Avis juridique important

|

31978H0519

78/519/EØF: Kommissionens henstilling af 26. maj 1978 til Irland om et udkast til bekendtgørelse om gennemførelse af Rådets direktiv 74/562/EØF om adgang til erhvervet med personbefordring ad landevej i indenlandsk og international transport

EF-Tidende nr. L 159 af 17/06/1978 s. 0037 - 0039

++++   ( 1 ) EFT nr . L 308 af 19 . 11 . 1974 , s . 23 .  KOMMISSIONENS HENSTILLING  af 26 . maj 1978  til Irland og et udkast til bekendtgoerelse om gennemfoerelse af Raadets direktiv 74/562/EOEF om adgang til erhvervet med personbefordring ad landevej i indenlandsk og international transport   ( 78/519/EOEF )  Ved skrivelse af 2 . august 1977 meddelte Irlands faste repraesentation ved De europaeiske Faellesskaber med henblik paa en hoering Kommissionen ordlyden af et udkast til bekendtgoerelse om gennemfoerelse af Raadets direktiv 74/562/EOEF af 12 . november 1974 om adgang til erhvervet med personbefordring ad landevej i indenlandsk og international transport ( 1 ) .  Denne meddelelse er givet i medfoer af artikel 6 , stk . 1 , i ovennaevnte direktiv .  Kommissionen beklager , at den irske regering ved den sene meddelelse af gennemfoerelsesforanstaltningerne ikke rettidigt har opfyldt de forpligtelser , der paahviler den i henhold til artikel 6 i direktiv 74/562/EOEF og ydermere har gjort det umuligt for Kommissionen at afgive denne henstilling i rette tid .  Med hensyn til ovennaevnte udkast til bekendtgoerelse fremsaetter Kommissionen foelgende henstilling :  1 . Kommissionen konstaterer , at for saa vidt angaar adgang til erhvervet personbefordring ad landevej er den irske regerings udkast til bekendtgoerelse principielt i overensstemmelse med bestemmelserne i ovennaevnte direktiv , med forbehold af godkendelse af de gennemfoerelsesbestemmelser , som endnu ikke er udstedt , og med foelgende aendringer :  2 . Artikel 2 i udkastet til bekendtgoerelse indeholder foelgende definition :   " Ved udtrykket personbefordring ad landevej forstaas enhver aktivitet , som udoeves af en person , der udfoerer erhvervsmaessig personbefordring ad landevej , men det omfatter ikke tilbud om eller tilrettelaegning af personbefordring ad landevej , hvis den person , der udoever denne aktivitet , hverken ejer det koeretoej , der benyttes , eller er indehaver af en tilladelse til at udfoere offentlig transport , der er udstedt for et saadant koeretoej . "  Kommissionen bemaerker , at denne definition kun omfatter erhvervsmaessig virksomhed , som udfoeres af personer , men ikke af virksomheder ; desuden omfatter definitionen af erhvervsmaessig personbefordring ad landevej ikke transportydelser , der udfoeres af personer ved hjaelp af koeretoejer , som de ikke selv ejer , eller koeretoejer , for hvilke de ikke har tilladelse til at udfoere offentlig transport , og den afviger derfor vaesentligt fra definitionen af erhvervet personbefordring ad landevej i direktivets artikel 1 , stk . 2 .  Kommissionen henstiller derfor , at ordlyden af denne definition i artikel 2 i udkastet til bekendtgoerelse aendres saaledes , at den bringes i overensstemmelse med den naevnte definition i direktivet .  3 . I artikel 3 , stk . 1 , i udkastet til bekendtgoerelse bestemmes det , at det efter den 1 . januar 1978 er forbudt enhver person , der udoever erhvervsmaessig personbefordring ad landevej , at udfoere personbefordring , hvis vedkommende ikke har en national eller international tilladelse til personbefordring ad landevej . Denne artikel omfatter saaledes kun " personer " , der ikke er naermere defineret , og ikke virksomheder .  I denne forbindelse har den irske regering meddelt , at ordet " person " i irsk lovgivning omfatter saavel fysiske som juridiske personer .  I betragtning af , at definitionen af ordet virksomhed i direktivets artikel 1 , stk . 2 , andet afsnit omfatter sammenslutninger , kredse eller organer , hvoraf visse maaske ikke er fysiske eller juridiske personer , henstiller Kommissionen imidlertid til den irske regering , at den udtrykkeligt praeciserer , at bestemmelserne i den paataenkte bekendtgoerelse finder anvendelse paa adgangen til erhvervsmaessig udoevelse af transportvirksomhed for saavel personer som for virksomheder .  4 . Kommissionen bemaerker ligeledes , at der ifoelge udkastets artikel 3 , stk . 2 , for visse transportkategorier skal gaelde en undtagelse fra udkastets artikel 3 , stk . 1 , dvs . fra kravet om , at vedkommende skal vaere i besiddelse af en tilladelse til personbefordring ad landevej som bevis for , at betingelserne vedroerende haederlighed , oekonomisk evne og faglig dygtighed , er opfyldt .  Ifoelge direktivets artikel 1 , stk . 3 , er der imidlertid ikke mulighed for at fravige disse krav for visse transportformers vedkommende , men kun i forhold til fysiske personer eller virksomheder , der udelukkende udfoerer visse former for transport .  Af hensyn til klarheden henstiller Kommissionen derfor , at artikel 3 , stk . 2 , i udkastet til bekendtgoerelse aendres saaledes , at bestemmelserne i direktivets artikel 1 , stk . 3 , overholdes .  5 . Kommissionen bemaerker ligeledes , at visse transportformer ifoelge artikel 3 , stk . 2 , i udkastet til bekendtgoerelse skal vaere undtaget fra kravet om besiddelse af en tilladelse til personbefordring ad landevej . I denne forbindelse skal Kommissionen anfoere foelgende :  Hvad angaar undtagelsen i artikel 3 , stk . 2 , litra a ) , i udkastet til bekendtgoerelse , dvs . befordring af boern , har Kommissionen ingen indvendinger mod den paataenkte bestemmelse , da denne form for befordring udfoeres af personer , som har anden hovedvirksomhed end personbefordring ad landevej ; det er dog en forudsaetning , at denne transportvirksomhed kun har ringe indflydelse paa transportmarkedet , jf . direktivets artikel 1 , stk . 3 .  Kommissionen har intet at indvende mod de paataenkte yderligere undtagelser i artikel 3 , stk . 2 , litra b ) , c ) og d ) , i udkastet til bekendtgoerelse , dvs . befordring af personer til deres arbejdssted , befordring af skoleelever og befordring , som udfoeres af foreninger med velgoerende formaal , for saa vidt disse former for befordring i overensstemmelse med direktivets artikel 1 , stk . 3 , udelukkende udfoeres i ikke-erhvervsmaessigt oejemed .  Ifoelge artikel 3 , stk . 2 , litra e ) , i udkastet til bekendtgoerelse undtages desuden foelgende transportkategori fra kravet om besiddelse af en tilladelse til personbefordring ad landevej :  Befordring med et mekanisk fremdrevet koeretoej , som opfylder de krav , der er fastsat i par 6 , stk . 1 , litra a ) og b ) , i Road Transport Act af 1935 ( lov nr . 23 af 1935 ) , ( nemlig at koeretoejet er fremstillet eller indrettet til personbefordring ad landevej af mere end 6 personer , foereren ikke medregnet , og at det tilhoerer en person , som har bopael uden for Irland , eller , hvis denne er medejer , har sit hovedforretningssted uden for Irland , eller , hvis der er tale om et selskab , at dette har sit hjemsted uden for Irland ) ; det er en betingelse , at koeretoejet anvendes til personbefordring ad landevej paa grundlag af en tilladelse til personbefordring ad landevej , og at denne befordring udfoeres ved en eller flere lejligheder eller over visse straekninger i international trafik , der er naevnt i tilladelsen .  Efter Kommissionens opfattelse falder disse former for befordring ind under direktivets anvendelsesomraade , da de ikke er omfattet af undtagelsen i direktivets artikel 1 , stk . 3 , om visse former for personbefordring , som udelukkende udfoeres i ikke-erhvervsmaessigt oejemed af fysiske personer eller virksomheder , som har anden hovedvirksomhed end personbefordring ad landevej , for saa vidt deres transportvirksomhed kun har ringe indflydelse paa transportmarkedet .  Kommissionen henstiller derfor , at artikel 3 , stk . 2 , i udkastet til bekendtgoerelse aendres saaledes , at der tages hensyn til ovenstaaende bemaerkninger .  6 . Hvad angaar kravet om haederlighed , bemaerker Kommissionen , at det i direktivets artikel 2 , stk . 2 , bestemmes , at hver medlemsstat , indtil yderligere samordning har fundet sted , fastsaetter de krav , som ansoegeren skal opfylde med hensyn til haederlighed .  Kommissionen konstaterer imidlertid , at bestemmelserne herom , saerlig artikel 5 , stk . 5 , 7 og 9 , i udkastet til bekendtgoerelse er upraecise og ufuldstaendige .  Under disse omstaendigheder opfordrer Kommissionen af klarhedshensyn den irske regering til i det foreliggende udkast til bekendtgoerelse at indfoeje bestemmelser , der goer det muligt at praecisere de krav med hensyn til haederlighed , som de paagaeldende skal opfylde .  7 . I artikel 8 , stk . 1 og 2 , i udkastet til bekendtgoerelse er der fastsat bestemmelser , der skal sikre , at driften af en transportvirksomhed midlertidigt kan viderefoeres i tilfaelde af , at indehaveren af en transporttilladelse afgaar ved doeden eller rammes af sygdom .  Efter Kommissionens opfattelse er disse bestemmelser ufuldstaendige i forhold til bestemmelserne i direktivets artikel 3 , stk . 1 , af foelgende grunde :   _ udkastet til bekendtgoerelse indeholder ikke bestemmelser om , paa hvilke betingelser driften af transportvirksomheden kan viderefoere ,   _ i udkastet til bekendtgoerelse er kun omtalt de tilfaelde , hvor en person afgaar ved doeden eller bliver uskikket til at udfoere erhvervet paa grund af sygdom , hvorimod retlig uskikkethed ikke er omtalt .  Kommissionen henstiller derfor til den irske regering , at artikel 8 , stk . 1 og 2 , i udkastet til bekendtgoerelse aendres saaledes , at direktivets artikel 3 , stk . 1 , overholdes .  8 . Ifoelge artikel 13 , stk . 4 , i udkastet til bekendtgoerelse kan et bevis for faglig dygtighed udstedes af ministeriet til enhver ansoeger , som er i besiddelse af :   _ et eksamensbevis ( foerste eller anden grad ) udstedt af Chartered Institute of Transport ,   _ et eksamensbevis fra et universitet eller ethvert andet bevis for hoejere uddannelse , som dokumenterer studier inden for transportomraadet ,   _ enhver anden kvalifikation , som efter ministeriets opfattelse svarer til ovenstaaende kvalifikationer .  Kommissionen bemaerker , at der i direktivets artikel 2 , stk . 4 , gives medlemsstaterne mulighed for at fritage ansoegeren for at foere bevis for , at kravet om faglig dygtighed er opfyldt , hvis vedkommende er i besiddelse af visse eksamensbeviser for hoejere eller teknisk uddannelse , naar disse beviser forudsaetter et godt kendskab til de emner , der er omhandlet i den i bilaget til direktivet indeholdte fortegnelse . En saadan bestemmelse medfoerer en forpligtelse for de medlemsstater , der mener , at de boer goere brug af denne mulighed , til noejagtigt at angive , hvilke eksamensbeviser der kan give anledning til den paagaeldende fritagelse .  Bestemmelsen om , at det overlades til ministeriets skoen , om faglige kvalifikationer svarer til de i direktivet foreskrevne , er herefter ikke forenelig med bestemmelserne i direktivets artikel 2 , stk . 4 , og boer udgaa .  9 . I artikel 13 , stk . 5 , litra a ) , i forslaget til bekendtgoerelse bestemmes det , at " saafremt en person over for ministeriet godtgoer , at han er i besiddelse af en kvalifikation , og denne kvalifikation i henhold til denne bekendtgoerelse forudsaetter et tilstraekkeligt kendskab til et eller flere af de emner , der er anfoert i et bilag til Raadets direktiv , kan ministeriet give den paagaeldende person fritagelse for saa vidt angaar dette eller disse emner . "  Denne delvise fritagelse for at godtgoere et kendskab til et eller flere emner er imidlertid ikke i overensstemmelse med direktivets artikel 2 , stk . 4 , hvorefter " medlemsstaterne kan fritage indehavere af visse eksamensbeviser for hoejere eller teknisk uddannelse fra at opfylde disse bestemmelser , naar disse beviser forudsaetter et godt kendskab til de emner , der er omhandlet i den i bilaget indeholdte fortegnelse . "  Kommissionen henstiller derfor , at artikel 13 , stk . 5 , litra a ) , i forslaget til bekendtgoerelse aendres saaledes , at direktivets artikel 2 , stk . 4 , overholdes .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 26 . maj 1978 .  Paa Kommissionens vegne  Richard BURKE  Medlem af Kommissionen


