title: Rådets henstilling af 9. juli 2013 om Belgiens nationale reformprogram for 2013 og med Rådets udtalelse om Belgiens stabilitetsprogram for 2012-2016

text:
               30.7.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 217/5

      RÅDETS HENSTILLING

   af 9. juli 2013
   om Belgiens nationale reformprogram for 2013 og med Rådets udtalelse om Belgiens stabilitetsprogram for 2012-2016
   2013/C 217/02
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for beskæftigelse og vækst, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               Rådet vedtog den 13. juli 2010 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (3), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 29. juni 2012 vedtog medlemsstaternes stats- og regeringschefer en vækst- og beskæftigelsespagt, som udgør en sammenhængende ramme for indsatsen på nationalt plan og på EU-plan samt i euroområdet under anvendelse af alle tilgængelige løftestænger, instrumenter og politikker. De traf beslutning om tiltag, der skal iværksættes af medlemsstaterne, og forpligtede sig navnlig fuldt ud til at nå målene i Europa 2020-strategien og gennemføre de landespecifikke henstillinger.

               (4)

               Den 10. juli 2012 vedtog Rådet en henstilling (4) om Belgiens nationale reformprogram for 2012 og afgav en udtalelse om Belgiensstabilitetsprogram for 2012-2015.

               (5)

               Den 28. november 2012 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2013 for samordning af de økonomiske politikker. Den 28. november 2012 vedtog Kommissionen ligeledes på basis af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Belgien blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der ville blive gennemført en dybdegående undersøgelse.

               (6)

               Europa-Parlamentet har været behørigt inddraget i Det Europæiske Semester i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1466/97 og vedtog den 7. februar 2013 en beslutning om beskæftigelse og sociale aspekter i den årlige vækstundersøgelse for 2013 og en beslutning om bidraget til den årlige vækstundersøgelse 2013.

               (7)

               Den 14. marts 2013 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånemuligheder i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.

               (8)

               Den 10. april 2013 offentliggjorde Kommissionen resultaterne af sin dybdegående undersøgelse for Belgien, jf. artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Kommissionens analyse førte til den konklusion, at Belgien oplever makroøkonomiske ubalancer, som fortjener overvågning og kræver politiske foranstaltninger. Opmærksomheden bør især rettes mod den makroøkonomiske udvikling af varers eksterne konkurrenceevne og gældsætningen, særlig den store offentlige gælds følger for realøkonomien.

               (9)

               Den 29. april 2013 forelagde Belgien sit nationale reformprogram for 2013 og sit stabilitetsprogram for perioden 2012-2016. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet samtidig.

               (10)

               Baseret på vurderingen af -stabilitetsprogrammet i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske scenario, der danner grundlag for de budgetmæssige fremskrivninger i programmet, er plausibelt. Sammenlignet med Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2013, hvor væksten i BNP forventes at forblive uændret i 2013 og stige til 1,2 % i 2014, er den en anelse mere optimistisk (henholdsvis 0,2 % og 1,5 % ). Belgien har siden 2010, og navnlig i 2012, gennemført konsolideringsforanstaltninger og har ligeledes i 2012 indført strukturreformer i pensionssystemet og arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet og på produktmarkederne. Den finanspolitiske indsats har dog ikke været tilstrækkelig for i overensstemmelse med Rådets henstilling af 2. december 2009 at gøre en ende på det uforholdsmæssigt store underskud. I lyset af kapitaltilførslen til bankgruppen Dexia, som påvirkede underskuddet i negativ retning med 0,8 % af BNP, og den økonomiske udvikling i anden halvdel af 2012, der var værre end forventet, er fristen for korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud i 2012 overskredet. På grund af dette forventes underskuddet nu at blive bragt under traktatens referenceværdi på 3 % af BNP fra 2013. Målsætningen for budgetstrategien beskrevet i stabilitetsprogrammet er at opnå et strukturelt balanceret budget inden 2015 og nå den mellemfristede budgetmålsætning 2016. I stabilitetsprogrammet er den mellemfristede budgetmålsætning ændret fra et overskud på 0,5 % til 0,75 % af BNP. Den nye budgetmålsætning stemmer overens med kravene i stabilitets- og vækstpagten. Stabilitetsprogrammet er foreneligt med den nye tidsfrist for proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud for 2013, men ifølge Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2013 er sikkerhedsmargenen, som sikrer mod, at traktatens referenceværdi på 3 % af BNP overskrides, snæver med et forventet underskud på 2,9 % af BNP i 2013.
               Det forventede årlige fremskridt mod at nå den mellemfristede budgetmålsætning inden 2016 er på over 0,5 % af BNP (i strukturelle termer). Der er ikke fastlagt nogen konsolideringsforanstaltninger for perioden efter 2013. Ifølge stabilitetsprogrammet forventes væksten i de offentlige udgifter, eksklusive diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden, for perioden 2014-2016 at bidrage til en årlig strukturtilpasning mod den mellemfristede budgetmålsætning med 0,5 % af BNP. I henhold til stabilitetsprogrammet når gældskvoten sit højeste på 100 % af BNP i 2013 og falder derefter gradvist til 93 % af BNP i 2016. Fra 2014 og 2016 forventes Belgien at gennemgå en tilpasningsperiode i forhold til at nå gældsreduktionsmålet. Ifølge prognosen nås gældsreduktionsmålet i slutningen af tilpasningsperioden. Baseret på Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2013, i henhold til hvilken det ventes, at gældskvoten når 101,4 % af BNP i 2013 og stiger yderligere til 102,1 % af BNP i 2014 under antagelse af en uændret politik, bliver tilpasningen mod gældsreduktionsmålet ikke opfyldt i 2014, hvilket tyder på, at der ikke er gjort nok for nå den mellemfristede budgetmålsætning. Stabilitetsprogrammet gør ikke rede for, hvordan de forskellige forvaltningsniveauer skal dele den planlagte tilpasning mellem sig, hvilket også blev påpeget i sidste års landespecifikke henstilling. Ud over den regelbaserede, flerårige ramme for de offentlige budgetter er det nødvendigt at udforme og nå til enighed om eksplicitte samordningsaftaler for at sikre og håndhæve de tilsagn, der automatisk indgås af Belgiens regioner, fællesskaber og lokale myndigheder, for at nå budgetmålsætningerne.

               (11)

               Belgien står allerede i perioden 2010-2020 over for en betydelig forventet stigning i de aldersrelaterede udgifter (+2 procentpoint af BNP), navnlig hvad angår pension og langtidspleje. Den påbegyndte reform af den aldersrelaterede sociale sikring forventes at have en positiv virkning på beskæftigelsen af ældre mennesker. Prognoser viser dog, at Belgien ikke kommer til at nå sit 2020-mål på området. I betragtning af udfordringens omfang er det nødvendigt at sætte flere kræfter ind for at udjævne forskellen mellem den effektive pensionsalder og den lovbestemte pensionsalder. Foranstaltninger, som knytter den lovbestemte pensionsalder til udviklingen i den forventede levetid, ville gøre det muligt at sikre pensionssystemets holdbarhed på lang sigt. Det er nødvendigt at afveje behovet for finansiel holdbarhed mod behovet for opretholdelse af det aldersrelaterede sociale sikringssystem. Inden for langtidspleje bør man undersøge muligheden for at omkostningseffektivisere de offentlige udgifter til langtidspleje, træffe omkostningsbesparende sundhedsforanstaltninger, såsom forebyggelse og rehabilitering, og i lyset af de relativt høje udgifter til institutionel pleje gøre det lettere at føre en uafhængig tilværelse.

               (12)

               Belgiens konkurrenceevne er på lang sigt og som følge af forskellige faktorer, herunder lønfastsættelsessystemet, svigt på outputmarkedet og ikke-omkostningsmæssige faktorer, der har at gøre med økonomiens innovationsevne, blevet ringere. 1996-lønnormen, som skulle fastholde konkurrenceevnen over for de vigtigste handelspartnere, har ikke fungeret på alle områder. De øjeblikkelige foranstaltninger, der er truffet indtil nu for at bringe lønudviklingen mere på linje med produktionsniveauet, er alle skridt i den rigtige retning, men de er ikke tilstrækkelige til at sikre, at lønudviklingen på lang sigt følger produktivitetsudviklingen. Det er stadig nødvendigt at forbedre lønforhandlingsrammen strukturelt: disse forbedringer omfatter automatiske korrektioner i tilfælde, hvor lønnormen ikke respekteres, eller hvor stigningen i sundhedsindekset overstiger lønstigningerne i de vigtigste handelspartnerlande. Lønforhandlingssystemet bør sikre, at lønudviklingen følger den subregionale og lokale produktivitetsdynamik. Belgien er specialiseret i mellemprodukter, hvor den internationale konkurrence er hård og gør det svært at indregne udsving i prisen på råvarer i prisen på det endelige produkt. Mens det stærke belgiske forsknings- og innovationssystem har opvejet meget i forhold til omkostningskonkurrenceevnen, er erhvervslivets stadig kun involveret i forskning og udvikling på et meget koncentreret område, og i bred forstand sakker det således stadig bagud. Rammebetingelserne for at fremskynde overgangen til en mere vidensintensiv økonomi bør styrkes ved at fokusere på iværksætteri samt lette virksomhedsdynamikken og skabelsen af menneskelig kapital.

               (13)

               Priserne på elektricitet og mange andre varer og tjenesteydelser er højere i Belgien end i andre medlemsstater, hvilket skyldes ringe konkurrence og strukturelle hindringer. Priserne i detailsektoren ligger stadig over euroområdets gennemsnit, mens begrænsninger på professionelle ydelser står i vejen for udviklingen af innovative virksomhedsmodeller og får samtidig investorerne til at holde sig tilbage. Belgien har kun gjort begrænset fremskridt med at forbedre konkurrencen inden for netværksindustrierne, og etableringen af stærke og uafhængige reguleringsmyndigheder er endnu ikke færdig. Belgien har den næstdårligste mobilbredbåndsdækning i Unionen, hvilket i høj grad skyldes regulerings- og koordineringsproblemer med det tilgængelige spektrum. Selvom et stigende antal kunder skifter operatør, hvilket har været med til at begrænse den traditionelle energiudbyders markedsdominans, forbliver konkurrencen på detailplan for elektricitet og gas og på engrosplan for elektricitet en udfordring, i og med at de høje distributionsomkostninger i uforholdsmæssig grad fordyrer nettoprisen for industrikunder sammenlignet med nabolandene. Belgiens beslutning om at kontrollere slutbrugerpriserne på elektricitet og gas vanskeliggør muligvis kapacitetsinvesteringer og ny tilgang til markedet. Licensbetingelserne i postsektoren giver stadig anledning til bekymringer. Indenrigsjernbanetransport er ikke åben for konkurrence og lovgivningen inden for havnearbejde er ikke blevet moderniseret. Da alle de ovennævnte sektorer er vigtige for landets konkurrenceevne, er der akut behov for disse foranstaltninger.

