     KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER
                           Bruxelles, den 31.05,1995
                           KOM(95) 228 endelig udg.
             Kommissionens henstilling
                        om
de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes
     og Fællesskabets økonomiske politikker
 ---pagebreak---  ---pagebreak---                                  -i
•ù  -it
             EUROPA-KOMMISSIONEN
                  Kommissionens henstilling
                                    om
de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes
        og Fællesskabets økonomiske politikker
                 udarbejdet i henhold til artikel 103, stk. 2, i
           traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab
 ---pagebreak---                                               A CL
                                    I nd holdsfo rtegnelse
I.  OVERORDNEDE RETNINGSLINJER FOR MEDLEMSSTATERNES
    OG FÆLLESSKABETS ØKONOMISKE POLITIKKER                      1 fc
    1.     Indledning                                           1 fo
    2.     Retningslinjer for den økonomiske politik            2
             Pris- og valutakursstabilitet                      2
             Sunde offentlige finanser                          4
             Konkurrenceevnen                                   6
             Beskæftigelsen og arbejdsmarkedet                  7
II. BAGGRUND                                                   10
    1.     Indledning                                          10
    2.     Den økonomiske situation og de økonomiske udsigter  11
       2.1    Vækstperspektiverne                              11
       2.2    Beskæftigelsestendenserne                        12
       2.3    Udsigterne for inflation og budgetkonvergens     14
    3.     De økonomisk-politiske mål samt usikkerhedsmomenter 21
    4.     Den økonomiske politik                              24
       4.1    Den makroøkonomiske politik                      24
       4.2    Politik til styrkelse af konkurrenceevnen        27
       4.3    Beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitik         29
 ---pagebreak---                                               • • / & -
        I.       OVERORDNEDE RETNINGSLINJER FOR
                        MEDLEMSSTATERNES OG
       FÆLLESSKABETS ØKONOMISKE POLITIKKER
1.      Indledning
Siden sommeren 1994, hvor de foregående overordnede retningslinjer blev vedtaget, har
den økonomiske vækst i Fællesskabet vundet solidt fodfæste. Men som den seneste tids
valutauro i kølvandet på dollarens fald har fremhævet, findes der stadig betydelige
risikomomenter og uløste økonomisk-politiske problemer. For at sikre, at
vækstudsigterne udnyttes fuldt ud til at øge beskæftigelsen og sikre en forbedret
konvergens, skal den økonomiske politik være udformet på en sådan måde, at den
modsvarer de udfordringer og muligheder, den spirende økonomiske ekspansion
frembyder.
De nærværende retningslinjer, der er udarbejdet og skal vedtages i henhold til artikel
103, stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, udgør
referencerammen for den økonomiske politik i Fællesskabet og medlemsstaterne. De
bekræfter på ny såvel målsætningerne fra de tidligere versioner som Det Europæiske
Råds konklusioner om bekæmpelse af ledigheden, ikke mindst fra mødet i Essen, hvor
der blev peget på fem områder, hvor der kunne gøres en øget* indsats. Hvis
retningslinjerne efterleves fuldt ud, vil det være muligt at styrke konvergensen og
virkeliggøre de gode vækst- og beskæftigelsesudsigter, så der derved kan opnås en
betragtelig nedbringelse af ledigheden.
I den foreliggende situation er der to forhold, der bør tillægges særlig vægt i de
økonomisk-politiske overvejelser. Det gælder for det første den mulighed, at de positive
virkninger af den økonomiske vækst giver anledning til, at strukturtilpasningsindsatsen
forsømmes. Dette kan tage form af en svækket vilje - affødt af den konjunkturbetingede
forbedring i budgetunderskuddet - til at finde en varig løsning på de strukturelle
budgetuligevægte eller kan, efterhånden som beskæftigelsen begynder at bedres, ses
afspejlet i en tilbageholdenhed med at iværksætte og gennemføre de foranstaltninger, der
er nødvendige for at fjerne stivhederne på arbejdsmarkedet. Det er af afgørende
betydning, at der sættes kraftigt ind mod, at strukturtilpasningsindsatsen hverken på den
ene eller den anden måde forsømmes.
For det andet har den seneste tids valutakursudsving ikke blot medvirket til at øge
risikoen for divergerende inflationsudvikling, men også for en muligfragmenteringaf det
indre marked og dermed truslen om at undergrave de positive resultater af den
økonomiske integration.
 ---pagebreak---                                                -2
Et misforhold i de indbyrdes valutakurser vil få skadelige virkninger for alle
medlemsstaterne. Det står derfor klart, at for at mindske risikoen for, at sådanne
situationer indtræffer, må tilvejebringelse af betingelserne for valutakursstabilitet i
Fællesskabet være en hovedprioritet i den økonomiske politik.
De nærværende retningslinjer bekræfter de økonomisk-politiske målsætninger, der blev
fastlagt i retningslinjerne fra december 1993 og juli 1994, nemlig at det er af afgørende
betydning for Fællesskabet og medlemsstaterne, at det nuværende opsving giver sig
udslag i en kraftig, holdbar og ikke-inflationær mellemfristet vækst- og jobskabelses-
proces, der kan bane vejen for en betragtelig nedbringelse af ledigheden og den grad af
konvergens, der er nødvendig for at muliggøre overgangen til tredje fase af ØMU. For at
nå disse målsætninger er det nødvendigt med stabile og investeringsfremmende kort- og
mellemfristede makroøkonomiske rammer, der er kendetegnet ved:
                         en stabilitetsorienteret monetær politik, der ikke undergraves af en
                         uhensigtsmæssig budget- og lønudvikling
                         en løbende indsats for at konsolidere de offentlige finanser i de
                         fleste medlemsstater på en måde, der stemmer overens med
                         målsætningerne for deres konvergensprogrammer
                         en udvikling i de nominelle lønninger, der tager højde for
                         prisstabilitetsmålsætningen; samtidig skal reallønudviklingen tage
                         hensyn til, at det er nødvendigt at forbedre rentabiliteten i de
                         beskæftigelsesfremmende investeringer.
Et vigtigt supplement til disse rammer er strukturreformer, der tager sigte på at øge
konkurrenceevnen i medlemsstaternes økonomi og forbedre den måde, hvorpå deres
arbejdsmarked fungerer. De politikker, der skal føres for at sikre langsigtet vækst, en
øget beskæftigelse og en styrket konvergens, er indbyrdes forenelige.
2.       Retningslinjer for den økonomiske politik
Pris- og valutakursstabilitet
Der er gjort betydelige fremskridt med henblik på at nedbringe inflationen i Fællesskabet
og medlemsstaterne siden årtiets begyndelse. Ni medlemsstater (B, DK, D, F, IRL, L,
NL, A, UK) ventes nu at opnå en inflationsrate på 2-3% i 1996, hvilket svarer til
inflationsmålsætningen i retningslinjerne fra 1993 og 1994; Finland og Sverige ventes at
opleve en inflationsrate næste år, der lige netop ligger over dette interval. Spanien, Italien
 ---pagebreak--- og Portugal ventes at notere en inflationsrate på omkring 4'/2%, mens inflationen i
Grækenland ventes at falde til ca. 9%.
Der må gøres yderligere fremskridt på prisstabilitetsfronten. Dette indebærer frem for alt,
at gruppen af medlemsstater med en inflation, der kan betragtes som tilfredsstillende, må
udvides væsentligt. De medlemsstater, der nu oplever en inflationsrate på 2-3%, bør
fastholde en politik, der kan forhindre, at der opstår fornyet inflationspres, og som sigter
mod at bringe inflationsraten ned i den lave ende af dette spænd. De øvrige lande bør
intensivere deres indsats betydeligt.
Den seneste tids valutakursudsving har væsentlige konsekvenser for konvergensen i
inflationsraterne. I medlemsstater, hvor den nominelle effektive valutakurs er steget,
ventes konvergensen i inflationen at blive forbedret, og inflationen ventes at forblive
under 3% i år og næste år. I disse medlemsstater ventes lønudviklingen også stort set at
være i overensstemmelse med prisstabilitetsmålsætningen. Det vil dog være nødvendigt
at sikre, at lønudviklingen ikke medfører en forringet investeringsrentabilitet, særligt i
eksporterhvervene. Derimod er prisudviklingen i de medlemsstater, hvis valutakurs er
svækket, ikke nær så solid, og usikkerhedsmomenterne trækker overvejende i retning af
en øget inflation. I disse lande er der behov for at udvise den allerstørste forsigtighed.