title: Rådets henstilling af 8. juli 2014 om Den Tjekkiske Republiks nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Den Tjekkiske Republiks konvergensprogram for 2014

text:
               29.7.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 247/12

         RÅDETS HENSTILLING
   af 8. juli 2014
   om Den Tjekkiske Republiks nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Den Tjekkiske Republiks konvergensprogram for 2014
   2014/C 247/03
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 9, stk. 2,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget fra Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge EU's potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               Den 13. juli 2010 vedtog Rådet på grundlag af Kommissionens forslag en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (2), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 29. juni 2012 vedtog medlemsstaternes stats- og regeringschefer en vækst- og beskæftigelsespagt, som udgør en sammenhængende ramme for indsatsen på nationalt plan og på EU-plan samt i euroområdet under anvendelse af alle tilgængelige løftestænger, instrumenter og politikker. De traf beslutning om tiltag, der skal iværksættes af medlemsstaterne, og forpligtede sig navnlig fuldt ud til at nå målene i Europa 2020-strategien og gennemføre de landespecifikke henstillinger.

               (4)

               Den 9. juli 2013 vedtog Rådet en henstilling (3) om Den Tjekkiske Republiks nationale reformprogram for 2013 og afgav sin udtalelse om Den Tjekkiske Republiks opdaterede konvergensprogram for 2012-2016.

               (5)

               Den 13. november 2013 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse4, som markerede starten på det europæiske semester for 2014 om samordning af de økonomiske politikker. Den 13. november 2013 vedtog Kommissionen ligeledes på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (4) rapporten om varslingsmekanismen, hvori Den Tjekkiske Republik ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der ville blive gennemført en dybdegående undersøgelse.

               (6)

               Den 20. december 2013 tilsluttede det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånemuligheder i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.

