemførelsesforanstaltninger vedrørende udstationering af arbejdstagere

                  4)

                  at analysere evt. vanskeligheder, der måtte opstå i forbindelse med anvendelsen af artikel 3, stk. 10, i direktiv 96/71/EF

                  5)

                  at overvåge, hvilke fremskridt der er opnået i udbygningen af det administrative samarbejde, herunder navnlig følge udviklingen af den — særlige — applikation til støtte for det administrative samarbejde og tilpasningen og gennemførelsen af IMI, samt i hvor høj grad adgangen til oplysninger er blevet forbedret, og om nødvendigt foreslå, hvilke skridt der skal tages, eller hvilken indsats der skal gøres

                  6)

                  at undersøge om nødvendigt, hvilke muligheder der er for at øge den faktiske overensstemmelse med og håndhævelsen af arbejdstageres rettigheder og beskyttelsen af deres stilling

                  7)

                  at foretage en grundig undersøgelse af praktiske håndhævelsesproblemer på tværs af grænserne.

            For at nå disse målsætninger bør udvalget på højt plan inddrage de offentlige organer, der er ansvarlige for kontrollen med den lovgivning i medlemsstaterne, der finder anvendelse på udstationerede arbejdstagere, som f.eks. arbejdstilsyn. Det bør også i overensstemmelse med national lov og/eller praksis formelt inddrage arbejdsmarkedets parter regelmæssigt, navnlig repræsentanter for arbejdsmarkedets parter i sektorer med udstrakt brug af udstationerede arbejdstagere.
      Kommissionen er parat til at vedtage en afgørelse om nedsættelse af et sådant udvalg på højt plan i nærmeste fremtid, hvori dets sammensætning, målsætninger og arbejdsmetoder præciseres. I den forbindelse vil den inddrage resultaterne af den debat i Rådet, som følger i kølvandet på denne henstilling.


title: Rådets henstilling af 21. marts 2013 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (tiende EUF) for regnskabsåret 2011

text:
               26.3.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 88/3

         RÅDETS HENSTILLING
   af 21. marts 2013
   om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (tiende EUF) for regnskabsåret 2011
   2013/C 88/03
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
   som henviser til partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000 (1) og ændret ved aftalen undertegnet i Luxembourg den 25. juni 2005 (2),
   som henviser til den interne aftale mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, om finansiering af Fællesskabets bistand under den flerårige finansielle ramme for perioden 2008-2013 i overensstemmelse med AVS-EF-partnerskabsaftalen og om tildelingen af finansiel bistand til de oversøiske lande og territorier, på hvilke EF-traktatens fjerde del finder anvendelse (3) (»den interne aftale«), der bl.a. opretter Den Tiende Europæiske Udviklingsfond (tiende EUF), særlig artikel 11, stk. 8,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 215/2008 af 18. februar 2008 om finansforordningen for den 10. Europæiske Udviklingsfond (4), særlig artikel 142-144,
   som har gennemgået forvaltningsregnskabet og status pr. 31. december 2011 vedrørende transaktionerne under tiende EUF samt Revisionsrettens årsberetning om 8., 9. og 10. Europæiske Udviklingsfonds (EUF's) aktiviteter (5), vedrørende regnskabsåret 2011, med Kommissionens svar, der er indeholdt i denne beretning, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Europa-Parlamentet meddeler i henhold til artikel 11, stk. 8, i den interne aftale Kommissionen decharge for den finansielle forvaltning af tiende EUF efter henstilling fra Rådet.

               (2)

               Kommissionens gennemførelse af alle transaktioner under tiende EUF i regnskabsåret 2011 har været tilfredsstillende,

         HENSTILLER til Europa-Parlamentet, at det meddeler Kommissionen decharge for gennemførelsen af transaktionerne under tiende EUF for regnskabsåret 2011.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 21. marts 2013.

            På Rådets vegne

         P. HOGAN

            Formand

      (1)  EFT L 317 af 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 287 af 28.10.2005, s. 4.

      (3)  EUT L 247 af 9.9.2006, s. 32.

      (4)  EUT L 78 af 19.3.2008, s. 1.

      (5)  EUT C 344 af 12.11.2012, s. 243.


Avis juridique important

|

31994H0079

94/79/EF: Kommissionens henstilling af 21. december 1993 om beskatning af visse indkomster oppebåret i en anden medlemsstat end bopælsstaten