Navnlig vil det set i sammenhæng med den kraftige økonomiske vækst være af stor
betydning at undgå, at stigninger i importpriserne fremkalder en ond cirkel af pris- og
løninflation. Hvis dette ikke lykkes, vil den tilkæmpede troværdighed i bestræbelserne på
at bevæge sig i retning af en stabilitetsorienteret politik hurtigt gå tabt.
Det markante dollarfald og usikkerheden om udsigterne for finanspolitikken og
inflationen i nogle medlemsstater har tilsammen fremkaldt en høj grad af ustabilitet i
valutakurserne i Fællesskabet. De valutakursudsving, der har været, er større, end
inflationsforskellene tilsiger, og har medført en forringelse af konkurrenceevnen i de
lande, der har ført en sund politik, og et øget inflationspres i de lande, hvis valuta er
faldet i værdi. Dette misforhold i de indbyrdes valutakurser er skadelige for alle
medlemsstaterne, fordi de kortfristede vækstudsigter forværres i de lande, hvis valuta er
 steget i værdi, og inflationsudsigterne forværres i de lande, hvis valuta er faldet i værdi,
hvorved den mellemfristede, stabilitetsorienterede økonomiske politik bringes i fare.
Derudover risikerer man at undergrave det indre markeds funktion. Der kan nemlig ikke
blot ske det, at der træffes investeringsbeslutninger i den hensigt at udnytte de
 ---pagebreak---                                               -4-
valutakursfremkaldte konkurrenceevnefordele, men også det, at de særlige interesse-
grupper, der slår til lyd for devalueringer, får Vind i sejlene.
Alle medlemsstaterne må derfor føre en politik, der fremmer stabile valutakurser i
Fællesskabet. Valutakursstabilitet bidrager ikke blot til, at man kan høste det fulde
udbytte af fordelene ved det indre marked og forbedre ressourceallokeringen i
Fællesskabet, men muliggør også, at der opnås en forbedret prisstabilitet. I denne
forbindelse spiller budgetpolitikken og troværdigheden af den finanspolitiske
konsolidering en central rolle.
Sunde offentlige finanser
Selv om den økonomiske vækst har bidt sig fast, er udsigterne til en løsning på de fiskale
uligevægte fortsat usikre, og opnåelsen af finanspolitisk konvergens har vist sig
undvigende. Ifølge de seneste skøn ventes nettofinansieringsbehovet i procent af BNP at
falde med omtrent VA procentpoint i tiden fra 1994 til 1996, hvor halvdelen af dette fald
er en afspejling af de automatiske stabilisatorers virkning på budgetbalancen.
Mangelen på væsentlige fremskridt i budgetkonsolideringen fastholder mange lande i en
situation, hvor en høj og stigende rentebyrde lægger alvorlige bånd på finanspolitikken;
ydermere undergraver mangelen på fremskridt på dette punkt pris- og valutakurs-
stabiliteten, den øger usikkerheden om finanspolitikken og underminerer troværdigheden
i den førte politik, den medvirker til at skabe uligevægt i doseringen af den økonomiske
politik, og den undergraver virkningerne af den monetære politik. På det mellemlange
sigt vil vedvarende fiskale uligevægte få negative konsekvenser for den økonomiske
vækst og jobskabelsen. En sund finanspolitisk stilling er en positiv faktor på udbudssiden,
fordi den baner vejen for skattenedsættelser og øgede produktive offentlige investeringer.
De argumenter, der taler for en budgetkonsolidering ud fra vækst- og
beskæftigelsesmæssige hensyn, er rent faktisk mindst lige så vægtige som dem, der tager
udgangspunkt i behovet for at forbedre gældssituationen og den nominelle konvergens.
Hvis det ikke kan lade sig gøre at opnå en varig nedbringelse af budgetunderskuddet nu,
dvs. i en periode med forholdsvis kraftig vækst, hvornår vil det så kunne lade sig gøre?
Den klare opgave, praktisk taget alle medlemsstaterne står over for, er at sikre, at alle
vækstmuligheder udnyttes til at fremme budgetkonsolideringen ved at nedbringe
 strukturunderskuddene. Medlemsstaterne bør snarest muligt bringe deres budgetunder-
 skud ned på under 3% af BNP som et første skridt i retning af det mellemfristede mål om
 at nedbringe budgetunderskuddet til 0-1% af BNP, som blev fremført i retningslinjerne
 ---pagebreak--- fra 1993, og som er særlig vigtigt i tredje fase. Derved vil det blive muligt at få det
gennemsnitlige budgetunderskud i Fællesskabet ned på under 3% af BNP senest i 1997.
                                                                «
De seneste skøn peger i retning af, at alle medlemsstaterne, herunder dem, hvor
budgetunderskuddet i år ventes at blive på under 3% (Danmark, Tyskland, Irland og
Luxembourg), bør udnytte ethvert råderum, som en højere økonomisk vækst end den,
budgetplanerne opererer med, eller et rentefald åbner op for, til at fremskynde
budgetkonsolideringen. Skulle det ske, at valutauroen resulterer i en opbremsning i den
økonomiske vækst i år, bør medlemsstaterne ikke slappe tøjlerne i indsatsen for at nå
målene i konvergensprogrammerne.
Hvis man skal dømme efter de tilpasningsforanstaltninger, der hidtil er blevet klart
fremlagt af de medlemsstater, der har sat finanspolitiske mål i deres konvergens-
programmer, ser det for 1996 ikke ud til, at de finanspolitiske målsætninger vil blive
opfyldt i lige høj grad. Der kræves justeringer, om end i forskelligt omfang, for at opfylde
målet for budgetunderskuddet i konvergensprogrammet i Belgien, Tyskland,
Grækenland, Spanien, Frankrig og Portugals tilfælde; i alle disse lande er det forventede
underskud større end målet sat i konvergensprogrammet. Derimod ventes Danmark,
Irland, Nederlandene og Det Forenede Kongerige at opfylde budgetunderskudsmålet
senest næste år.
I mange lande bør en opbremsning i udgiftsstigningerne være den foretrukne
fremgangsmåde fordi der, selv om man ser bort fra deres virkning på beskæftigelsen,
utvivlsomt er grænser for, hvor meget skatterne og de sociale bidrag kan øges. Men en
rationalisering af de offentlige udgifter og skattesystemet kan også bidrage til at skabe
økonomisk vækst og beskæftigelse. Som det blev foreslået i retningslinjerne fra 1994,
bør især skattesystemet omlægges på en sådan måde, at det tjener til støtte for
beskæftigelsen, mens de offentlige udgifter bør dirigeres væk fra forbrug og i retning af
produktivitetsfremmende udgiftsområder; i forbindelse med sidstnævnte bør der gives
højeste prioritet til at styrke de offentlige investeringer og de immaterielle investeringer i
menneskelig kapital. Også i denne sammenhæng bør skatten på arbejdskraft nedsættes,
specielt i den lave ende af løn- og produktivitetsskalaen. Det er dog vigtigt, at den
nødvendige nedbringelse af budgetunderskuddet ikke bringes i fare, hvilket betyder, at
der skal findes kompenserende ekstraindtægter.
Finanspolitiske problemer kendetegner fortsat adskillige medlemsstaters offentlige
finanser. I Grækenland og Italien har de vedholdende fiskale uligevægte stadig
 ---pagebreak---                                              -6
vidtrækkende konsekvenser ved at undergrave pris- og valutakursstabiliteten, bidrage til
en høj risikopræmie på renten og ved at lægge en bremse på fremskridtene hen imod
konvergens. Der er behov for målbevidste foranstaltninger som led i en flerårig
rammeplan for at genskabe tilliden til den førte økonomiske politik. Sverige, som står
over for lignende problemer, har allerede fremlagt en flerårigfinanspolitiskpakke; det er
nødvendigt, at den udstukne kurs i den finanspolitiske justering følges nøje. I Belgien gør
den høje gældsætning det nødvendigt, at den finanspolitiske del af "Helhedsplanen"
gennemføres fuldt ud, og at der sker yderligere fremskridt i bestræbelserne på at reducere
underskuddet til under 3% af BNP, så der dermed desuden opnås en betydelig større
reduktion af gældskvoten.