               (14)

               Det belgiske skattesystem er i uforholdsmæssig grad afhængig af direkte skatter og har smuthuller, der gør det mindre retfærdigt. Selvom Belgien til en vis grad har gjort en indsats for at mindske det samlede skattetryk på arbejde, er den indirekte skat stadig en af de højeste i Unionen for de fleste slags arbejdstagere. Belgien er fortsat et af de lande, der har den laveste miljøbeskatning i forhold til de samlede skatteindtægter. Der er plads til at forenkle og effektivisere skattesystemet, bl.a. ved at nedbringe og strømline skatteudgifterne og fjerne ubegrundede eller ineffektive nedsatte momssatser.

               (15)

               Arbejdsmarkedsdeltagelsen i Belgien er under gennemsnittet og desuden stagnerende, samtidig med at der fortsat er betydelige uligheder i beskæftigelsen og arbejdsløsheden regionerne og befolkningsgrupperne imellem. De befolkningsgrupper, der deltager mindst på arbejdsmarkedet, omfatter grupper med indvandrerbaggrund, ældre og lavt kvalificerede unge i alle regioner. Disse grupper oplever også i højere grad fattigdom og social eksklusion. Reformen af arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet er et skridt i den rigtige retning, men garanterer ikke i sig selv en mere effektiv tilpasning af udbuddet af og efterspørgslen efter arbejdskraft, medmindre den kobles sammen med effektiv bistand til jobsøgning og de rette uddannelsesmuligheder. Samspillet mellem de målrettede nedskæringer på føderalt plan og de ordninger for beskæftigelse med offentligt tilskud, som regionerne har gennemført, gør situationen meget kompleks. Selvom de foranstaltninger, der er rettet mod lavt kvalificerede unge, formentlig også kommer indvandrere til gode, opfordres Belgien til at udarbejde en bredere strategi, der er særligt rettet mod denne målgruppe. Derudover ser det ud til at være svært at finde en løsning op problemet med manglende overensstemmelse mellem udbudte og efterspurgte kvalifikationer uden i betydelig grad at øge arbejdsmobiliteten regionerne imellem. Der er behov for en mere tilbundsgående vurdering af, hvordan udbuddet af uddannelser gøres mere gennemsigtigt og effektivt, og hvordan synergien mellem de forskellige uddannelsesinstitutioner styrkes.

               (16)

               Fremskrivningerne for drivhusgasemissioner indtil 2020 tyder på, at Belgien ikke når målet om at nedbringe emissionerne med 15 %. Det er stadig ikke klart, hvordan de forskellige myndigheders isolerede initiativer skal sikre, at målet nås, eller hvordan byrden skal deles regionerne imellem. Virkningen af de kombinerede foranstaltninger til at nedbringe emissionerne, især fra transport- og bygningssektoren, er fortsat uklar. Trafikal overbelastning er en stor byrde for den belgiske økonomi og vurderes til at udgøre op mod 2 % af BNP og dermed en af de største i Europa, men gennemførelsen i de tre regioner af et nyt trafikafgiftsystem er blevet forsinket indtil 2016.

               (17)

               De samordningsproblemer, der findes i en regionaliseret struktur, gør en effektiv organisering af den offentlige forvaltning endnu vigtigere på grund af de mange netværker, niveauer og aktører, der kan føre til, at strukturer overlapper hinanden, hvilket medfører en svagere forvaltning og højere administrative omkostninger. Disse problemer gør sig gældende, hvad angår skatteopkrævning og byrdefordeling i forbindelse med budgetkonsolideringen, herunder uddannelse og social sikring, som generelt set kræver en højere grad af samarbejde og samordning.

               (18)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Belgiens økonomiske politik. Den har vurderet det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet og fremlagt en dybdegående undersøgelse. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Belgien, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke Unionens samlede økonomiske styring, ved at der fra EU-niveau gives input til kommende nationale beslutninger. Kommissionens henstillinger inden for rammerne af det europæiske semester er afspejlet i henstilling 1-7 nedenfor.

               (19)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået stabilitetsprogrammet, og Rådets udtalelse (5) afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

               (20)

               På baggrund af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet. Rådets henstillinger i henhold til artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling 1-5 nedenfor.

               (21)

               I forbindelse med det europæiske semester har Kommissionen også udført en analyse af den økonomiske politik i euroområdet som helhed. På dette grundlag har Rådet udstedt særlige henstillinger til de medlemsstater, der har euroen som valuta (6). Som et land, der har euroen som valuta, bør Belgien også sikre fuld og rettidig gennemførelse af de nævnte henstillinger,

         HENSTILLER, at Belgien i perioden 2013-2014 træffer følgende foranstaltninger med henblik på at:

               1.

               Vedtage yderligere foranstaltninger til at nå den strukturelle tilpasning, der er anført i Rådets afgørelse om, at det uforholdsmæssigt store underskud skal korrigeres inden 2013 og gøre konsolideringen mere holdbar og troværdig. En holdbar korrektion af budgetubalancen kræver, at der på troværdig vis gennemføres en række ambitiøse strukturreformer, der kan øge landets tilpasningsevne og vækstpotentiale. Når det uforholdsmæssigt store underskud er blevet korrigeret, efterstræbe en strukturel tilpasning i et passende tempo med henblik på at nå den mellemfristede målsætning inden 2016, og sikre at den høje gældskvote er støt nedadgående. Med henblik på ovenstående senest den 15. oktober 2013 fremlægge vækstfremmende strukturforanstaltninger for 2014 til sikring af en holdbar korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud og tilstrækkeligt fremskridt mod den mellemsigtede budgetmålsætning. Sikre at tilpasningen spredes over eller endda lægges tidligt i perioden. Vedtage eksplicitte samordningsaftaler for at sikre, at budgetmålene bliver bindende på føderalt og subføderalt niveau på mellemlang sigt, herunder øjeblikkeligt vedtagelse af en bestemmelse om den overordnede styring af den offentlige budgetsaldo/overskud i overensstemmelse med kravene i traktaten om stabilitet, samordning og styring i Den Økonomiske og Monetære Union, og for at gøre det mere gennemskueligt, hvordan byrderne fordeles, og de forskellige forvaltningsniveauer står til regnskab.

               2.

               Øge bestræbelserne på at udjævne forskellen mellem den effektive pensionsalder og den lovbestemte pensionsalder, bl.a. ved at fortsætte de igangværende reformer med henblik på at mindske mulighederne for tidlig tilbagetrækning. Understøtte reformen af det aldersrelaterede sociale sikringssystem med foranstaltninger til ordninger for beskæftigelse med tilskud og arbejdsmarkedsreformer, der fremmer aktiv aldring. Øge den faktiske pensionsalder ved at tilpasse pensionsalder eller pensionsydelser til ændringer i den forventede levetid. Fortsætte med at gøre de offentlige udgifter til institutionel langtidspleje mere omkostningseffektive.

               3.

               Genoprette konkurrenceevnen, fortsætte den igangværende indsats med at reformere lønfastsættelsessystemet, herunder dyrtidsreguleringen; navnlig ved i samråd med arbejdsmarkedets parter og i overensstemmelse med national praksis at træffe strukturelle foranstaltninger til at sikre, at lønfastsættelsen følger produktivitetsudviklingen, afspejler de subregionale og lokale produktivitetsforskelle og arbejdsmarkedsforhold og korrigeres automatisk, hvis lønudviklingen underminerer omkostningskonkurrenceevnen.

               4.

               Fremlægge konkrete og tidsafgrænsede strukturelle foranstaltninger til at forbedre konkurrencen i servicesektoren ved at fjerne hindringerne i detailhandelen og de overdrevne begrænsninger på professionelle tjenesteydelser og forbedre mobilbredbåndsdækningen. Fortsat forbedre energisektoren ved at nedbringe distributionsomkostningerne, overvåge detailpriserne og styrke reguleringsmyndighedernes uafhængighed inden for energi-, telekommunikations- og transportsektoren (jernbane- og lufthavnstransportsektoren). Fjerne de sidste lovgivningsmæssige hindringer inden for postvæsenet.

               5.

               Fremsætte konkrete og tidsafgrænsede forslag til at omlægge skatbyrden fra arbejdsskat til mindre vækstforvridende skatter, især ved at udforske potentialet for miljøskatter f.eks. på diesel, brændsel til opvarmning og beskatning af privat brug af firmabiler. Forenkle skattesystemet ved at sænke indkomstskatten, øge momseffektiviteten og forbedre overholdelsen af skattereglerne ved at lukke eksisterende smuthuller.

               6.

               Yderligere mindske incitamenterne til ikke at tage arbejde ved at sikre, at kravene til jobsøgning effektivt håndhæves, og at alle arbejdsløse tilbydes personlig jobsøgningsbistand. Træffe foranstaltninger til at øge arbejdsmobiliteten regionerne imellem. Forenkle og styrke sammenhængen mellem incitamentet til at tage arbejde, aktiveringspolitikken, arbejdsformidling, uddannelse, livslang læring og erhvervsuddannelsespolitikken for både unge og ældre. Udvikle omfattende strategier for social inklusion og arbejdsmarkedet for så vidt angår indbyggere med indvandrerbaggrund.

               7.

               Træffe konkrete foranstaltninger og nå til enighed om en klar arbejdsfordeling mellem de føderale og regionale myndigheder for at sikre, at målene for reduktion af drivhusgasemissionerne fra aktiviteter uden for emissionshandelssystemet, især transport og bygninger, nås.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2013.

            På Rådets vegne

         R. ŠADŽIUS

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Opretholdt for 2013 ved Rådets afgørelse 2013/208/EU af 22. april 2013 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (EUT L 118 af 30.4.2013, s. 21).

      (4)  EUT C 219 af 24.7.2012, s. 5.

      (5)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.

      (6)  Se side 97 i denne EUT.


title: 2011/24/EU: Kommissionens henstilling af 11. januar 2011 om certificering af virksomheder i henhold til artikel 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/43/EF om forenkling af vilkår og betingelser for overførsel af forsvarsrelaterede produkter inden for Fællesskabet  EØS-relevant tekst

text:
               15.1.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 11/62

         KOMMISSIONENS HENSTILLING
   af 11. januar 2011
   om certificering af virksomheder i henhold til artikel 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/43/EF om forenkling af vilkår og betingelser for overførsel af forsvarsrelaterede produkter inden for Fællesskabet
   (EØS-relevant tekst)
   (2011/24/EU)
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Artikel 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/43/EF af 6. maj 2009 om forenkling af vilkår og betingelser for overførsel af forsvarsrelaterede produkter inden for Fællesskabet (1) fastlægger kriterierne for medlemsstaternes certificering af forsvarsvirksomheder etableret på deres respektive områder som modtagere af forsvarsrelaterede produkter overført i medfør af generelle overførselslicenser.

