Avis juridique important

|

31992H0441

92/441/EØF: Rådets henstilling af 24. juni 1992 om fælles kriterier i forbindelse med sikring af tilstrækkelige indtægter og ydelser fra socialbeskyttelsesordninger

EF-Tidende nr. L 245 af 26/08/1992 s. 0046 - 0048

RAADETS HENSTILLING af 24. juni 1992 om faelles kriterier i forbindelse med sikring af tilstraekkelige indtaegter og ydelser fra socialbeskyttelsesordninger (92/441/EOEF)  RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER - som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 235,  som henviser til forslag fra Kommissionen (1),  som henviser til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),  som henviser til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og som tager foelgende i betragtning:  1) Styrkelsen af den sociale samhoerighed i Faellesskabet noedvendiggoer en stoerre grad af solidaritet over for de daarligst bemidlede og mest udsatte personer;  2) respekten for den menneskelige vaerdighed indgaar blandt de grundlaeggende rettigheder, der ligger til grund for faellesskabsretten, og som er anerkendt som saadanne i praeamblen til Den Europaeiske Faelles Akt;  3) i det seneste aarti har en lang raekke forskellige forhold og faktorer bevirket, at stadig flere er blevet ofre for social udstoedelse, og at risikoen for at komme i en uholdbar social situation gradvis er oeget, hvilket isaer er en foelge af samspillet  mellem dels udviklingen paa arbejdsmarkedet, herunder specielt den foroegede langtidsledighed, dels udviklingen i familiestrukturerne, hvor specielt risikoen for at blive socialt isoleret er blevet stoerre;  4) det er noedvendigt, at de generelle udviklingspolitikker, som kan bidrage til at afhjaelpe de konstaterede strukturbetingede problemer, ledsages af specifikke, systematiske og sammenhaengende integrationspolitikker;  5) derfor boer bestraebelserne viderefoeres og landvindingerne paa det socialpolitiske omraade konsolideres, og politikken paa disse omraader boer tilpasses de mange forskellige former, som den sociale udstoedelse kan antage, og dette indebaerer, at de  forskellige noedvendige former for oejeblikkelig hjaelp skal ledsages af foranstaltninger, der klart tager sigte paa oekonomisk og social integration af de paagaeldende personer;  6) personer, der kun har utilstraekkelige, uregelmaessige og usikre ressourcer til raadighed, er paa grund heraf ude  af stand til at tage rimelig del i det oekonomiske og samfundsmaessige liv i det samfund, de lever i, og de vil heller ikke med held kunne  indgaa i en oekonomisk og social integrationsproces; det er derfor vigtigt, at det som led i en samlet og sammenhaengende politik til samfundsmaessig integrering af de daarligst bemidlede erkendes, at de paagaeldende har ret til tilstraekkelige, stabile og  forudsigelige indtaegter;  7) Raadet og socialministrene, forsamlet i Raadet, vedtog den 29. september 1989 en resolution om kampen for at undgaa sociale tabere (4), hvori de understreger, at kampen for at undgaa sociale tabere maa betragtes som en vaesentlig bestanddel af det indre  markeds sociale dimension;  8) i faellesskabspagten om arbejdstagernes grundlaeggende arbejdsmarkedsmaessige og sociale rettigheder, som stats- og regeringscheferne fra elleve medlemsstater vedtog paa Det Europaeiske Raads samling i Strasbourg den 9. december 1989, erklaeres navnlig i  ottende betragtning og i punkt 10 og 25 foelgende:  »(. . .) det er vigtigt i en solidarisk aand at bekaempe social udstoedelse;« »Alt efter de saerlige forhold i det enkelte land:  10. Har enhver arbejdstager i Det Europaeiske Faellesskab ret til en passende social beskyttelse, og han skal uanset arten af sit ansaettelsesforhold og stoerrelsen af den virksomhed, hvori han er beskaeftiget, vaere berettiget til sociale sikringsydelser af  en tilstraekkelig stoerrelse.  Skal personer, som er udelukket fra arbejdsmarkedet, enten fordi de ikke har kunnet faa adgang til det, eller fordi de ikke har kunnet vende tilbage til det, og som ikke selv har midler til deres underhold, sikres tilstraekkelige ydelser og en  tilstraekkelig indkomst, der er tilpasset deres personlige situation.« »25. Skal enhver, der har naaet pensionsalderen, men som ikke er berettiget til pension, og som ikke har andre midler til sit underhold, kunne faa adgang til en tilstraekkelig indkomst samt en social bistand og laegehjaelp, der er tilpasset den paagaeldendes  behov.«   9) Kommissionen har taget dette grundlaeggende aspekt af kampen mod social udstoedelse med i sit handlingsprogram om gennemfoerelsen af faellesskabspagten om arbejdstagernes grundlaeggende arbejdsmarkedsmaessige og sociale rettigheder og har i den  forbindelse specielt lagt vaegt paa betydningen af et faellesskabsinitiativ, som, baseret paa et solidarisk oenske, skal gavne de daarligst stillede borgere i Faellesskabet, herunder de aeldre, der meget ofte befinder sig i en situation, der ligner den, som de  personer, der er udelukket fra arbejdsmarkedet, befinder sig i;  10) indfoerelsen af en garanti for indtaegter og ydelser henhoerer under den sociale beskyttelse; det tilkommer i den forbindelse medlemsstaterne at fastlaegge den juridiske karakter af bestemmelserne til sikring af denne garanti, idet disse bestemmelser i  de fleste medlemsstater ikke henhoerer under den sociale sikring.  11) det er ved den gradvise ivaerksaettelse af henstillingen vigtigt at tage hensyn til de finansielle midler, der er til raadighed, de nationale prioriteringer og balancen inden for de nationale socialbeskyttelsesordninger; der er forskel mellem  medlemsstaterne for saa vidt angaar udviklingen af den sociale beskyttelse;  12) Europa-Parlamentet har i sin beslutning om bekaempelse af fattigdommen i EF (5) udtalt sig til fordel for indfoerelse af en garanteret minimumsindkomst i alle medlemsstater som et bidrag til integration af de fattigste borgere i samfundet;  13) Det OEkonomiske og Sociale Udvalg har i sin udtalelse af 12. juli 1989 om fattigdommen (6) ligeledes anbefalet indfoerelse af en minimal genindslusningsindkomst, som baade skal vaere sikkerhedsnet for de fattige og den noedvendige loeftestang for deres  genindslusning i samfundet;  14) denne henstilling anfaegter ikke de nationale bestemmelser og faellesskabsbestemmelserne vedroerende opholdsret;  15) Traktaten indeholder ikke anden hjemmel for gennemfoerelse af de i denne henstilling opstillede maal end artikel 235 - I. HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE:  A. at de som led i en samlet og sammenhaengende indsats i kampen mod social udstoedelse erkender, at alle har en grundlaeggende ret til indtaegter og ydelser, der er tilstraekkelige til at leve en menneskevaerdig tilvaerelse, og at de i konsekvens heraf og i  det omfang, det er noedvendigt, tilpasser deres socialbeskyttelsesordning i henhold til de principper og retningslinjer, der er anfoert i det foelgende;  B. at de gennemfoerer den praktiske indroemmelse af denne ret efter foelgende generelle principper:  1. Anerkendelse af en ret, der bygger paa respekten for menneskets vaerdighed.  2. Fastlaeggelse af denne rets raekkevidde for den enkelte under hensyn til lovlig bopael og nationalitet og i overensstemmelse med de relevante bopaels- og/eller opholdsbestemmelser og med henblik herpaa straeben efter gradvis at daekke samtlige tilfaelde af  udstoedelse i saa vidt omfang som muligt og i henhold til bestemmelserne i medlemsstaterne;  3. Indroemmelse af denne ret til enhver, der ikke selv eller gennem den husstand, vedkommende maatte tilhoere, raader over tilstraekkelige midler - under forudsaetning af, at vedkommende aktivt staar til raadighed for arbejdsmarkedet eller er villig til at gennemgaa en erhvervsuddannelse med henblik paa at faa arbejde, for saa vidt der er tale om personer, hvis alder, helbred og familiemaessige situation  tillader dette, eller i givet fald under forudsaetning af, at der traeffes foranstaltninger til at integrere de oevrige personer oekonomisk og socialt, og - med forbehold af medlemsstaternes mulighed for at undlade at lade personer med fuldtidsbeskaeftigelse eller studerende vaere omfattet af denne ret.  4. Indroemmelse af retten maa ikke vaere tidsbegraenset, saafremt betingelserne for den er opfyldt, dog saaledes at adgang til at nyde godt af denne ret konkret kan goeres tidsbegraenset, men med mulighed for forlaengelse.  5. Denne ret er et supplement i forhold til andre sociale rettigheder og sideloebende hermed maa de fattigste soeges genindsat i deres almene rettigheder.  6. Den saaledes anerkendte ret skal ledsages af den politik, der paa nationalt plan anses for at vaere noedvendig for oekonomisk og social integrering af de paagaeldende personer som omhandlet i resolution vedtaget af Raadet og af socialministrene, forsamlet i  Raadet, den 29. september 1989, om kampen for at undgaa sociale tabere;  C. at de forvalter denne ret efter foelgende praktiske retningslinjer:  1. a) Stoerrelsen af de midler, der anslaas at vaere tilstraekkelige til at daekke de vaesentligste behov, naar respekten for menneskets vaerdighed skal tilgodeses, fastsaettes under hensyn til leveomkostningerne og prisniveauet i den paagaeldende medlemsstat og  afhaengigt af de forskellige typer husstande og deres stoerrelse.  b) Beloebenes stoerrelse tilpasses eller suppleres, saa eventuelle specifikke behov vil kunne daekkes.  c) Fastsaettelsen af disse beloeb baseres paa forskellige indikatorer, som de anser for relevante, som f.eks. statistikken over den gennemsnitlige disponible indkomst i medlemsstaten, statistikken over husholdningernes forbrug, den lovsikrede minimumsloen,  hvis en saadan findes, eller prisnivauet.  d) Personer, der er i den erhvervsaktive alder, og som har evnen til at arbejde, skal fortsat tilskyndes til at soege beskaeftigelse.  e) Der opstilles metoder til regelmaessig revision af disse beloeb paa grundlag af disse indikatorer, for at ydelserne til stadighed kan daekke behovene.  2. Til personer, hvis indtaegter som enkeltperson eller som husstand betragtet ligger under de saaledes fastsatte, tilpassede eller supplerede beloeb, ydes der en finansiel forskelsudligningsstoette, saaledes at de naar op paa disse beloeb.  3. Der traeffes de noedvendige foranstaltninger for, at de gaeldende bestemmelser om skat, gaeldsforpligtelser og social sikring, for saa vidt angaar omfanget af den saaledes ydede pengehjaelp, anvendes paa en saadan maade, at indtaegter og ydelser holdes paa et  niveau, der er tilstraekkeligt til at sikre en menneskevaerdig tilvaerelse.  4. Der traeffes enhver relevant foranstaltning for, at de paagaeldende lettere kan blive hjulpet til rette i det sociale system gennem foranstaltninger og service, bl.a. i form af raadgivning, information og bistand til at goere deres rettigheder gaeldende.  5. Der vedtages foranstaltninger, herunder om noedvendigt erhvervsuddannelsesforanstaltninger, for paa effektiv maade at hjaelpe personer, der er i den erhvervsaktive alder, og som har evnen til at arbejde, til at blive indsluset eller genindsluset paa  arbejdsmarkedet.  6. Der traeffes de noedvendige foranstaltninger for, at de daarligst bemidlede rent faktisk informeres om, at denne ret eksisterer.  De administrative procedurer og omstaendighederne i forbindelse med undersoegelsen af de indtaegter og de situationer, der berettiger til ydelserne, forenkles mest muligt.  Der sikres saa vidt muligt og i overensstemmelse med de nationale lovgivninger de beroerte personer let adgang til at klage til en uafhaengig tredjepart som f.eks. domstolene;  D. at de paaser, at denne garanti for indtaegter og ydelser kommer til at indgaa i de sociale beskyttelsesordninger;  fastlaeggelse af enkelthederne i forbindelse hermed samt finansieringen, forvaltningen og ivaerksaettelsen skal ske i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis;  E. at de allerede nu og gradvis ivaerksaetter de i denne henstilling omhandlede foranstaltninger, saa der kan goeres status efter fem aar,  - under hensyn til de til raadighed staaende oekonomiske og budgetmaessige midler samt de prioriterede maal, som de nationale myndigheder har fastlagt, og ligevaegten i de sociale beskyttelsesordninger, og - idet de i givet fald afstemmer anvendelsesomraadet efter aldersgrupper eller den familiemaessige situation;  F. at de traeffer passende foranstaltninger:  - for at indsamle systematiske oplysninger om, hvorledes disse foranstaltninger i realiteten kommer de paagaeldende befolkningsgrupper til gode, og - for loebende at foretage en metodisk evaluering af foranstaltningernes gennemfoerelse og virkninger;  II. OG ANMODER MED HENBLIK HERPAA KOMMISSIONEN OM:  1. i samarbejde med medlemsstaterne at stimulere og organisere en systematisk udveksling af oplysninger og erfaringer samt en loebende evaluering af de foranstaltninger, der vedtages nationalt;  2. med regelmaessige mellemrum at forelaegge Europa-Parlamentet, Raadet og Det OEkonomiske og Sociale Udvalg en rapport, hvori Kommissionen paa grundlag af de oplysninger, som den modtager fra medlemsstaterne, beskriver de fremskridt, der er gjort, og de  vanskeligheder, man er stoedt paa i forbindelse med ivaerksaettelse af denne henstilling.  Udfaerdiget i Luxembourg, den 24. juni 1992.  Paa Raadets vegne José da SILVA PENEDA Formand (1) EFT nr. C 163 af 22. 6. 1991, s. 3.(2) EFT nr. C 150 af 15. 6. 1992.(3) EFT nr. C 14 af 20. 1. 1992, s. 1.(4) EFT nr. C 277 af 31. 10. 1989, s. 1.(5) EFT nr. C 262 af 10. 10. 1988, s. 194.(6) EFT nr. C 221 af 28. 8. 1989, s. 10.