EF-Tidende nr. L 039 af 10/02/1994 s. 0022 - 0028

KOMMISSIONENS HENSTILLING af 21. december 1993 om beskatning af visse indkomster oppebaaret i en anden medlemsstat end bopaelsstaten (94/79/EF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER - som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, saerlig artikel 155, andet led, og som tager foelgende i betragtning:  Det indre marked indebaerer et omraade uden indre graenser med fri bevaegelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital;  den frie bevaegelighed for personer kan hindres af bestemmelser vedroerende indkomstbeskatning af fysiske personer, som bevirker, at ikke-bosiddende paalaegges en stoerre skattebyrde end bosiddende, som befinder sig i en lignende situation;  der boer tages initiativer, for at den frie bevaegelighed for personer kan sikres fuldt ud af hensyn til det indre markeds funktion, og det er noedvendigt at underrette medlemsstaterne om de bestemmelser, som efter Kommissionens mening kan sikre, at  ikke-bosiddende faar en lige saa gunstig skattemaessig behandling som bosiddende;  dette initiativ er ikke til hinder for, at Kommissionen foerer en aktiv politik med hensyn til overtraedelsesprocedurer for at sikre, at traktatens grundprincipper overholdes;  der er i denne sammenhaeng ingen grund til at skelne mellem beskatning af indkomster fra ikke-selvstaendigt arbejde og beskatning af indkomster fra erhverv af selvstaendig karakter samt af indkomster fra landbrugs- og skovbrugsvirksomhed og fra industri-  og handelsvirksomhed, idet reglerne for ligestilling og ikke-diskriminering i forhold til de bosiddende gaelder uden forskel for personer, der oppebaerer disse indkomster;  ifoelge princippet om ligestilling, som er fastsat i traktatens artikel 48 og 52, maa personer, der oppebaerer de paagaeldende indkomster, ikke naegtes de skattefordele og fradrag, der gaelder for de bosiddende, hvis den overvejende del af indkomsterne  oppebaeres i det land, hvor aktiviteten udoeves;  det kan med rimelighed antages, at en person oppebaerer den overvejende del af sine indkomster i det land, hvor aktiviteten udoeves, hvis disse indkomster udgoer mindst 75 % af den samlede skattepligtige indkomst;  bopaelsstaten for en fysisk person boer have mulighed for at undlade at indroemme de fradrag eller andre skattefordele, der gaelder for de bosiddende, hvis den paagaeldende person har fradrag eller andre identiske eller tilsvarende fordele i den medlemsstat,  hvor aktiviteten udoeves;  medlemsstaterne skal fortsat have mulighed for at bevare eller indfoere bestemmelser, som er mere favorable for de skattepligtige end dem, der er fastsat i denne henstilling - FREMSAETTER FOELGENDE HENSTILLING:   Anvendelsesomraade   Artikel 1  1. Medlemsstaterne anvender bestemmelserne i denne henstilling paa fysiske personer, som er bosiddende i én medlemsstat og indkomstbeskattes af nedennaevnte indkomster i en anden medlemsstat uden at vaere bosiddende dér:  - indkomster fra ikke-selvstaendigt arbejde - pensioner og tilsvarende ydelser for tidligere arbejde samt socialforsikringsydelser i form af pensioner - indkomster fra liberale erhverv eller anden virksomhed af selvstaendig karakter, herunder udoevende kunstnere og sportsfolk - indkomster fra landbrugs- og skovbrugsvirksomhed - indkomster fra industri- og handelsvirksomhed.  2. Med henblik paa gennemfoerelsen af naervaerende henstilling defineres udtrykket »bosiddende« i overensstemmelse med de overenskomster til undgaaelse af dobbeltbeskatning, der er indgaaet mellem medlemsstaterne, eller, saafremt der ikke findes en saadan  overenskomst, ifoelge national ret.   Indkomstbeskatning af ikke-bosiddende   Artikel 2  1. De i artikel 1, stk. 1, anfoerte indkomster maa ikke underkastes hoejere beskatning fra den skatteopkraevende medlemsstats side, end det ville vaere tilfaeldet, hvis den skattepligtige og dennes aegtefaelle og boern var bosiddende i denne  medlemsstat.  2. Anvendelsen af bestemmelserne i stk. 1 betinget af, at de i artikel 1, stk. 1, anfoerte indkomster, som er skattepligtige i den medlemsstat, hvor den fysiske person ikke er bosiddende, udgoer mindst 75 % af dennes samlede skattepligtige indkomst i  skatteaaret.  Den skatteopkraevende medlemsstat kan anmode den paagaeldende fysiske person om enhver oplysning, som er noedvendig for at bevise, at vedkommende oppebaerer mindst 75 % af sin indkomst i denne medlemsstat.  3. Saafremt den fysiske person, der faar den i stk. 1 omhandlede skattemaessige behandling, i den skatteopkraevende medlemsstat har andre indkomster end dem, der er anfoert i artikel 1, stk. 1, gaelder bestemmelserne i dette stykke ligeledes for disse andre  indkomster.  4. Uanset stk. 1 kan den medlemsstat, der beskatter de i artikel 1, stk. 1, anfoerte indkomster, undlade at indroemme fradrag eller andre skattefordele, som angaar en indkomst, der ikke er skattepligtig i denne medlemsstat.   Dobbelt indroemmelse af fradrag eller andre skattefordele   Artikel 3  Bopaelsstaten for en fysisk person kan undlade at indroemme fradrag eller andre skattefordele, som den normalt indroemmer til bosiddende, hvis denne person faar fradrag eller andre identiske eller tilsvarende fordele i den medlemsstat, der  beskatter de i artikel 1 anfoerte indkomster.   Bestemmelser, som er mere favorable for skatteborgerne   Artikel 4  Medlemsstaterne har mulighed for at bevare eller indfoere bestemmelser, som er mere favorable for de skattepligtige end dem, der er fastsat i denne henstilling.   Afsluttende bestemmelser   Artikel 5  Medlemsstaterne anmodes om inden den 31. december 1994 at meddele Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de vedtager for at efterkomme denne henstilling, og underrette Kommissionen om enhver senere aendring paa  dette omraade.   Artikel 6  Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 21. december 1993.  