               (2)

               Certificeringen af virksomheder er et nøgleelement i den forenklede licensordning, der blev indført ved direktiv 2009/43/EF.

               (3)

               Medlemsstaternes forskellige fortolkninger af certificeringskriterierne kunne hæmme gennemførelsen af direktiv 2009/43/EC og realiseringen af dets forenklingsformål.

               (4)

               Medlemsstaternes mere ensartede fortolkning og anvendelse af certificeringskriterierne er vigtig for den gensidige anerkendelse af certifikater som anført i artikel 9, stk. 6, i direktiv 2009/43/EF og for en udbredt brug af generelle licenser.

               (5)

               Repræsentanter for medlemsstaterne i det udvalg, der er nedsat ved artikel 14 i direktiv 2009/43/EF, har gjort opmærksom på, at en mere ensartet fortolkning og anvendelse af certificeringskriterierne kunne opnås ved vedtagelsen af en henstilling fra Kommissionen.

               (6)

               Repræsentanter for medlemsstaterne i det udvalg, der er nedsat ved artikel 14 i direktiv 2009/43/EF, etablerede derfor en arbejdsgruppe til at udarbejde retningslinjer for certificering af forsvarsvirksomheder efter artikel 9 i direktiv 2009/43/EF.

               (7)

               Retningslinjerne i denne henstilling er baseret på bedste praksis i visse medlemsstater, der har vist sig for at være effektiv og praktisk anvendelig —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
   1.   CERTIFICERINGSKRITERIERNE

   1.1.   Bedømmelse efter kriterierne i artikel 9, stk. 2, litra a) og b)

   Kun modtagervirksomheder, som faktisk fremstiller forsvarsrelaterede produkter eller delvis færdiggjorte forsvarsrelaterede produkter omfattet af direktiv 2009/43/EF, bestående af komponenter og/eller systemer og undersystemer købt af tredjemand, med henblik på at blive markedsført under eget navn eller varemærke, bør kunne certificeres.
   Certificerede modtagervirksomheder bør bruge de forsvarsrelaterede produkter modtaget i henhold til de generelle overførselslicenser anført i artikel 5, stk. 2, litra b), i direktiv 2009/43/EF i deres egen produktion (hvilket omfatter inkorporering af komponenter i andre produkter eller anvendelse som reservedele og lignende) og bør ikke videreoverføre eller eksportere dem uforandret (undtagen med henblik på vedligeholdelse og reparation), hvis der kræves en forudgående tilladelse fra en oprindelsesmedlemsstat.
   Kompetente myndigheder bør, hvor det findes hensigtsmæssigt, og før de udsteder et certifikat, kunne afkræve modtagervirksomheder en erklæring om, at de forpligter sig til følgende:

               a)

               at bruge de forsvarsrelaterede produkter, der modtages i medfør af de generelle licenser anført i artikel 5, stk. 2, litra b), i direktiv 2009/43/EF, i deres egen produktion

               b)

               at afstå fra at videreoverføre eller eksportere de pågældende produkter uforandret, undtagen med henblik på vedligeholdelse og reparation.

         1.2.   Leverancer til modtagervirksomheder, der foretager indkøb, som udelukkende er til brug for en medlemsstats væbnede styrker, i medfør af generelle overførselslicenser som omhandlet i artikel 5, stk. 2, litra a), i direktiv 2009/43/EF

   Modtagervirksomheder, der har status som ordregivende myndigheder efter artikel 1, stk. 9, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF (2), og som foretager indkøb, som udelukkende er til brug for en medlemsstats væbnede styrker, bør have adgang til at modtage forsvarsrelaterede produkter i medfør af de generelle licenser, der er omhandlet i artikel 5, stk. 2, litra a), i direktiv 2009/43/EF, uden at være certificerede.
   1.3.   Bedømmelse efter kriterierne i artikel 9, stk. 2, litra c) og f)

   Den ledende medarbejder anført i artikel 9, stk. 2, litra c), i direktiv 2009/43/EF bør være personlig ansvarlig for det interne program til sikring af overholdelse af gældende regler eller det system til overførsels- og eksport, der anvendes i virksomheden, og for det personale, der har ansvaret for eksport- og overførselskontrol. Den pågældende ledende medarbejder bør være medlem af virksomhedens ledelsesorgan.
   Ansøges der om certificering af en eller flere produktionsenheder, bør den beskrivelse af ansvarskæden i modtagervirksomheden, som kræves efter artikel 9, stk. 2, litra f), i direktiv 2009/43/EF, klart vise den ledende medarbejders kontrol med det personale i de pågældende enheder, der har ansvaret for eksport- og overførselskontrol.
   Spørgsmål og retningslinjer vedrørende beskrivelsen af interne programmer til sikring af overholdelse af gældende regler og efterfølgende vurdering findes i bilag I. Medlemsstaterne kan stille yderligere spørgsmål. Hvis medlemsstaterne stiller yderligere spørgsmål, bør de have direkte relevans for certificeringsbedømmelsesproceduren.
   1.4.   Organisationsstruktur, der skal certificeres, og bedømmelse efter kriterierne i artikel 9, stk. 2, litra d) og e)

   Tilgangen til certificering afhænger af en modtagervirksomheds organisationsstruktur og af, hvordan den delegerer ansvaret for overførsels- og eksportkontrol. Virksomheden kan blive certificeret som helhed eller pr. virksomhedsenhed. Virksomheder, der har produktionsenheder og dertil knyttede aktiviteter på flere adresser, som har fået delegeret ansvaret for overførsels- og eksportkontrol, bør angive, hvilke af enhederne der skal være omfattet af certifikatet.
   2.   CERTIFICERINGEN

   2.1.   Standardskabelon for certifikater

   Det anbefales at benytte en standardskabelon som den, der findes i bilag II, til certifikater.
   Certifikatet bør udfærdiges på et af de officielle sprog i den medlemsstat, der udsteder certifikatet, og helst på et af de officielle sprog i en anden medlemsstat, som den certificerede modtagervirksomhed anfører. Certifikatets ikrafttrædelsesdato bør anføres på certifikatet.
   I relation til artikel 9, stk. 4, litra a), bør det i certifikatet kræves, at den certificerede modtagervirksomhed underretter den kompetente myndighed om alle forhold og begivenheder, der indtræffer efter at certifikatet er udstedt, og som kan påvirke gyldigheden eller indholdet af certifikatet. Den certificerede modtagervirksomhed skal navnlig give underretning om følgende:

               a)

               enhver væsentlig ændring i virksomhedens industrielle aktivitet vedrørende forsvarsrelaterede produkter

               b)

               enhver ændring af adressen, hvor registre vedrørende modtagne forsvarsrelaterede produkter er tilgængelige for den kompetente myndighed.

         I relation til litra a) bør i givet fald betydningen af den ændring, der begrunder underretningen, vurderes i lyset af de oplysninger, der allerede er forelagt i forbindelse med registreringen som en forsvarsvirksomhed eller i forbindelse med en eventuel licens til forsvarsaktivitet eller produktionslicens.
   2.2.   Udveksling af oplysninger om modtagervirksomheder, der søger certificering

   Med hensyn til artikel 12 i direktiv 2009/43/EF opfordres de kompetente nationale myndigheder til at udveksle alle relevante oplysninger vedrørende udstedelse af certifikater. Hvis det ved vurderingen af en modtagervirksomhed med henblik på udstedelse af et certifikat er nødvendigt at indhente oplysninger fra andre kompetente myndigheder, bør den udstedende nationale kompetente myndighed etablere kontakt til den anden relevante nationale myndighed inden udstedelsen af certifikatet.
   3.   OVERVÅGNING AF OVERHOLDELSE

   3.1.   De kompetente myndigheders beføjelser til at udføre kontrolbesøg

   Med henblik på besøg til kontrol af overholdelsen af de betingelser, der knytter sig til certifikatet, og af de kriterier, der er angivet i artikel 9, stk. 2, bør inspektører udpeget af den kompetente myndighed som minimum have bemyndigelse til at:

               a)

               få adgang til relevante lokaliteter

               b)

               undersøge og tage kopier af registrene, data, procedureregler og alt andet materiale af betydning for de produkter, der eksporteres, overføres eller modtages i henhold til en overførselslicens fra en anden medlemsstat.

         Kontrolbesøgene bør gennemføres i overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvor de skal foretages.
   3.2.   Tilfælde, der kan begrunde en revurdering

   Den kompetente myndighed bør gennemføre en revurdering af overholdelsen af de betingelser, der knytter sig til certifikatet, og af de kriterier, der er angivet i artikel 9, stk. 2, i følgende tilfælde:

               a)

               væsentlige ændringer i den certificerede modtagervirksomhed, herunder ændring af virksomhedens interne organisation eller dens aktiviteter

               b)

               oplysninger, der peger i retning af, at den certificerede modtagervirksomhed ikke længere overholder relevante betingelser og kriterier

               c)

               den certificerede modtagervirksomhed er blevet pålagt at træffe korrigerende foranstaltninger

               d)

               suspension af certifikatet skal ophæves.

         3.3.   Tættere overvågning af nyligt certificerede modtagervirksomheder

   Den kompetente myndighed bør være særlig opmærksom på overvågningen af nyligt certificerede modtagervirksomheder. Den kompetente myndighed bør gennemføre en overvågning af overholdelsen, helst i løbet af det første år efter, at et certifikat er udstedt første gang.
   4.   KORRIGERENDE FORANSTALTNINGER, SUSPENSION OG TILBAGEKALDELSE AF CERTIFIKATER

   4.1.   Beslutninger om at foreskrive korrigerende foranstaltninger

   Opfylder en certificeret modtagervirksomhed ikke længere et eller flere af kriterierne i artikel 9, stk. 2, i direktiv 2009/43/EF eller de betingelser, der knytter sig til certifikatet, og anser den kompetente myndighed den manglende overholdelse for at være af mindre betydning, bør den kompetente myndighed inden for en frist på højst én måned fra det tidspunkt, da den kompetente myndighed først blev opmærksom på den manglende overholdelse, træffe en afgørelse med krav til den pågældende virksomhed om at træffe korrigerende foranstaltninger.
   Den kompetente myndighed bør straks give den certificerede modtagervirksomhed skriftlig underretning om denne beslutning. I beslutningen bør der stilles krav til den certificerede modtager om at gennemføre de foreskrevne korrigerende foranstaltninger inden for en frist, der er fastsat i den skriftlige underretning.
   Ved udløbet af denne periode bør den kompetente myndighed kontrollere, at de korrigerende foranstaltninger er blevet gennemført. Denne kontrol kunne omfatte et besøg på stedet, et møde med den ledende medarbejder, der er nævnt i artikel 9, stk. 2, litra c), i direktiv 2009/43/EF, eller en overordnet ansat, der udpeges af den ledende medarbejder, og/eller vurdering af skriftlig dokumentation leveret af den pågældende ledende medarbejder.
   Inden for en periode på højst tre måneder efter gennemførelsen af kontrollen bør den certificerede modtagervirksomhed have skriftlig underretning om den kompetente myndigheds vurdering af hensigtsmæssigheden af de gennemførte korrigerende foranstaltninger.
   4.2.   Suspension og tilbagekaldelse af certifikater

   Den kompetente myndighed bør suspendere eller tilbagekalde certifikatet i følgende tilfælde:

               a)

               Den certificerede modtagervirksomhed har undladt at træffe de korrigerende foranstaltninger inden for den frist, der er anført i den skriftlige underretning fra den kompetente myndighed, hvori der rejses krav om, at den certificerede modtagervirksomhed træffer korrigerende foranstaltninger.

               b)

               Den certificerede modtagervirksomhed opfylder ikke længere et eller flere af kriterierne i artikel 9, stk. 2, i direktiv 2009/43/EF eller de betingelser, der knytter sig til certifikatet, og den kompetente myndighed anser den manglende overholdelse for at være af væsentlig betydning.