				|

		52011SC0824

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Polandand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of Poland, 2011-2014

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Polens nationale reformprogram for 2011
med Rådets udtalelse
om Polens opdaterede konvergensprogram for 2011-2014
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt
overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], særlig artikel 9, stk. 3,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[2],
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)
Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd
Europa-Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse,
Europa 2020, baseret på en øget koordinering af de økonomiske politikker, som
vil fokusere på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge
EU's potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)
Den 13. juli 2010 vedtog Rådet en henstilling om de
overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske
politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om
retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[3], som tilsammen udgør de "integrerede
retningslinjer". Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede
retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og
beskæftigelsespolitik.
(3)
Den 12. januar 2011 vedtog Kommissionen den første
årlige vækstundersøgelse, som markerer starten på en ny cyklus med økonomisk
styring i EU og det første europæiske halvår med forudgående og integreret
politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien.
(4)
Den 25. marts 2011 tilsluttede Det Europæiske Råd
sig prioriteterne for finanspolitisk konsolidering og strukturreformer (i
overensstemmelse med Rådets konklusioner af 15. februar og 7. marts
2011 og i forlængelse af Kommissionens årlige vækstundersøgelse). Det
understregede behovet for at prioritere genopretning af sunde budgetter og
finanspolitisk holdbarhed, nedbringelse af ledigheden ved hjælp af
arbejdsmarkedsreformer og nye bestræbelser på at øge væksten. Det opfordrede
medlemsstaterne til at omsætte disse prioriteter til konkrete foranstaltninger,
der skal medtages i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale
reformprogrammer.
(5)
Den 25. marts 2011 opfordrede Det Europæiske Råd
tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres
tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller
konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.
(6)
Den 27. april 2011 afleverede Polen sit opdaterede
konvergensprogram for perioden 2011-2014 og den 29. april 2011 sit nationale
reformprogram for 2011. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem
de to programmer er de blevet vurderet sammen.
(7)
Den globale finanskrise førte til en opbremsning i
den økonomiske aktivitet i Polen, idet vækstraten for det reale BNP faldt til
1,7 % i 2009, men ikke så vidt som en recession. I 2010 steg det reale BNP
atter til 3,8 %, da en stærk ekstern efterspørgsel satte gang i
fremstillingsindustrien og vendte lagercyklussen, mens det private forbrug blev
understøttet af et robust arbejdsmarked. Ledigheden steg fra 7,1 % i 2008
til 9,6 % i 2010, trods en stigning i antallet af beskæftigede. Krisen har
været hård ved de offentlige finanser. Det offentlige underskud steg fra
3,7 % af BNP i 2008 til 7,3 % i 2009. Det nåede i 2010 op på
7,9 % af BNP til trods for en moderat konsolideringspakke støttet af
kraftig vækst. Gældskvoten steg fra 50,9 % i 2009 til 55,1 % i 2010,
hvilket stadig er under traktatens tærskelværdi på 60 % og Polens
forfatningsmæssige gældsloft.
(8)
Baseret på vurderingen af det opdaterede
konvergensprogram i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af
den opfattelse, at det makroøkonomiske scenario, der danner grundlag for de
budgetmæssige fremskrivninger, er plausibelt, om end det bygger på nogle lidt
for optimistiske vækstantagelser for 2012. Programmets plan går ud på at bringe
underskuddet ned under referenceværdien på 3 % af BNP senest i 2012, som
er den frist, Rådet har fastsat. Den gennemsnitlige årlige finanspolitiske
indsats i perioden 2010-2012 er stort set i overensstemmelse med de 1,25 %
af BNP, som var indeholdt i Rådets henstilling af 6. juli 2009 i forbindelse
med proceduren for uforholdsmæssigt stort underskud (EDP). Den mellemfristede
målsætning (MTO) ventes ikke nået i programperioden. Ændringen af
pensionsreformen reducerer det strukturelle budgetunderskud med 0,7 % af
BNP i 2011 og endnu 0,5 % i 2012, men forbedrer ikke den underliggende
budgetstilling, da den langfristede gæld vokser tilsvarende. Risiciene for
budgetmålene ser overvejende ugunstige ud. Særlig kan det bemærkes, at
indtægterne fra de direkte skatter muligvis bliver lavere end forventet, som
følge af optimistiske antagelser om beskatningsgrundlagets elasticitet; at
programmets fremskrivninger af sociale bidrag hviler på gunstige scenarier for
beskæftigelse og lønstigninger; og at potentielle forsinkelser af
implementeringen og ændringer i de underskudsreducerende foranstaltninger, også
dem, som staten ikke har direkte kontrol over, kan få budgetgennemførelsen til
at skride.
(9)
Den polske regering gav tilsagn om at bringe det
offentlige underskud ned under 3 % af BNP i 2012 som henstillet af Rådet
og at sikre de offentlige finansers langsigtede stabilitet. Med det for øje har
den i 2011 iværksat en plan, som ved hjælp af foranstaltninger, der berører
både indtægter og udgifter, herunder omfattende nedskæringer i de offentlige
investeringer, skal konsolidere de offentlige finanser betydeligt. Udkastet til
budget for 2012 blev vedtaget af regeringen den 5. maj 2011. Det ventes at
medvirke til, at underskuddet bliver bragt betydeligt længere ned. Det til
trods kan det blive nødvendigt at supplere foranstaltningerne i
2012-budgetudkastet med yderligere foranstaltninger, hvis korrektionen af det
uforholdsmæssigt store underskud skal nås inden fristen i 2012. Imidlertid
indebærer yderligere nedskæringer i offentlige investeringer en risiko for, at
evnen til medfinansiering af investeringsprojekter, der finansieres af EU,
begrænses.
(10)
Polen har gennem årene styrket sin finanspolitiske
ramme. Når målet er holdbare offentlige finanser på mellemlang og lang sigt,
synes de gældende finanspolitiske regler og procedurerne for den mellemfristede
programlægning utilstrækkelige til at gøre budgetlægningsforløbet transparent,
tilskynde til koordinering mellem de forskellige regeringsinstanser og
tilvejebringe smidighed til at udjævne makroøkonomiske chok og ubalancer. De
finanspolitiske regler bør ligeledes baseres på tilstrækkelig brede
budgetmæssige aggregater og være i fuld overensstemmelse med Det Europæiske
National- og Regionalregnskabssystem (ESA95). Med udgangspunkt i den aktuelle
politik må den risiko for langsigtet holdbarhed i de offentlige finanser, der
skyldes befolkningens aldring, vurderes som middel.
(11)
Regeringen har afskaffet særlige tidlige
pensioneringer for størsteparten af pensionsmodtagerne, men der er stadig
særordninger med tidlig pensionering for uniformeret servicepersonel og
minearbejdere, og den lovfæstede pensionsalder er lavere for kvinder end for
mænd. Derfor er den reelle pensionsalder
stadig lav. Dertil kommer, at landbrugets
stærkt subsidierede socialsikringsfond (KRUS) ikke tilskynder landbrugerne til
at forlade sektoren, hvilket bremser en økonomisk omstrukturering og hæmmer
produktivitetsstigninger.
(12)
Uddannelsessystemet er endnu ikke fuldstændig
tilpasset til arbejdsmarkedets behov. På trods af, at der er blevet langt flere
med en højere uddannelse, påvirkes beskæftigelsesmulighederne af, at
færdighederne passer dårligt til arbejdspladskravene. Forbindelsen mellem det
højere uddannelsessystem og erhvervslivet og arbejdsmarkedet er utilstrækkelig.
Andelen af voksne (især ældre arbejdstagere med begrænsede færdigheder), der er
i videreuddannelse og erhvervsuddannelse, er stadig meget lav.
(13)
Polen ligger meget lavt med offentlige
F&U-udgifter, og det opvejes ikke i nævneværdig grad af de private
udgifter, som ligger blandt de laveste i EU. De har desuden været faldende i de
seneste år, da der i den private sektor ikke er tilstrækkeligt incitament til
at investere. Dette forhold vil formentlig blive en alvorlig hindring for
økonomisk vækst på mellemlang og lang sigt. F&U-systemet er ikke
integreret, da der kun er svage forbindelser mellem universiteter,