Paa Kommissionens vegne Christiane SCRIVENER Medlem af Kommissionen BEGRUNDELSE I. Generelle betragtninger 1. Fri bevaegelighed for personer er et af EF's overordnede maal, som er nedfaeldet i Rom-traktatens artikel 3, 48, 49, 52 og 53, og desuden et grundlaeggende element i det indre marked, der i traktaten defineres som »et omraade uden indre graenser med fri  bevaegelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital i overensstemmelse med traktatens bestemmelser«.  For arbejdstagerne og deres familie er den frie bevaegelighed en grundlaeggende rettighed. Kommissionen laegger stor vaegt paa at fremme arbejdstagernes mobilitet, isaer i graenseomraader. Den har da ogsaa netop i sin hvidbog om vaekst, konkurrenceevne og  beskaeftigelse understreget behovet for fleksibilitet paa arbejdsmarkedet og peget paa, at man som et foerste skridt i den retning boer forbedre arbejdstagernes geografiske mobilitet ved at fjerne alle hindringer herfor.  For det er en kendsgerning, at den frie bevaegelighed endnu i dag haemmes af en raekke skatteregler, der i mange tilfaelde bevirker, at de, der goer brug af denne frihed til at arbejde i en anden medlemsstat end deres bopaelsland, indkomstbeskattes paa vilkaar,  der er mindre fordelagtige end det paagaeldende lands egne borgere.  Flere hundrede tusind udsaettes saaledes i dag hyppigt for diskrimination. Det fremgaar af det store antal klager, Kommissionen har modtaget, og de mange anbringender, der er blevet indgivet til Europa-Parlamentet.  Det grundlaeggende forbud mod diskrimination, som er et af hovedprincipperne i selve traktaten, goer det noedvendigt, at man hurtigt finder en klar loesning paa problemet.  Problemet beroerer foelgende persongrupper:  - graensearbejdere - andre loenmodtagere - modtagere af pensioner og andre ydelser i henhold til en tidligere arbejdskontrakt - udoevere af liberale erhverv eller anden selvstaendig virksomhed, herunder udoevende kunstnere og sportsfolk - udoevere af landbrugs- og skovbrugsvirksomhed - udoevere af industri- og handelsvirksomhed.  2. Disse personer beskattes i princippet i det land, hvor aktiviteten udoeves. De fleste medlemsstater underlaegger dem normalt en anden beskatningsordning end den, der gaelder for landets egne borgere, dvs. en saerlig ordning for ikke-bosiddende  skatteydere. Det indebaerer normalt, at kun den indkomst, der er oppebaaret i det paagaeldende land, beskattes, og at der ikke er adgang hverken til de skattefordele, bosiddende personer har ret til paa basis af deres familiemaessige stilling, eller til de  forskellige fradrag, landets egne borgere har ret til, ud fra den synsvinkel, at saadanne fordele og fradrag kun kan ydes af bopaelslandet. Disse fordele kan klassificeres i flere kategorier og beregnes efter skatteyderens skatteevne:  - hvad angaar arbejdstageren selv, er der navnlig tale om det grundfradrag, der sikrer, at minimumsindkomster ikke beskattes, samt visse saerlige fradrag for laegeudgifter eller ekstraordinaere udgifter - er arbejdstageren gift, kan der blive tale om sambeskatning mellem aegtefaellerne, eventuelt med en lempelse (»splitting«, »quotient conjugal« eller andet, alt efter hvilken medlemsstat der er tale om) - har han boern, gaelder der ofte saerlige fradrag, som forhoejes yderligere for handicappede boern, skolesoegende boern osv.  Men meget ofte kan de paagaeldende personer heller ikke faa disse fradrag i deres bopaelsland, fordi de ikke har nogen indkomst - eller ikke en tilstraekkelig stor indkomst - i hjemlandet.  En undtagelse fra denne regel gaelder for visse graensearbejdere, naar medlemsstaterne har indgaaet en bilateral aftale om, at deres indkomst beskattes i deres bopaelsland (i de eksisterende 26 bilaterale aftaler herom er det i 14 fastsat, at indkomsten  beskattes i bopaelslandet, i 12 fastsaettes, at beskatning sker i beskaeftigelseslandet). Det er kun i de tilfaelde, hvor graensearbejdere udelukkende beskattes i deres bopaelsland, at de ikke udsaettes for nogen diskrimination, eftersom de da beskattes paa  lige fod med andre bosiddende i landet.  Til gengaeld bliver loenmodtagere, selvstaendige, udoevere af landbrugs- og skovbrugsvirksomhed og forretningsfolk, som arbejder i en anden medlemsstat end deres bopaelsland og beskattes i det andet land, ofte underkastet strengere beskatning end de, der  udoever samme aktiviteter i deres bopaelsland.  3. For at raade bod herpaa fremlagde Kommissionen i 1979 et forslag til direktiv om harmonisering af bestemmelserne for indkomstskat med henblik paa arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet. Desuden har den indledt overtraedelsesprocedurer  mod visse medlemsstater som foelge af diskriminerende skatteregler for ikke-bosiddende.  4. Til trods for at droeftelserne herom har strakt sig over flere aar, har Raadet ikke vaeret i stand til at traeffe afgoerelse om dette forslag, bl.a. fordi visse medlemsstater var imod princippet om beskatning af graensearbejderes indkomst i bopaelslandet.  Endvidere har en raekke graensearbejderorganisationer gjort gaeldende, at beskatning i bopaelslandet i adskillige tilfaelde vil foere til en haardere beskatning end i oejeblikket (f.eks. i relationerne Belgien-Luxembourg og Danmark-Tyskland).  Endelig har mange medlemsstater ment, at det vil vaere mest hensigstmaessigt at ordne problemet med beskatning af ikke-bosiddende arbejdstagere ved hjaelp af bilaterale overenskomster.  5. I 1992 trak Kommissionen derfor sit direktivforslag fra 1979 tilbage, men mener, at tiden nu er inde til nye initiativer, der kan tilskynde medlemsstaterne til at fjerne de diskriminerende bestemmelser om beskatning af ikke-bosiddende fra deres  lovgivning og tilpasse den til et saet faelles retningslinjer.  Dette er saa meget mere noedvendigt, som nogle medlemsstater allerede paa eget initiativ har aendret deres skatteregler paa dette omraade, medens andre paataenker at goere det.  