         Den kompetente myndighed bør straks give den certificerede modtagervirksomhed og Kommissionen skriftlig underretning om beslutningen om at suspendere eller tilbagekalde certifikatet.
   Den kompetente myndighed bør opretholde suspensionen, indtil den certificerede modtagervirksomhed kan bevise, at den overholder kriterierne i artikel 9, stk. 2, i direktiv 2009/43/EF og de betingelser, der knytter sig til certifikatet. Den kompetente myndighed bør, på det tidspunkt, hvor den skriftlige underretning om suspensionen af certifikatet gives eller i efterfølgende skriftlige korrespondance, pålægge en tidsfrist, inden for hvilken den certificerede modtagervirksomhed bør bevise overholdelsen.
   4.3.   Ophævelse af suspensionen af certifikatet

   Efter udløbet af den tidsfrist, der er fastsat i beslutningen om suspension, bør den kompetente myndighed kontrollere, om den certificerede modtagervirksomhed overholder kriterierne i artikel 9, stk. 2, i direktiv 2009/43/EF og de betingelser, der knytter sig til certifikatet.
   Denne kontrol kunne omfatte et besøg på stedet, et møde med den ledende medarbejder, der er nævnt i artikel 9, stk. 2, litra c), i direktiv 2009/43/EF eller en overordnet ansat, der udpeges af den ledende medarbejder, og/eller vurdering af skriftlig dokumentation leveret af den pågældende ledende medarbejder.
   Inden for en periode på højst en måned efter gennemførelsen af kontrollen bør den certificerede modtagervirksomhed have skriftlig underretning om en ny beslutning fra den kompetente myndighed, hvori ét af følgende fastsættes:

               a)

               at suspensionen af certifikatet ophæves, samt datoen, hvor ophævelsen får virkning

               b)

               at suspensionen opretholdes indtil en bestemt dato, hvorpå en ny kontrol vil blive gennemført

               c)

               at certifikatet tilbagekaldes.

         5.   UDVEKSLING AF OPLYSNINGER VEDRØRENDE CERTIFICERING

   Den kompetente myndighed bør straks give den certificerede modtagervirksomhed og Kommissionen skriftlig underretning, når et certifikat er blevet tildelt, suspenderet eller tilbagekaldt, eller når suspensionen af et certifikat er blevet ophævet.
   6.   OPFØLGNING

   Medlemsstaterne opfordres til at følge denne foranstaltning senest den 30. juni 2012.
   Medlemsstaterne opfordres til at orientere Kommissionen om eventuelle foranstaltninger, de har truffet for at følge denne henstilling.
   7.   ADRESSATER

   Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 11. januar 2011.

            På Kommissionens vegne

         Antonio TAJANI

            Næstformand

      (1)  EUT L 146 af 10.6.2009, s. 1.

      (2)  EUT L 134 af 30.4.2004, s. 114.

      BILAG I

         Spørgsmål og retningslinjer vedrørende beskrivelsen af interne programmer til sikring af overholdelse af gældende regler og efterfølgende vurdering

                  Kerneområder

                  Vigtigste spørgsmål

                  Bedste praksis anbefalinger

                  Relevant certificeringskriterium

                              1.

                              Organisatoriske, menneskelige og tekniske ressourcer allokeret til forvaltningen af overførsler og eksport

                  Hvilken procentdel af virksomheden forretning (i årlig omsætning) afhænger af eksport og overførsler af varer, der kan tildeles licens?
                  Hvor mange eksportekspeditioner og overførsler af sådanne varer finder sted på et år?
                  Hvilken funktioner i virksomheden (f.eks. indkøb, ingeniørarbejde, projektledelse, shipping) er involveret i eksport- og overførselsproceduren, og hvordan er de pågældende ansvarsområder tilrettelagt?
                  Har virksomheden et elektronisk system til at forvalte eksport og overførsler? Hvad er de vigtigste funktioner?

                  Formålet med disse spørgsmål er at indhente yderligere oplysninger om virksomhedens interne organisation, som er af betydning for vurderingen af konsekvenserne af eksport-/overførselsaktiviteter på virksomheden, og om de dermed forbundne operationelle procedurer

                  Hvor mange personer er enten ansat udelukkende til at håndtere forvaltningen af eksport og overførsler eller har ansvaret for det sammen med andre opgaver?

                  Der bør altid være mindst to personer i tilfælde af ferie, sygdom osv.

                  Cirkulerer virksomheden internt sit skriftlige tilsagn om at overholde kontrolforskrifter vedrørende eksport/overførsel og at rette sig efter eventuelle relevante slutanvendelses- og eksportrestriktioner?
                  Cirkulerer virksomheden internt sit skriftlige tilsagn om på anmodning at afgive slutbrugs-/slutbrugeroplysninger?

                  Begge skriftlige tilsagn bør indgå i de manualer om overholdelse, der er til rådighed for eksport-/overførselskontrolpersonalet og bør også være kendt af alle ansatte, der er berørt af eksport-/overførselskontrol (f.eks. salgsafdeling …).

                  9, stk. 2, litra d), og 9, stk. 2, litra e)

                  Har virksomheden hidtil overholdt kontrolforskrifter vedrørende eksport/overførsel?

                  Virksomheden bør vise gode resultater med hensyn til overholdelse af kontrolforskrifter vedrørende eksport/overførsel.

                  9, stk. 2, litra a)

                  Findes der ajourførte manualer om overholdelses til brug for eksport-/overførselskontrolpersonale?

                  Manualer om overholdelse til brug for og vejledning af eksport-/overførselskontrolpersonale bør være til rådighed i hvert fald i elektronisk form (for eksempel på virksomhedens intranet).
                  Manualerne bør indeholde de operationelle og organisatoriske procedurer, der skal følges af de eksport-/overførselskontrolpersonale.
                  Eksport-/overførselskontrolpersonale bør hurtigt underrettes om ændringer i håndbogen, der gælder for deres opgaver, samt for deres ikrafttræden.

                  9, stk. 2, litra f)

                              2.

                              Ansvarskæde

                  Beskriv venligst ansvarskæden for eksport og overførsler i Deres virksomhed.

                  Ansvaret for kontrol af overholdelse af reglerne om eksport-/overførselskontrol bør nedfældes skriftligt. Dokumenter hvori ansvarskæden beskrives (såsom registre eller organisationsplaner) bør holdes ajour.
                  Beskrivelsen bør indeholde detaljer om delegering af ansvar og de vedtagne rutiner i situationer, hvor den ledende medarbejder anført i artikel 9, stk. 2, litra c), i direktiv 2009/43/EF ikke er til stede.

                  9, stk. 2, litra f)

                  Er beskrivelsen til enhver tid tilgængelig for den kompetente myndighed?

                  Viden om ansvarskæden bør altid være let tilgængeligt for den kompetente myndighed, ikke kun i ansøgningsfasen, men også med henblik på efterfølgende kontrol af overholdelsen og kontrolbesøg.

                  9, stk. 2, litra f)

                  I hvilken del af Deres virksomhed ligger eksport-/overførselsforvaltningen?

                  Om eksport-/overførselskontrolforvaltningen er organiseret i hver enkelt forsendelsesenhed, i hovedkontoret eller som en særskilt eksportkontrolafdeling, bør afhænge af virksomhedens størrelse og struktur.

                  9, stk. 2, litra f)

                  Hvordan samvirker eksport-/overførselskontrolpersonalet med andre funktioner i virksomheden?

                  Eksport-/overførselskontrolpersonalet bør beskyttes så meget som muligt mod interessekonflikter. De bør have beføjelse til at standse en transaktion.

                  9, stk. 2, litra f)

                  Hvordan er forholdet mellem eksport-/overførselskontrolpersonale og den ledende medarbejder organiseret, for eksempel muligheden for udveksling af oplysninger?

                  Eksport-/overførselskontrolpersonalet bør have adgang til at rapportere direkte til den ledende medarbejder, hvis de ønsker have beføjelse til at standse en transaktion.

                  9, stk. 2, litra f)

                  Angiv venligst de øvrige ansvarsområder for den ledende medarbejder, der er udpeget som personlig ansvarlig for overførsler og eksport

                  Den ledende medarbejder bør være en del af topledelsen. Hans/hendes stilling bør ikke give anledning til interessekonflikter (f.eks. bør han/hun ikke tillige være salgschef …).

                  9, stk. 2, litra c) og f)

            3.   Intern revision

                              a)

                              stikprøveinspektion

                  Hvor ofte gennemføres der stikprøveinspektioner?

                  Det interne program til sikring af overholdelse af gældende regler (ICP — internal control programme) og de daglige arbejdsrutiner bør underkastes (uventede) stikprøvekontroller.

                  9, stk. 2, litra f)

                              b)

                              intern revision

                  Hvor ofte er der intern revision?

                  Ideelt set en gang om året og mindst hvert tredje år.

                  9, stk. 2, litra f)

                  Hvilken procentdel af eksporten/udførslen underkastes kontroller?

                  Afhængigt af antallet af eksporter/overførsler, mindst 1 % og et forventet maksimum på 20 %. Den forholdsmæssige andel kan variere for hver revision, der iværksættes.

                  Hvem udfører kontrollerne?

                  Mulige svar er et af følgende:

                              —

                              en overordnet i ansvarskæden for eksport-/overførselskontroller

                              —

                              kvalitetschefen

                              —

                              økonomidirektøren eller bogholderen

                              —

                              enhver anden på mindst mellemlederniveau, der står et trin eller flere fra det eksport-/overførselsholdets daglige arbejde.

                  Hvilke spørgsmål omfatter revisionen?

                  Revisioner bør mindst give svar på følgende spørgsmål:

                              —

                              Overholdes de fastsatte eksportbegrænsninger?

                              —

                              Findes der ajourførte procedurer til sikring af, at alle eksport- og overførselsregler overholdes?

                              —

                              Gennemføres der regelmæssig bevidstgørende uddannelse?