I Spanien og Portugal er det nødvendigt med større beslutsomhed og mere ambitiøse mål
for den finanspolitiske konsolidering; mere ambitiøse mål forfinanspolitikkentrænger sig
også på for Østrigs og Frankrigs vedkommende. Østrig og Sverige må desuden også
gøre en yderligere indsats for at vende gældsforholdet i nedadgående retning. Endelig
tyder udsigterne for Finlands vedkommende - selv om landet endnu ikke har udarbejdet
et konvergensprogram - på, at dets finanspolitiske mål er tilstrækkelig ambitiøse;
indsatsen for at nå disse mål bør fastholdes.
Definanspolitiskeudviklingstendenser og udsigter i Irland og Luxembourg tyder på, at
disse landes underskud fortsat ikke vil være uforholdsmæssigt store. I Irland ventes
faldet i gældsforholdet at fortsætte i et sundt tempo, og Luxembourgs offentlige finanser
er fortsat robuste.
Konkurrenceevnen
Som foreslået i hvidbogen om "Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse" er medlems-
staterne i færd med at gennemføre reformer, der sigter mod at styrke de kræfter, der
bidrager til at fremme den endogene vækst, og mod at øge dynamikken og konkurrence-
evnen i deres økonomier.
De muligheder, det indre marked frembyder, bør udnyttes fiildt ud, og gennemførelsen af
fællesskabsdirektiver i den nationale ret ligger nu på 92,4% med en mindste
gennemførelsesprocent på 86,3 og en højeste på 98,6. Det er dog stadig nødvendigt med
fremskridt inden for forsikring, intellektuel og industriel ejendomsret, offentlige indkøb,
nye teknologier og tjenesteydelser samt fri bevægelighed. Desuden er der kun langsomt
sket fremskridt med udbygningen af enhedsmarkedet til at omfatte telekommunikation og
energi, og det indre marked inden for transport er stadig ufuldkomment. Endvidere er
der behov for yderligere fremskridt med at styrke konkurrencereglerne, reducere
 ---pagebreak---                                                     7-
statsstøtten og begrænse den offentlige sektors rolle. Privatisering kan, i det omfang
medlemsstaterne anser denne for at være forenelig med deres målsætninger, medvirke til
at skabe yderligere fremskridt i denne retning.
               ._••••—.             -•              ,   •-  -.,—,—,.,•,—M—..,.-,,,        ,      .J
   Graden af gennemførelse af foranstaltningerne i hvidbogen om det indre
                                                 marked
                        (situationen i hver enkelt medlemsstat, i % ; 17. maj 1995)
   DK        L       F         NL      E       UK      P       B        D       IRL  I      GR
   98,6       95,9   95,4      95,0    92,7    92,2    90,9    90,4     90,0    89,5 89,0   86,3
                                               EU-12: 92,4
   Kilde: Europa-Kommissionen
Der er blevet taget en lang række initiativer på fællesskabsplan. Som det blev anbefalet
på Det Europæiske Råds møde i Essen, er der blevet nedsat en rådgivende gruppe om
konkurrenceevne, som planlægger at udarbejde en rapport til Det Europæiske Råds
møde i Cannes om Fællesskabets konkurrenceevne og relaterede emner; desuden er
Gruppen vedrørende Forenkling af Lovgivning og Administration blevet nedsat. For at
øge konkurrenceevnen over en bred front overvejes en række forskellige løsninger for
øjeblikket på fællesskabsplan, bl.a. en forbedret finansiering til fordel for SMV, øget
fleksibilitet på arbejdsmarkedet og en forbedret kvalitet i erhvervsuddannelserne.
Det er af afgørende betydning for dynamikken i Fællesskabets økonomi, at de materielle
og immaterielle investeringer øges. Dette gælder især investeringerne i undervisning og
uddannelse og i Fællesskabets infrastruktur, som må udbygges for at kunne opfylde det
21. århundredes krav. De transeuropæiske net bør realiseres, og handlingsplanen om
informationssamfundet bør føres ud i livet. Derudover er det af hensyn til aktivt at
fremme forsknings- og udviklingsindsatsen af afgørende betydning, at der etableres en
højere grad af koordination af medlemsstaternes aktiviteter på dette område. En parallel
og koordineret indsats på fællesskabsplan og medlemsstatsplan er en væsentlig faktor i
bestræbelserne på at høste det fulde udbytte af jobskabelses- og vækstpotentiellet.
Beskæftigelsen og arbejdsmarkedet
Det økonomiske opsving vil, hvis det forløber som forventet, absorbere konjunktur-
ledigheden senest i 1997. For fortsat at sikre en væsentlig og fremadskridende reduktion
af ledigheden er det nødvendigt at opretholde en høj økonomisk vækst gennem en
årrække og forbedre denne væksts evne til at skabe arbejdspladser. Et afgørende element
 ---pagebreak--- i bestræbelsen på at nå dette mål er en mere aktiv og effektiv arbejdsmarkedspolitik.
Denne skal tage sigte på via en omfattende, integreret og sammenhængende indsats at
foretage strukturomlægninger i uddannelsessystemet, arbejdsmarkedslovgivningen,
arbejdskontrakter, overenskomstforhandlingssystemet og de sociale sikringsordninger, så
arbejdsmarkedet som helhed kommer til at fungere bedre.
I forbindelse med hvidbogen opstillede Det Europæiske Råd i Essen følgende fem
prioriteter blandt den brede vifte af foranstaltninger, der trækker i den ovenfor nævnte
retning:
•        Forbedring af arbejdsstyrkens beskæftigelsesmuligheder gennem fremme af
        investeringer i erhvervsuddannelse.
•       Forøgelse af beskæftigelsesintensiteten i væksten.
•       Nedbringelse af de indirekte lønomkostninger.
•       Forøgelse af effektiviteten i arbejdsmarkedspolitikken.
•        Styrkelse af foranstaltningerne til fordel for de befolkningsgrupper, der er særlig
        hårdt ramt af ledigheden.
Medlemsstaterne blev opfordret til at iværksætte foranstaltninger, der er tilpasset deres
egen særlige situation, og til at udarbejde flerårige programmer, hvori deres intentioner
på dette område udmøntes. Der er allerede blev iværksat forskellige foranstaltninger,
men der er behov for en større og mere målbevidst indsats.
En aktiv og mere effektiv arbejdsmarkedspolitik bidrager til målsætningen om at øge
beskæftigelsen på hovedsagelig tre måder:
i)      den forbedrer arbejdsstyrkens beskæftigelsesmuligheder ved at fremme
        investeringer i erhvervsuddannelse, især i SMV, hvorved kvaliteten i den
        menneskelige kapital højnes, hvilket tjener til at forbedre konkurrenceevnen, det
        potentielle produktionsniveau samt fleksibiliteten i arbejdsstyrken og dens
        beskæftigelsesmuligheder
ii)      den øger beskæftigelsesintensiteten i væksten uden negative konsekvenser for
         selve vækstraten ved at:
         -   arbejdsmarkedets parter gør sig overvejelser på det rette niveau om, hvorvidt
             beskæftigelsen kan øges uden at forringe konkurrenceevnen ved, at en del af
             produktivitetsgevinsterne allokeres til nye former for arbejdstilrettelæggelse,
             feks. en nedsættelse og en ny tilrettelæggelse af arbejdstiden og nye
             kombinationer af arbejde og fritid
 ---pagebreak---                                              -9
         -   øge incitamentet til at ansætte arbejdskraft gennem en nedsættelse af de
            indirekte lønomkostninger, ikke mindst i den lave ende af løn- og
            produktivitetsskalaen, uden at skade andre dele af arbejdsmarkedet; set ud fra
            et makroøkonomisk synspunkt skal dette ske uden at bringe nedbringelsen af
            budgetunderskuddet eller virksomhedernes konkurrenceevne i fare. Der er
            derfor behov for reformer, bl.a. med henblik på i nogle lande at finde alter-
            nativefinansieringskildertil de sociale sikringsordninger
         -  fremme udviklingen af nye beskæftigelsesmuligheder og aktiviteter, feks. i
            tilknytning til servicesamfundet og indsatsen for at skabe en miljømæssigt
            bæredygtig udvikling
 iii)    den gør det nemmere at ansætte folk, når der skabes nye job ved at:
         - forbedre arbejdsmarkedspolitikkens effektivitet gennem større fleksibilitet
            med hensyn til den faglige og geografiske mobilitet (specielt for folk, der er
            umiddelbart ansættelige)
         - styrke foranstaltningerne til fordel for de befolkningsgrupper, der er særlig
            hårdt ramt af ledigheden, gennem særlige omskolingsordninger, der
            fokuserer på målgrupper, der er blevet udelukket fra arbejdsmarkedet.