Kommissionen mener derfor, at der i mangel af faelles retningslinjer i EF er risiko for store divergenser i de nye ordninger, der indfoeres i de forskellige lande.  6. Hvad retspraksis angaar, kan henvises til en dom, EF-Domstolen afsagde paa omraadet den 26. januar 1993 (sag C 112/91 - Werner mod Finanzamt Aachen).  I sin dom udtalte Domstolen, at EF-traktatens artikel 52 ikke er til hinder for, at en medlemsstat beskatter de af dens borgere, der udoever erhvervsaktivitet paa dens omraade, men er bosiddende i en anden medlemsstat, haardere end bosiddende personer. I  denne dom tog Domstolen imidlertid ikke stilling til, om en medlemsstat kunne anlaegge samme holdning over for statsborgere fra andre medlemsstater. Den har i mellemtiden faaet indbragt en ny sag i form af et praejudicielt spoergsmaal (sag C 279/93,  Finanzamt Koeln Altstadt mod Roland Schumackers), hvor den skal tage stilling til, om det er foreneligt med EF-retten at anvende de skatteregler, der gaelder for ikke-bosiddende personer, paa personer med statsborgerskab i en anden medlemsstat.  7. Denne henstilling indgaar som et naturligt led i de aktive bestraebelser, Kommissionen udfolder - bl.a. ved ivaerksaettelse af overtraedelsesprocedurer - paa at haandhaeve grundprincipperne i traktaten til gavn for borgerne i EF.  8. Af de ovennaevnte grunde har Kommissionen udarbejdet en henstilling, der definerer de principper og regler, medlemsstaternes bestemmelser om beskatning af ikke-bosiddende personer boer vaere baseret paa.  9. Hovedelementerne i henstillingen er foelgende:  - henstillingen omfatter indkomster oppebaaret af loenmodtagere samt pensioner og indtaegter af anden erhvervsvirksomhed. I modsaetning til forslaget fra 1979 omfatter henstillingen nu ogsaa selvstaendige og personer, der udoever landbrugs- eller  skovbrugsvirksomhed og industri- eller handelsvirksomhed. Denne udvidelse skyldes det stigende antal klager og anbringender, man har modtaget herom.  - for graensearbejderes vedkommende tilgodeser henstillingen den maade, hvorpaa retten til at beskatte ikke-bosiddende er fordelt mellem beskaeftigelseslandet og bopaelslandet i de dobbeltbeskatningsoverenskomster, der er indgaaet mellem de beroerte  medlemsstater. Graensearbejdere kan saaledes beskattes enten i det land, hvor de arbejder, eller i det land, hvor de bor - der fastsaettes meget klare regler for, hvordan beskaeftigelseslandet kan sikre en ikke-diskriminerende beskatning af ikke-bosiddende personer, der befinder sig i en lignende situation som den, der goer sig gaeldende for landets egne borgere. En lignende  situation antages at foreligge, naar den indkomst, der oppebaeres i det paagaeldende land, svarer til mindst 75 % af den ikke-bosiddendes samlede skattepligtige indkomst - bopaelslandet har fortsat mulighed for at naegte en skattepligtig person ret til visse fordele eller visse fradrag, hvis disse allerede er indroemmet i beskaeftigelseslandet. Formaalet er nemlig at sikre de personer, som er omfattet af henstillingen, en  ikke-diskriminerende behandling og ikke en positiv saerbehandling i forhold til andre skatteydere.  Kommissionen mener, at disse bestemmelser er klare, velafvejede og let haandterlige, og at de vil kunne give en retfaerdig loesning paa langt stoerstedelen af de problemer, beskatning af ikke-bosiddende rejser.  10. Af hensyn til gennemfoerelsen af denne henstilling kan det efter Kommissionens mening blive noedvendigt at styrke informationsudvekslingen mellem skattemyndighederne i bopaels- og beskaeftigelseslandet. Kommissionen vil i den sammenhaeng gerne  understrege, at de bestemmelser, der er vedtaget i henhold til direktiv nr. 77/799/EOEF (1), giver medlemsstaterne mulighed for at udveksle alle oplysninger, der maatte vaere noedvendige.  Hvis det i praksis viser sig, at denne udveksling ikke fungerer tilfredsstillende, er Kommissionen rede til sammen med medlemsstaterne at se paa, hvad der boer goeres for at forbedre den.  11. I betragtning af vigtigheden af at faa foert princippet om fri bevaegelighed for personer, der er en af hovedhjoernestenene i det indre marked, helt ud i livet, henstiller Kommissionen til, at medlemsstaterne traeffer de fornoedne skattemaessige  foranstaltninger hurtigst muligt.  Kommissionen vil foretage en evaluering af de foranstaltninger, medlemsstaterne traeffer for at gennemfoere denne henstilling, og tage de andre initiativer, der maatte vaere noedvendige, bl.a. i lyset af udviklingen i Domstolens retspraksis paa omraadet.  II. Kommentarer til visse artikler Artikel 1 12. Stk. 1 i denne artikel definerer henstillingens anvendelsesomraade med hensyn til kategorier af personer. Henstillingen omfatter fysiske personer, som er bosiddende i én medlemsstat, men indkomstbeskattes i en anden medlemsstat uden at vaere  bosiddende i denne.  I stk. 1 opregnes endvidere de indkomstkategorier, der falder ind under henstillingens anvendelsesomraade. De foerste to indkomstkategorier (indkomster fra ikke-selvstaendigt arbejde og pensioner) indgik allerede i direktivforslaget fra 1979. Man har  tilfoejet indkomster fra liberale erhverv eller anden virksomhed af selvstaendig karakter, indkomster af landbrugs- eller skovbrugsvirksomhed samt indkomster af industri- eller handelsvirksomhed for at garantere personer, der udoever disse erhverv eller  saadan virksomhed, samme behandling som loenmodtagere og pensionsmodtagere.  For saa vidt angaar de anvendte definitioner paa disse indkomstkategorier, har man hovedsagelig benyttet sig af dem, der anvendes i OECD's modeloverenskomst.  13. I stk. 2 fastsaettes kriterierne for, hvornaar en person skal anses som bosiddende i et land. Der henvises i foerste raekke til bestemmelserne herom i de dobbeltbeskatningsoverenskomster, der er indgaaet mellem medlemsstaterne, eftersom disse  bestemmelser helt klart fastlaegger, i hvilket land en person med skattemaessig tilknytning til to lande har bopael.  