               (7)

               Den 16. april 2014 forelagde Den Tjekkiske Republik sit nationale reformprogram for 2014 og den 28. april 2014 sit konvergensprogram for 2014. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (8)

               Den budgetstrategi, der er skitseret i konvergensprogrammet for 2014, har til formål at holde det offentlige underskud under traktatens referenceværdi på 3 % af BNP i programperioden. Den i konvergensprogrammet fastsatte mellemfristede målsætning på ‐ 1 % af BNP afspejler kravene i stabilitets- og vækstpagten. Selv om budgetstrategien er i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten i 2014, forventes det, at den nødvendige strukturelle tilpasning ikke vil blive foretaget i 2015, eftersom den genberegnede strukturelle budgetsaldo forventes at blive forringet med 0,6 procentpoint. Desuden forventes det, at de offentlige udgifter vil vokse med en hastighed, som er ude af trit med udgiftsmålet. Den genberegnede strukturelle budgetsaldo forventes at afvige fra den påkrævede tilpasning i både 2016 og 2017, hvor den genberegnede strukturelle budgetsaldo forventes at blive henholdsvis ‐ 1,6 % og ‐ 1,9 % af BNP. Generelt set er der fra 2015 risiko for afvigelse fra den mellemfristede målsætning. Ifølge konvergensprogrammet forventes gældskvoten, som ligger under referenceværdien på 60 % af BNP, midlertidigt at falde med 1,1 procentpoint til 45 % af BNP i 2014 for så at stige til 46 % af BNP i 2015. Det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag for konvergensprogrammets budgetmæssige fremskrivninger, er realistisk. Ifølge konvergensprogrammet regnes der med en økonomisk vækst i Tjekkiet på 1,7 % i 2014 og 2 % i 2015 sammenlignet med de 2 % og 2,4 % i Kommissionens tjenestegrenes prognose for foråret 2014. De primære risici for de budgetmæssige udsigter skyldes stor usikkerhed om den fremtidige udvikling inden for offentlige investeringer og potentielle engangsudgifter forbundet med den planlagte lejekontrakt for jagerfly, som har en forventet underskudsforøgende virkning på 0,5 % af BNP i 2015.
               Ifølge Kommissionens prognose er der i 2015 risiko for en væsentlig afvigelse fra den mellemfristede målsætning. Forskellen fra konvergensprogrammets scenarie skyldes forskellige antagelser om politik og diskretionære foranstaltninger i 2015. Rådet er på baggrund af sin vurdering af konvergensprogrammet og Kommissionens prognose, som er fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97, af den opfattelse, at underskuddet i 2013 på holdbar vis er bragt under 3 % af BNP, hvilket er i overensstemmelse med Rådets henstilling, og at der, selvom den mellemfristede målsætning forventes at blive nået i 2014, i 2015 og fremefter er risiko for en væsentlig afvigelse fra denne målsætning.

               (9)

               Den Tjekkiske Republik er kommet ud på den anden side af en to år lang recession og står nu over for den udfordring det er at skabe vedvarende og høj vækst i et samfund med en hurtigt aldrende befolkning. De offentlige investeringer har været stærkt nedadgående i de seneste år, og investeringer i infrastruktur har været særligt hårdt ramt. Før krisen byggede den tjekkiske økonomis vækstmodel på en stor tilstrømning af udenlandsk kapital og en markant eksportorientering. Eftersom der lader til at være begrænsede muligheder for at indhente det tabte gennem akkumulering af produktionsfaktorerne (herunder udenlandsk kapital), vil en omlægning af økonomien til hjemlige drivkræfter for vækst øge produktiviteten. Vigtige elementer i denne proces omfatter støtte til uddannelse, erhvervsuddannelse og innovation og en styrkelse af institutionerne.

               (10)

               Regeringen har for nylig godkendt traktaten om stabilitet, samordning og styring, om end parlamentet endnu ikke har ratificeret den. I 2011 blev der iværksat en omfattende reform af de finanspolitiske rammer, men det er stadig usikkert, om den bliver vedtaget og gennemført. Vedtagelsen af den relevante lovgivning, som skal sikre overholdelsen af Rådets direktiv 2011/85/EU (5) er ligeledes forsinket.

               (11)

               På beskatningsområdet er de største udfordringer for Den Tjekkiske Republik at gøre skatteopkrævningen mere effektiv og skabe en mere vækstvenlig skattestruktur. Den Tjekkiske Republik har truffet visse foranstaltninger for at forbedre overholdelsen af skattereglerne, navnlig inden for indirekte beskatning, men de samlede omkostninger på området er stadig for høje. Beskatningsgrundlagene (indkomstskatter, sygesikringsbidrag og sociale sikringsbidrag) er endnu ikke blevet harmoniseret, og etableringen af en fælles inddrivelsesinstans i 2015 er aflyst. Regeringen har imidlertid meddelt, at den agter at se på spørgsmålet om harmonisering af beskatningsgrundlaget. Der er ikke fulgt op på henstillingerne for 2013 vedrørende beskatningsstruktur. Skatten på arbejde er fortsat høj, specielt for de lavtlønnede, herunder deltidsbeskæftigede, hvilket især skyldes de forhøjede socialsikringsbidrag. Der er et vist potentiale ved et skifte væk fra beskatning af arbejde til andre områder såsom miljøskatter og periodiske boligskatter, som begge er relativt lave. Der er fortsat væsentlige forskelle mellem lønmodtagere og selvstændige hvad angår skatter og sociale bidrag, hvilket mindsker skattegrundlaget og skaber incitamenter for proformaselvstændige, hvilket igen har urimelige følger for dem, som har en normal ansættelseskontrakt.

               (12)

               Den Tjekkiske Republik er udsat for en mellemstor risiko vedrørende bæredygtighed, hvilket i høj grad skyldes de planlagte stigninger i omkostninger til pension og sundhedsvæsen. Ifølge gældende lovgivning er det planen, at den fastsatte pensionsalder skal øges på lang sigt, hvilket dog er for langsomt på mellemlang sigt. Regeringen planlægger ligeledes at indføre en revisionsmekanisme, som bringer pensionsalderen i overensstemmelse med ændringer i den forventede levealder, men dette er kun en delvis løsning på problemet med holdbarhedsgabet. Derudover vil den midlertidige lavere indeksering af pensioner slutte i 2015, hvilket er et år tidligere end planlagt, og metoden til indeksering af pensioner (priser plus en tredjedel af væksten i reallønningerne) er ikke blevet revideret. Der er sket begrænsede fremskridt med hensyn til at fremme beskæftigelsesmulighederne for ældre arbejdstagere. Der er ikke sket fremskridt med hensyn til at gøre sundhedssystemet mere omkostningseffektivt. Hvad angår stationær behandling er der overskydende kapacitet, hvilket viser, at der er plads til at forbedre omkostningseffektiviteten og forvaltningen.

               (13)

               De første skridt er taget til forbedring af kapaciteten og kvaliteten i den offentlige arbejdsformidling. Det er skridt i den rigtige retning, om end virkningerne stadig mangler at blive evalueret. Den aktive arbejdsmarkedspolitik er stadig underfinansieret og tager ikke effektivt hånd om kvinder med små børn, unge mennesker og ældre arbejdstagere. Til trods for den relativt høje beskæftigelse generelt set er disse grupper fortsat underrepræsenterede på arbejdsmarkedet Den begrænsede adgang til børnepasningsfaciliteter og ‐tjenester til overkommelige priser og forholdsvis ringe brug af deltidsarbejde hæmmer kvindernes deltagelse på arbejdsmarkedet. Lønforskellen mellem mænd og kvinder var i 2012 stadig en af de største i Unionen.