En arbejdsmarkedspolitik, der gør sit til at udnytte disse tre kanaler, er ikke blot et
uundværligt supplement til en makroøkonomisk politik og en strukturpolitik, der er
centreret om at fremme konkurrenceevnen, men bidrager også til at bevare og styrke
samhørigheden og den sociale konsensus inden for Unionen i løbet af den langvarige og
svære proces det er at absorbere ledigheden.
For at øge effektiviteten i det arbejde, der allerede er i gang, og styrke den overordnede
 sammenhæng i de individuelle økonomisk-politiske tiltag, forelagde Kommissionen den
 8. marts 1995 en meddelelse for Rådet, hvori den foreslår, at der inden for rammerne af
traktatens artikel 103 indføres en procedure for overvågning af beskæftigelses-
udviklingen og beskæftigelsespolitikken.
Det er nu af stor betydning, at medlemsstaterne hurtigt vedtager deres flerårige
programmer, så disse kan udgøre referencen for den løbende overvågning af
jobskabelsespolitikken. Disse programmer skal stemme overens med de makro-
økonomiske rammer, der fastlægges i de overordnede retningslinjer for den økonomiske
politik.
 ---pagebreak---                                         11. BAGGRUND
Denne baggrundsdel indeholder en gennemgang af den økonomiske situation og
 konjunkturudsigterne, en redegørelse for de fremskridt, der er gjort med hensyn til
 implementeringen af de foregående overordnede retningslinjer, og en analyse af den
 nuværende økonomiske politik. I overensstemmelse med hvad Kommissionen bebudede i
 sin meddelelse til Rådet om opfølgningen af Det Europæiske Råds møde i Essen om
beskæftigelsen1, er der i dette dokument lagt større vægt på beskæftigelsestendenser og
beskæftigelsespolitik.
 På basis af den analyse, der foretages nedenfor afgiver Kommissionen henstilling til et nyt
 sæt retningslinjer for medlemsstaternes og EU's økonomiske politik, som skal være fast
 rettet mod at skabe økonomisk konvergens og fremme beskæftigelsen. De retningslinjer,
der nu udstikkes, svarer i høj grad til dem, der blev opstillet i december 1993 og
juli 1994, men tager højde for, at man i EU nu er nået et godt stykke længere ind i
opsvingsfasen, og at der nu begynder at aftegne sig en række risikofaktorer, som kan
forhindre det igangværende opsving i at udvikle sig til en solid vækst på mellemlang sigt.
 1.       Indledning
De økonomiske udsigter tegner fortsat positivt for EU. Det opsving, der kun lige havde
 vist sig for et år siden, da de overordnede retningslinjer for 1994 blev fastlagt, har nu bidt
 sig fast, og da det primært bæres oppe af eksporten og investeringerne, følger det fortsat
 et mønster, der kan bane vej for en holdbar økonomisk vækst på mellemlang sigt. Til
 trods for de negative virkninger, den seneste tids uro på valutamarkederne har haft,
forventes en tilfredsstillende økonomisk vækst også i 1996. Den valutauro, som vi for
 nylig har oplevet, har naturligvis ikke kunnet undgå at påvirke tilliden i erhvervslivet,
 men udviklingen i de fundamentale vækstfaktorer er fortsat positiv.
Man er kommet et godt stykke videre på vejen mod den nominelle konvergens, der er en
 nødvendig forudsætning for overgangen til ØMU. Men der er dog endnu et stykke vej
tilbage, og i nogle tilfælde har resultaterne været skuffende i forhold til, hvad der kunne
 have været opnået under de nuværende gunstige økonomiske vilkår. Årsagerne til den
 seneste tids uro på valutamarkederne skal ganske vist i vid udstrækning søges uden for
 EU, men de ustabile valutaforhold understreger den mangel på konvergens, der stadig
 præger de økonomiske resultater i flere medlemsstater, og i særdeleshed en manglende
 troværdighed i deres budgetkonsolideringsplaner.
          "Opfølgning af Det Europæiske Råd i Essen om beskæftigelsen", KOM(95) 74 endelig udg. af 8. marts 1995.
 ---pagebreak---                                             -11
 Det tager altid et stykke tid, før et opsving i den økonomiske aktivitet slår igennem på
beskæftigelsen, og bedringen i den økonomiske situation er derfor endnu ikke blevet
modsvaret af en tilsvarende bedring af situationen på arbejdsmarkedet, selv om man
regner med en langt mere markant nedgang i ledigheden under den nuværende
konjunkturcyklus, end man oplevede i begyndelsen af 1980'erne. Efter en ny tilbagegang
i 1994 ventes beskæftigelsen nu at blive øget i år og i 1996 med ca. 1% om året, og
samtidig vil ledigheden også begynde at falde.
I denne situation må den økonomiske politik være målbevidst rettet mod at opnå
økonomisk konvergens og skabe flere jobs. Det betyder, at der må sættes ind på at skabe
en kraftig, ikke-inflationær og mere beskæftigelsesfremmende økonomisk vækst.
2.      Den økonomiske situation og de økonomiske udsigter
2.1       Vækstperspektiverne
Ifølge prognoserne vil den økonomiske vækst i EU komme til at ligge på gennemsnitligt
3,1% i 1995 og på 2,9% i 1996, hvilket er en fremgang i forhold til de anslåede 2,7% for
1994. Det opsving, der tog sin begyndelse i sidste halvdel af 1993, er altså nu ved at bide
sig godt fast, og i 1996 ventes EU's samlede produktion i faste priser at komme til at
ligge 10% over 1991-niveauet.
Opsvinget har været og vil formentlig fortsat være båret oppe af eksporten,
investeringerne og - i mindre grad - det private forbrug. EU's eksport ventes at blive
understøttet af fortsat pæn vækst i verdenshandelen og den ventes at stige med 7,5% i år
og 6,5% næste år i faste priser. Ifølge prognoserne vil investeringerne, der skønnes at
være steget med 2,4% i 1994, stige med 6,3% i år og lige knap 6% i 1996. Endelig
regner man med en vækst i det private forbrug på 2,1% i år og 2,5% i 1996. Dette
vækstmønster med hurtigt stigende investeringer svarer nøje til, hvad der er nødvendigt
for at bane vej for en vedvarende stærk vækst.
Den seneste tids faldende dollarkurs og de betydelige kursfald for nogle europæiske
valutaer påvirker vækstudsigterne i EU på flere måder. På den ene side vil den
 ---pagebreak---                                                12
gennemsnitlige vækstrate tage noget af,                Tabel 1
efterhånden som EU's eksportvarer som helhed                    Økonomisk vækst i EU
bliver     dyrere    på verdensmarkedet, og                    (%-aendring i det reale BNP)
erhvervslivets tillid påvirkes af usikkerheden                     1993   1994      1995    1996
omkring valutakurserne. På den anden side vil          B            -1.7   2.3       2.7     2.6
                                                       DK            1.5   4.4       3.3     2.9
kursbevægelser inden for EU på kortere sigt
                                                       D            -1.1   2.9       3.0     2.6
kunne resultere i et vækstspænd mellem de lande,       GR           -0.5    1.2      1.6     1.8
hvis valuta er deprecieret, og de lande, hvis valuta   E           -1.1    2.0       3.1     3.4
er apprecieret.                                        F            -1.5   2.7       3.1     2.9
                                                       IRL          4.0    6.3       6.9     5.5
De grundlæggende faktorer bag den økonomiske           I           -0.7    2.2       3.3     3.4
                                                       L            2.1     3.0      3.3     2.9
vækst i EU tegner imidlertid fortsat positivt. Der
                                                       NL            0.3    2.5      3.2     2.8
regnes fortsat med en kraftig ekspansion i             A           -0.1    2.7       2.7     2.5
verdenshandelen, samtidig med at tendenserne for       P           -1.2     1.1      3.0     3.2
produktiviteten og investeringsrentabiliteten i EU     FIN          -1.6    3.9      5.3     4.2
                                                       S            -2.6    2.2      2.8     3.0
er gunstige. Den økonomiske vækstrate ventes
                                                       UK            2.0    3.8      3.1     2.8
derfor at ville ligge på et tilfredsstillende niveau i
                                                       EC           -0.5    2.7      3.1     2.9
de fleste medlemsstater (se tabel 1), med særlig
                                                       Kilde: Kommissionens økonomiske prognose
høj vækst i produktion og beskæftigelse i Irland i     fra foråret 1995
hele perioden.