forskningsinstitutter og industrien.
(14)
Kvindernes lave erhvervsfrekvens skyldes til dels,
at pasningsmulighederne for børn og andre forsørgede er utilstrækkelige. I
Polen er antallet af børn under tre år, som der tilbydes organiseret pasning
af, langt under EU-gennemsnittet. Situationen er tilsvarende for større børn,
om end indskrivningsprocenten er steget i de seneste år. I mange tilfælde har
unge forældre kun mulighed for at komme ud på arbejdsmarkedet, hvis børnene kan
blive passet af slægtninge. Ydermere betyder de utilstrækkelige pasningstilbud,
at især de ældre kvinders arbejdskraftpotentiale reduceres, da de forlader
deres job eller pensioneres tidligt, så de kan passe deres børnebørn eller
andre familiemedlemmer.
(15)
Netinfrastrukturen er utilstrækkeligt udviklet og
dermed en hindring for erhvervslivet og investeringer udefra, og den
mangelfuldt udviklede transportinfrastruktur fremhæver forskellene mellem
regionerne. Energiinfrastrukturen ældes med stor hast og har nået sin
kapacitetsgrænse. Den har desuden behov for betydelige tilpasninger, hvis den
skal opfylde de krav, klimaændringspolitikken fører med sig. Jernbanenettet i
Polen er Europas tredjestørste, men det kan ikke understøtte nogen ekspansion i
den økonomiske aktivitet, da både infrastruktur og rullende materiel er
forældet.
(16)
Polen har et dårligt erhvervsklima og en ineffektiv
offentlig administration. Sammenlignet med andre lande har Polen især problemer
inden for skatteopkrævning, virksomhedsetablering og -lukning,
kontraktoverholdelse og ejendomsregistrering. Virksomhederne bliver bremset af
langtrukne godkendelsesprocedurer. Retssager, fx om håndhævelse af aftaler og
opnåelse af byggetilladelser, indebærer ret mange procedurer, og alt i alt er
processen for langvarig.
(17)
Polen har givet en række tilsagn under
europluspagten[4].
Finanspolitisk har Polen givet tilsagn vedrørende den eksisterende gæld og den
midlertidige udgiftsregel, indførelse af nye regler, som begrænser de lokale
offentlige administrationers gældsrate, og indførelse af en permanent
udgiftsregel. For at styrke den finansielle stabilitet træffes der
foranstaltninger, som effektiviserer reguleringen af og tilsynet med
kapitalmarkedet. Beskæftigelsesforanstaltningerne er koncentreret om kvindernes
og de ældre arbejdstageres erhvervsfrekvens samt reformer, der knytter erhvervsliv
og uddannelse tættere sammen. Konkurrenceforanstaltningerne er koncentreret om
uddannelse og forskning, udbygning af transport- og bredbåndsinfrastruktur samt
forbedring af erhvervsklimaet. Disse tilsagn falder inden for pagtens fire
områder og afspejler i vidt omfang den dagsorden, der er fremlagt i
konvergensprogrammet og det nationale reformprogram. Flere af de større
politiske udfordringer er slet ikke taget op (fx de ældre arbejdstageres lave
erhvervsfrekvens) eller kun overfladisk berørt (fx forbedring af
virksomhedsledelsen). Tilsagnene i europluspagten er blevet vurderet og taget i
betragtning i henstillingerne.
(18)
Kommissionen har vurderet konvergensprogrammet og
det nationale reformprogram, herunder tilsagnene under europluspagten[5]. Den har ikke blot taget hensyn til deres
relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Polen, men
også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og
retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i
Den Europæiske Union, ved at der fra EU-niveau ydes bidrag til kommende
nationale beslutninger. Kommissionen finder, at programmerne rummer en ambitiøs
plan for konsolidering af de offentlige finanser, og tilskynder regeringen til
at føre planen ud i livet og om fornødent træffe yderligere foranstaltninger
til at bringe det offentlige underskud ned under 3 % af BNP i 2012. Der
bør med afsæt i det seneste årtis resultater tages skridt til at øge
beskæftigelsen yderligere, hovedsagelig ved hjælp af reformer af pensions- og
uddannelsessystemet og ved at tilbyde bedre muligheder for pasning af børn og
andre forsørgede. Endvidere bør den ikke-prisrelaterede konkurrenceevne
forbedres ved at skabe bedre F&U-vilkår og et bedre erhvervsklima og
stimulere investeringer i infrastruktur.
(19)
På baggrund af denne vurdering og under hensyntagen
til Rådets henstilling af 7. juli 2009 i medfør af artikel 126, stk. 7, i
traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde har Rådet undersøgt
2011-opdateringen af Polens konvergensprogram, og Rådets udtalelse[6] afspejles især i henstillingens nr. 1) og
2). Under hensyntagen til Det Europæiske Råds konklusioner af 25. marts 2011
har Rådet gennemgået Polens nationale reformprogram,
HENSTILLER, at Polen træffer
foranstaltninger i perioden 2011-2012 med henblik på følgende:
1)           Foranstaltningerne i udkastet til
budget for 2012 bør gennemføres, herunder supplerende foranstaltninger af
permanent karakter, således at det offentlige underskud bringes ned under
3 % af BNP i 2012. Vækstfremmende udgifter, navnlig medfinansiering med
EU-midler, bør skæres mindst muligt ned i fremtiden, samtidig med at der sikres
behørigt fremskridt hen imod den mellemfristede målsætning.
2)           Der bør vedtages lovgivning, der
indfører en permanent udgiftsregel i 2013. Reglen bør bygge på tilstrækkelig
brede budgetmæssige aggregater og være i fuld overensstemmelse med det
europæiske regnskabssystem. Der bør endvidere træffes foranstaltninger til at
skabe bedre koordinering mellem de forskellige regeringsinstanser i den årlige
og mellemfristede budgetlægning.
3)           Den lovmæssige pensionsalder for
uniformeret personel bør sættes op som planlagt, og der bør tages yderligere
skridt til at hæve den reelle pensionsalder og knytte den til den forventede
levetid. Der bør lægges en tidsplan for ændring af landbrugernes bidrag til
socialsikringsfonden KRUS, så de i højere grad afspejler den enkeltes indkomst.
4)           Den opstillede strategi for livslang
læring bør implementeres, og mulighederne for lærepladser og
erhvervsuddannelsesprogrammer specielt for ældre og dårligt kvalificerede
arbejdstagere bør forbedres. Forbindelsen mellem forskning og erhvervsliv bør
styrkes ved gennemførelse af programmet "Vi bygger på viden" (Budujemy
na Wiedzy); reformprogrammet for de højere uddannelser "Partnerskab for
viden" (Partnerstwo dla Wiedzy) bør gennemføres,
således at uddannelsestilbuddene bliver tilpasset bedre til arbejdsmarkedets
behov.
5)           Kvindernes erhvervsfrekvens bør øges
ved hjælp af foranstaltninger, der sikrer stabil finansiering af pasning af
børn under skolealderen, således at indskrivningsprocenten af børn under tre år
bringes op.
6)           Der bør tages skridt til at skabe
nye incitamenter til at investere i energiproduktion, således at lav-CO2-teknologier
fremmes, og til at udbygge sammenkobling af elforsyningsnet over grænserne
yderligere. Der bør udarbejdes en flerårig
plan for investering i jernbaneinfrastruktur, og udviklingsplanen for
jernbanetransport bør føres ud i livet.
7)           Der bør opstilles en tidsplan for
forenkling af de juridiske procedurer for håndhævelse af aftaler. Bygge- og
zoneinddelingslovgivningen bør revideres, således at appelprocedurerne bliver
enklere og de administrative procedurer bliver mindre langvarige.
Udfærdiget i Bruxelles, den
                                                                       På Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C af …, s. .
[3]               Opretholdt for 2011 ved Rådets afgørelse 2011/308/EU af
19. maj 2011.
[4]               Nærmere oplysninger om tilsagnene i europluspagten
findes i SEK(2011) 729.
[5]               SEK(2011) 729.
[6]               Jf. artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 30. november 2009 om røgfri miljøer

text:
               5.12.2009

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 296/4

      RÅDETS HENSTILLING

   af 30. november 2009
   om røgfri miljøer
   2009/C 296/02
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 152, stk. 4, andet afsnit,
   som henviser til forslag fra Kommissionen,
   efter høring af Europa-Parlamentet (1),
   som henviser til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2), og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               I traktatens artikel 152 hedder det, at Fællesskabets indsats, der skal være et supplement til de nationale politikker, skal være rettet mod at forbedre folkesundheden og forebygge sygdomme hos mennesker samt imødegå forhold, der kan indebære risiko for menneskers sundhed.