               (14)

               Det tjekkiske uddannelsessystems kvalitet og relevans for arbejdsmarkedet giver anledning til bekymring. Der er truffet visse foranstaltninger for at forbedre evalueringsrammen for den obligatoriske undervisning, men opfølgning på skoler og blandt elever med dårlige resultater er til stadighed en udfordring. Læregerningens tiltrækningskraft er også et emne, som regeringen har til hensigt at se på. Det er fortsat en udfordring for romabørnenes integration, at deres deltagelse i det almindelige uddannelsessystem, herunder førskoleundervisningen, er så lav. Reformen af de videregående uddannelser er blevet forsinket, og der er ikke sket fremskridt med hensyn til at forbedre akkrediteringen og finansieringen på de videregående uddannelser. Hvad angår finansiering af forskningsinstitutioner er der kun foretaget mindre ændringer. Det er stadig afgørende at give offentlige forskere de rigtige incitamenter til at bestræbe sig på at opnå topkvalitet, tackle sociale udfordringer og samarbejde med det private erhvervsliv.

               (15)

               Processen med deregulering af et højt antal lovregulerede erhverv er påbegyndt, men pga. det langsomme tempo høstes der ingen fordele ved den øgede konkurrence i servicesektoren. Den Tjekkiske Republik har truffet indledende foranstaltninger for at øge energieffektiviteten, navnlig gennem offentlige finansieringsinitiativer, som skal støtte bygningssektoren. Potentialet ved energibesparelser er fortsat betragteligt, og mere ambitiøse foranstaltninger vil også bidrage til at reducere energiafhængigheden.

               (16)

               Kvaliteten og effektiviteten i den offentlige administration er til stadighed en udfordring, som har negative økonomiske konsekvenser. Den længe ventede lov om offentligt ansatte er endnu ikke blevet vedtaget, men dens vedtagelse er en central prioritet for regeringen. Der er sket begrænsede fremskridt hvad angår kampen mod korruption, og vigtige retsakter fra antikorruptionsstrategien for 2013-2014 er ikke blevet vedtaget. Der er endnu ikke udarbejdet en klar og vidtrækkende vision for, hvordan dette problem, som har stor betydning for den økonomiske og sociale udvikling, skal håndteres. Gennemførelsen af offentlige udbud på lokalt og regionalt niveau er ramt af unødige forsinkelser. De nye regler for offentlige indkøb er et tilbageskridt, fordi visse gennemsigtighedsforanstaltninger fjernes. Der er sket begrænsede fremskridt med hensyn til at forbedre anvendelsen af EU-midler. Den høje fejlrate, som revisionsmyndigheden ved slutningen af 2013 har konstateret i forbindelse med adskillige programmer, viser, at der er behov for en større indsats på området.

               (17)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Den Tjekkiske Republiks økonomiske politik. Den har vurderet det nationale reformprogram og konvergensprogrammet. Den har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Den Tjekkiske Republik, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke Unionens samlede økonomiske styring, ved at der fra EU-niveau gives input til kommende nationale beslutninger. Dens henstillinger under det europæiske semester er afspejlet i henstilling 1-7 nedenfor.

               (18)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået Den Tjekkiske Republiks konvergensprogram, og Rådets udtalelse (6) afspejles især i henstilling 1 nedenfor —

         HENSTILLER, at Den Tjekkiske Republik i perioden 2014-2015 træffer foranstaltninger med henblik på følgende:

               1.

               Bevare en sund finanspolitisk stilling i 2014 efter korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud. Styrke budgetstrategien betydeligt i 2015 med henblik på at sikre, at den mellemfristede målsætning nås, og den herefter forbliver på den mellemfristede målsætnings niveau. Prioritere vækstfremmende udgifter, som støtter genopretningen og forbedrer vækstudsigterne. Vedtage og gennemføre foranstaltninger, som styrker de finanspolitiske rammer og navnlig etablere en uafhængig finanspolitisk institution, som kan føre tilsyn med finanspolitikken, indføre finanspolitiske regler for lokale og regionale regeringer og forbedre koordinationen mellem alle regeringslag.

               2.

               Forbedre overholdelsen af skattereglerne med særlig fokus på moms og nedbringe omkostningerne ved opkrævning og betaling af skat ved at forenkle skattesystemet og harmonisere beskatningsgrundlagene og den personlige indkomstskat, sygesikringsbidrag og sociale bidrag. Sænke den høje beskatning på arbejde, især for de lavtlønnede. Omlægge beskatningen til områder, der hæmmer væksten mindre, f.eks. til periodiske boligskatter og miljøskatter. Mindske forskellene i den skattemæssige behandling af lønmodtagere og selvstændige.

               3.

               Sikre den offentlige pensionsordnings holdbarhed på lang sigt, især ved hurtigere at forhøje den fastsatte pensionsalder og i højere grad knytte den til ændringer i den forventede levetid. Fremme beskæftigelsesmulighederne for ældre arbejdstagere og tage metoden til pensionsindeksering op til revision. Træffe foranstaltninger for i betydelig grad at forbedre sundhedssektorens omkostningseffektivitet og forvaltning, navnlig hvad angår hospitalspleje.

               4.

               Forbedre den offentlige arbejdsformidlings effektivitet, særlig ved at indføre et præstationsmålingssystem. Øge arbejdsløse unges deltagelse i individualiserede tjenester. Øge adgangen til børnepasningsfaciliteter og ‐tjenester til overkommelige priser betydeligt med fokus på børn op til tre år.

               5.

               Sikre, at akkreditering, forvaltning og finansiering på de videregående uddannelser bidrager til en forbedring af uddannelsernes kvalitet og relevans for arbejdsmarkedet. Fremme udviklingen og indføre en ny metode til evaluering af forskning og tildeling af midler med henblik på at øge andelen af resultatbaseret finansiering til forskningsinstitutionerne. Gøre lærergerningen mere attraktiv inden for den obligatoriske undervisning, indføre en omfattende evalueringsramme og støtte skoler og elever med dårlige resultater. Øge inklusionen på uddannelserne ved især at fremme deltagelsen blandt de socialt dårligt stillede børn og romabørn, særligt i førskoleundervisningen.

               6.

               Fremskynde reformen af de lovregulerede erhverv med fokus på at fjerne uforholdsmæssige og uberettigede krav. Intensivere indsatsen for at forbedre effektiviteten i økonomien.

               7.

               Vedtage og gennemføre en lov om offentligt ansatte i 2014, som skal sikre en stabil, effektiv og professionel statslig forvaltning. Fremskynde og mærkbart styrke kampen mod korruption ved at gennemføre de resterende lovgivningsmæssige foranstaltninger i antikorruptionsstrategien for 2013-2014 og udarbejde planer for den efterfølgende periode. Yderligere forbedre forvaltningen af EU's midler ved at forenkle gennemførelsesstrukturerne, forbedre kapaciteten og håndtere interessekonflikter. Øge gennemsigtigheden ved offentlige indkøb og forbedre gennemførelsen af offentlige udbud ved passende vejledning og kontrol.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 8. juli 2014.

            På Rådets vegne

         P.C. PADOAN

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Opretholdt for 2014 ved Rådets afgørelse 2014/322/EU af 6. maj 2014 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker for 2014 (EUT L 165 af 4.6.2014, s. 49).

      (3)  EUT C 217 af 30.7.2013, s. 14.

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

      (5)  Rådets direktiv 2011/85/EU af 8. november 2011 om krav til medlemsstaternes budgetmæssige rammer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 41).