2.2 Beskæftigelsestendenserne
Efter tre år med nettotilbagegang ventes en ny vækst i beskæftigelsen i 1995 og 1996. I
perioden fra 1992 til 1994 oplevede EU en kumulativ nedgang i beskæftigelsen på
3,9 procent, hvilket betød tab af 5,8 mio. arbejdspladser. For 1995 og 1996 forventes
beskæftigelsen at vokse med ca. 1% om året, hvilket over de to år svarer til ca.
3 mio. nye jobs. Med en anslået tilvækst i arbejdsstyrken på 1,4 mio. i 1995-1996 vil der
blive tale om en nettonedbringelse af ledigheden på omkring 1,6 mio.
 Ifølge prognoserne vil beskæftigelsen både i 1995 og 1996 vokse i samtlige
 medlemsstater, og bedringen vil være særlig markant i Danmark, Spanien, Nederlandene,
 Sverige, Det Forenede Kongerige og ikke mindst i Luxembourg, Finland og Irland (se
 tabel 2).
 ---pagebreak---                                                         -13-
Igennem de seneste år er udviklingen i arbejdskraftproduktiviteten forløbet efter
nogenlunde samme mønster som under de foregående konjunkturcykler - den aftog
kraftigt under lavkonjunkturen (se tabel 3) og tog til i begyndelsen af
konjunkturopsvinget (3,2% i 1994). For 1995 og 1996 tyder alt imidlertid på en
tilbagevenden til den trend, der har været fremherskende igennem de seneste 20 år
(ca. 2%). Ifølge de aktuelle prognoser vil beskæftigelseindholdet i den givne økonomiske
vækst således ikke være mindre, men heller ikke større, end det har været tilfældet
igennem de seneste 20 år.
Tabel 2
                                     Beskæftigelse og ledighed
                                  (procentvis ændring, i % af arbejdsstyrken)
                                 Beskæftigelsesstigning                             Ledighedsprocent
                            1994             1995          1996              1994          1995      1996
        B                    -0.7             0.7           1.0              10.0           9.6       9.1
        DK                   -0.1             2.3           1.1              10.2           8.6       8.0
        D                    -0.9             0.7           0.9                8.4          7.8       7.3
        GR                    1.3             1.0           1.0                9.6          9.6       9.5
        E                    -0.9             1.5           2.0              24.1          23.7      22.8
        F                     0.1             1.1           1.0              12.5          12.1      11.5
        IRL                   2.6             2.7           2.6              15.1          14.1      13.1
        1                    -1.6             0.3           0.8              11.4          11.4      10.9
        L                     2.6             2.8           2.7                3.5          3.6       3.4
        NL                   -0.0             1.3            1.9               7.7          7.6       7.2
        A                     0.2             0.5           0.4                4.0          3.9       3.8
         P                   -0.1             0.4           0.7                6.9          6.7       6.3
         FIN                 -0.8             3.0           2.5              18.5          16.3      14.6
        S                    -0.9             2.0            1.8               7.8          7.2       6.5
         UK                   0.3             1.2            1.1               9.4          8.3       7.8
         EC                  -0.5             1.0            1.1             11.2          10.7      10.1
Kilde: Kommissionens økonomiske prognose fra foråret 1995
N.B. I begyndelsen af 1995 foretog Eurostat en gennemgribende revision af ledighedstallene
I industrien, hvor produktivitetsstigningen er særlig markant, gik beskæftigelsen tilbage
med ca. 2,5% sidste år, men der ventes nu at blive en vækst på 0,5% i 1995 og 1,1% i
 1996. Den øgede beskæftigelse i denne sektor er et klart tegn på, at opsvinget nu har bidt
sig godt fast.
Den forventede stigning i beskæftigelsen vil få ledighedsprocenten til at falde fra
rekordniveauet på 11,2% af arbejdsstyrken i 1994 til 10,1% i 1996. I årene 1994-1996
regner man med, at ledigheden vil blive kraftigt nedbragt i Finland (3,9 procentpoint),
Danmark (2,2 procentpoint) og Irland (2 procentpoint).
 ---pagebreak---                                                         -14
Derimod ventes høj ledighed fortsat at ville præge arbejdsmarkedet i Spanien, Irland og
Finland. I Italien og Frankrig ventes ledigheden fortsat at ligge på mellem 10,5% og
11,5% i 1996, i Belgien og Grækenland vil den holde sig på mellem 9 og 9,5%», og de
resterende otte medlemsstater vil få en ledighed spændende fra 3,25% i Luxembourg til
hele 8% i Danmark.
Tabel 3
                              Udviklingen i arbejdskraftproduktiviteten
                                           (årlig procentvis ændring)
                 1961-73      1974-90        '91        '92        "93       '94        •95        '96      1991-96
     B              4.3          2.0         2.1        2.3       -0.3       3.1         1.9        1.6        1.8
     DK             3.2          1.4         2.9         1.2       2.2       4.5         1.0        1.8        2.2
     D*             4.0          1.9         2.5        3.9        0.7       3.8        2.3         1.8        1.7
     GR             8.1          1.4         5.6       -0.6       -1.5      -0.1        0.6        0.7         0.8
     E              6.5          2.7          1.8        1.9       3.3       2.9         1.6        1.4        2.1
     F              4.7          2.2         0.7        2.2       -0.3       2.6         1.9        1.8        1.5
     IRL            4.3          3.8         2.9        4.5        3.3       3.6        4.1        2.9         3.6
     1              5.5          2.0         0.4         1.8       2.2       3.8         3.0       2.6         2.3
     L              3.0          1.3        -1.0        0.0        0.0       0.4         0.4       0.1           0
     NL             3.9          1.7         0.9        0.4        0.5       2.5         1.9       0.9         1.2
     A              5.0          1.5          0:9       0.0        0.4       2.5        2.2        2.1         1.4
     P              6.6          3.4          1.3        1.7       0.8        1.3       2.5        2.5         2.8
     FIN            4.5          2.6        -2.0        3.7        5.0       4.7         2.3        1.6        2.5
     S              3.5          1.1          0.4        3.2       3.2       3.1         0.9        1.2        2.0
     UK             2.9          1.6          1.1        1.6       3.7        3.4        1.8        1.7        2.2
     EC*            4.4          2.0          1.5       2.3         1.5       3.2        2.1        1.8        2.1
Kilde: Kommissionens økonomiske prognose fra foråret 1995. * De tyske gennemsnitstal er frem til 1991 alene baseret på
Vesttyskland
Beskæftigelsestendenserne og tempoet i nedbringelsen af ledigheden stemmer overens
med, hvad man havde forventet, men ledigheden rejser fortsat alvorlige problemer for
den økonomiske politik. På baggrund af de aktuelle og de forventede tendenser er der
behov for en stærk økonomisk vækst i mange år fremover for at opveje tilbageslaget
under lavkonjunkturerne og få bragt ledigheden ned under det niveau, den lå på, da den
foregående konjunkturcyklus toppede.
2.3 Udsigterne for inflation og budgetkonvergens
Af alle de områder, der har relevans for konvergensen mellem EU-landene, er de største
fremskridt gjort på inflationsområdet. Målt efter forbrugerprisindekset er den
 ---pagebreak---                                               15
gennemsnitlige inflationstakt i EU faldet fra den seneste højkonjunkturs rekordniveau
på 5,6% i 1991 til 3,2% i 1994, hvor den ventes at ville holde sig også i 1995 og 1996.
Det vil således ikke helt lykkes at få bragt inflationstakten ned på de 2-3% i 1996, som
de foregående retningslinjer satte som mål som et første skridt på vejen mod en stabil
prisudvikling.