               (2)

               I henhold til traktatens artikel 137 skal Fællesskabet blandt andet støtte og supplere medlemsstaternes indsats til forbedring af især arbejdsmiljøet for at beskytte arbejdstagernes sikkerhed og sundhed.

               (3)

               Udsættelse for tobaksrøg i omgivelserne — også kaldet tobaksforurenet luft — er en væsentlig kilde til dødelighed, sygelighed og handicap i EU.

               (4)

               Ifølge konservative skøn døde 7 300 voksne, deriblandt 2 800 ikke-rygere, i EU i 2002 som følge af udsættelse for tobaksrøg i omgivelserne på deres arbejdsplads. Yderligere 72 000 dødsfald blandt voksne, deriblandt 16 400 ikke-rygere, blev kædet sammen med udsættelse for tobaksrøg i omgivelserne i hjemmet.

               (5)

               Udsættelse for tobaksforurenet luft er især farligt for børn og unge og kan øge sandsynligheden for, at de begynder at ryge.

               (6)

               Tobaksrøg i omgivelserne er blevet klassificeret som kræftfremkaldende for mennesker af Verdenssundhedsorganisationens (WHO) Internationale Kræftforskningscenter og som et erhvervscarcinogen af Finland og Tyskland.

               (7)

               Alle mennesker har ret til et højt sundhedsbeskyttelsesniveau og bør beskyttes mod udsættelse for tobaksrøg.

               (8)

               Frivillige politikker på nationalt plan har vist sig at være ineffektive som middel til at reducere udsættelsen for tobaksrøg. Bindende lovgivning i medlemsstaterne, der håndhæves strengt og overvåges, er en hensigtsmæssig metode til effektivt at beskytte borgerne mod sundhedsrisiciene ved tobaksforurenet luft.

               (9)

               Lovgivning om røgfri miljøer er mest effektiv, når den følges op af foranstaltninger som oplysningskampagner, støtte til ophør med tobaksbrug, kraftige sundhedsadvarser på pakninger til tobaksprodukter og anden tobaksregulering.

               (10)

               Civilsamfundet har en vigtig rolle at spille i indsatsen for at skaffe opbakning til og sikre overholdelse af lovgivning om røgfri miljøer.

               (11)

               Rygeforbud bør ledsages af passende redskaber, der muliggør en tværsektoriel tilgangsvinkel til tobakskontrol.

               (12)

               Der er behov for et styrket samarbejde mellem medlemsstaterne med henblik på at fremme udvekslingen af oplysninger og bedste praksis og udvikle et standardiseret EU-overvågningssystem.

               (13)

               I resolution vedtaget af Rådet og medlemsstaternes sundhedsministre forsamlet i Rådet den 18. juli 1989 om forbud mod rygning i lokaler med offentlig adgang (3) opfordres medlemsstaterne til at forbyde rygning i visse lukkede lokaler med offentlig adgang og til også at lade rygeforbuddet gælde alle offentlige transportmidler.

               (14)

               Ved Rådets henstilling 2003/54/EF af 2. december 2002 om forebyggelse af rygning og om initiativer til forbedring af bekæmpelse af tobaksrygning (4) blev medlemsstaterne opfordret til at gennemføre lovgivning og/eller andre effektive foranstaltninger, som giver beskyttelse mod udsættelse for tobaksrøg i omgivelserne på indendørs arbejdspladser, i lukkede lokaler med offentlig adgang og i offentlige transportmidler.

               (15)

               Tobaksrøg nævnes ikke eksplicit i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (5), men direktivet dækker alle risici for arbejdstagernes sikkerhed og sundhed (6).

               (16)

               I sin handlingsplan for miljø og sundhed (2004-2010) (7) har Kommissionen påtaget sig at gennemføre tiltag til forbedring af luftkvaliteten i bygninger, navnlig ved at fremme restriktioner for rygning på alle arbejdspladser gennem undersøgelse af de muligheder, der ligger i både lovgivningsmæssige mekanismer og sundhedsfremmeinitiativer såvel på fællesskabsplan som i de enkelte medlemsstater.

               (17)

               Den høringsproces, der blev indledt med Kommissionens grønbog »Mod et Europa uden tobaksrøg: politiske valgmuligheder på EU-plan« (8) (»grønbogen«), viste stor opbakning til såvel generelle rygeforbud på alle lukkede arbejdspladser og offentlige steder som yderligere EU-initiativer til fremme af røgfri miljøer overalt i medlemsstaterne.

               (18)

               Rådet (beskæftigelse, socialpolitik, sundhed og forbrugerpolitik) drøftede på samlingen den 30.-31. maj 2007 politiske valgmuligheder på EU-plan vedrørende røgfri miljøer. Rådet hilste grønbogen velkommen og understregede behovet for, at Fællesskabet fastlægger retningslinjerne for yderligere fremme af et røgfrit miljø på EU-plan, samt at Fællesskabet støtter og koordinerer de nationale foranstaltninger.

               (19)

               Europa-Parlamentet opfordrede i sin beslutning af 24. oktober 2007 om grønbogen medlemsstaterne til inden for to år at indføre lovgivning om et omfattende rygeforbud og opfordrede Kommissionen til i tilfælde af utilfredsstillende resultater i medlemsstaterne senest i 2011 at forelægge et forslag til relevante bestemmelser. Parlamentet anmodede ligeledes Kommissionen om at fremlægge et forslag til ændring af den nuværende rammelovgivning med henblik på at klassificere tobaksrøg i omgivelserne som kræftfremkaldende, med krav om at alle arbejdsgivere skal sikre, at arbejdspladsen er røgfri.

               (20)

               Artikel 8 i WHO’s rammekonvention om tobakskontrol (FCTC), som blev undertegnet af alle WHO’s medlemmer i juni 2003 og indtil videre er blevet ratificeret af 167 parter, herunder Fællesskabet og 26 af dets medlemsstater, indebærer en juridisk forpligtelse for konventionens parter til inden for eksisterende national jurisdiktion, således som den er fastlagt i national lovgivning, at vedtage og gennemføre effektive foranstaltninger til beskyttelse mod udsættelse for tobaksforurenet luft på alle indendørs arbejdspladser, i offentlige transportmidler, på indendørs offentlige steder og, når det er relevant, på andre offentlige steder, samt på andre niveauer aktivt at søge at fremme vedtagelse og gennemførelse af de nævnte foranstaltninger.

               (21)

               På den anden konference mellem parterne i FCTC i juli 2007 vedtog man et sæt retningslinjer vedrørende beskyttelse mod udsættelse for tobaksrøg (9) med det formål at gøre det lettere for parterne at opfylde deres forpligtelser i henhold til konventionens artikel 8. Alle parter bør bestræbe sig på at implementere retningslinjerne, senest fem år efter at konventionen er trådt i kraft for den pågældende part.

               (22)

               Ved artikel 14 i WHO’s rammekonvention pålægges konventionens parter en juridisk forpligtelse til at udvikle og udbrede hensigtsmæssige, omfattende og integrerede retningslinjer baseret på videnskabelig evidens og bedste praksis og til at iværksætte effektive foranstaltninger til at fremme ophør med tobaksbrug og passende behandling for tobaksafhængighed. På den tredje konference mellem parterne i WHO’s rammekonvention vedtog man at nedsætte en arbejdsgruppe med ansvar for at udarbejde retningslinjer for gennemførelsen af artikel 14.

               (23)

               I den europæiske strategi for tobakskontrol, som WHO's regionale kontor for Europa vedtog i september 2002, henstilles det til medlemsstaterne at sikre borgernes ret til røgfri omgivelser, blandt andet ved at gøre offentlige steder, arbejdspladser og offentlige transportmidler røgfri, ved at forbyde rygning udendørs på alle uddannelsesinstitutioner for mindreårige, på steder, hvor der leveres sundhedsydelser, og i forbindelse med offentlige arrangementer, samt ved at klassificere tobaksrøg i omgivelserne som kræftfremkaldende.

               (24)

               Denne henstilling berører ikke fællesskabslovgivningen om minimumskrav til arbejdstagernes sikkerhed og sundhed vedtaget i henhold til traktatens artikel 137, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/37/EF af 5. juni 2001 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer (10) eller Kommissionens beslutning 2003/641/EF af 5. september 2003 om anvendelse af farvefotografier eller andre illustrationer som sundhedsadvarsler på tobakspakninger (11),

         HENSTILLER, AT MEDLEMSSTATERNE:

               1.

               sikrer en effektiv beskyttelse mod udsættelse for tobaksrøg på indendørs arbejdspladser og indendørs offentlige steder, i offentlige transportmidler og, når det er relevant, på andre offentlige steder, i overensstemmelse med artikel 8 i WHO’s rammekonvention om tobakskontrol (FCTC) og på grundlag af de vedlagte retningslinjer vedrørende beskyttelse mod udsættelse for tobaksrøg, som blev vedtaget på den anden konference mellem FCTC's parter, senest fem år efter at FCTC er trådt i kraft for den pågældende medlemsstat, eller senest tre år efter vedtagelsen af denne henstilling,

               2.

               udvikler og/eller styrker strategier og foranstaltninger til begrænsning af udsættelsen for tobaksforurenet luft blandt børn og unge,

               3.

               supplerer rygeforbud med ledsageforanstaltninger, der blandt andet kan omfatte:

                           a)

                           iværksættelse af effektive foranstaltninger til at fremme ophør med tobaksbrug og passende behandling for tobaksafhængighed under hensyn til nationale forhold og prioriteter som skitseret i artikel 14 i FCTC, og

                           b)