Henvisningen til de nationale bestemmelser om skattemaessig bopael kan efter Kommissionens opfattelse give anledning til stoerre problemer, for de kan vaere divergerende. De nationale bestemmelser boer kun laegges til grund i mangel af overenskomster mellem  de paagaeldende to medlemsstater (2).  Artikel 2 14. I stk. 1 i denne artikel fastslaas det princip, at de i artikel 1 omhandlede personer og indkomster ikke maa underkastes hoejere beskatning end den, som den paagaeldende medlemsstat anvender over for sine egne borgere.  I medfoer af dette princip har de paagaeldende personer i beskaeftigelseslandet ret til de samme saerlige fradrag i forbindelse med opgoerelsen af deres skattepligtige indkomst samt de almindelige fradrag eller andre skattemaessige fordele, som de bosiddende  kan udnytte.  Saafremt der i beskaeftigelseslandet findes saerlige regler for familiebeskatning (f.eks. »splitting« eller »quotient familial«), skal disse ordninger ogsaa kunne gaelde for de i artikel 1, stk. 1, naevnte indkomster, som ikke-bosiddende oppebaerer i det  paagaeldende land. Saadanne saerordninger er normalt knyttet sammen med en form for sambeskatning (af aegtefaeller og eventuelt boern), og beskaeftigelseslandet har i saa fald mulighed for at beregne skatteprocenten for den indkomst, hvortil det har  beskatningsretten, paa basis af den samlede indkomst.  15. Det fastsaettes imidlertid i stk. 2 i denne artikel, at dette princip kun gaelder, saafremt de paagaeldende personers indkomst i beskaeftigelseslandet udgoer over 75 % af deres samlede skattepligtige indkomst.  Kommissionen mener, at det kun er berettiget at behandle ikke-bosiddende paa lige fod med bosiddende i de tilfaelde, hvor de ikke-bosiddende befinder sig i en situation, som svarer til de bosiddendes. En saadan situation formodes at foreligge, hvis den  ikke-bosiddende har hovedparten af sine indkomster, dvs. mindst 75 %, i beskaeftigelseslandet. I saa fald kunne hans skattepligtige indkomst i bopaelslandet nemlig risikere ikke at vaere stor nok til at give mulighed for fradrag og andre fordele i henhold  til lovgivningen i dette land.  Har den ikke-bosiddende derimod en vaesentlig del af sin indkomst i bopaelslandet, synes det ikke rimeligt, at beskaeftigelsesstaten skal forpligtes til at indroemme ham fradragsret. 75 %-kriteriet har desuden den fordel, at beskaeftigelseslandet eventuelt  vil kunne undlade at medregne indkomster oppebaaret i andre lande (efter et progressivt princip), hvilket vil lette arbejdet for skatteadministrationen.  Kommissionen mener, at denne fremgangsmaade vil kunne loese stoerstedelen af de problemer, som ikke-bosiddende kommer ud for, naar deres indkomster beskattes i beskaeftigelseslandet.  Som helhed maa det anfoeres, at en fuldstaendig retfaerdig og neutral behandling af alle de situationer, der forekommer paa dette omraade, ikke er mulig under de nuvaerende omstaendigheder. Det ville kun kunne lade sig goere, hvis bestemmelserne om  indkomstbeskatning blev fuldstaendig harmoniseret i EF.  16. I stk. 2 hedder det, at medlemsstaterne af ikke-bosiddende kan forlange bevis for, at de oppebaerer mindst 75 % af deres indkomst i landet. Dette boer efter Kommissionens opfattelse kunne bevises ved at fremlaegge dokumenter som f.eks. kopi af  skattebillet, attest fra arbejdsgiver, kopi af balance og lignende.  17. I henhold til artikel 1 gaelder den skattemaessige behandling, der er fastsat i henstillingen, kun for indkomster fra ikke-selvstaendigt og selvstaendigt arbejde samt for pensioner og indkomster fra de andre naevnte former for virksomhed.  Det sker imidlertid undertiden, at en person, der oppebaerer saadanne indkomster i en anden medlemsstat end bopaelsstaten, ogsaa har andre indkomster i dette land, f.eks. indkomster fra fast ejendom. Artikel 2, stk. 3, tager sigte paa at sikre, at disse  andre indkomster faar samme skattemaessige behandling.  18. Ifoelge artikel 2, stk. 4, boer medlemsstaterne kunne undlade at indroemme fradrag eller andre skattefordele for indkomster, der ikke er skattepligtige i beskaeftigelsesstaten. Det synes nemlig ikke rimeligt at indroemme visse fradrag, som er naert  forbundet med indkomster, der ikke er skattepligtige i den medlemsstat. Et typisk tilfaelde er fradrag for koeb af visse vaerdipapirer, idet kapitalindkomster normalt er skattepligtige i bopaelslandet.  Artikel 3 19. Formaalet med denne henstilling er at garantere personer, der oppebaerer visse indkomster i en medlemsstat, hvor de ikke er bosiddende, en ikke-diskriminerende og retfaerdig beskatning.  Til gengaeld boer man undgaa, at ikke-bosiddende faar en mere fordelagtig skattemaessig behandling end de oevrige skatteydere. Dette kunne blive tilfaeldet, hvis de i bopaelsstaten fik de samme fradrag eller andre skattefordele som dem, de allerede har faaet i  beskaeftigelsesstaten.  Ifoelge bestemmelserne i denne artikel boer bopaelsstaten derfor have mulighed for i saadanne tilfaelde at naegte de paagaeldende fradrag eller andre skattefordele.  Kommissionen mener dog, at der i praksis kun boer goeres begraenset brug af denne mulighed. Man har konstateret, at hvis bopaelslandet anvender den almindelige credit-metode for at tage hensyn til indkomster oppebaaret i andre lande - det er i oevrigt den  metode, de fleste lande benytter - skulle der i princippet ikke kunne ske dobbeltbeskatning.  Artikel 4 20. Denne henstilling fastsaetter de minimumsbetingelser, som skal garantere ikke-bosiddende en ikke-diskriminerende beskatning i beskaeftigelseslandet.  Den er ikke til hinder for, at medlemsstaterne kan bevare eller indfoere mere liberale ordninger.   (1) EFT nr. L 336 af 27. 12. 1977, s. 15.  (2) I foelgende bilaterale relationer findes der (pr. 1. januar 1993) ingen overenskomst: Graekenland-Portugal Graekenland-Spanien Graekenland-Irland Graekenland-Luxembourg Portugal-Irland Spanien-Irland Portugal-Luxembourg Portugal-Nederlandene.