                              —

                              Er registre let tilgængelige?

                              —

                              Er registrene dækkende?

                              —

                              Omfatter registrene alle relevante aspekter af import, eksport og overførsel, samt produkter, der forbliver i medlemsstaten?

                              —

                              Findes der oplysninger om de relevante produkters vej fra kilde til bestemmelsessted?

                              c)

                              planlægning, effektivitet og opfølgning af revision

                  Hvordan sikrer De, at De reviderer et repræsentativt udvalg af forsendelser?

                  Der bør finde revision sted af mindst én forsendelse pr. kundedestination eller mindst en forsendelse for hvert projekt.

                  9, stk. 2, litra f)

                  Har virksomheden etableret en intern revisionsordning?

                  Der bør etableres en intern revisionsordning til sikring af, at et repræsentativt udvalg af forsendelser bliver revideret.

                  Korrigeres den manglende overholdelse, der afdækkes ved den interne revision, systematisk? Opbevares der et spor af sådanne handlinger?

                  Virksomheden bør tydeligt registrere enhver mistanke om forekomst af manglende overholdelse, der afdækkes af den interne revision, samt de anbefalede foranstaltninger til korrektion af en sådan forekomst og en vurdering af de pågældende korrigerende foranstaltningers effektivitet med hensyn til regeloverholdelse.

            4.   Generelt øget bevidstgørelse

                              4.1.

                              Operationelle og organisatoriske procedurer

                  Hvordan er virksomhedens interne processer til at øge den generelle bevidstgørelse og at minimere de risici, der er forbundet med eksport-/overførselskontrol?

                  Operationelle og organisatoriske procedurer bør fastlægges skriftligt og give instruktion og vejledning om følgende:

                              —

                              den samlede eksport-/overførselsproces fra modtagelse af en ordre, vurdering af, om eksport-/overførselsregler finder anvendelse, overholdelse af relevante eksport-/overførselsregler og forsendelsen eller overdragelsen (der skal ske afsluttende kontrol af regeloverholdelsen før afsendelsen eller overdragelsen)

                              —

                              overvågning af overholdelse af licensens vilkår og betingelser

                              —

                              samarbejdet med eksterne parter, og i visse tilfælde med andre interesserede afdelinger inden for virksomheden, såsom den juridiske afdeling og salgsafdelingen

                              —

                              koordinationen mellem alle ansatte, der er involveret i eller på anden måde er berørt af eksport-/overførselskontrol (f.eks. bør salgspersonale instrueres om at informere eksport-/overførselskontrolpersonale om enhver tvivl, og det bør informeres om, at behandlingen af en ordre først kan finde sted, når den er blevet godkendt af eksport-/overførselskontrolpersonalet)

                              —

                              koordinationen og den eventuelle udveksling af oplysninger med de kompetente myndigheder (f.eks. eventuel indberetning af mistænkelige overførselsordrer, den eventuelle eksistens af en frivillig offentlighedspolitik...).

                  9, stk. 2, litra f)

            4.1.1   Operationelle og organisatoriske procedurer: fasen forud for licensen (1)

                              a)

                              Embargoer

                  På hvilken måde tager virksomheden hensyn til embargoer?

                  I tilfælde, hvor en overførsel er planlagt til at blive sendt til en destination, der er omfattet af en embargo, bør der findes regler for undersøgelse af de relevante embargobestemmelser. Undersøgelsen bør mindst omfatte:

                              —

                              det leveringsforbud, der er truffet bestemmelse om ved embargoen

                              —

                              klassificering af produkter, der skal sendes, i forhold til embargoens liste over produkter

                              —

                              supplerende licenskrav for visse tjenesteydelser såsom teknisk bistand.

                  9, stk. 2, litra f)

                              b)

                              Sanktionslister

                  På hvilken måde tager virksomheden hensyn til sanktionslister?

                  Navnene og identiteterne på de juridiske og fysiske personer, der skal leveres til, bør sammenholdes med de relevante sanktionslister.

                  9, stk. 2, litra f)

                  Når der søges efter en identitet på sanktionslisten, hvor sikkert (niveau/procent) skal et sammenfald være, for at det anses for at være et sammenfald (»et hit«)? Hvilke procedurer følges, når en overensstemmelse med et navn er fundet?

                  Proceduremæssige instruktioner bør være fastlagt skriftligt med en beskrivelse af, hvor sandsynligt det er, at overensstemmelser skal behandles (for eksempel, når en overensstemmelse er blevet fundet, skal den indberettes til den kompetente myndighed).

                              c)

                              Kontrol af produkter opført på listerne (produkter, der kræver licens fordi de er opført på en eksport-/overførselskontrolliste)

                  Spørgsmål om interne procedurer, som sikrer, at et produkt på en liste ikke eksporteres eller overføres uden en licens:

                  9, stk. 2, litra f)

                              1)

                              Findes der et elektronisk databehandlingssystem til registrering af klassificeringen af produkter modtaget eller fremstillet af virksomheden?

                  Klassificeringen af produkter bør registreres i et elektronisk databehandlingssystem (kun hvis et sådant findes). Ændringer i kontrollisterne bør straks rapporteres i systemet.

                              2)

                              Hvordan er samtlige produkter omfattet af licenskrav klassificeret og registreret, og hvem er ansvarlig for dette? Hvilke procedurer findes der til sikring af, at klassificeringen af produkter holdes ajour, og hvordan er det dokumenteret?

                  Eksport-/overførselskontrolpersonalet bør være ansvarlig for registrering og klassificering af produkter, om nødvendigt i samråd med tekniske eksperter.

                              3)

                              Hvordan sker vurderingen af, at modtageren er slutbruger, og af modtagerens pålidelighed?

                  Eksport-/overførselskontrolpersonalet bør være ansvarlig for kontrollen af modtagernes pålidelighed, med særlig opmærksomhed rettet mod slutbrugen og risikoen for omdirigering.
                  Hvis eksport-/overførselskontrolpersonalet har modtaget oplysninger om, at modtageren har overtrådt eksport-/overførselskontrolreglerne, bør det underrette den kompetente myndighed. En kontrol af modtagerens redelighed er især vigtig i tilfælde, hvor kunden er ny, eller hvor kundens identitet er uklar, eller når der er tvivl om den erklærede slutbrug (f.eks. bestilling af usædvanlige mængder, modtageren har anmodet særlige og usædvanlige transitruter …).

                              d)

                              Immateriel overførsel af teknologi

                  Hvordan sikrer virksomheden overholdelsen af kravene vedrørende immateriel overførsel af teknologi (IOT) (f.eks. e-mail og adgang til intranettet fra udlandet)?

                  Virksomheden bør have givet klare og skriftlige instruktioner i forhold til IOT via e-mail, fax, intranet eller internet.
                  Tilvejebringelse eller overførsel af teknologi bør først ske, når der er foretaget en vurdering af, om der kan gives licens, og i bekræftende fald, om der er udstedt en licens, som tillader overførslen.

                  9, stk. 2, litra f)

                              e)

                              Teknisk bistand

                  Hvordan sikrer virksomheden overholdelse af kravene vedrørende teknisk bistand?

                  Der bør findes en overholdelsesprocedure vedrørende teknisk bistand:

                              —

                              vedrørende udefra kommende besøgende/ansatte

                              —

                              vedrørende ansatte (f.eks. teknikere) i udlandet

                              —

                              vedrørende konferencer, seminarer med udefra kommende deltagere, eller når de afholdes i udlandet.

                  9, stk. 2, litra f)

                              4.1.2.

                              Operationelle og organisatoriske procedurer: licensfasen

                  Hvordan sikrer virksomheden, at den udarbejder komplette licensansøgninger?

                  Virksomheder bør have det fornødne udstyr til fuldt ud at kunne overholde licensansøgningsprocedurerne i den medlemsstat, hvor den er etableret.

                  9, stk. 2, litra f)

                              4.1.3.

                              Operationelle og organisatoriske procedurer: fasen efter licensen

                  Hvilke interne procedurer sikrer overholdelse af licensens betingelser?

                  En endelig verifikation af kontrolkravene til eksporten/overførslen bør finde sted inden den endelige forsendelse for at sikre, at vilkårene og betingelserne for licensen er overholdt.

                  9, stk. 2, litra f)

                              4.2.

                              Øget bevidstgørelse og undervisning af eksportkontrolpersonalet

                  Hvilke oplysninger er tilgængelige for alle ansatte, der berøres af eksport-/overførselskontrol, og for eksport-/overførselskontrolpersonale?

                  Alle bør have adgang til de ovennævnte operationelle og organisatoriske procedurer vedrørende eksport-/overførselskontrol.
                  De operationelle og organisatoriske procedurer bør nedfældes og ajourføres i manualer om overholdelse, der er til rådighed for eksport-/overførselskontrolpersonalet.
                  De operationelle og organisatoriske procedurer bør indeholde en klar beskrivelse af den samlede eksport-/overførselsproces vedrørende overholdelse fra modtagelsen af en ordre, undersøgelse af, om den er omfattet af eksport-/overførselsregler, samt overholdelse af relevante eksport-/overførselsregler og til den endelige forsendelse eller overførsel.

                  9, stk. 2, litra f)

                  Hvor ofte ajourføres eksportkontrolpersonalets viden?

                  Dette bør ske, når der foretages ændringer på nationalt plan eller EU-plan af eksportkontrollovgivningen og –procedurerne, dog mindst en gang om året. Ud over disse generelle årlige uddannelsesajourføringer anbefales det, at kommentarer til eksport-/overførselskontrollovgivningen samt faglige tidsskrifter og blade stilles til rådighed, hvis sådanne findes.

                  Hvordan ajourføres eksport/overførselskontrolpersonalet?

                  Træning gennem forskellige værktøjer, som inkluderer:

                              —

                              Eksterne seminarer

                              —

                              Stadigt træningsabonnement fra kompetent hold

                              —

                              Træningssessioner, eksterne og online

                              5.

                              Fysisk og teknisk sikkerhed

                  Er Deres virksomheds sikkerhed godkendt af et relevant statsligt organ? Anfør venligst nærmere oplysninger.

                  Alle nationale forsvarsministerier eller lignende organisationer må antages at kræve et vist mål af sikkerhed, når virksomheden arbejder på deres vegne. Den blotte omstændighed, at virksomheden er sikkerhedsgodkendt på en eller anden måde, kan være tilstrækkeligt.

                  9, stk. 2, litra f)

                  Hvis der ikke foreligger en officiel sikkerhedsgodkendelse, hvilke sikkerhedsforanstaltninger findes der da til sikring af eksport-/overførselsregistre og -procedurer?

                  Lokaliteterne bør være helt omgivet af hegn. Indgangen bør være sikret og kontrolleret. Lokaliteterne bør være under konstant overvågning, selv uden for arbejdstid. Der kunne være en separat indgang til leverancer og afhentninger, afsondret fra hovedproduktionsområdet.