                           indførelse af kombinerede advarsler (som defineret i artikel 2, stk. 4, i Kommissionens beslutning 2003/641/EF af 5. september 2003 om anvendelse af farvefotografier eller andre illustrationer som sundhedsadvarsler på tobakspakninger (12) og information om tjenester, der yder bistand til ophør med tobaksbrug, på pakningerne til røgtobak, for mere effektivt at oplyse forbrugerne om sundhedsrisiciene ved tobaksbrug og udsættelse for tobaksrøg, tilskynde til ophør med tobaksbrug og afskrække folk fra at begynde at ryge,

               4.

               udvikler, gennemfører og regelmæssigt opdaterer og reviderer omfattende tværsektorielle strategier, planer eller programmer for tobakskontrol, hvori der blandt andet tages hensyn til behovet for beskyttelse mod tobaksrøg alle steder, som offentligheden har adgang til, og steder, der kan bruges af flere personer, uanset ejerforhold eller adgangsret,

               5.

               tilvejebringer hensigtsmæssige redskaber til gennemførelse af nationale strategier, tobakskontrolpolitikker og programmer for tobakskontrol for at sikre en effektiv beskyttelse mod udsættelse for tobaksrøg,

               6.

               om muligt senest seks måneder efter vedtagelsen af denne henstilling underretter Kommissionen om de nationale centre for tobakskontrol med henblik på udveksling af oplysninger og bedste praksis samt koordinering af politikken med de øvrige medlemsstater,

               7.

               samarbejder tæt med hinanden og med Kommissionen om at udvikle en ramme med ensartede definitioner, benchmarks og indikatorer for gennemførelsen af denne henstilling,

               8.

               overvåger og evaluerer effekten af politikforanstaltninger under anvendelse af ovennævnte indikatorer,

               9.

               underretter Kommissionen om de lovgivningsmæssige og andre foranstaltninger, der træffes til opfølgning af denne henstilling, og om resultaterne af overvågnings- og evalueringsaktiviteterne.

         OPFORDRER KOMMISSIONEN TIL:

               1.

               på grundlag af oplysningerne fra medlemsstaterne at aflægge rapport om iværksættelsen, anvendelsen og effekten af de foreslåede foranstaltninger,

               2.

               i forbindelse med en eventuel revision af direktiv 2001/37/EF at overveje alle produktrelaterede foranstaltninger, der tager sigte på at gøre tobaksprodukter mindre tiltrækkende og mindre vanedannende,

               3.

               at analysere de juridiske spørgsmål i forbindelse med og evidensgrundlaget for virkningen af neutrale pakninger, herunder for det indre marked.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 30. november 2009.

            På Rådets vegne

         S. O. LITTORIN

            Formand

      (1)  Beslutning truffet efter en ikke-obligatorisk høring (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (2)  Udtalelse af 5.11.2009 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (3)  EFT C 189 af 26.7.1989, s. 1.

      (4)  EFT L 22 af 25.1.2003, s. 31.

      (5)  EFT L 183 af 29.6.1989, s. 1.

      (6)  Jf. Sag C-49/00, Kommissionen mod Italien, [2001], Sml. I-8575, præmis 12-13.

      (7)  KOM(2004) 416 endelig.

      (8)  KOM(2007) 27 endelig.

      (9)  FCTC/COP2(7) Retningslinjer vedrørende beskyttelse mod udsættelse for tobaksrøg, udarbejdet af arbejdsgruppen indkaldt i henhold til afgørelse FCTC/COP1(15) fra konferencen mellem parterne i WHO's rammekonvention om tobakskontrol.

      (10)  EFT L 194 af 18.7.2001, s. 26.

      (11)  EUT L 226 af 10.9.2003, s. 24.

      (12)  Se fodnote 11.

      BILAG

         Retningslinjer vedrørende beskyttelse mod udsættelse for tobaksrøg, som vedtaget på den anden konference mellem parterne i WHO's rammekonvention om tobakskontrol

         FORMÅL, MÅLSÆTNINGER OG NØGLEASPEKTER

         Formålet med retningslinjerne

                  1.

                  Disse retningslinjer skal — i overensstemmelse med andre af bestemmelserne i WHO's rammekonvention om tobakskontrol og parternes intentioner i henhold til konferencen — hjælpe parterne til at opfylde deres forpligtelser i henhold til konventionens artikel 8. Retningslinjerne bygger på den bedste dokumentation, der er til rådighed, og på erfaringerne blandt de af parterne, der har haft held til at gennemføre effektive foranstaltninger til begrænsning af udsættelsen for tobaksrøg.

                  2.

                  Retningslinjerne indeholder i fællesskab fastlagte principerklæringer og definitioner af relevante begreber samt i fællesskab fastlagte anbefalinger vedrørende de foranstaltninger, der er nødvendige for at opfylde forpligtelserne i henhold til konventionen. I retningslinjerne beskrives desuden de foranstaltninger, der er nødvendige for at opnå en effektiv beskyttelse mod farerne ved tobaksforurenet luft. Parterne opfordres til at anvende disse retningslinjer, ikke kun for at opfylde deres juridiske forpligtelser i henhold til konventionen, men også for at følge bedste praksis inden for sundhedsbeskyttelse.

         Målsætningerne for retningslinjerne

                  3.

                  Disse retningslinjer har to indbyrdes forbundne målsætninger. Den første er at bistå parterne med at opfylde deres forpligtelser i henhold til artikel 8 i WHO's rammekonvention på en måde, der er i overensstemmelse med de relevante videnskabelige undersøgelser af udsættelse for tobaksforurenet luft og bedste praksis på verdensplan med hensyn til gennemførelse af rygeforbud, med henblik på at sikre et højt ansvarlighedsniveau for så vidt angår overholdelse af traktatens bestemmelser og for at bistå parterne med at opnå det højest mulige sundhedsniveau. Den anden målsætning er at klarlægge, hvilke lovgivningsmæssige nøgleelementer der er nødvendige for at beskytte mennesker effektivt mod udsættelse for tobaksrøg som påkrævet i henhold til artikel 8.

         Tilgrundliggende betragtninger

                  4.

                  Følgende grundlæggende betragtninger har haft indflydelse på udarbejdelsen af disse retningslinjer:

                              a)

                              Forpligtelsen til at beskytte mod tobaksrøg, som knæsat ved konventionens artikel 8, bygger på grundlæggende frihedsrettigheder. På grund af farerne ved at indånde tobaksforurenet luft udspringer forpligtelsen til at beskytte mod tobaksrøg implicit af bl.a. retten til livet og retten til det højest mulige sundhedsniveau, som anerkendt i mange internationale lovinstrumenter (herunder Verdenssundhedsorganisationens vedtægter, konventionen om barnets rettigheder, konventionen om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder og konventionen om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder), som indarbejdet formelt i præamblen til WHO's rammekonvention og som anerkendt i mange landes forfatninger.

                              b)

                              Forpligtelsen til at beskytte privatpersoner mod tobaksrøg er ensbetydende med, at regeringerne har en forpligtelse til at håndhæve lovgivning, der beskytter privatpersoner mod trusler mod deres grundlæggende frihedsrettigheder. Denne forpligtelse omfatter alle mennesker og ikke kun visse befolkningsgrupper.

                              c)

                              Adskillige autoritative videnskabelige organer har slået fast, at tobaksforurenet luft er kræftfremkaldende. Nogle af parterne i WHO's rammekonvention (bl.a. Finland og Tyskland) har klassificeret tobaksforurenet luft som kræftfremkaldende og ladet deres lovgivning om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen indeholde regler om forebyggelse af udsættelse for sådan luft. Parterne kan derfor, ud over at skulle opfylde kravene i artikel 8, være forpligtet til at træffe foranstaltninger mod faren ved udsættelse for tobaksrøg i henhold til deres arbejdsmiljølovgivning eller øvrige bestemmelser vedrørende eksponering for skadelige — herunder kræftfremkaldende — stoffer.

         PRINCIPERKLÆRING OG RELEVANTE DEFINITIONER VEDRØRENDE BESKYTTELSE MOD UDSÆTTELSE FOR TOBAKSRØG

         Principper

                  5.

                  Som det fremgår af artikel 4 i WHO's rammekonvention, er et stærkt politisk engagement nødvendigt for at kunne gennemføre foranstaltninger til at beskytte alle mennesker mod at blive udsat for tobaksrøg. Følgende i fællesskab fastlagte principper bør danne grundlag for gennemførelsen af konventionens artikel 8.

         Princip 1

                  6.

                  Effektive foranstaltninger, der sikrer beskyttelse mod udsættelse for tobaksrøg i overensstemmelse med artikel 8 i WHO's rammekonvention, forudsætter, at rygning og tobaksrøg i et bestemt område eller miljø elimineres fuldstændig, så der skabes et 100 % røgfrit miljø. Der findes ikke noget sikkert niveau for udsættelse for tobaksrøg, og tiltag såsom indførelse af en toksicitetstærskelværdi for tobaksforurenet luft bør forkastes, idet den videnskabelige dokumentation taler imod sådanne. Alternativer til 100 % røgfri miljøer som f.eks. ventilation, luftfiltrering og indretning af særlige rygeområder (med eller uden separate ventilationssystemer) har gentagne gange vist sig at være ineffektive, og der findes endegyldig videnskabelig og anden dokumentation for, at der ikke med tekniske tiltag kan opnås beskyttelse mod udsættelse for tobaksrøg.

         Princip 2

                  7.

                  Alle mennesker bør være beskyttet mod udsættelse for tobaksrøg. Alle indendørs arbejdspladser og indendørs offentlige steder bør være røgfri.

         Princip 3

                  8.

                  Det er nødvendigt, at lovgivningen beskytter mennesker mod at blive udsat for tobaksrøg. Frivillige rygeforbud har gentagne gange vist sig at være ineffektive og giver ikke tilstrækkelig beskyttelse. For at være effektiv skal lovgivningen være enkel og klar, ligesom den skal kunne håndhæves.

         Princip 4

                  9.

                  God planlægning og tilstrækkelige ressourcer er en forudsætning for, at lovgivning om rygeforbud kan gennemføres og håndhæves.