I 1994 havde ti medlemsstater en inflationstakt på 3% eller derunder, medens den i de
resterende medlemsstater lå på over 3%. Ifølge prognosen vil der i løbet af 1995 ske
visse forskydninger i mønstret, idet inflationen i Irland og Østrig ventes at falde til under
3% i 1995, hvorefter den i 1996 vil blive bragt yderligere ned på 2,7% i Irland og
stabiliseret på lidt under 3%i Østrig. I Sverige og Finland ventes den at stige til 3,3%
næste år, medens den i Det Forenede Kongerige vil
                                                          Tabel 4
holde sig på 3% i begge årene.
                                                                          Inflation
                                                                   (procentvis ændring,
Der ser ud til at være sikkerhed for                                forbrugerprisindeks)
inflationskonvergens i den gruppe af medlemsstater,                1993      1994   1995    1996
der har oplevet en real appreciering af deres valuta.     B           2.6      2.4    1.9      2.4
I otte lande (Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrig,       DK          1.0      1.7    2.3      2.7
                                                          D           3.8      2.7    2.3      2.5
Irland, Luxembourg, Nederlandene og Østrig)
                                                          GR        13.6      10.9    9.6      8.9
ventes inflationstakten i 1995 og 1996 at ligge på        E           5.6      5.1    4.9      4.5
under 3%.                                                 F           2.2      1.8    1.9      2.1
                                                          IRL         1.6      3.0    2.9      2.7
                                                          1           5.1      4.7    5.2      4.5
I Portugal og Finland, der også for nyligt har            L           3.6      2.2    2.3      2.5
                                                          NL          2.1      2.2    1.8      2.2
oplevet en effektiv appreciering af deres valuta, er
                                                          A           3.5      3.3    2.8      2.9
inflationsudsigterne mindre opløftende. I Portugal                    7.9      5.1    4.5      4.5
                                                          P
ventes inflationen efter et kraftigt dyk fra 1993-        FIN         3.9      1.6    1.7      3.3
niveauet og et lidt mindre fald sidste år at blive        S           5.8      3.0    3.2      3.2
stabiliseret på 4,5% både i 1995 og i 1996.1 Finland      UK          3.4      2.5    3.0      3.0
regner man derimod med en markant stigning i              EC          4.0      3.2    3.2      3.2
inflationstakten næste år.                                Kilde: Kommissionens prognose fra foråret
                                                          1995
I de medlemsstater, der igennem de seneste år har oplevet en depreciering af deres valuta
(Italien, Grækenland, Sverige, Spanien og Det Forenede Kongerige), er inflations-
udsigterne fortsat usikre. De inflationsskabende virkninger vil muligvis ikke slå igennem,
før den faktiske produktion er vokset mere end den potentielle, men da man ikke med
sikkerhed ved, hvor stor forskellen mellem den faktiske og den potentielle produktion er,
 ---pagebreak---                                                       16
og da den potentielle måske i virkeligheden faldt under afmatningsperioden, er der en
klar risiko for, at inflationen vil tage til.
 Udviklingen i Grækenland, Spanien, Italien og Portugal er og vil formentlig fortsat være
præget af en mindre tilfredsstillende priskonvergens, om end i forskellig grad, og i
 Sverige ventes der ikke noget fald i inflationstakten i den periode, prognosen dækker.
I Det Forenede Kongerige vil inflationen ifølge prognosen holde sig uændret på 3% i
 1995 og 1996. Inflationsudsigterne er dog behæftet med betydelig usikkerhed, for
bortset fra den seneste tids kursudvikling vil Det Forenede Kongerige i 1996 også have
oplevet fire år med kraftig økonomisk vækst, og overkapaciteten vil være blevet
betydeligt reduceret. Både her og i Finland og Sverige, hvor den monetære politik er
baseret på inflationsmål, er det nødvendigt at gå forsigtigt til værks.
1 Tabel 5
I                             Ændringer i de nominelle effektive valutakurser
                                   (i forhold til 19 andre industrilande)
              Årlig procentvis ændring                         Kumulative ændringer siden 1991
                1992        1993      1994     1995*                 1992     1993     1994    1995*
  B               2,3         0,8       1,6        5,3   B             2,3      3,1      4,8     10,3
  DK              2,8         2,1       0,1        5,3   DK            2,8      4,9      5,0     10,5
  D               3,3         2,7       0,1        6,8   D             3,3      6,1      6,3     13,4
  GR             -7,7        -9,6      -7,1       -3,3   GR           -7,7    -16,6   -22,5     -25,0
  E              -1,8      -13,1       -6,7       -2,1   E            -1,8    -14,7   -20,4     -22,1
  F               3,6         1,9       0,6        4,0   F             3,6      5,5      6,1     10,4
  IRL             2,8        -5,9       0,3       -0,4   IRL           2,8     -3,3       -3     -3,5
  I              -2,7      -16,9       -4,6     -14,3    I            -2,7    -19,2   -22,9     -33,9
  NL              2,4         3,0       0,4        5,2   NL            2,4      5,5      6,0     11,4
  A               2,6         2,4       0,0        4,9   A             2,6      5,1      5,0     10,1
  P               3,6        -7,6      -4,7        2,8   P             3,6     -4,3     -8,7     -6,2
  FIN           -12,7      -14,8        7,5        9,3 I FIN         -12,7    -25,7   -20,1     -12,6
  S                1,3     -19,3       -1,2       -4,7   S             1,3    -18,2   -19,1     -22,8
  UK             -3,6        -9,0       0,2       -4,0   UK           -3,6    -12,3   -12,1     -15,6
  EU              2,2      -13,1       -2,2        1,4   EU            2,2    -11,2   -13,2     -12,0
  Kilde: Kommissionen
  *på basis af, at valutakurserne holder sig på samme niveau som i april 1995
Et bemærkelsesværdigt træk i inflationsudviklingen siden 1993 er, at den gennemsnitlige
inflationstakt i EU til trods for recessionens styrke hele tiden har ligget på over 3%.
Ganske vist oplever flere lande for øjeblikket en positiv prisudvikling, men i omtrent en
 ---pagebreak---                                            - 17
tredjedel af dem giver inflationen stadig anledning til bekymring. Og hverken i 1995 eller
i 1996 kan der regnes med nogen yderligere inflationsdæmpning.
At inflationen ser ud til at være træg i nedadgående, kan skyldes flere forskellige
faktorer. For det første er omfanget af den overkapacitet, der blev skabt under
lavkonjunkturen, måske mindre, end man for øjeblikket tror. Det kan bero på
opgørelsesfejl eller på øget nedlukning af forældede anlæg. For det andet virker de
annoncerede pengepolitiske og ikke mindst finanspolitiske tiltag måske ikke troværdige
nok til, at de i større grad kan påvirke inflationsforventningerne. For det tredje har de
faldende valutakurser i nogle medlemsstater medvirket til at give inflationen næring. Og
endelig er det også muligt, at der i flere lande ikke er en tilstrækkelig effektiv
konkurrence til trods for bestræbelserne på at gennemføre det indre marked.
Hvis det er rigtigt, indebærer det, at enhver yderligere inflationsdæmpning vil kræve, at
der sættes ind på at skabe større troværdighed omkring den politik, der føres, på at
forbedre arbejdskraftens evne til at tilpasse sig skiftende økonomiske vilkår og på at
stimulere konkurrencen. Det er specielt vigtigt at skabe større troværdighed omkring de
lave inflationsmål, således at de kan blive afspejlet i lønudviklingen, og omkring
budgetkonsolideringsprogrammerne.
Der er fortsat problemer med budgetkonvergensen i EU. Af tabel 6 fremgår det, at for
EU som helhed anslås den offentlige sektors budgetunderskud, der kom helt op på 6,3%
af BNP under lavkonjunkturen i 1993, nu at falde gradvis til 4,5% af BNP i 1995 og til
3,9%afBNPil996.
I årene fra 1994 til 1996 vil budgetunderskuddene ifølge prognosen blive nedbragt mest i
Finland og Sverige (med henholdsvis 4,6 og 4,5 procentpoint målt i forhold til BNP),
efterfulgt af Det Forenede Kongerige (4 procentpoint), Danmark (2,8 procentpoint) og
Grækenland (2,3 procentpoint). Desuden ventes fem andre lande - Belgien, Spanien,
Frankrig, Italien og Portugal - at fa reduceret deres budgetunderskud med mellem 1 og 2
procentpoint, og fremskridtene vil være mest mærkbare i Spanien og Frankrig. Ingen
større ændringer ventes at ville ske i de resterende fem medlemsstater, der ud over
Nederlandene og Østrig også tæller de tre lande, der lå under referencetallet på 3% af
BNP i 1994, nemlig Tyskland, Irland og Luxembourg. På basis af de nuværende
prognoser vil syv medlemsstater i 1996 have et underskud i de offentlige finanser på de
fastsatte 3% af BNP eller derunder.