      (6)  I henhold til artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Den Europæiske Centralbanks henstilling af 6. oktober 2006 om vedtagelse af visse foranstaltninger med henblik på at beskytte eurosedler mere effektivt mod falskmøntneri (ECB/2006/13)

text:
               25.10.2006

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 257/16

      DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS HENSTILLING

   af 6. oktober 2006
   om vedtagelse af visse foranstaltninger med henblik på at beskytte eurosedler mere effektivt mod falskmøntneri
   (ECB/2006/13)
   (2006/C 257/07)
   STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 106, stk. 1,
   under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 16 og 34.1, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I henhold til traktaten og statutten har Den Europæiske Centralbank (ECB) og, efter bemyndigelse fra ECB, de nationale centralbanker i medlemsstater uden dispensation til opgave at udstede eurosedler.

               (2)

               Et led i denne opgave består i at sikre og bevare de cirkulerende eurosedlers integritet og i forlængelse heraf offentlighedens tillid til eurosedlerne.

               (3)

               Eurosystemets referenceramme for detektering af falske eurosedler og sortering efter kvalitet i kreditinstitutter og af andre, der håndterer kontanter som led i deres virksomhed (1) (herefter »referencerammen«), opstiller harmoniserede standarder og procedurer for recirkulering af pengesedler i euroområdet. Specielt ved benyttelse af seddelhåndteringsmaskiner til kontrol af, at sedler er ægte og i god stand, må der kun benyttes maskiner, som er godkendt af en national centralbank, til kontrol af sedler, der skal recirkuleres. I forbindelse hermed tilbyder de nationale centralbanker, at producenter af maskiner til seddelhåndtering kan underkaste deres produkter samme test, der er gyldig i hele euroområdet og foretages ved brug af de samme bundter af testsedler, som blandt andet indeholder udvalgte kategorier af falske eurosedler. Disse test kræver således, at man råder over falske sedler af samme kategori både til den oprindelige sammensætning og til suppleringen af de fælles testbundter, og hertil en regelmæssig udveksling og overførsel af sådanne sedler mellem de nationale centralbanker i Den Europæiske Union.

               (4)

               I henhold til artikel 4, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1338/2001 af 28. juni 2001 om fastlæggelse af de foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte euroen mod falskmøntneri (2), har de kompetente nationale myndigheder pligt til straks at fremsende de nødvendige eksemplarer af hver type formodet falsk pengeseddel, som de nationale analysecentre (NAC) anmoder om, med henblik på analyse og identifikation. De nationale analysecentre har desuden pligt til at fremsende enhver ny type formodet falsk pengeseddel, der opfylder ECB's kriterier, til ECB med henblik på analyse og klassifikation.

               (5)

               De forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1338/2001, som vedrører såvel de kompetente nationale myndigheder som de nationale analysecentre, berører ikke den nationale straffelov. De må især ikke være til hinder for, at formodede falske pengesedler anvendes og opbevares som bevismidler i forbindelse med straffesager. I flere medlemsstater er dette alvorligt til hinder for, at falske sedler kan stilles til rådighed for nationale analysecentre og for de nationale centralbanker, som ikke er nationale analysecentre.

               (6)

               Anvendelsen af maskiner til seddelhåndtering og afprøvning og vedvarende forbedringer af disse maskiner er en metode til at gøre det nemmere at opdage falske pengesedler og således bidrage til, at der kan udstedes eurosedler på en måde, så de er beskyttet mod forfalskning.

               (7)

               Derfor er det vigtigt, at nationale analysecentre og de nationale centralbanker, som ikke er nationale analysecentre, også får mulighed for at overføre falske pengesedler til brug for referencerammen, idet der tages behørigt hensyn til verserende straffesager.

               (8)

               I henhold til artikel 10 i traktaten skal medlemsstaterne, herunder politimyndigheder og strafferetlige myndigheder, træffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre fællesskabsrettens opfyldelse.

               (9)

               Effektiv beskyttelse af euroen mod falskmøntneri er et vigtigt element i fællesskabsretten. Indsatsen for at undgå falskmøntneri vedrører både Fællesskabet i kraft af dets kompetence med hensyn til den fælles valuta og medlemsstaterne i kraft af deres kompetence på det strafferetlige område og inden for politikker til bekæmpelse af organiseret kriminalitet.

               (10)

               Strafferetten og reglerne om behandlingen af straffesager henhører principielt ikke under Fællesskabets kompetence, medmindre dette er nødvendigt for at sikre gennemførelsen af fællesskabsretten. I alle andre tilfælde kræves vedtagelse af foranstaltninger i henhold til afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union om politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager.

               (11)

               Artikel 29 i traktaten om Den Europæiske Union fastsætter, at EU's mål om at give borgerne et højt tryghedsniveau i et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed gennem udformning af fælles handling mellem medlemsstaterne blandt andet opnås via en indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes strafferetlige regler.

               (12)

               Eurosystemets ansvar for at sikre og bevare cirkulerende eurosedlers integritet nødvendiggør, at der udarbejdes henstillinger om visse politiske mål, idet det overlades til EU og de nationale myndigheder at tage disse mål i betragtning og vedtage hensigtsmæssige foranstaltninger til deres gennemførelse —

         VEDTAGET FØLGENDE HENSTILLING:

               1.

               Europa-Kommissionen bør overveje at stille forslag om, at de nationale analysecentre (NAC) og de nationale centralbanker, som ikke er nationale analysecentre, får udvidede beføjelser til at opbevare identificerede og analyserede eksemplarer af falske pengesedler samt til at anmode om at få udleveret falske pengesedler og på lovlig vis transportere disse inden for EU til brug for referencerammen. Især bør artikel 4, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1338/2001 ændres, og artikel 4, stk. 3, bør følgelig udgå. Som minimum bør artikel 4, stk. 3, ændres, således at en fuld anvendelse af artikel 4, stk. 2, ikke hindres, fordi falske pengesedler anvendes eller opbevares som bevismidler i forbindelse med straffesager, medmindre en sådan anvendelse af denne bestemmelse er praktisk og fysisk umulig på grund af de beslaglagte falske pengesedlers mængde og type.

               2.

               Idet en ændring af forordning (EF) nr. 1338/2001 er nødvendig for at give mulighed for transport af falske pengesedler til brug for referencerammen og for, at de nationale myndigheder kan udlevere falske pengesedler, kunne det undersøges, hvorvidt en fælles handling i henhold til afsnit VI i EU-traktaten kan være hensigtsmæssig i denne henseende. Konkret kunne det overvejes, om artikel 31, stk. 1, litra e), i EU-traktaten kunne anvendes, når de beslaglagte falske pengesedler anvendes som bevismidler i forestående straffesager ved de nationale strafferetlige myndigheder. Især bør medlemsstaterne sikre, at personalet i de nationale analysecentre og de nationale centralbanker, som ikke er nationale analysecentre, for så vidt de mistænktes og tiltaltes rettigheder ikke berøres, på lovlig vis kan transportere og opbevare en vis mængde beslaglagte falske pengesedler til brug for referencerammen på den betingelse, at de straks leveres tilbage på anklagemyndighedens eller domstolsmyndighedens forlangende.

               3.

               Uanset om ovenstående foranstaltninger vedtages, kan medlemsstaterne blive nødsaget til at ændre deres nationale lovgivning for at gøre det nemmere at opbevare og transportere beslaglagte falske pengesedler til brug for referencerammen. Medlemsstaterne bør navnlig overveje at ophæve nationale regler, der fastsætter, at beslaglagte falske pengesedler altid skal forblive i en domstols arkiver, destrueres, udelukkende må udleveres til politiet eller skal forblive i landet.

               4.