         Princip 5

                  10.

                  Civilsamfundet har en central rolle at spille i indsatsen for at skaffe opbakning til og sikre overholdelse af rygeforbud og bør inddrages som en aktiv partner i arbejdet med at udforme, gennemføre og håndhæve lovgivning.

         Princip 6

                  11.

                  Såvel gennemførelsen som håndhævelsen og effekten af lovgivning om rygeforbud bør overvåges og evalueres. Dette arbejde bør omfatte overvågning af og reaktion på initiativer fra tobaksindustriens side, der underminerer gennemførelsen og håndhævelsen af lovgivningen, jf. artikel 20, stk. 4, i WHO's rammekonvention.

         Princip 7

                  12.

                  Beskyttelsen af mennesker mod udsættelse for tobaksrøg bør styrkes og udvides i det omfang, det er nødvendigt; dette kan bl.a. omfatte ny lovgivning eller lovændringer, forbedret håndhævelse og andre foranstaltninger, der afspejler ny videnskabelig dokumentation og erfaringer med casestudier.

         Definitioner

                  13.

                  Ved udformningen af lovgivning er det vigtigt at definere de centrale begreber med omhu. Det følgende indeholder en række anbefalinger vedrørende hensigtsmæssige definitioner, som er baseret på en lang række landes erfaringer. Definitionerne i dette afsnit supplerer dem, der allerede er indeholdt i WHO's rammekonvention.

         »Tobaksforurenet luft« eller »tobaksrøg i omgivelserne«

                  14.

                  Den form for rygning, der er omhandlet i artikel 8 i WHO's rammekonvention, beskrives i daglig tale med flere forskellige begreber, som bruges i flæng. Man ser bl.a. »tobaksforurenet luft«, »tobaksrøg i omgivelserne« og »andre menneskers røg«. Begreber som »passiv rygning« og »ufrivillig udsættelse for tobaksrøg« bør undgås, idet erfaringer i Frankrig og andre lande viser, at tobaksindustrien vil kunne bruge disse begreber til at argumentere for, at »frivillig« eksponering er acceptabel. Det anbefales at anvende begreberne »tobaksforurenet luft« og »tobaksrøg i omgivelserne«; i disse retningslinjer anvendes »tobaksforurenet luft«.

                  15.

                  Tobaksforurenet luft kan defineres som »den røg, der udsendes fra den brændende ende af en cigaret eller fra andre tobaksprodukter, normalt sammen med den røg, der udåndes af rygeren«.

                  16.

                  »Røgfri luft« er luft, der er 100 % røgfri. Denne definition omfatter, men er ikke begrænset til, luft, hvori tobaksrøg ikke kan ses, lugtes, føles eller måles (1).

         »Rygning«

                  17.

                  Definitionen af dette begreb bør omfatte det at være i besiddelse af eller kontrollere et tændt tobaksprodukt, uanset om røgen aktivt inhaleres/udåndes eller ej.

         »Offentlige steder«

                  18.

                  Den nøjagtige definition af »offentlige steder« vil variere, alt efter hvilket nationalt regelsæt der er tale om, men det er vigtigt, at begrebet er defineret så bredt som muligt i lovgivningen. Den anvendte definition bør omfatte alle steder, som offentligheden har adgang til, og steder, der kan bruges af flere personer, uanset ejerforhold eller adgangsret.

         »Indendørs« eller »lukket«

                  19.

                  Artikel 8 indeholder krav om beskyttelse mod tobaksrøg på »indendørs« arbejdspladser og offentlige steder. Da der kan være visse faldgruber forbundet med at definere »indendørs« områder, bør der ses nærmere på diverse landes erfaringer med definitionen af dette begreb. Definitionen bør være så vidtspændende og så præcis som muligt, ligesom den ikke bør indeholde lister, der kan fortolkes således, at potentielt relevante »indendørs« områder ikke er omfattet af definitionen. Det anbefales, at »indendørs« (eller »lukkede«) områder defineres som omfattende ethvert område, der er overdækket med et tag eller omsluttet af en eller flere mure eller vægge, uanset hvilket materiale taget, murene eller væggene er fremstillet af, og uanset om konstruktionen er permanent eller midlertidig.

         »Arbejdsplads«

                  20.

                  En »arbejdsplads« bør defineres bredt som »ethvert sted, der benyttes af mennesker i forbindelse med disses beskæftigelse eller arbejde«. Dette bør omfatte ikke blot arbejde, for hvilket der betales løn eller vederlag, men også frivilligt arbejde, hvis der er tale om arbejde, for hvilket der normalt betales løn eller vederlag. Dertil kommer, at »arbejdspladser« ikke kun omfatter steder, hvor der udføres arbejde, men også alle steder i tilknytning eller tilslutning hertil, som regelmæssigt benyttes af arbejdstagere i forbindelse med deres beskæftigelse, herunder bl.a. gange, elevatorer, trappeskakter, vestibuler, fælles faciliteter, cafeterier, toiletter, saloner, kantiner og også udhuse såsom skure og hytter. Køretøjer, der anvendes til arbejdsopgaver, er arbejdspladser og bør specifikt identificeres som sådanne.

                  21.

                  Der bør sættes fokus på arbejdspladser, der samtidig fungerer som menneskers bolig eller opholdssted, f.eks. fængsler, psykiatriske institutioner og plejehjem. Disse steder er også arbejdsplads for andre mennesker, som bør beskyttes mod udsættelse for tobaksrøg.

         »Offentlige transportmidler«

                  22.

                  Offentlige transportmidler bør defineres, så begrebet dækker ethvert køretøj, der anvendes til befordring af borgere, normalt mod betaling eller med kommerciel gevinst for øje. Dette ville også omfatte taxaer.

         HVAD EN EFFEKTIV LOVGIVNING OMFATTER

                  23.

                  I henhold til artikel 8 skal der vedtages effektive foranstaltninger til beskyttelse af mennesker mod udsættelse for tobaksrøg 1) på indendørs arbejdspladser, 2) på indendørs offentlige steder, 3) i offentlige transportmidler og, »når det er relevant«, 4) på »andre offentlige steder«.

                  24.

                  Af dette udspringer en forpligtelse til at sikre en allesteds gældende beskyttelse (generel beskyttelse) ved at sørge for, at alle indendørs offentlige steder, alle indendørs arbejdspladser, alle offentlige transportmidler og eventuelt andre (helt eller delvist udendørs) offentlige steder er fri for udsættelse for tobaksforurenet luft. Der er hverken sundhedsmæssige eller juridiske argumenter, der kan begrunde fravigelse af denne forpligtelse. Gør andre forhold det nødvendigt at overveje fravigelser, skal sidstnævnte være minimale. Dertil kommer, at en part, for hvem det ikke er muligt at sikre generel beskyttelse med det samme, i henhold til artikel 8 til enhver tid er forpligtet til så hurtigt som muligt at ophæve alle undtagelser og gøre beskyttelsen generel. Alle parter bør bestræbe sig på at sikre en generel beskyttelse, senest fem år efter at WHO's rammekonvention er trådt i kraft for den pågældende part.

                  25.

                  Der findes ikke noget sikkert niveau for udsættelse for tobaksforurenet luft, og tekniske tiltag såsom ventilation, luftudskiftning og indretning af særlige rygeområder giver — som det tidligere er blevet slået fast af partskonferencen i afgørelse FCTC/COP1(15) — ikke beskyttelse mod udsættelse for tobaksrøg.

                  26.

                  Beskyttelsen bør omfatte alle indendørs eller lukkede arbejdspladser, herunder motorkøretøjer, der fungerer som arbejdsplads (f.eks. taxaer, ambulancer og leveringskøretøjer).

                  27.

                  I henhold til traktatens ordlyd skal der gennemføres beskyttelsesforanstaltninger på ikke blot alle »indendørs« offentlige steder, men også på »andre« (dvs. helt eller delvist udendørs) offentlige steder, når det er »relevant«. Parterne bør, når de identificerer disse udendørs og delvist udendørs offentlige steder med henblik på udformning af den lovgivning, der måtte være nødvendig, basere sig på den foreliggende dokumentation vedrørende de potentielle sundhedsfarer forskellige steder og indføre den mest effektive beskyttelse mod udsættelse der, hvor dokumentationen viser, at der eksisterer en fare.

         INFORMATION, HØRING OG INDDRAGELSE AF BEFOLKNINGEN MED HENBLIK PÅ AT SIKRE OPBAKNING OG EN GNIDNINGSLØS GENNEMFØRELSE

                  28.

                  Statslige instanser, i samarbejde med civilsamfundet, har en vigtig opgave med via løbende oplysningskampagner at øge bevidstheden i den brede offentlighed og blandt opinionsdannere om risiciene ved tobaksforurenet luft, så det sikres, at befolkningen forstår og bakker op om lovgivningsmæssige tiltag. Af centrale aktører kan nævnes virksomheder, sammenslutninger i hotel- og restaurationsbranchen, arbejdsgiverorganisationer, fagforeninger, medierne, fagfolk i sundhedssektoren, organisationer, der repræsenterer børn og unge, læreanstalter og trossamfund, forskermiljøerne og den brede offentlighed. Oplysningsindsatsen bør omfatte høringer af de berørte virksomheder og andre organisationer og institutioner som led i udformningen af den relevante lovgivning.

                  29.

                  Nøglebudskaberne bør først og fremmest være, at udsættelse for tobaksforurenet luft har skadelige virkninger, at det er et videnskabeligt faktum, at man kun kan sikre fuldstændig beskyttelse mod udsættelse for røg ved helt at undgå rygning inden døre, at alle arbejdstagere har ret til den samme beskyttelse ved lov, samt at økonomi og sundhed ikke kan stilles op imod hinanden, idet erfaringerne i stadig flere lande viser, at røgfri miljøer gavner både økonomien og sundheden. Oplysningskampagnerne bør også være rettet mod steder, som det måske ikke er realistisk eller hensigtsmæssigt at lovgive for, f.eks. private hjem.

                  30.