 ---pagebreak---                                                 18-
Prognoserne er baseret på, at der ikke sker nogen ændringer i den førte politik, men det
er ikke alle medlemsstater, der har anmeldt deres konkrete budgetpolitiske intentioner for
1996. Hvilke virkninger det vil fa for den finanspolitiske tilpasning, hvis prognosen
holder stik, fremgår, hvis ændringerne i budgetunderskuddet opdeles i en
konjunkturbestemt og en strukturel del, jf tabel 7. Tabellen viser, at man i de tre år med
kraftig økonomisk vækst (1994-1996) kun kan vente en mindre reduktion af det
strukturelle underskud. Af den kumulative nedgang i nettofinansieringsbehovet i EU på
1,6 procentpoint af BNP fra 1994 til 1996 er det kun mellem 0,8 og 1 procentpoint af
BNP, der afspejler en ikke-konjunkturbestemt nedbringelse.
Tabel 6
                       Underskud på de offentlige finanser
                                        (i % af BNP)
                         1993                1994                  1995             1996
       B                   6.6                 5.3                   4.2              3.9
       DK                  4.5                 4.0                   1.9              1.2
       D                   3.3                 2.5                   2.1              2.4
       GR                13.2                12.5                   11.3            10.2
       E                   7.5                 6.6                   6.0              4.8
       F                   6.1                 6.0                   4.9              3.9
       IRL                 2.4                 2.3                   2.8              2.6
       1                   9.6                 9.0                   7.9              8.1
       L                  -2.1                -2.3                  -1.4             -1.5
       NL                  3.3                 3.1                   3.2              2.5
       A                   4.1                 4.0                   4.6              3.9
       P                   7.0                 5.8                   5.6              4.7
       FIN                 7.8                 5.6                   5.0              1.1
       S                 13.4                10.4                    9.1              5.8
       UK                  7.8                 6.9                   4.8              2.9
       EC                  6.3                 5.5                   4.5              3.9
Kilde: Kommissionens økonomiske prognoser fra foråret 1995; (-) angiver et overskud
Den vedvarende uligevægt i de offentlige finanser bærer en stor del af skylden for
stigningen i den offentlige gæld i EU. I begyndelsen af 1990'erne lå gældskvoten i EU
som helhed på 55,8%. Som det fremgår af tabel 8, steg den til 66,2% i 1993 og ventes
for øjeblikket at vokse til 70,4% i 1996. I 1996 vil fire medlemsstater (Tyskland,
Frankrig, Luxembourg og Det Forenede Kongerige) ifølge prognosen have en
gældskvote på under 60%. For de øvrige medlemsstaters vedkommende regner man
med en øget gældskvote i seks lande (Grækenland, Spanien, Østrig, Portugal, Finland og
Sverige), medens den antages at falde i de resterende fem (Belgien, Danmark, Irland,
Italien og Nederlandene). Til trods for de gunstige vækstperspektiver tyder denne
 ---pagebreak---                                                             19
tendens på, at der er behov for at stramme de finanspolitiske planer kraftigt op, hvis det
skal lykkes at fa stabiliseret gældsudviklingen og fa nedbragt gælden varigt.
I et mellemfristet perspektiv, dvs. for perioden 1993-1996, forudses en nedgang i
gældskvoten i fire lande (Belgien, Danmark, Irland og Nederlandene). Den største
nedgang ventes at ske i Irland (16,2 procentpoint), efterfulgt af Belgien og Danmark (4,9
procentpoint) samt Nederlandene (4,3 procentpoint).
Table 7
      Ændringer i det faktiske og det konjunkturkorrigerede underskud
                                         i de offentlige finanser
                                                     (i % af BNP)
              Ændringer i det faktiske underskud                            Ændringer i det
                                                               konjunkturkorrigerede underskud
               1993        1994       1995         1996        1993          1994        1995 1996
  B            -0.1         -1.3      -1.1          -0.3        -2.4         -1.0        -0.8  0.1 B
  DK             1.6        -0.5      -2.1          -0.7         1.2          0.8        -1.3 -0.4 DK
  D             0.4         -0.8      -0.4           0.3        -1.4         -0.7        -0.3  0.3 D
  GR            0.9         -0.7      -1.2          -1.1         0.2         -0.8        -1.1 -0.9 GR
  E             3.3         -0.9      -0.6          -1.2         0.9         -1.3        -0.2 -0.7 E
  F             2.2         -0.1      -1.1          -1.0         0.5          0.1        -0.7 -0.5 F
  IRL           0.0         -0.1       0.5          -0.2        -0.8          0.5         1.2 -0.2 IRL
  1             0.1         -0.6      -1.1           0.2        -1.2         -0.4        -0.6  0.8 I
  L*           -1.3         -0.2       0.9          -0.1        -2.0         -0.4         1.1 -0.3 L
  NL           -0.6         -0.2       0.1          -0.7        -2.2         -0.2         0.7 -0.4 NL
  A             2.1         -0.1       0.6          -0.7         0.9          0.1         0.7 -0.6 A
  P             3.7         -1.2      -0.2          -0.9         2.1         -1.7         0.1 -0.4 P
  FIN            1.9        -2.2      -0.6          -3.9         0.1         -0.6         1.9 -2.4 FIN
  S             5.6         -3.0      -1.3          -3.3         2.4         -2.0         0.0 -1.9 S
  UK             1.7        -0.9      -2.1          -1.9         1.4         -0.1        -1.6 -1.6 UK
  EC             1.2        -0.8      -1.0          -0.6        -0.4         -0.5        -0.5 -0.3 EC
Kilde: Kommissionens økonomiske prognoser fra foråret 1995;
(-) angiver en reduktion af underskuddet, (+) en forøgelse af underskuddet
* Luxembourg har overskud, og et (-) angiver derfor et øget, et (-) et formindsket overskud.
I Frankrig antages gældskvoten at vokse til 52,8% af BNP i 1996, medens den i Det
Forenede Kongerige ventes at ville blive stabiliseret på 51,5% af BNP i 1995 og 1996. I
Tyskland afspejler den bratte stigning i gældskvoten i 1995 den offentlige sektors
overtagelse af en række forpligtelser uden for budgettet efter genforeningen.
I Grækenland og Italien regner man med, at gældskvoten i årene 1993-1996 vil blive
øget med henholdsvis 1 og 5 procentpoint. I Italien antages gældskvoten at have toppet i
 1994, og der ventes en beskeden bedring for 1995 og 1996.
 ---pagebreak---                                                          -20-
I Grækenland, der også har en meget høj gældskvote, vil situationen blive forværret i
både 1995 og 1996 med de deraf følgende negative konsekvenser for konvergensen.
Også i Spanien og Portugal ventes en negativ konvergensudvikling, hvad den offentlige
gæld angår, idet gældskvoten ifølge prognoserne her vil stige med henholdsvis 5,3
og 4,1 procentpoint fra 1993 til 1996, således at den kommer op på henholdsvis 65,2%
og 70,7% i 1996.
Tabel 8
                                 Den offentlige sektors bruttogæld
                                                   (i % af BNP)
                                 1993                   1994                    1995                    1996
        B                         137.2                  136.1                   134.3                   132.3
        DK1)                       80.3                   75.6                    76.1                    75.4
        D                          48.2                   50.1                    58.2                    58.1
        GR                        115.2                  114.1                   115.3                   116.2
        E                          59.9                   62.3                    64.6                    65.2
        F                          45.8                   48.5                    51.2                    52.8
        IRL                        97.0                   89.8                    84.6                    80.8
        I                         119.4                  125.4                   124.9                   124.4
        L                           6.9                     7.2                     7.6                     7.8
        NL                         81.4                   78.1                    78.1                    77.1
        A                          62.8                   64.5                    66.2                    67.4
        P                          66.6                   69.2                    70.5                    70.7
        FIN                        57.1                   60.1                    64.4                    64.6
        S                          76.2                   79.1                    84.6                    85.7
        UK                         48.5                   50.1                    51.5                    51.5
        EC                         66.2                   68.1                    70.3                    70.4
Kilde: Kommissionens økonomiske prognoser fra foråret 1995
1) Statens indlån i centralbanken, statens beholdninger af andre obligationer end statsobligationer og gæld i offentlige
virksomheder tegnede sig i 1994 for 23,4% af BNP.