Avis juridique important

|

32001H0166

Europa-Parlamentets og Rådets henstilling af 12. februar 2001 om europæisk samarbejde om evaluering af kvaliteten af skoleundervisningen

EF-Tidende nr. L 060 af 01/03/2001 s. 0051 - 0053

Europa-Parlamentets og Rådets henstillingaf 12. februar 2001om europæisk samarbejde om evaluering af kvaliteten af skoleundervisningen(2001/166/EF)EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 149, stk. 4, og artikel 150, stk. 4,som henviser til forslag fra Kommissionen,som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(1),som henviser til udtalelse fra Regionsudvalget(2),som henviser til proceduren i traktatens artikel 251(3), ogsom tager følgende i betragtning:(1) Det er nødvendigt at give undervisningen en europæisk dimension, eftersom den udgør et væsentligt mål for opbygningen af Borgernes Europa.(2) Alle medlemsstaterne har sat et højt uddannelsesniveau som et prioriteret mål for undervisningen på primær- og sekundærtrinnet, herunder erhvervsuddannelse, inden for rammerne af det kognitive samfund.(3) Skoleundervisningens kvalitet må sikres på alle trin og inden for alle sektorer af undervisningen uafhængigt af forskelle med hensyn til mål, metoder og undervisningsbehov, og uanset oversigter over, hvor gode skolerne er, hvis sådanne oversigter findes.(4) De ressourcer, som er afsat til uddannelse, er blevet forøget i alle industrialiserede lande i løbet af de sidste årtier. Uddannelse ses ikke kun som en personlig berigelse, men også som et bidrag til social samhørighed, social integration og løsningen på problemer vedrørende beskæftigelse. Livslang uddannelse giver en vigtig mulighed for, at den enkelte selv kan træffe beslutninger om fremtiden på både det erhvervsmæssige og det personlige plan. Kvalitetsuddannelse er af afgørende betydning på baggrund af arbejdsmarkedspolitikkerne og arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet og anerkendelse af eksamensbeviser og undervisningskvalifikationer.(5) Det er medlemsstaternes ansvar, når de har mulighed for det, at sørge for, at skoleprogrammerne er tilpasset udviklingen i samfundet.(6) Medlemsstaterne bør hjælpe uddannelsesinstitutionerne med at tilpasse sig de nye uddannelsesmæssige og sociale behov i det nye årtusind og de udviklinger, der følger heraf. Medlemsstaterne bør derfor støtte uddannelsesinstitutionerne for at forbedre kvaliteten af disses tjenesteydelser ved at hjælpe dem med at udvikle nye initiativer, der tager sigte på at sikre kvaliteten i undervisningen og ved at hjælpe dem til at stimulere personers mobilitet fra et land til et andet samt overførslen af viden.(7) På det arbejdsmarkedspolitiske område vedtager Rådet hvert år en række retningslinjer for beskæftigelsen, som bygger på kvantitative mål og indikatorer. I retningslinje 7 i retningslinjerne for beskæftigelsen i 2000, som findes i bilaget til afgørelse 2000/228/EF(4), hedder det, at medlemsstaterne skal forbedre kvaliteten af deres skolesystemer, således at de i væsentlig grad kan nedbringe antallet af unge, der forlader skolesystemet for tidligt. Der bør også vises unge med indlæringsvanskeligheder særlige hensyn.(8) I retningslinje 8 i ovennævnte retningslinjer gøres der en særlig bemærkning om, at computerkendskabet skal udvikles, at skolerne skal have installeret computerudstyr, og at eleverne skal have adgang til Internettet senest ved udgangen af 2002, hvilket vil indvirke positivt på uddannelsens kvalitet og forberede de unge på den digitale tidsalder.(9) Uddannelse af høj kvalitet bør fremme mobiliteten, der i traktatens artikel 149 og 150 er opført som et af Fællesskabets mål.(10) Europæisk samarbejde og udveksling af erfaringer på tværs af grænserne vil medvirke til udvikling og udbredelse af effektive og acceptable metoder til kvalitetsevaluering.(11) De systemer, der udformes med henblik på at sikre kvalitet, bør forblive fleksible og kunne tilpasses de nye forhold som følge af ændringer i skolernes strukturer og mål, idet uddannelsens kulturelle dimension tages i betragtning.(12) Kvalitetssikringssystemerne er forskellige i de enkelte medlemsstater og skoler på grund af skolernes forskellige størrelse, struktur, finansielle forhold, institutionelle karakteristika og pædagogiske fremgangsmåde.(13) Kvalitetsevaluering og navnlig skolernes selvevaluering er redskaber, som er velegnede med henblik på at forhindre, at unge forlader skolesystemet for tidligt, og på at forhindre social udelukkelse generelt.(14) Til at nå målet uddannelse af høj kvalitet er en hel række midler til rådighed. Evaluering af kvaliteten er et af dem og er et værdifuldt bidrag til at sikre og udvikle kvaliteten i skoleundervisningen, herunder erhvervsuddannelse. Evalueringen af kvaliteten af undervisningen bør blandt andet være rettet mod at vurdere skolernes evne til at udnytte de nye informationsteknologier, som bliver mere og mere almindelige.(15) Et netværk på europæisk niveau af institutioner, der er inddraget i evalueringen af kvaliteten i skoleundervisningen, er af fundamental betydning. Eksisterende netværk, som det europæiske netværk af ansvarlige for evaluering af uddannelsessystemerne, der blev etableret af medlemsstaterne i 1995, kan give uvurderlig hjælp til gennemførelsen af denne henstilling.(16) Kommissionen gennemførte i 1994 og 1995 et pilotprojekt om evaluering af kvaliteten af videregående uddannelser. I Rådets henstilling 98/561/EF af 24. september 1998 om det europæiske samarbejde vedrørende kvalitetssikring inden for videregående uddannelser(5) understreges betydningen af udveksling af information og erfaringer samt samarbejde vedrørende kvalitetssikring mellem andre medlemsstater.(17) I Socrates-programmet(6), særlig aktion 6.1, opfordres Kommissionen til at fremme udvekslingen af information og erfaringer om spørgsmål af fælles interesse. Evaluering af kvaliteten af skoleundervisningen er et af de prioriterede temaer i ovennævnte aktion.(18) Kommissionen har siden marts 1996 iværksat forskellige undersøgelser og arbejdsaktiviteter for at undersøge spørgsmålet om evaluering fra forskellige perspektiver med henblik på at beskrive de mange og meget forskellige tilgangsvinkler og evalueringsmetoder, som anvendes på forskellige plan.(19) Kommissionen gennemførte i studieåret 1997/98 et pilotprojekt i 101 skoler, der underviser på sekundærtrinnet, i de lande, der deltager i Socrates-programmet, som øgede bevidstheden om kvaliteten og bidrog til at øge kvaliteten i undervisningen i disse skoler. I den endelige rapport, Final report June 1999: Evaluation quality in school education; A European pilot project, understreges en række metodologiske elementer, som er vigtige for en vellykket selvevaluering.