               Uanset om ovenstående foranstaltninger vedtages, bør medlemsstaterne overveje at fremme og støtte praktiske ordninger med deres nationale centralbanker, således at falske pengesedler fremsendes til de sidstnævnte til brug for referencerammen og udveksles mellem de nationale centralbanker, eventuelt på grundlag af straffeprocesretligt eller domstolsmæssigt skøn.

         Denne henstilling er rettet til Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Parlamentet, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 6. oktober 2006.

         Jean-Claude TRICHET

            Formand for ECB

      (1)  Findes på webstedet www.ecb.int.

      (2)  EFT L 181 af 4.7.2001, s. 6.


title: 2014/124/EU: Kommissionens henstilling af 7. marts 2014 om styrkelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder gennem åbenhed  EØS-relevant tekst

text:
               8.3.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 69/112

      KOMMISSIONENS HENSTILLING

   af 7. marts 2014
   om styrkelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder gennem åbenhed
   (EØS-relevant tekst)
   (2014/124/EU)
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Artikel 2 og artikel 3, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union fremhæver retten til ligestilling mellem kvinder og mænd som en af de væsentlige værdier i Unionen og en af dens væsentligste opgaver.

               (2)

               I artikel 8 og 10 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) er det fastsat, at Unionen skal tilstræbe at fjerne uligheder, fremme ligestilling mellem mænd og kvinder og bekæmpe enhver form for forskelsbehandling på grund af køn i alle sine aktiviteter.

               (3)

               Ifølge artikel 157, stk. 1, i TEUF skal hver medlemsstat sørge for at gennemføre princippet om lige løn til mænd og kvinder for samme arbejde eller arbejde af samme værdi.

               (4)

               I artikel 23 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder er det fastsat, at der skal sikres ligestilling mellem kvinder og mænd på alle områder, herunder i forbindelse med beskæftigelse, arbejde og løn.

               (5)

               Lige løn for lige arbejde er en af de fem prioriteter, der er fastsat i kvindechartret, og Kommissionen bekræfter endnu en gang, at den vil foretage en kraftig mobilisering af alle værktøjer, både lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige, til at mindske lønforskellene mellem kønnene. Strategien om ligestilling mellem kvinder og mænd 2010-2015 bygger på prioriteterne i kvindechartret. Af strategien fremgår det, at Kommissionen vil undersøge, hvordan der kan opnås større gennemsigtighed med hensyn til løn.

               (6)

               I Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF (1) er det fastsat, at for samme arbejde eller for arbejde, som tillægges samme værdi, skal enhver direkte eller indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn afskaffes for så vidt angår alle lønelementer og lønvilkår. Især når der anvendes et fagligt klassifikationssystem til lønfastsættelsen, bør dette system bygge på samme kriterier for mandlige og kvindelige arbejdstagere og indrettes således, at det udelukker forskelsbehandling på grundlag af køn.

               (7)

               I Unionen tjener kvinder stadigvæk i gennemsnit 16,2 % mindre end mænd for hver time, de arbejder (Eurostat 2011), til trods for at de har gjort betydelige fremskridt med hensyn til uddannelse og arbejdserfaring. Dette viser, at der er store lønforskelle mellem kønnene, og at det er gået meget langsomt med at få dem reduceret.

               (8)

               I Kommissionens meddelelse KOM(2007) 424 endelig (2) blev det konkluderet, at kvinder stadig er udsat for kønsbestemt lønmæssig forskelsbehandling og uligheder på arbejdsmarkedet, hvilket forhindrer dem i at realisere deres potentiale fuldt ud. Åbenlys direkte lønmæssig forskelsbehandling for nøjagtigt det samme arbejde er blevet temmelig sjælden. Men den eksisterende lovramme har været mindre effektiv, når der drejer sig om at sikre gennemførelse af princippet om lige løn for arbejde af samme værdi. Denne form for forskelsbehandling er der mindre sandsynlighed for bliver indbragt for retten, ikke blot fordi de potentielle ofre sandsynligvis ikke er klar over, at de er udsat for forskelsbehandling, men også fordi det er vanskeligere for dem at håndhæve ligelønsprincippet i praksis. Ofrene skal kunne påvise de faktiske omstændigheder, som giver anledning til at formode, at der er udøvet forskelsbehandling, for at bevisbyrden kan pålægges arbejdsgiveren. De obskure lønstrukturer og mangel på information om lønniveauer for de ansatte, der udfører det samme arbejde eller arbejde af samme værdi, er i høj grad med til at øge disse vanskeligheder.

               (9)

               I Kommissionens meddelelse KOM(2010) 543 endelig (3) er der som prioriteter på området smart regulering anført, hvordan der kan ske forbedringer med hensyn til gennemførelse, anvendelse og håndhævelse af EU-lovgivningen.

               (10)

               Europa-Parlamentet vedtog den 18. november 2008 (4) og den 24. maj 2012 (5) beslutninger om lige løn til mænd og kvinder med henstillinger til, hvordan ligelønsprincippet bedst kan gennemføres. Disse henstillinger omhandler indførelse af løngennemsigtighed og kønsneutrale jobevalueringsordninger og jobklassifikationssystemer.

               (11)

               I konklusionerne af 6. december 2010 om styrkelse af engagementet og forøgelse af indsatsen for at lukke løngabet mellem mænd og kvinder og om gennemgang af gennemførelsen af Beijinghandlingsprogrammet (6) opfordrede Rådet medlemsstaterne til at indføre foranstaltninger, der kan tackle årsagerne til det kønsbestemte løngab, især fremme af løngennemsigtighed og kønsneutral jobevaluering og -klassifikation.

               (12)

               Kommissionen opfordrede i sin meddelelse COM(2013) 83 final (7) medlemsstaterne til at udligne lønforskellene mellem mænd og kvinder og fjerne andre forhindringer for, at kvinder kan deltage på arbejdsmarkedet, og til at opfordre arbejdsgiverne til at tage hånd om diskrimination på arbejdspladsen som led i bestræbelserne på at følge en strategi med aktiv inklusion.

               (13)

               I Kommissionens beretning til Europa-Parlamentet og Rådet COM(2013) 861 final (8) er det anført, at gennemførelsen af ligelønsprincippet hæmmes af mangel på gennemsigtighed i lønsystemerne, mangel på retssikkerhed vedrørende begrebet arbejde af samme værdi samt proceduremæssige hindringer. Til disse hindringer hører også, at den enkelte medarbejder ikke har de oplysninger, der er nødvendige for at vinde en ligelønssag, navnlig oplysninger om lønniveauer for de kategorier af ansatte, der udfører samme arbejde eller arbejde af samme værdi.

               (14)

               Med tiltag på EU-plan, der skal fremme gennemførelse af ligelønsprincippet, vil det blive lettere for nationale myndigheder og relevante interessenter at optrappe deres bestræbelser på at tackle det kønsbestemte løngab og den kønsbestemte lønmæssige forskelsbehandling ved hjælp af bedre gennemførelse af nuværende retskrav. Det er nødvendigt, at ligelønsprincippets gennemførelse i praksis i medlemsstaterne sker under overholdelse af nærhedsprincippet.

               (15)

               I denne henstilling bør der fokuseres på gennemsigtighed for lønkategorier, idet det er afgørende for, at ligelønsprincippet kan gennemføres i praksis. Ved øget gennemsigtighed kan det afsløres, om der er en kønsbaseret skævhed og forskelsbehandling i lønstrukturerne i en virksomhed eller en organisation. Hermed vil ansatte, arbejdsgivere og arbejdsmarkedets parter kunne tage passende foranstaltninger, der kan sikre gennemførelsen af ligelønsprincippet. Denne henstilling bør foreslå en værktøjskasse med foranstaltninger, som skal kunne hjælpe medlemsstaterne med at finde en måde, der passer dem til at forbedre løngennemsigtigheden på. Medlemsstaterne bør tilskyndes til at træffe de foranstaltninger, der er mest hensigtsmæssige for deres specifikke forhold, og til at gennemføre mindst en af de kerneforanstaltninger til fremme af gennemsigtighed, der fremgår af denne henstilling (ret til at få oplysninger om løn, virksomhedsredegørelse, lønrevision, kollektive forhandlinger om ligeløn).