                  9, stk. 2, litra f)

                  Hvilke sikkerhedsforanstaltninger findes der vedrørende software og teknologi?

                  Systemet bør være passwordbeskyttet og sikret af en firewall. Virksomhedens netværk er sikret mod uberettiget adgang.
                  Der bør ske kontrol af elektronisk udstyr (laptops, personlige digitale assistenter mv.), der medtages uden for virksomheden eller oversøisk og af e-mail, der sendes som del af et projekt og i øvrigt.

                  9, stk. 2, litra f)

                              6.

                              Registrering og sporing af eksport og overførsler

                  Hvordan holder De regnskab med de eksportbegrænsninger, som meddeles Dem af leverandøren produkterne?

                  Virksomheden bør medtage et eller flere af følgende:

                              —

                              elektronisk fil- eller e-mail-mappe

                              —

                              mapper baseret på projekter

                              —

                              mapper baseret på leverandører

                              —

                              i separate mapper vedrørende begrænsninger

                              —

                              i et ordresystem.

                  9, stk. 2, litra f)

                  Hvordan sammenholder De eksportbegrænsninger med efterfølgende overførsler eller eksport?

                  Mulige svar bør omfatte et eller flere af følgende:

                              —

                              elektronisk fil- eller e-mail-mappe indeholdende oplysninger om import og efterfølgende bevægelser

                              —

                              som del af et virksomhedsledelsessystem

                              —

                              mapper baseret på projekter eller leverandører, hvor alle oplysninger opbevares samlet

                              —

                              et arkivsystem, der ligner mappesystemet.

                  9, stk. 2, litra f)

                  Hvordan stilles disse registre til rådighed for de kompetente myndigheder?

                              —

                              Det bør være muligt at stille registre til rådighed elektronisk — nogle kan kræve et besøg på stedet, hvis adgang til sikre intranet er nødvendig, men nogle kan det være muligt at overføre med henblik på fjernkontrol.

                              —

                              Registre kan også være til rådighed i papirform og nogle af disse kan scannes, for eksempel med henblik på fjernkontrol.

                  9, stk. 2, litra f)

         (1)  Formålet med fasen forud for licensen er at afgøre om virksomheden er omfattet af eksport-/overførselskontrol, det vil sige, om eksport-/overførselskontrolregler er relevante i forhold til virksomhedens aktiviteter og transaktioner, og dermed om der kræves licens til de pågældende transaktioner. Målet er så tidligt som muligt at identificere og analysere eventuelle eksport-/overførselskontrolrisici og at gennemføre enhver nødvendig relevant foranstaltning, for eksempel at ansøge om en licens eller i givet fald at benytte en generel licens.

      BILAG II

         STANDARDSKABELON FOR CERTIFIKATER


title: Den Europæiske Centralbanks henstilling af 22. december 2016 til Rådet for Den Europæiske Union om eksterne revisorer for Bank of Greece (ECB/2016/46)

text:
               6.1.2017

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 3/1

         DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS HENSTILLING
   af 22. december 2016
   til Rådet for Den Europæiske Union om eksterne revisorer for Bank of Greece
   (ECB/2016/46)
   (2017/C 3/01)
   STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR —
   under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 27.1, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Regnskaberne for Den Europæiske Centralbank (ECB) og for de nationale centralbanker i de medlemsstater, der har euroen som valuta, revideres af uafhængige eksterne revisorer, der indstilles af ECB's Styrelsesråd og godkendes af Rådet for Den Europæiske Union.

               (2)

               Mandatet for de eksterne revisorer for Bank of Greece, KPMG Certified Auditors AE, udløber efter revisionen for regnskabsåret 2016. Det er derfor nødvendigt at udnævne eksterne revisorer fra regnskabsåret 2017.

               (3)

               Bank of Greece har valgt Deloitte Certified Public Accountants S.A. som eksterne revisorer for regnskabsårene 2017 til 2021 —

         VEDTAGET FØLGENDE HENSTILLING:
   Det henstilles, at Deloitte Certified Public Accountants S.A. udnævnes til eksterne revisorer for Bank of Greece for regnskabsårene 2017 til 2021.

      Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 22. december 2016.

         Mario DRAGHI

            Formand for ECB


title: Rådets henstilling af 12. juli 2011 om Tysklands nationale reformprogram for 2011 og med Rådets udtalelse om Tysklands opdaterede stabilitetsprogram for 2011-2014

text:
               19.7.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 212/9

         RÅDETS HENSTILLING
   af 12. juli 2011
   om Tysklands nationale reformprogram for 2011 og med Rådets udtalelse om Tysklands opdaterede stabilitetsprogram for 2011-2014
   2011/C 212/03
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 3,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som har hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som vil fokusere på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for at sikre en bæredygtig vækst og forbedre konkurrenceevnen.

               (2)

               Den 13. juli 2010 vedtog Rådet en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014), og den 21. oktober 2010 vedtog Rådet en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (2), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 12. januar 2011 vedtog Kommissionen den første årlige vækstundersøgelse, som markerer starten på en ny cyklus med økonomisk styring i EU og det første europæiske halvår med forudgående og integreret politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien.

               (4)

               Den 25. marts 2011 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne for finanspolitisk konsolidering og strukturreformer (i overensstemmelse med Rådets konklusioner af 15. februar og 7. marts 2011 og i forlængelse af Kommissionens årlige vækstundersøgelse). Det understregede behovet for at prioritere genopretning af sunde budgetter og finanspolitisk holdbarhed, nedbringelse af ledigheden ved hjælp af arbejdsmarkedsreformer og nye bestræbelser på at øge væksten. Det opfordrede medlemsstaterne til at omsætte disse prioriteter til konkrete foranstaltninger, der skal medtages i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.

               (5)

               Den 25. marts 2011 opfordrede Det Europæiske Råd tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.

               (6)

               Den 27. april 2011 afleverede Tyskland sin 2011-opdatering af stabilitetsprogrammet for perioden 2011-2015 og den 7. april 2011 sit nationale reformprogram for 2011. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (7)

               Den tyske økonomi var relativt solid, da krisen startede. Sammenbruddet i verdenshandelen resulterede dog i, at eksporten og investeringerne kollapsede i 2009, således at der skete et rekordstort fald i den reale BNP på 4,7 %. Ledigheden har dog efter at være steget en smule været faldende igen siden ultimo 2009. Arbejdsmarkedets omstillingsevne skyldes de gavnlige virkninger, som tidligere reformer, der gjorde det lettere at nedsætte arbejdstiden og at understøtte korttidsarbejde, har haft. Der er sket et kraftigt opsving i økonomien efter recessionen, idet det reale BNP steg med 3,6 % i 2010. Eksporten har i vid udstrækning rettet op på det massive fald, der blev noteret i 2009, og banet vejen for et bredere opsving, hvilket også har været med til at mindske overskuddet på betalingsbalancens løbende poster. Økonomien er blevet endnu mere konkurrencedygtig i forhold til de fleste andre medlemsstater i euroområdet. Efter at det offentlige budget havde været i balance, måtte der i 2009 noteres et underskud på 3 % af BNP, hvilket skyldtes fuldt fungerende automatiske stabilisatorer og diskretionære foranstaltninger for at modvirke den økonomiske afmatning. Det økonomiske opsving var med til at dæmme op for underskuddet i 2010 (3,3 % af BNP) til trods for de omfattende finanspolitiske incitamenter og finansielle markedsstøtteforanstaltninger.

               (8)

               Baseret på vurderingen af det opdaterede stabilitetsprogram i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske scenario, der danner grundlag for stabilitetsprogrammet, er forsigtigt for 2011 og plausibelt derefter, også vurderet i forhold til Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2011. Ifølge stabilitetsprogrammet forventes Det reale BNP at stige med 2,3 % i 2011, hvorefter det kun vil stige med 1,8 % i 2012 og med gennemsnitligt 1,5 % i 2013-2015. Ifølge stabilitetsprogrammet er det planen at reducere underskuddet, så det kommer til at ligge under referenceværdien på 3 % af BNP allerede i 2011, hvilket er to år før den frist, Rådet har sat, og at gøre yderligere fremskridt med hensyn til at nå den mellemfristede målsætning, som er et strukturelt budgetunderskud på 0,5 % af BNP, i 2014. Efter den forventede korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud medfører stabilitetsprogrammets planlagte tilpasning mod den mellemfristede målsætning, at underskuddet i 2013 og 2014 falder til under benchmark, som er 0,5 % af BNP. Mens gældskvoten blev trappet op med næsten 10 procentpoint i 2010 (3), forventes den at begynde at falde i 2011 og skulle komme til at ligge på 75,5 % af BNP i 2015, hvilket fortsat er over traktatens referenceværdi. Risiciene for budgetfremskrivningen er i det store og hele afbalancerede for 2011, men resultaterne kan efterfølgende blive svagere end forventet, fordi nogle besparelser måske ikke kan gennemføres som planlagt. Nogle foranstaltninger er stadig til debat (fx energiafgift og afgift på finansielle transaktioner), og andre mangler at blive præciseret (fx effektivitetsforbedringer inden for den offentlige forvaltning). Desuden kan det ikke udelukkes, at der indføres yderligere finansielle markedsstøtteforanstaltninger. Ifølge Kommissionens seneste vurdering, synes risiciene for så vidt angår de offentlige finansers langsigtede holdbarhed at være middelstore.

               (9)

               Siden der i forbindelse med den nylige reform af sundhedsvæsenet blev indført foranstaltninger til at bremse udgiftsstigninger i 2011 og 2012, vil yderligere foranstaltninger til at effektivisere de offentlige udgifter på sundhedsområdet og til langtidspleje desuden støtte den planlagte konsolideringsstrategi. Samtidig vil fastholdelsen af en overvejende vækstorienteret konsolideringskurs, hvor der er afsat de fornødne udgifter til uddannelse, hjælpe med til at styrke vækstpotentialet på lang sigt.

               (10)

               Selv om de tyske finanspolitiske regler er blevet betydeligt skærpet med indførelsen af et nyt sæt forfatningsmæssige budgetregler, oprettelsen af stabilitetsrådet (Stabilitätsrat) og indførelsen af alarmsystemet, der skal forhindre alvorlige budgetproblemer, mangler budgetreglerne stadig at blive fuldstændigt gennemført på delstatsplan. En yderligere konsolidering af den dermed forbundne overvågnings- og sanktionsmekanisme vil øge den generelle tillid til de offentlige finanser.