(20) I konklusionerne af 16. december 1997(7) giver Rådet udtryk for, at evaluering også spiller en vigtig rolle med hensyn til at sikre og, hvor det er relevant, forbedre kvaliteten.(21) Rådets formandskab erklærede i sine konklusioner fra Det Europæiske Råds ekstraordinære møde den 23. og 24. marts 2000 i Lissabon, at Europas uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemer skal tilpasses såvel kravene i informationssamfundet som behovet for et bedre beskæftigelsesniveau og en bedre jobkvalitet.(22) Med henblik på EU's udvidelse bør ansøgerlandene inddrages i det europæiske samarbejde om kvalitetsevaluering.(23) Nærhedsprincippet og medlemsstaternes ansvar for deres uddannelsessystemers organisering og struktur bør tages i betragtning, så de kulturelle betingelser og undervisningstraditioner i de enkelte medlemsstater kan komme til udfoldelse,I. HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE:at de på deres særlige økonomiske, sociale og kulturelle betingelser og under hensyn til den europæiske dimension støtter bestræbelserne på at forbedre kvalitetsevalueringen af skoleundervisningen ved:1. at fremme og i givet fald indføre gennemsigtige kvalitetsevalueringssystemer med henblik på:a) at sikre undervisning af høj kvalitet og samtidig fremme social inddragelse og lige muligheder for piger og drengeb) at bevare kvaliteten af skoleundervisningen som grundlag for livslang uddannelsec) at opfordre skolerne til selvevaluering som en metode til at skabe bedre undervisning og skoler ved en afvejet brug af selvevaluering og ekstern evalueringd) at anvende teknikker med henblik på at forbedre kvaliteten som et middel til en bedre tilpasning til kravene fra en verden i hurtig og stadig udviklinge) at afklare formålet med og betingelserne for skolernes selvevaluering samt sikre, at den måde, hvorpå selvevalueringen foretages, er i overensstemmelse med anden lovgivningf) at udvikle ekstern evaluering for at yde metodologisk støtte til skolernes selvevaluering og give et indblik i skolernes forhold, idet de fremmer stadige forbedringer og sørger for ikke at begrænse sig til rent administrativ kontrol2. at fremme og i givet fald støtte inddragelse af skolens aktører (lærere, elever, ledelse, forældre og eksperter) i processen for ekstern evaluering og skolernes selvevaluering med henblik på at fremme fælles ansvar for forbedringen af skolerne3. at støtte uddannelse af ledelsen og brugen af selvevalueringsinstrumenter med henblik på:a) at få skolernes selvevaluering til at fungere effektivt som et middel til at styrke skolernes evne til at blive bedreb) at sikre effektiv spredning af eksempler på god praksis og nye instrumenter inden for selvevaluering4. at støtte skolernes evne til at lære af hinanden på nationalt og europæisk plan med henblik på:a) at fastlægge og udbrede eksempler på god praksis og effektive redskaber som f.eks. indikatorer og benchmarkreferencer inden for kvalitetsevalueringen i skoleundervisningenb) at danne netværk mellem skoler på alle relevante niveauer, hvorigennem de kan støtte hinanden og sætte gang i evalueringsprocessen5. at opfordre til samarbejde mellem alle de myndigheder, der er inddraget i kvalitetsevalueringen i skoleundervisningen, og fremme deres europæiske netværk.Dette samarbejde kunne dække nogle af følgende områder:a) udveksling af information og erfaringer, særlig om den metodologiske udvikling og eksempler på god praksis navnlig gennem anvendelse af moderne informations- og kommunikationsteknologi og eventuelt gennem afholdelse af europæiske konferencer, seminarer og workshopperb) indsamling af data og udvikling af redskaber som f.eks. indikatorer og benchmarkreferencer, der er af særlig relevans for kvalitetsevalueringen i skolernec) offentliggørelse af resultaterne af skoleevalueringen, som fremlægges i overensstemmelse med de relevante politikker i hver medlemsstat og deres undervisningsinstitutioner, og som kan stilles til rådighed for myndighederne i medlemsstaterned) fremme af kontakten mellem eksperter med henblik på at opbygge europæisk ekspertise på områdete) anvendelse af resultaterne af internationale undersøgelser med henblik på at udvikle kvalitetsevalueringen af skoleundervisningen,II. OPFORDRER KOMMISSIONEN1. til i tæt samarbejde med medlemsstaterne og på grundlag af eksisterende fællesskabsprogrammer at fremme det samarbejde, der er omhandlet i nr. 4 og 5 i del I, og også involvere relevante organisationer og sammenslutninger med den nødvendige erfaring inden for dette område.I denne forbindelse skal Kommissionen sikre, at ekspertisen fra Eurydice-nettet, som er omhandlet i aktion 6.1 i Socrates-programmet, udnyttes fuldt ud2. til på grundlag af eksisterende fællesskabsprogrammer at etablere en database til brug ved spredning af effektive redskaber og instrumenter, som skolerne kan anvende til kvalitetsevaluering. Databasen skal også omfatte eksempler på god praksis og være tilgængelig på Internettet, idet der skabes sikkerhed for interaktiv brug3. til at udnytte midlerne under eksisterende fællesskabsprogrammer, til at integrere den erfaring, der allerede er gjort, i disse programmer, og til at udvikle de eksisterende netværk4. til som et første skridt at foretage en opgørelse over de instrumenter og strategier for evaluering af kvaliteten i undervisningen på primær- og sekundærtrinnet, som allerede anvendes i de forskellige medlemsstater. Når opgørelsen er udarbejdet, samarbejder Kommissionen med medlemsstaterne om en passende opfølgning. Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget holdes regelmæssigt fuldt orienteret om ovennævnte opfølgning5. til på grundlag af bidrag fra medlemsstaterne at forelægge Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget en detaljeret rapport hvert tredje år vedrørende gennemførelsen af denne henstilling6. til på grundlag af disse rapporter at drage konklusioner og stille forslag til yderligere handling.Udfærdiget i Bruxelles, den 12. februar 2001.På Europa-Parlamentets vegneN. FontaineFormandPå Rådets vegneT. ÖstrosFormand(1) EFT C 168 af 16.6.2000, s. 30.(2) EFT C 317 af 6.11.2000, s. 56.(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 6.7.2000 (endnu ikke offentliggjort i EFT), Rådets fælles holdning af 9.11.2000 (EFT C 375 af 28.12.2000, s. 38) og Europa-Parlamentets afgørelse af 16.1.2001 (endnu ikke offentliggjort i EFT).(4) EFT L 72 af 21.3.2000, s. 15.(5) EFT L 270 af 7.10.1998, s. 56.(6) EFT L 28 af 3.2.2000, s. 1.(7) EFT C 1 af 3.1.1998, s. 4.