                  Det er også afgørende nødvendigt at høre de interesserede parter bredt med henblik på at oplyse og mobilisere samfundet og gøde jorden for opbakning til den lovgivning, der vedtages. Når den relevante lovgivning er vedtaget, bør der iværksættes en oplysningskampagne op til gennemførelsen af bestemmelserne, og virksomhedsejere og bygningsforvaltere bør informeres om lovgivningen i store træk og om deres forpligtelser, ligesom der bør fremstilles materialer, bl.a. skilte. Disse foranstaltninger vil øge sandsynligheden for en gnidningsløs gennemførelse og for, at reglerne i vid udstrækning vil blive overholdt frivilligt. Budskaber, der styrker ikke-rygernes position og takker rygerne for at respektere lovgivningen, vil være med til at skabe et engagement i befolkningen med hensyn til håndhævelse og en gnidningsløs gennemførelse af reglerne.

         HÅNDHÆVELSE

         Pligt til overholdelse af lovgivningen

                  31.

                  Effektiv lovgivning bør pålægge såvel de berørte virksomheder som den enkelte ryger et retligt ansvar for at overholde reglerne, ligesom den bør omfatte sanktioner for virksomheder og eventuelt rygere i tilfælde af overtrædelser. Håndhævelsen bør normalt være centreret om virksomhederne. Lovgivningen bør placere ansvaret for overholdelsen af reglerne hos ejeren af eller administratoren eller den på anden måde ansvarlige for lokaliteterne og bør indeholde klare bestemmelser om, hvilke foranstaltninger den pågældende skal træffe. Dette ansvar bør omfatte:

                              a)

                              pligt til ved indgange og hvor det ellers er hensigtsmæssigt at skilte med, at rygning er forbudt. Skiltenes/opslagenes format og indhold bør fastlægges af sundhedsmyndighederne eller anden offentlig myndighed, som f.eks. kan beslutte, at der skal være angivet et telefonnummer eller anden adgang for borgerne til at indberette overtrædelser samt navnet på den person i lokaliteterne, som eventuelle klager skal rettes til

                              b)

                              pligt til at fjerne alle askebægre fra lokaliteterne

                              c)

                              pligt til at føre tilsyn med, at reglerne overholdes

                              d)

                              pligt til at træffe passende, nærmere angivne foranstaltninger til at sikre, at der ikke bliver røget i lokaliteterne. Der kunne f.eks. være tale om at anmode den pågældende om ikke at ryge, afvise at betjene den pågældende, bede den pågældende forlade lokaliteterne og kontakte en retshåndhævende eller anden myndighed.

         Sanktioner

                  32.

                  Lovgivningen bør indeholde bestemmelser om, hvilke bøder eller andre økonomiske sanktioner overtrædelser straffes med. Sanktionernes størrelse vil nødvendigvis afspejle de specifikke ordninger og praksis i de enkelte lande, men bør dog fastsættes med udgangspunkt i visse principper. Først og fremmest bør sanktionerne være tilstrækkeligt store til at virke afskrækkende på potentielle overtrædere, idet der ellers er en risiko for, at de vil blive ignoreret eller blive accepteret som helt almindelige forretningsomkostninger. Der skal større bøder til at afskrække virksomheder, der overtræder reglerne, end det er nødvendigt for at afskrække de enkelte rygere, som normalt har færre ressourcer til rådighed. Bøderne bør stige ved gentagne overtrædelser, og de bør svare til de bøder, andre overtrædelser af tilsvarende grovhed takseres til i det pågældende land.

                  33.

                  Ud over pengebøder kan lovgivningen også, i overensstemmelse med praksis og retssystemet i det pågældende land, hjemle administrative sanktioner som f.eks. midlertidig inddragelse af virksomhedsautorisationer. Disse »sidste udvej-sanktioner« benyttes sjældent, men er meget vigtige redskaber til at håndhæve lovgivningen over for virksomheder, der vælger at tilsidesætte lovgivningen gentagne gange.

                  34.

                  Det kan, hvis de juridiske og kulturelle forhold i det pågældende land taler for det, overvejes også at lade lovgivningen hjemle strafferetlige sanktioner.

         Håndhævelsesstruktur

                  35.

                  Lovgivningen bør indeholde bestemmelser om, hvilke(n) myndighed(er) der er ansvarlige for at håndhæve lovgivningen, og omfatte et system for både overvågning af, at reglerne overholdes, og retsforfølgning af overtrædere.

                  36.

                  Overvågningen bør omfatte en procedure for kontrolbesøg på virksomhederne til efterprøvelse af, at lovgivningen er overholdt. Det er sjældent nødvendigt at etablere et nyt kontrolsystem til håndhævelse af lovgivning om rygeforbud. Overholdelsen af lovgivningen kan i stedet normalt overvåges ved hjælp af en eller flere allerede eksisterende mekanismer for tilsyn med virksomheder og arbejdspladser. Der er normalt flere mulige mekanismer til rådighed. I mange lande vil de relevante kontrolbesøg kunne gennemføres som led i inspektioner vedrørende autorisation af virksomheder, sundheds- og hygiejnetilsyn, inspektioner vedrørende sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, brandsikkerhedstilsyn eller lignende programmer. Det vil kunne være formålstjenligt at gøre brug af flere af disse informationsindsamlingsredskaber samtidig.

                  37.

                  Hvor det er muligt, anbefales det at bruge lokale inspektører eller håndhævelsesinstanser; dette kan forventes at øge mængden af håndhævelsesressourcer, der er til rådighed, og antallet af aktører, der overholder reglerne. Denne approach forudsætter, at der etableres en national koordineringsmekanisme, så der sikres en ensartet fremgangsmåde i hele landet.

                  38.

                  Uanset hvilken mekanisme der anvendes, bør overvågningen baseres på en overordnet håndhævelsesplan og omfatte en procedure for effektiv uddannelse af inspektører. Effektiv overvågning kan omfatte en kombination af faste kontrolbesøg og uanmeldte besøg samt besøg, der aflægges som opfølgning på klager. Det er sandsynligt, at kontrolbesøgene vil have en opdragende effekt i tiden umiddelbart efter lovgivningens ikrafttræden, idet de fleste overtrædelser kan forventes at være utilsigtede. Lovgivningen bør gøre det muligt for inspektører at besøge lokaliteter, der er omfattet af lovbestemmelserne, og at indsamle prøver og beviser, såfremt inspektørerne ikke allerede er tillagt disse beføjelser ved den eksisterende lovgivning. Det bør ligeledes være forbudt for virksomhederne at forhindre inspektørerne i at udføre deres arbejde.

                  39.

                  Effektiv overvågning er ikke forbundet med overdrevent store udgifter. Det er ikke nødvendigt at rekruttere inspektører i stort tal, idet det vil være muligt at gennemføre kontrolbesøg inden for rammerne af de eksisterende programmer og med det eksisterende personale, og fordi erfaringerne viser, at rygeforbud hurtigt bliver selvforstærkende (dvs. hovedsagelig håndhæves af befolkningen). Det vil kun i få tilfælde være nødvendigt med retsforfølgning, såfremt lovgivningen gennemføres hensigtsmæssigt, og der gøres en aktiv indsats for at oplyse virksomheder og borgere.

                  40.

                  Selv om disse programmer ikke er omkostningstunge, er der behov for ressourcer til oplysning af virksomheder, uddannelse af inspektører, koordinering af kontrolproceduren og kompensation til personale for kontrolbesøg på virksomheder uden for almindelig arbejdstid. Der bør etableres en finansieringsmekanisme til dette formål. Der er til de effektive overvågningsprogrammer anvendt flere forskellige finansieringskilder, såsom øremærkede skatteindtægter, gebyrer for udstedelse af virksomhedsautorisationer og øremærkede indtægter fra bøder for overtrædelser af reglerne.

         Håndhævelsesstrategier

                  41.

                  Gribes håndhævelsesindsatsen strategisk an, kan man sikre maksimal overholdelse, forenkle gennemførelsen af lovgivningen og begrænse behovet for håndhævelsesressourcer.

                  42.

                  Især håndhævelsesaktiviteterne umiddelbart efter lovgivningens ikrafttræden er afgørende for, om lovgivningen bliver en succes, og om den efterfølgende overvågning og håndhævelse bliver effektiv. I mange lande anbefaler man en indledende periode med »blød håndhævelse«, hvor overtrædere får advarsler, men ikke straffes. Denne fremgangsmåde bør kombineres med en aktiv kampagne for at oplyse virksomhedsejerne om deres ansvar i henhold til lovgivningen, og det bør være klart for virksomhederne, at den indledende »bløde« periode eller indfasningsperiode vil blive efterfulgt af en strengere håndhævelsespolitik.

                  43.

                  I mange lande anbefaler man at lade retsforfølgninger på højt plan markere begyndelsen på den aktive håndhævelse for at opnå størst mulig afskrækkende effekt. Ved at indkredse prominente overtrædere, der aktivt har tilsidesat lovgivningen eller er kendt i offentligheden, ved at skride hurtigt og håndfast ind over for overtræderne og ved at sikre størst mulig eksponering af disse aktiviteter i medierne kan myndighederne demonstrere deres beslutsomhed og lovgivningens alvor. Dette befordrer frivillig overholdelse af reglerne og reducerer behovet for ressourcer til den efterfølgende overvågning og håndhævelse.

                  44.

                  Selv om rygeforbud hurtigt bliver selvforstærkende, er det af afgørende betydning, at myndighederne er i stand til at gribe hurtigt og beslutsomt ind over for ethvert isoleret tilfælde af bevidst tilsidesættelse af reglerne. Der vil — især lige efter at en lov er trådt i kraft — kunne være enkelte overtrædere, der offentligt gør et nummer ud af at bryde loven. En håndfast reaktion i sådanne sager skaber en forventning om overholdelse, som vil lette indsatsen efterfølgende, mens ubeslutsomhed hurtigt kan resultere i udbredte overtrædelser.

         Mobilisering og inddragelse af borgerne

                  45.