               (11)

               Krisen har afsløret alvorlige svagheder i banksektoren. Store tab og værdinedskrivninger i forbindelse med internationale investeringer i subprimelån og strukturerede aktiver svækkede nogle bankers kapitalgrundlag og nødvendiggjorde omfattende offentlige indgreb. Krisen har også afsløret svagheder ved nogle delstatsbanker (Landesbanken), der i forvejen led under ineffektive risikoforvaltningsstrukturer og en manglende rentabel forretningsmodel, før krisen indtraf. En yderligere reform af banksektoren, herunder en omstrukturering af delstatsbanker, der har brug for en rentabel og tilstrækkeligt finansieret forretningsmodel, og en skærpelse af de retlige og tilsynsmæssige rammer vil bidrage til at bevare finanssektorens stabilitet og også sikre en mere effektiv allokering af nationalopsparingen som et middel til at understøtte efterspørgslen og investeringerne inden for landets grænser.

               (12)

               Den tyske økonomis vækstpotentiale og strukturelle konkurrenceevne afhænger i vid udstrækning af en veluddannet, kvalificeret arbejdsstyrke, men der er overhængende fare for mangel på arbejdskraft på grund af den demografiske udvikling. Dette understreger nødvendigheden af, at arbejdskraftpotentialet udnyttes fuldt ud, ved at hindringerne for, at bestemte grupper kan komme ind på arbejdsmarkedet, fjernes (ældre arbejdstagere, kvinder, lavtkvalificerede arbejdstagere og statsborgere fra tredjelande), og ved at den menneskelige kapital videreudvikles. Mindskes skattekilen, der stadig er stor især for de lave og mellemstore indkomster, vil det skabe et større incitament til at arbejde, samtidig med at lønstigningerne i større omfang kan omdannes til højere disponible indkomster og dermed større indenlandsk efterspørgsel. Den marginale indkomstskat for sekundære forsørgere, der er høj på grund af den fælles beskatning af par, virker afskrækkende for udbuddet af arbejdskraft. Den faktor-skatteklasse (Faktorverfahren), der blev introduceret i 2009 tillader, at den individuelle månedlige skattebyrde afspejler den personlige indkomst for hver person., men skattebyrden for det samlede år er fortsat uændret. Virkning af denne reform på arbejdsmarkedet bør overvåges. I den sammenhæng kan yderligere foranstaltninger til at reducere eventuelle hindringer for arbejde være nødvendige. En yderligere forbedring af børnepasningsmulighederne vil især også kunne øge den stadig lille arbejdsstyrke af kvinder, der er på fuld tid. En forøgelse af antallet af personer med kvalifikationer opnået ved erhvervsuddannelse vil desuden kunne forbedre lavtkvalificerede arbejdstageres beskæftigelsesmuligheder.

               (13)

               Tyskland har for nylig truffet nogle beslutninger, der får vidtrækkende konsekvenser for dets fremtidige energimiks. For at energikonceptet kan gennemføres, skal der ske en fundamental omlægning af energiforsyningen, og det vil påvirke energipriserne og økonomiens konkurrenceevne på mellemlang og lang sigt. Omkostningseffektivitet bør derfor være det vigtigste overordnede princip ved gennemførelsen af energikonceptet baseret på effektivt energiforbrug, omkostningseffektive støtteordninger og fungerende elforsyningsnet til vedvarende energi og konkurrencedygtige energimarkeder.

               (14)

               Øget konkurrence i servicesektoren vil være med til at øge produktiviteten og støtte den indenlandske efterspørgsel. Mere dynamisk vækst i servicesektoren vil kunne bidrage til at udvide grundlaget for stigende udbud og efterspørgsel i Tyskland. Selv om der i de senere år er sket betydelige fremskridt som følge af gennemførelsen af servicedirektivet, ser der ud til at være mulighed for yderligere at reducere barriererne for virksomhedernes adgang til og udtræden af markedet, især ved at autorisations- og bevillingssystemet forenkles endnu mere, og for at gøre reglerne for udøvelsen af visse liberale tjenesteydelser (f.eks. ingeniører, arkitekter, farmaceuter og advokater) enklere. Begrundelsen for reglerne for visse håndværksfag og hvorvidt disse regler er tilstrækkelige bør undersøges. Hvad angår netværksydelser, kan konkurrencen stadig forbedres i særdeleshed i jernbanesektoren. En styrkelse af forbundsnetagenturets (Bundesnetzagentur) tilsynsførende rolle og adgang for konkurrenter til salgs- og billetinfrastrukturer vil fremme konkurrencen på kort sigt.

               (15)

               Yderligere reformer for at forbedre adgangen til og kvaliteten af uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemet er nøglen til at sikre en tilstrækkeligt kvalificeret arbejdsstyrke, også når man tager den demografiske udvikling i betragtning. Der forventes især knaphed på arbejdstagere med mellemlang og lang uddannelse, navnlig inden for matematik, videnskab og teknologi. De unges uddannelsesniveau i Tyskland ligger under EU-gennemsnittet, både når det gælder afsluttet uddannelse på gymnasieniveau og afsluttede videregående uddannelser. Udvides førskoleundervisnings- og heldagsskoletilbuddene, og lettes overgangen mellem forskellige strenge i skolesystemet, kan det give bedre uddannelsesresultater.

               (16)

               Tyskland har givet en række tilsagn under europluspagten. Finanspolitisk går tilsagnene på, at det uforholdsmæssigt store underskud skal nedbringes allerede i 2011, og at de mål, der er opstillet ifølge de nationale budgetregler, skal nås tidligst muligt i 2011-2012. Foranstaltningerne til at styrke den finansielle stabilitet omfatter effektiv regulering af og tilsyn med kapitalmarkedet. Beskæftigelsesforanstaltningerne er koncentreret om erhvervsfrekvensen (reform af aktive arbejdsmarkedsinstrumenter, bedre integrering af personer med liberale erhverv og kvalifikationer opnået i andre lande og bedre integrering af indvandrere) og uddannelse (grundlæggende uddannelsespagt). Konkurrenceforanstaltningerne er koncentreret om netværksindustrierne, energi- og servicesektoren (dvs. markedstransparensagentur for elektricitets- og gassektoren, et program for »eltrafik« og flere midler til transportinfrastruktur) og om uddannelse (dvs. initiativ vedrørende fremragende resultater for at fremme videregående uddannelsesinstitutioner og finansiering af universitetspagten). Disse tilsagn henviser til de fire områder i pagten. De afspejler i vid udstrækning den bredere reformdagsorden i stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram. Flere politikområder er dog ikke omfattet af de tilsagn, der er afgivet under pagten (f.eks. omstrukturering af delstatsbankerne eller skattekilen på arbejde) eller berøres kun perifert (adgang til større konkurrence i servicesektoren og netværksindustrierne). Tilsagnene i europluspagten er blevet vurderet og taget i betragtning i henstillingerne.

               (17)

               Kommissionen har vurderet Tysklands stabilitetsprogram og nationale reformprogram, herunder tilsagnene under europluspagten. Den har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Tyskland, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i EU, ved at der fra EU-niveau ydes bidrag til kommende nationale beslutninger. På den baggrund mener Kommissionen, at den tyske budgetstrategi bør gennemføres som planlagt. En fyldestgørende strukturel tilpasningsindsats i retning af den mellemfristede målsætning bør også sikres derefter, samtidig med at der holdes en vækstvenlig konsolideringskurs. I 2011-2012 bør der desuden træffes foranstaltninger til at sikre stabiliteten i det finansielle system (f.eks. ved en omstrukturering af delstatsbankerne), til at styrke de indenlandske vækstkilder ved at øge erhvervsfrekvensen, ved at skattekilen i forbindelse med arbejde mindskes, til at adgangen til uddannelse og kvaliteten heraf forbedres, og til at der gives mulighed for større konkurrence inden for servicesektoren, handel og liberale erhverv og netværksindustrierne.

               (18)

               På baggrund af denne vurdering og under hensyntagen til Rådets henstilling af 2. december 2009 i medfør af artikel 126, stk. 7, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde har Rådet undersøgt 2011-opdateringen af Tysklands stabilitetsprogram, og Rådets udtalelse (4) afspejles især i henstilling 1) nedenfor. Under hensyntagen til Det Europæiske Råds konklusioner af 25. marts 2011 har Rådet gennemgået Tysklands nationale reformprogram,

         HENSTILLER, at Tyskland i perioden 2011-2012 træffer foranstaltninger med henblik på at:

               1.

               Gennemføre budgetstrategien for 2012 og følgende år som planlagt, for derved at bringe den høje offentlige gældskvote på en nedadgående kurs i overensstemmelse med Rådets henstilling i henhold til proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Sikre en fyldestgørende strukturel tilpasningsindsats i retning af den mellemfristede målsætning derefter. Gennemføre budgetreglerne endeligt på delstatsplan og styrke den tilsvarende overvågnings- og sanktionsmekanisme yderligere. Holde en vækstvenlig konsolideringskurs, især ved at der afsættes passende midler til uddannelse, og ved at de offentlige udgifter på sundhedsområdet og til langtidspleje effektiviseres.

               2.

               Sætte ind over for de strukturelle svagheder i finanssektoren, især ved at delstatsbanker, som har brug for en tilstrækkeligt finansieret og rentabel forretningsmodel, omstruktureres.

               3.

               Øge erhvervsfrekvensen ved at der skabes mere lige adgang til uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemet, og ved at der tages yderligere skridt til at reducere den store skattekile på en budgetneutral måde og forbedre incitamenterne til at arbejde for personer med udsigt til lav indkomst. Øge antallet af daginstitutioner og heldagsskoler og overvåge virkningerne af de nylige reformforanstaltninger til at reducere de skattemæssige regler, der får sekundære forsørgere til at afholde sig fra at arbejde og træffe yderligere foranstaltninger i tilfælde af at hindringer fortsat består.

               4.

               Afskaffe ubegrundede restriktioner, der gælder for liberale tjenesteydelser og for visse håndværksfagene. For at øge konkurrencen i netværksindustrierne bør forbundsnetagenturets tilsynsrolle styrkes i jernbanesektoren, og i forbindelse med det bebudede nationale energikoncept bør der fokuseres på at gøre loven om vedvarende energi mere omkostningseffektiv på lang sigt, at sikre, at energiproduktionen og -transmissionen bliver gjort reelt uafhængige af hinanden, og at forbedre de grænseoverskridende samkøringslinjer.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. juli 2011.

            På Rådets vegne

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Opretholdt for 2011 ved Rådets afgørelse 2011/308/EU af 19. maj 2011 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (EUT L 138 af 26.5.2011, s. 56).

      (3)  Springet i 2010 skyldtes for en stor del, at to kriseramte banker overdrog værdiforringede aktiver til hver deres »røde bank«, som sorterer under det offentlige. I tråd med Eurostats vejledning i regnskabsregler for afviklingsselskaber havde de »røde bankers« tilsvarende passiver direkte indflydelse på gældskvoten.