				|

		52011SC0814

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Portugal[and delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Portugal, 2011-2014]

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Portugals nationale reformprogram for 2011
med Rådets udtalelse
om Portugals opdaterede stabilitetsprogram for 2011-2014
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger
samt overvågning og samordning af økonomiske politikker, særlig artikel 5, stk.
3,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen,
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)
Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd
Europa-Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse,
Europa 2020, baseret på en øget koordinering af de økonomiske politikker, som
vil fokusere på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge
EU's potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)
Den 13. juli 2010 vedtog Rådet en henstilling om de
overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske
politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer
for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[1],
som tilsammen udgør de "integrerede retningslinjer". Medlemsstaterne
blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres
nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.
(3)
Den 12. januar 2011 vedtog Kommissionen den første
årlige vækstundersøgelse, som markerer starten på en ny cyklus med økonomisk
styring i EU og det første europæiske halvår med forudgående og integreret
politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien.
(4)
Den 25. marts 2011 tilsluttede Det Europæiske Råd
sig prioriteterne for finanspolitisk konsolidering og strukturreformer (i
overensstemmelse med Rådets konklusioner af 15. februar og 7. marts
2011 og i forlængelse af Kommissionens årlige vækstundersøgelse). Det
understregede behovet for at prioritere genopretning af sunde budgetter og
finanspolitisk holdbarhed, nedbringelse af ledigheden ved hjælp af
arbejdsmarkedsreformer og nye bestræbelser på at øge væksten. Det opfordrede
medlemsstaterne til at omsætte disse prioriteter til konkrete foranstaltninger,
der skal medtages i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale
reformprogrammer.
(5)
Den 25. marts 2011 opfordrede Det Europæiske Råd
tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres
tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller
konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer. Portugals nationale
reformprogram indeholder ikke specifikke tilsagn og foranstaltninger for 2011,
men disse forventes forelagt for Det Europæiske Råd.
(6)
Den 23. marts 2011 forelagde Portugals regering det
portugisiske parlament et stabilitetsprogram for 2011-2014, som parlamentet
afviste. Den 19. april 2011 fremlagde Portugals regering et nationalt
reformprogram. De foreslåede makroøkonomiske og finanspolitiske scenarier og
anbefalingerne i forbindelse med den førte politik blev overhalet af det
aftalememorandum, der blev underskrevet den 17. maj 2011.
(7)
Den 17. maj 2011 vedtog Rådet ved afgørelse
2011/0122 at stille mellemfristet finansiel bistand til rådighed for Portugal i
en treårsperiode fra 2011 til 2014 i overensstemmelse med Rådets forordning
(EU) nr. 407/2010 af 11. maj 2010 om oprettelse af en europæisk finansiel stabiliseringsmekanisme.
Det ledsagende aftalememorandum blev underskrevet samme dag, og i dets
efterfølgende tillæg fastlægges de økonomisk-politiske betingelser for
udbetalingen af den finansielle bistand.
(8)
I 2010 voksede Portugals BNP med 1,3 %. Denne
positive vækst skyldtes imidlertid i høj grad exceptionelle forhold, der satte
skub i eksporten og det private forbrug. Pris- og omkostningsudviklingen viste
klart, at Portugal ikke øgede sin konkurrenceevne hurtigt nok til, at det kunne
rette op på underskuddet på betalingsbalancens løbende poster, som med
10 % lå højt i 2010. Den generelle svaghed i økonomien og den kraftige
stigning i arbejdsløsheden (11,2 % ved udgangen af 2010) førte til i store
offentlige underskud, som lå over 10 % af BNP i 2009 og 9 % i 2010;
en stigning fra 3,5 % i 2008. Dette har i den senere tid øget
finansmarkedernes pres på Portugal og medført betænkeligheder ved holdbarheden
af landets offentlige finanser. Kreditvurderingsbureauerne har ved flere
lejligheder nedklassificeret de portugisiske obligationer, og landet kan ikke
længere refinansiere sig selv til en rente, der kan garantere finanspolitisk
holdbarhed på lang sigt. Parallelt hermed er banksektoren, der er stærkt
afhængig af ekstern finansiering, især fra euroområdet, i stigende grad blevet
afskåret fra markedsfinansiering.
(9)
Portugal har forpligtet sig til at gennemføre det
økonomiske og finansielle tilpasningsprogram med det formål at genoprette
tilliden til sine statsobligationer og banksektoren og at understøtte vækst og
beskæftigelse. Landet planlægger en omfattende indsats på tre fronter: i) en
troværdig og velafbalanceret strategi for konsolidering af de offentlige
finanser, der vil blive understøttet af strukturelle finanspolitiske
foranstaltninger og bedre budgetkontrol; ii) dybtgående strukturreformer i
begyndelsen af programperioden på arbejds- og produktmarkederne; og iii)
foranstaltninger, der ved hjælp af markedsbaserede mekanismer og
backup-mekanismer skal beskytte finanssektoren mod et ukontrolleret stop for
fremmedkapitalfinansieringen.
(10)
Kommissionen har vurderet det nationale
reformprogram[2].
Den har ikke blot taget hensyn til dets relevans for en holdbar finanspolitik
og socioøkonomisk politik i Portugal, men også til, i hvor høj grad det er i
overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at
styrke den samlede økonomiske styring i Den Europæiske Union, ved at der fra
EU-niveau ydes bidrag til kommende nationale beslutninger. I denne forbindelse
understreger Kommissionen, at det haster med at få gennemført de planlagte
foranstaltninger til efterlevelse af Rådets afgørelse 2011/0122,
HENSTILLER, at Portugal:
gennemfører de foranstaltninger, der er
fastsat i Rådets afgørelse [2011/0122] og yderligere specificeret i
aftalememorandummet af 17. maj 2011 med efterfølgende tillæg.
Udfærdiget i Bruxelles, den
                                                                       På Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               Opretholdt for 2011 ved Rådets afgørelse
2011/308/EU af 19. maj 2011.
[2]               Jf. SEK(2011) 730.


Avis juridique important

|

31978H1029

78/1029/EØF: Rådets henstilling af 18. december 1978 vedrørende statsborgere i storhertugdømmet Luxembourg, der er indehavere af et eksamensbevis for dyrlæger udstedt i et tredjeland

EF-Tidende nr. L 362 af 23/12/1978 s. 0012 - 0012 den spanske specialudgave: Kapitel 06 bind 2 s. 0061  den portugisiske specialudgave: Kapitel 06 bind 2 s. 0061

++++  RAADETS HENSTILLING  af 18 . december 1978  vedroerende statsborgere i storhertugdoemmet Luxembourg , der er indehavere af et eksamensbevis for dyrlaeger udstedt i et tredjeland   ( 78/1029/EOEF )  RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER _  som godkender direktive 78/1026/EOEF om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser for dyrlaeger omfattende foranstaltninger , som skal lette den faktiske udoevelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser ( 1 ) ;  som konstaterer , at ovennaevnte direktiv alene har sigte paa eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser udstedt i en medlemsstat ;  som imidlertid tilstraeber at tage hensyn til den saerlige stiuation for luxembourgske statsborgere , der ikke i storthertugdoemmet Luxembourg har mulighed for at foelge et fuldstaendigt universitetsstudium og derfor har fuldfoert deres studier i et tredjeland _  henstiller til regeringerne for de oevrige medlemsstater at lette statsborgere i storhertugdoemmet Luxembourg adgangen til at optage og udoeve virksomhed som selvstaendig dyrlaege inden for Faellesskabet , naar disse er i besiddelse af et eksamensbevis for afsluttet dyrlaegeuddannelse udstedt i et tredjeland og godkendt i henhold til luxembourgsk lov af 18 . juni 1969 , ved at anerkende disse eksamensbeviser paa deres omraader .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 18 . december 1978 .  Paa Raadets vegne  H . D . GENSCHER  Formand   ( 1 ) Se side 1 i denne Tidende .