               (16)

               Ved at give ansatte mulighed for at få oplysninger om lønniveauer, blandt andet supplerende eller variable tillæg som betaling i naturalier og bonus, for andre kategorier af ansatte, der udfører det samme arbejde eller arbejde af samme værdi, opdelt efter køn, vil en virksomheds eller en organisations lønpolitik blive mere gennemsigtig. Det vil også betyde, at der er større chance for at få ret i individuelle sager om forskelsbehandling, der indbringes for nationale domstole, og det kan efterfølgende få en afskrækkende virkning.

               (17)

               Med en regelmæssig redegørelse fra arbejdsgiverne om lønninger opgjort efter medarbejdergrupper eller efter stillinger og opdelt efter køn vil der også kunne opnås større løngennemsigtighed, og der vil være et pålideligt grundlag for drøftelser om, hvilke foranstaltninger der er nødvendige for gennemførelsen af ligelønsprincippet. Der bør dog ikke være krav om en sådan samlet redegørelse om lønninger for virksomheder og organisationer med mindre end 50 ansatte, som imødekommer de arbejdsrelaterede kriterier for små virksomheder i Kommissionens henstilling 2003/361/EF (9), da de hermed vil kunne få pålagt en uforholdsmæssig stor byrde.

               (18)

               Med lønrevisioner bør det blive lettere at analysere de kønsmæssige ligestillingsaspekter i forbindelse med løn og at nå frem til konklusioner om anvendelsen af ligelønsprincippet. Lønrevisioner kan danne grundlag for drøftelser mellem arbejdsgivere og arbejdstagerrepræsentanter om, hvordan kønsbestemt lønmæssig forskelsbehandling skal fjernes. Der bør dog ikke være krav om foranstaltninger vedrørende lønrevisioner for virksomheder og organisationer med mindre end 250 ansatte, som imødekommer de arbejdsrelaterede kriterier for mellemstore virksomheder i henstilling 2003/361/EF, da de hermed vil kunne få pålagt en uforholdsmæssig stor byrde.

               (19)

               At tilskynde eller forpligte arbejdsmarkedets parter til at drøfte og udvise særlig opmærksomhed over for ligelønsspørgsmål i kollektive forhandlinger er en anden måde at øge løngennemsigtigheden på og at tackle det kønsbestemte løngab på.

               (20)

               At udarbejde kønsopdelte lønstatistikker og give Eurostat nøjagtige og komplette statistikker er vigtigt for at kunne analysere og overvåge ændringer i det kønsbestemte løngab på europæisk plan. Ifølge Rådets forordning (EF) nr. 530/1999 (10) skal medlemsstaterne hvert fjerde år udarbejde statistikker over lønstrukturer, hvormed det bliver lettere at beregne det kønsbestemte løngab. For 2006 og 2010 blev det kønsbestemte løngab beregnet ud fra data, der var indsamlet under lønstrukturundersøgelsen. For 2007-2009 blev dataene om det kønsbestemte løngab indsendt på frivillig basis, ofte med forsinkelser og i en foreløbig udgave, som senere skulle revideres. Med årlige statistikker af høj kvalitet vil gennemsigtigheden kunne øges, og det vil kunne skabe større bevidsthed om det kønsbestemte ulighedsproblem med hensyn til løn. På grundlag af sådanne data og en sammenligning heraf kan der foretages en vurdering af udviklingen i hele Unionen.

               (21)

               Der mangler en definition på arbejde af samme værdi og også en klar angivelse af vurderingskriteriet for sammenligningen af forskellige jobs, og det gør det særdeles vanskeligt for ofre for lønmæssig forskelsbehandling at indbringe sager for domstolene. For at kunne vurdere, om ansatte udfører et arbejde af samme værdi, er der en række faktorer, herunder arbejdets art, uddannelse og arbejdsvilkår, som må tages i betragtning. Ved at indføje en sådan definition og jobevaluerings- og jobklassifikationskriterier i nationale love vil det blive lettere for ofre for lønforskelle at indbringe sager for nationale domstole.

               (22)

               Kønsneutrale jobevalueringsordninger og jobklassifikationssystemer er effektive til at få etableret et gennemsigtigt lønsystem. De kan afsløre indirekte lønmæssig forskelsbehandling, som har tilknytning til undervurdering af jobs, der typisk varetages af kvinder, eftersom de måler og sammenligner jobs, hvor indholdet er forskelligt, men af samme værdi, og understøtter dermed princippet om arbejde af samme værdi. Medlemsstaterne, arbejdsmarkedets parter og arbejdsgivere opfordres til at fremme udvikling og brug af kønsneutrale jobevalueringsordninger og jobklassifikationssystemer og lade sig inspirere af bilag 1 i Kommissionens arbejdsdokument til beretningen om anvendelsen af direktiv 2006/54/EF (11).

               (23)

               Inddragelsen af ligestillingsorganer er vigtig for at kunne sikre anvendelse af ligelønsprincippet. Nationale organer for ligestilling mellem mænd og kvinder bør derfor have passende beføjelser og mandater til at kunne dække kønsbestemt lønmæssig forskelsbehandling, herunder krav om gennemsigtighed. De proceduremæssige og omkostningsrelaterede hindringer, som ofre for lønmæssig forskelsbehandling er udsat for, bør afbødes ved, at ligestillingsorganer kan repræsentere enkeltpersoner. Det vil kunne nedbringe risikoen for den individuelle arbejdstager til at skulle gå rettens vej og kan være et middel til at øge det nuværende lave antal sager om ligeløn, der bliver indbragt for domstolen.

               (24)

               Gennem oplysningskampagner kan interessenter blive informeret om eksistensen og betydningen af ligelønsprincippet. Medlemsstaterne bør tilskyndes til at øge virksomheders og organisationers, arbejdsmarkedets parters og offentlighedens bevidsthed herom, således at ligelønsprincippet kan blive fremmet i praksis, at der anvendes jobevaluerings- og jobklassifikationsmetoder uden kønsbaserede skævheder, og at der mere generelt bliver taget fat om det kønsbestemte løngab. Det er også nødvendigt med tiltag på virksomheds- og organisationsniveau —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
   I.   GENSTAND

               1.

               Denne henstilling giver medlemsstaterne vejledning i, hvordan de bedre og mere effektivt kan gennemføre ligelønsprincippet for at bekæmpe lønmæssig forskelsbehandling og bidrage til at tackle det vedvarende kønsbestemte løngab.

         II.   LØNGENNEMSIGTIGHED

               2.

               Medlemsstaterne bør tilskynde offentlige og private arbejdsgivere og arbejdsmarkedets parter til at vedtage gennemsigtighedsstrategier om lønsammensætning og -strukturer. De bør indføre specifikke foranstaltninger, der kan fremme løngennemsigtighed. Disse foranstaltninger bør især omfatte et eller flere af de tiltag, der er omhandlet i punkt 3-6, inden for en tilgang, der er afpasset efter den specifikke situation i det enkelte land.

      Arbejdstagernes ret til at få oplysninger om lønniveauer

               3.