                  Effekten af et overvågnings- og håndhævelsesprogram øges ved at involvere borgerne i programmet. Ved at sikre befolkningens opbakning og ved at tilskynde borgerne til at holde øje med, at reglerne overholdes, og indberette overtrædelser øges de retshåndhævende myndigheders rækkevidde betydeligt, ligesom behovet for ressourcer til at sikre overholdelse af reglerne begrænses. I mange lande er klager fra borgerne faktisk det vigtigste redskab i indsatsen for at sikre overholdelse. Af samme grund bør lovgivning om rygeforbud indeholde specifikke bestemmelser om, at borgerne kan indgive klager, og at enhver privatperson eller ikke-statslig organisation kan tage retlige skridt til at tvinge aktører til at overholde regler vedrørende udsættelse for tobaksforurenet luft. Håndhævelsesprogrammet bør omfatte en hotline-telefon, hvor borgerne gratis kan indtelefonere klager, eller et andet, tilsvarende system, der tilskynder borgerne til at indberette overtrædelser.

         OVERVÅGNING OG EVALUERING AF FORANSTALTNINGERNE

                  46.

                  Overvågning og evaluering af foranstaltninger til at reducere udsættelsen for tobaksrøg er vigtig af flere grunde og har bl.a. til formål at:

                              a)

                              øge den politiske støtte og befolkningens opbakning til styrkelse og udvidelse af lovgivningen

                              b)

                              dokumentere gode resultater, der vil give andre lande nyttige oplysninger og lette deres egen indsats

                              c)

                              opdage og offentliggøre initiativer fra tobaksindustriens side for at underminere gennemførelsesforanstaltningerne.

                  47.

                  Hvor omfattende og kompliceret overvågnings- og evalueringsarbejdet er, vil variere fra land til land, afhængigt af hvilken ekspertise og hvilke ressourcer der er til rådighed. Det er imidlertid vigtigt at evaluere resultaterne af de gennemførte foranstaltninger, især hvad angår nøgleindikatoren udsættelse for tobaksforurenet luft på arbejdspladser og offentlige steder. Der vil kunne være omkostningseffektive måder at udføre dette evalueringsarbejde på, f.eks. anvendelse af data eller oplysninger, der er indsamlet i forbindelse med rutinemæssige aktiviteter såsom arbejdstilsyn.

                  48.

                  Følgende otte nøgleproces- og resultatindikatorer bør anvendes (2):

         Processer

                  a)

                  kendskab, holdninger og opbakning til rygeforbud i den brede befolkning og eventuelt særlige grupper, f.eks. bartendere

                  b)

                  håndhævelse og overholdelse af rygeforbud

         Resultater

                  a)

                  reduktion af arbejdstageres udsættelse for tobaksforurenet luft på arbejdspladsen og offentlige steder

                  b)

                  reduktion af mængden af tobaksforurenet luft på arbejdspladsen (navnlig i restaurationer) og offentlige steder

                  c)

                  nedbringelse af dødelighed og sygelighed som følge af udsættelse for tobaksforurenet luft

                  d)

                  reduktion af udsættelsen for tobaksforurenet luft i private hjem

                  e)

                  ændringer i antallet af rygere og i rygernes adfærd

                  f)

                  økonomiske virkninger.

         (1)  Bestanddele af tobaksrøg kan forekomme i luften i så små mængder, at de ikke kan måles. Man skal være opmærksom på, at tobaksindustrien eller hotel- og restaurationsbranchen muligvis vil forsøge at udnytte begrænsningerne ved denne definition.

         (2)  WHO-publikationen Policy recommendations — protection from exposure to second-hand tobacco smoke (Genève, Verdenssundhedsorganisationen, 2007) indeholder referencer og links til overvågningsundersøgelser gennemført andre steder med alle disse indikatorer.


   DA
DA    DA
 ---pagebreak---                      EUROPA-KOMMISSIONEN
                                                    Bruxelles, den 11.8.2010
                                                    SEK(2010) 972 endelig
                    HENSTILLING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET
   om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede forhandlinger med Turkmenistan om
   tilpasning af partnerskabs- og samarbejdsaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber
   og deres medlemsstater på den ene side og Turkmenistan på den anden side for at tage
      hensyn til Den Tjekkiske Republiks, Republikken Cyperns, Republikken Estlands,
      Republikken Ungarns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken
      Maltas, Republikken Polens, Den Slovakiske Republiks og Republikken Sloveniens
                            tiltrædelse af Den Europæiske Union
DA                                                                                DA
 ---pagebreak---                       HENSTILLING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET
    om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede forhandlinger med Turkmenistan om
    tilpasning af partnerskabs- og samarbejdsaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber
    og deres medlemsstater på den ene side og Turkmenistan på den anden side for at tage
       hensyn til Den Tjekkiske Republiks, Republikken Cyperns, Republikken Estlands,
       Republikken Ungarns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken
       Maltas, Republikken Polens, Den Slovakiske Republiks og Republikken Sloveniens
                               tiltrædelse af Den Europæiske Union
   A.       BEGRUNDELSE
   1.       Partnerskabs- og samarbejdsaftalen (PSA) mellem De Europæiske Fællesskaber og
            deres medlemsstater på den ene side og Turkmenistan på den anden side, som blev
            undertegnet i Bruxelles den 25. maj 1998, er endnu ikke trådt i kraft.
   2.       Da den blev undertegnet før udvidelsen af Den Europæiske Union den 1. maj 2004
            med Den Tjekkiske Republik, Republikken Cypern, Republikken Estland,
            Republikken Ungarn, Republikken Letland, Republikken Litauen, Republikken
            Malta, Republikken Polen, Den Slovakiske Republik og Republikken Slovenien og
            den 1. januar 2007 med Republikken Bulgarien og Rumænien, skal der udarbejdes en
            protokol til PSA, således at de tolv nye medlemsstater kan tiltræde aftalen, når den
            træder i kraft.
   3.       I henhold til artikel 6 i akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks,
            Republikken Cyperns, Republikken Estlands, Republikken Ungarns, Republikken
            Letlands, Republikken Litauens, Republikken Maltas, Republikken Polens, Den
            Slovakiske Republiks og Republikken Sloveniens tiltrædelse af Den Europæiske
            Union og tilpasningen af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske
            Union (EUT L 236 af 23.9.2003, i det følgende benævnt "tiltrædelsesakten"), skal
            ovennævnte ti nye medlemsstaters tiltrædelse af PSA med Turkmenistan godkendes
            ved indgåelse af en protokol til denne aftale. Artikel 6, stk. 2, i tiltrædelsesakten
            foreskriver en forenklet procedure, da denne protokol skal indgås af Rådet for Den
            Europæiske Union, der træffer afgørelse med enstemmighed på medlemsstaternes
            vegne, med det pågældende tredjeland.
   4.       Kommissionen har efter at være blevet bemyndiget hertil af Rådet den 23. oktober
            2006 ført forhandlinger på Fællesskabets og dets medlemsstaters vegne med
            Turkmenistan om indgåelse af en protokol til PSA for at tage hensyn til Republikken
            Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske Union. Disse forhandlinger
            er dog endnu ikke afsluttet.
   5        Kommissionen vil forhandle om en tiltrædelsesprotokol, der tager behørigt hensyn til
            den allerede forhandlede protokol om Republikken Bulgariens og Rumæniens
            tiltrædelse, på Den Europæiske Unions vegne på grundlag af forhandlingsdirektiver,
            som Rådet har godkendt med enstemmighed, og i samråd med et udvalg bestående af
            repræsentanter for medlemsstaterne. Den vil forelægge Rådet et udkast til den fælles
            protokol med henblik på indgåelse.
DA                                                2                                               DA
 ---pagebreak---    6.        Hvad angår tidsplanen, bør forhandlingerne afsluttes hurtigst muligt, således at
             protokollen om tilpasning af PSA kan træde i kraft snarest muligt, inden
             ratificeringen af PSA er afsluttet.
   B.        HENSTILLING
   Kommissionen henstiller derfor, at Rådet:
   – bemyndiger Kommissionen til på Den Europæiske Unions vegne at føre forhandlinger med
      Turkmenistan om en protokol om tilpasning af partnerskabs- og samarbejdsaftalen indgået
      i Bruxelles den 25. maj 1998 mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater
      på den ene side og Turkmenistan på den anden side for at tage hensyn til Den Tjekkiske
      Republiks, Republikken Cyperns, Republikken Estlands, Republikken Ungarns,
      Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Maltas, Republikken Polens,
      Den Slovakiske Republiks og Republikken Sloveniens tiltrædelse af Den Europæiske
      Union på basis af de forhandlingsdirektiver, der er anført i bilaget, og under behørig
      hensyntagen til den allerede forhandlede protokol om Republikken Bulgariens og
      Rumæniens tiltrædelse;
   – udpeger COEST som et særligt udvalg bestående af repræsentanter for medlemsstaterne til
      at bistå Kommissionen i denne opgave og
   – vedtager vedlagte forhandlingsdirektiver.
DA                                               3                                            DA
 ---pagebreak---                                               BILAG
   Forhandlingsdirektiver vedrørende tilpasningen af partnerskabs- og samarbejdsaftalen
       mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og
       Turkmenistan på den anden side for at tage hensyn til Den Tjekkiske Republiks,
      Republikken Cyperns, Republikken Estlands, Republikken Ungarns, Republikken
       Letlands, Republikken Litauens, Republikken Maltas, Republikken Polens, Den
    Slovakiske Republiks og Republikken Sloveniens tiltrædelse af Den Europæiske Union
   1.      OVERORDNET MÅL
           Tilpasning af partnerskabs- og samarbejdsaftalen (PSA) med Turkmenistan, således
           at de nye medlemsstater, der tiltrådte EU den 1. maj 2004, kan tiltræde denne aftale.
   2.      PROTOKOLLENS INDHOLD
           De nye medlemsstater i Den Europæiske Union, der tiltrådte den 1. maj 2004,
           tiltræder PSA med Turkmenistan. Protokollen vil sikre den nødvendige tekniske
           tilpasning af aftalen, der følger af ti nye kontraherende parters tiltrædelse, under
           behørig hensyntagen til den allerede forhandlede protokol om Republikken
           Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse.
   3.      TIDSPLAN
           Forhandlingerne bør afsluttes hurtigst muligt, således at den fælles protokol kan blive
           vedtaget, inden ratificeringen af PSA med Turkmenistan er afsluttet.
DA                                                4                                                DA