      (4)  I henhold til artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 14. juli 2015 om Nederlandenes nationale reformprogram for 2015 og med Rådets udtalelse om Nederlandenes stabilitetsprogram for 2015

text:
               18.8.2015

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 272/83

         RÅDETS HENSTILLING
   af 14. juli 2015
   om Nederlandenes nationale reformprogram for 2015 og med Rådets udtalelse om Nederlandenes stabilitetsprogram for 2015
   (2015/C 272/22)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget fra Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker. Strategien fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               På grundlag af Kommissionens forslag vedtog Rådet den 14. juli 2015 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker, og den 21. oktober 2010 vedtog Rådet en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (3). Disse udgør tilsammen de »integrerede retningslinjer«, som medlemsstaterne blev opfordret til at tage i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 8. juli 2014 vedtog Rådet en henstilling (4) om Nederlandenes nationale reformprogram for 2014 og afgav sin udtalelse om Nederlandenes opdaterede stabilitetsprogram for 2014. Den 28. november 2014 fremlagde Kommissionen i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 473/2013 (5) sin udtalelse om Nederlandenes udkast til budgetplan for 2015.

               (4)

               Den 28. november 2014 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester for samordning af de økonomiske politikker for 2015. Samme dag vedtog Kommissionen på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Nederlandene blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

               (5)

               Den 18. december 2014 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne om at stimulere investeringer, intensivere strukturreformer og forfølge en ansvarlig vækstfremmende finanspolitisk konsolidering.

               (6)

               Den 26. februar 2015 offentliggjorde Kommissionen sin landerapport om Nederlandene for 2015. Den analyserede Nederlandenes fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget den 8. juli 2014. Landerapporten indeholder også resultaterne af den dybdegående undersøgelse i henhold til artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Kommissionens analyse førte til den konklusion, at Nederlandene oplever makroøkonomiske ubalancer, som kræver politisk handling og overvågning. Der består fortsat risici som følge af den høje private gæld, og de fortjener opmærksomhed, selv om de seneste foranstaltninger understøtter et opsving på boligmarkedet og vil bidrage til at bremse væksten i realkreditlån. Selv om det store overskud på de løbende poster delvis skyldes strukturelle træk ved økonomien, kan pensions- og skattesystemets opbygning potentielt være en kilde til ineffektiv kapitalallokering.

               (7)

               Den 30. april 2015 forelagde Nederlandene sit nationale reformprogram for 2015 og sit stabilitetsprogram for 2015. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (8)

               Nederlandene er for nuværende underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten og omfattet af overgangsbestemmelsen vedrørende gældskriteriet. I henhold til 2015-stablitetsprogrammet har regeringen planer om gradvist at mindske det samlede underskud til 1,8 % af BNP i 2015 og yderligere til 0,7 % af BNP i 2018. Regeringen forventer ikke at overholde den mellemfristede målsætning, dvs. et strukturelt underskud på 0,5 %, i hele programperioden. I henhold til stabilitetsprogrammet forventes den offentlige gældskvote at toppe på 68,8 % i 2015 for derefter gradvist at falde til 66,1 % i 2018. Det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag for disse budgetmæssige fremskrivninger, er realistisk. Ifølge Kommissionens forårsprognoser fra 2015 forventes den strukturelle saldo at opfylde den mellemfristede målsætning og udgøre — 0,3 % af BNP i 2015 og — 0,4 % af BNP i 2016. Vurderet med udgangspunkt i stabilitetsprogrammet og Kommissionens forårsprognose fra 2015 finder Rådet, at Nederlandene kan forventes at overholde stabilitets-og vækstpagtens bestemmelser. De offentlige udgifter til forskning og udvikling udgjorde 0,84 % af BNP i 2013 og er lave i betragtning af uddannelsesniveauet, de uddannelsesmæssige resultater og den økonomiske udvikling. De offentlige udgifter på dette område har været faldende siden 2014, og de private FoU-udgifter er fortsat lave. Ved at flytte de offentlige udgifter i retning af innovation og forskning, navnlig grundforskning, og gennemføre rammepolitikker, der kan frigøre private investeringer i FoU, vil det være muligt at styrke den nederlandske økonomis langsigtede vækstpotentiale.

               (9)

               En nøgleudfordring er boligmarkedet, hvor de stivheder og forvridende incitamenter, der er blevet opbygget gennem årtier, præger boligfinansieringen og opsparingsmønstrene. Husholdningernes tendens til at optage lån mod sikkerhedsstillelse i fast ejendom er i høj grad et resultat af årelange finanspolitiske incitamenter, navnlig fuld fradragsret for renteudgifter. Siden 2012 er der blevet gennemført en række foranstaltninger for at fjerne disse incitamenter. Nogle af dem indebærer justeringer af den skattemæssige behandling af boligfinansiering. Den gradvise begrænsning af rentefradragsretten og styrkelsen af incitamentet til at tilbagebetale er berettiget. Denne foranstaltning kunne dog indfases hurtigere for i højere grad at påvirke tilbagebetalingen. Der vil vedblive med at eksistere et betydeligt skattemæssigt incitament til at investere i uproduktive aktiver. Belåningsgraden på 100 %, der vil blive nået i 2018, er stadig høj. Lejeboligmarkedet er begrænset af lovgivningen og et meget stort socialt boligbyggeri, der ligeledes skal tackle lange ventelister. Indførelsen af en mere indkomstbaseret huslejedifferentiering i det sociale boligbyggeri er et skridt i den rigtige retning, men virkningen er begrænset. I henhold til en ny lov skal boligselskaber adskille aktiviteter af almindelig økonomisk interesse (dvs. socialt boligbyggeri) fra andre aktiviteter. Det er stadig uvist, om dette vil føre til den tilsigtede omfordeling af sociale boliger til folk i nød og sikre, at dårligt stillede personer, der er ude af stand til at skaffe sig en bolig på markedsvilkår, har adgang til sociale boliger.

               (10)

               Pensionssystemets bæredygtighed på lang sigt er blevet forbedret. Foruden gradvist at hæve søjle 1-pensionsalderen fra 65 år i 2012 til 67 år i 2021 og derefter kæde den sammen med den forventede levealder har Nederlandene vedtaget omfattende reformer af den privatfinansierede del af pensionssystemet og af langtidsplejesystemet. Det finansielle tilsyn med pensionsfondene er blevet forbedret, og systemet er blevet gjort mere modstandsdygtigt over for finansielle chok. Dette er blevet suppleret med vellykkede reformer, der tilskynder ældre arbejdstagere til at forblive længere på arbejdsmarkedet. Med langsigtede reformer inden for langtidsplejen er ansvaret blevet flyttet over til kommunerne, hvilket har reduceret de samlede udgifter og sikret, at der fokuseres på effektivitetsgevinster. Kvaliteten af og adgangen til langtidspleje skal overvåges.

               (11)

               De tilbageværende udfordringer omfatter en passende fordeling af omkostninger og risici inden for og mellem generationerne, der går videre end reglerne vedrørende indeksering og finansielle stødpuder (finansielle vurderingsrammer), især ved at sænke bidragene fra personer, der befinder sig i arbejdslivets tidlige år. En forbedring af den aktuarmæssige rimelighed af bidragene til pensionssystemets anden søjle vil medvirke til, at husstandene anvender deres finansielle midler på en mere vækstfremmende måde.

               (12)

               Den omfattende reform af lovgivningen om jobbeskyttelse, der blev vedtaget i 2014, tager sigte på at øge erhvervsfrekvensen og mobiliteten. De skattemæssige incitamenter til at arbejde er blevet indskrænket. Lovgivning vedtaget af parlamentet har givet mulighed for at aktivere en kvote, i tilfælde af at arbejdsgiverne ikke leverer de ekstra jobs til handicappede, som de har forpligtet sig til. Virkningen af disse foranstaltninger kan først vurderes fuldt ud, når de er gennemført. Der er behov for yderligere foranstaltninger for at forbedre integrationen af personer, der befinder sig på kanten af arbejdsmarkedet, herunder personer med indvandrerbaggrund.

               (13)

               Når der tages hensyn til obligatoriske ikkeskattemæssige betalinger, er skattekilen i Nederlandene betydeligt højere end EU-gennemsnittet, og der er mulighed for at omlægge beskatningen til faktorer, der hæmmer væksten mindre. Den planlagte skattereform skulle bidrage til at øge erhvervsfrekvensen. Når den er vedtaget, skal dens virkninger nøje overvåges.

               (14)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Nederlandenes økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2015. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram samt de foranstaltninger, som Nederlandene har truffet som opfølgning på de henstillinger, der blev rettet til landet de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Nederlandene, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU-regler og -retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til kommende nationale beslutninger. Henstillingerne som led i det europæiske semester afspejles i henstilling 1-3 nedenfor.

               (15)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået stabilitetsprogrammet og udtaler (6), at Nederlandene opfylder bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten.

               (16)

               På baggrund af resultaterne af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet. Dets henstillinger i henhold til artikel 6 forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling 1-3 nedenfor.

               (17)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen også foretaget en analyse af den økonomiske politik i euroområdet som helhed. På dette grundlag har Rådet vedtaget særlige henstillinger rettet til de medlemsstater, der har euroen som valuta (7). Som et land, der har euroen som valuta, bør Nederlandene også sikre en fuldstændig og rettidig gennemførelse af disse henstillinger,

         HENSTILLER, at Nederlandene i 2015 og 2016 træffer foranstaltninger med henblik på at:

               1.

               Omlægge de offentlige udgifter i retning af støtte investeringer i FoU og arbejde på rammevilkår til forbedring af private FoU-udgifter for at modvirke tendensen til faldende offentlige FoU-udgifter og øge potentialet for økonomisk vækst.

               2.

               Efterhånden som genopretningen styrkes, fremskynde indskrænkningen af rentefradragsretten på realkreditlån for derved at mindske de skattemæssige incitamenter til at investere i uproduktive aktiver. Sikre en mere markedsorienteret prissætningsmekanisme på lejeboligmarkedet og i højere grad relatere huslejer til husstandsindkomst i det sociale boligbyggeri.

               3.

               Reducere bidragene til pensionssystemets anden søjle for personer i de første år af arbejdslivet.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 14. juli 2015.

            På Rådets vegne

         P. GRAMEGNA

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Opretholdt ved Rådets afgørelse 2014/322/EU af 6. maj 2014 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker for 2014 (EUT L 165 af 4.6.2014, s. 49).

      (4)  Rådets henstilling af 8. juli 2014 om Nederlandenes nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Nederlandenes stabilitetsprogram for 2014 (EUT C 247 af 29.7.2014, s. 88).

      (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 473/2013 af 21. maj 2013 om fælles bestemmelser om overvågning og evaluering af udkast til budgetplaner og til sikring af korrektion af uforholdsmæssigt store underskud i medlemsstaterne i euroområdet (EUT L 140 af 27.5.2013, s. 11).

      (6)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.

      (7)  EUT C 272 af 18.8.2015, s. 98.


65/379/EØF: Kommissionens henstilling af 7. juli 1965 til medlemsstaterne om bolig til de arbejdstagere og deres familie, som flytter inden for Fællesskabet