               Medlemsstaterne bør indføre passende, forholdsmæssige foranstaltninger, der sikrer, at arbejdstagerne kan kræve oplysninger om lønniveauer opdelt på køn for grupper af ansatte, der udfører det samme arbejde eller arbejde af samme værdi. Disse oplysninger bør omfatte supplerende eller variable komponenter ud over den faste grundløn, f.eks. betaling i naturalier og bonus.

      Redegørelse om løn

               4.

               Medlemsstaterne bør indføre foranstaltninger, som sikrer, at arbejdsgivere i virksomheder og organisationer med mindst 50 ansatte regelmæssigt informerer de ansatte, arbejdstagerrepræsentanter og arbejdsmarkedets parter om den gennemsnitlige løn for hver medarbejder- eller stillingsgruppe opdelt på køn.

      Lønrevision

               5.

               Medlemsstaterne bør træffe passende foranstaltninger for at sikre, at der foretages lønrevision i virksomheder og organisationer med mindst 250 ansatte. En sådan revision bør omfatte en analyse af andelen af mænd og kvinder i hver medarbejder- eller stillingsgruppe, en analyse af de anvendte jobevalueringsordninger og jobklassifikationssystemer og detaljerede oplysninger om løn og lønforskelle på grundlag af køn. Revisionen bør være tilgængelig for arbejdstagerrepræsentanter og arbejdsmarkedets parter efter anmodning.

      Kollektive forhandlinger

               6.

               Medlemsstaterne bør med forbehold af arbejdsmarkedets parters uafhængighed og i overensstemmelse med national lov og praksis sikre, at spørgsmålet om ligeløn, herunder lønrevision, bliver taget op i drøftelser på passende niveau i kollektive forhandlinger.

      Statistikker og administrative data

               7.

               Medlemsstaterne bør gøre ajourførte data over kønsbestemte løngab bedre tilgængelige ved hvert år rettidigt at forsyne Eurostat med statistikker. Disse statistikker bør være opdelt på løn, økonomisk sektor (12), arbejdstid (fuldtid/deltid), økonomisk kontrol (offentligt/privat ejerskab) og alder og bør beregnes årligt.

               8.

               Medlemsstaterne bør også forsyne Kommissionen med data over antallet af tilfælde af lønmæssig forskelsbehandling og typer heraf, når de underretter Kommissionen i overensstemmelse med punkt 18.

      Databeskyttelse

               9.

               Såfremt oplysninger, som gives i forbindelse med foranstaltningerne under punkt 3-8, indebærer videregivelse af personoplysninger, bør de gives i overensstemmelse med nationale databeskyttelseslove, navnlig de love, der er en omsætning af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF (13).

      Begrebet arbejde af samme værdi

               10.

               Medlemsstaterne bør følge retspraksis i Den Europæiske Unions Domstol og præcisere begrebet »arbejde af samme værdi« i deres lovgivning. Arbejdets værdi bør vurderes og sammenlignes ud fra objektive kriterier som krav til uddannelse, erhvervsuddannelse og videreuddannelse, færdigheder, indsats og ansvar, udført arbejde og arten af de involverede opgaver.

      Jobevalueringsordninger og jobklassifikationssystemer

               11.

               Medlemsstaterne bør fremme udvikling og brug af kønsneutrale jobevalueringsordninger og jobklassifikationssystemer, blandt andet for i deres egenskab af arbejdsgivere i den offentlige sektor at forhindre eller identificere og tackle eventuel lønmæssig forskelsbehandling på grundlag af kønsbestemte, skæve lønskalaer. De bør især tilskynde arbejdsgiverne og arbejdsmarkedets parter til at indføre kønsneutrale jobevalueringsordninger og jobklassifikationssystemer.

               12.

               Med hensyn til kønsneutrale jobevalueringsordninger og jobklassifikationssystemer tilskyndes medlemsstaterne til som inspiration at benytte bilag 1 i Kommissionens arbejdsdokument til beretning fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF.

         III.   HORISONTALE BESTEMMELSER

      Ligestillingsorganer

               13.

               Medlemsstaterne bør sikre, at deres nationale ligestillingsorganer har beføjelser og mandater, der dækker aspekter med relation til kønsbestemt lønmæssig forskelsbehandling, herunder krav om gennemsigtighed. I givet fald bør medlemsstaterne give ligestillingsorganerne ret til at få adgang til de i punkt 4 og 5 i denne henstilling omhandlede oplysninger og revisioner.

               14.

               Medlemsstaterne bør mindske de proceduremæssige hindringer for at kunne indbringe sager om ligeløn for domstolene, ved at gøre det muligt for ligestillingsorganer at repræsentere enkeltpersoner i sager om lønmæssig forskelsbehandling.

               15.

               Medlemsstaterne bør sikre et tættere samarbejde og en bedre koordinering mellem nationale ligestillingsorganer og nationale organer, som har en tilsynsfunktion på arbejdsmarkedet.

      Overvågning og håndhævelse

               16.

               Medlemsstaterne bør sikre en konsekvent overvågning af gennemførelsen af ligelønsprincippet og håndhævelse af alle tilgængelige midler til afhjælpning af lønmæssig forskelsbehandling.

      Oplysningskampagner

               17.

               Medlemsstaterne bør oplyse offentlige og private virksomheder og organisationer, arbejdsmarkedets parter og offentligheden bedre, for at fremme ligeløn, princippet om arbejde af samme værdi og løngennemsigtighed, for at tackle årsagerne til det kønsbestemte løngab og udvikle værktøjer, der kan bruges til at analysere og vurdere lønuligheder.

         IV.   OPFØLGNING

               18.

               Medlemsstaterne bør træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at denne henstilling bliver fulgt, og de opfordres til at underrette Kommissionen om disse foranstaltninger senest den 31. december 2015, således at Kommissionen kan overvåge situationen nøje, udarbejde en rapport om de fremskridt, der gøres med gennemførelsen af denne henstilling, og på grundlag heraf vurdere, om det er nødvendigt med yderligere foranstaltninger.

         V.   AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

               19.

               Denne henstilling er rettet til alle medlemsstater. Den er også rettet til arbejdsmarkedets parter, især i de medlemsstater, hvor arbejdsmarkedets parter ifølge national lov og praksis har et særligt ansvar for gennemførelsen af ligelønsprincippet i forbindelse med indgåelse af kollektive overenskomster.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 7. marts 2014.

            På Kommissionens vegne

         Viviane REDING

            Næstformand

      (1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (EUT L 204 af 26.7.2006, s. 23).

      (2)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget af 18. juli 2007 — Bekæmpelse af den kønsbestemte lønforskel.

      (3)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget af 8. oktober 2010 — Smart regulering i Den Europæiske Union.

      (4)  EUT C 16 E af 22.1.2010, s. 21.

      (5)  P7_TA(2012)0225.

      (6)  EUT C 345 af 18.12.2010, s. 1.

      (7)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget af 20. februar 2013 — Sociale investeringer i vækst og samhørighed, herunder gennem anvendelse af Den Europæiske Socialfond 2014-2020 (s. 11).

      (8)  Beretning fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv.

      (9)  Kommissionens henstilling 2003/361/EF af 6. maj 2003 om definitionen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder (EUT L 124 af 20.5.2003, s. 36).

      (10)  Rådets forordning (EF) nr. 530/1999 af 9. marts 1999 om statistikker over løn- og lønomkostningsstrukturer (EFT L 63 af 12.3.1999, s. 6).

      (11)  Kommissionens arbejdsdokument til beretning fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv, SWD(2013) 512 final.

      (12)  Mindst NACE Rev.2, afsnit B til S med undtagelse af O.

      (13)  Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31).