2) Den kraftige stigning i Tysklands gældskvote i 1995 skyldes primært statens overtagelse af forpligtelser uden for
budgettet efter genforeningen, især gælden i Treuhandanstalt.
Også i de tre nye medlemsstater giver udviklingen i gældskvoten anledning til bekymring.
Den kraftige gældsforøgelse i perioden 1993-1996 afspejler i vid udstrækning den
økonomiske afmatning, men det er også klart, at der er behov for en opstramning af
budgettilpasningsplanerne for at fa sat en stopper for stigningen i gældskvoten og
endegyldigt fa vendt denne stigning til en nedgang. I maj 1995 fremlagde Østrig et
konvergensprogram, og Sverige ventes at ville gøre det i juni.
Det er muligt, at den vedvarende uligevægt i de offentlige finanser i EU-landene og de
manglende konkrete resultater i retning af finanspolitisk konsolidering til trods for den
kraftige økonomiske vækst også hænger sammen med den rolle, de budgetpolitiske
 ---pagebreak---                                             21-
institutioner og procedurer spiller for opgørelsen af budgetunderskuddene, og med den
måde, hvorpå linjen i den økonomiske politik præsenteres. I flere EU-lande spiller de
regler, der gælder for fastlæggelse af budgetpolitikken og for ændring af budgetplaner,
en afgørende rolle for, hvilke resultater der opnås. Det er også tænkeligt, at den måde,
hvorpå regeringerne engagerer sig i konsolideringen af de offentlige finanser, ikke er den
form, der virker mest fremmende for budgetdisciplin - feks. kunne det måske være en
god idé at forbedre budgetprocedurerne og samtidig sætte tal på de finanspolitiske mål,
man arbejder henimod, for derigennem at skabe større sandsynlighed for, at de
finanspolitiske programmer også bliver ført ud i livet.
Netop i dag er det blevet endnu vigtigere at gøre sig sådanne overvejelser, både fordi det
er nødvendigt at udforske alle muligheder for at stramme budgetdisciplinen i medlems-
staterne og for at skabe større chancer for, at de finanspolitiske konvergenskriterier kan
opfyldes afså mange lande som muligt før overgangen til tredje fase af ØMU.
På basis af de tilpasningsforanstaltninger, som indgår i de konkrete konvergens-
programmer i de medlemsstater, der har fastlagt finanspolitiske mål, tyder prognoserne
for 1996 på, at definanspolitiskemål ikke vil blive nået overalt i EU. Der er behov for en
større indsats for at opfylde underskudskriteriet i konvergensprogrammet i Belgien,
Tyskland, Grækenland, Spanien, Frankrig og Portugal, der alle - dog ikke i samme grad -
har større underskud, end de skulle have ifølge konvergensprogrammet. På den anden
side ventes Danmark, Irland, Nederlandene og Det Forenede Kongerige at opfylde
kravene i 1996. Blandt de nye medlemsstater har Østrig for nylig fremlagt et
konvergensprogram, og Sverige ventes at følge efter i juni. I begge tilfælde vil det være
nødvendigt at sætte sig mere ambitiøse mål, hvis der skal være sikkerhed for
finanspolitisk konvergens. I Finland, hvor en gennemgribende budgetkonsolidering er i
gang, antages den førte politik at skabe sikkerhed for, at den tilstræbte nedbringelse af
underskuddet i 1996 også finder sted.
3.       De økonomisk-politiske mål samt usikkerhedsmomenter
De overordnede retningslinjer fra december 1993 og juli 1994 fremhævede hoved-
elementerne i de politikker, der var nødvendige for at opnå økonomisk konvergens og
fremme jobskabelsen. De overordnede retningslinjer for 1995 bør fastholde disse mål.
Desuden bør de anbefalede politikker tage hensyn til de risici og betænkeligheder, der
præger de nuværende økonomiske udsigter.
EU's økonomi vokser fortsat med stort set den hastighed, der blev forudset for få
måneder siden, selv om vækstudsigterne er blevet noget mindre gunstige. Forbedringen i
 ---pagebreak---                                                 22
indikatorerne for forbrugernes og erhvervslivets tillid gik i stå i begyndelsen af 1995,
endda før den seneste tids ustabile valutakurser. Desuden ville en ny periode med en svag
dollar over for de europæiske valutaer skabe større usikkerhed, der kunne skade den
forventede positive vækst. Som allerede bemærket bør det på den anden side
understreges, at de hovedfaktorer, der påvirker vækstudsigterne - især verdenshandelen
og investeringsrentabiliteten - fortsat er tilfredsstillende, og at det ikke kan udelukkes, at
vækstraten bliver stærkere end forventet på nuværende tidspunkt. Den økonomiske
politik skal derfor forhindre en udvikling, der vil kunne skade den fortsatte vækst.
Den første risiko, der må tages i betragtning, er en ny opblussen i inflationen. For at
vurdere, hvilke følger den senere tids valutabevægelser vil få for inflationen, må der
skelnes mellem to forskellige landegrupper: dels de lande, hvis valutaer har oplevet en
real appreciering, og som derfor sandsynligvis vil "importere" prisstabilitet, og dels de
lande, hvis valutaer er faldet i værdi (især Italien), og hvis inflation, alt andet lige, vil
have en tendens til at stige. Dette risikerer alt i alt at gøre landenes inflationsresultater
mere forskellige end før den senere tids problemer på valutamarkederne.
Der kan opstå inflationære pres, fordi økonomiens faktiske vækstrate kan nærme sig eller
overstige den potentielle vækstrate, især i 1996, hvilket vil medføre kapacitetsproblemer
og    dermed    inflationære   spændinger.     Risikoen    herfor   vil være    mindre,  hvis
erhvervsinvesteringerne i EU forøges betydeligt i løbet af de næste par år. Desuden kan
der være fare for, at lønstigningerne bliver højere end forventet for øjeblikket og vil
presse priserne i vejret og/eller reducere investeringsrentabiliteten. Denne fare består
også i ønsket om at kompensere - alt for hurtigt og på bekostning af vækst og
beskæftigelse - for de lave stigninger eller, i visse tilfælde, et reelt fald i reallønnen i
perioden 1993-94, der var præget af træg økonomisk vækst og stigende ledighed. Nogle
lande forventes allerede at måtte registrere uhensigtsmæssigt høje lønstigninger i 1995-
96.
Den anden, og mere foruroligende, faktor er den fortsat utilfredsstillende budgetsituation
i flere medlemsstater. Det er derfor nødvendigt at forøge konsolideringsbestræbelserne,
ligesom de strukturbestemte budgetunderskud skal fjernes nu under opsvinget, hvor
medlemsstaterne også kan drage fordel af de automatiske stabilisatorer. Med den fortsat
store offentlige gæld vil flere medlemsstater desuden stadig være meget sårbare over for
de rentechok, der eventuelt knytter sig til usikkerheden omkring udviklingen i finans-,
 ---pagebreak---                                              23
 valutakurs- og prisforholdene, og som i disse lande i praksis vil kunne fjerne de budget-
 mæssige gevinster, der sandsynligvis vil fremkomme under opsvinget.
 Endelig kan de gunstige økonomiske vilkår, som opsvinget medfører, give anledning til,
 at der ikke foretages en tilpasning, hvilket Kommissionen allerede har nævnt i sin
 økonomiske årsberetning for 1995. Dette kan give sig udslag i, at de offentlige myndig-
 heder er mindre indstillet på at gøre noget ved de strukturbestemte årsager til de store
 budgetunderskud, da opsvinget yder et positivt konjunkturmæssigt bidrag til skatte-
 indtægterne og budgetbalancen. Desuden kan bestræbelserne på at fjerne de stive
 arbejdsmarkedsstrukturer forekomme mindre hastende på kort sigt, når beskæftigelsen
 igen begynder at stige, og arbejdsløsheden falder. Hvis der således slækkes på
 konsoliderings- og reformbestræbelserne, vil der være alvorlig risiko for, at opsvinget
 ikke giver sig udslag i en varig og jobskabende vækst, ligesom dette vil bidrage til
uligevægt i doseringen af den økonomiske politik og øge risikoen for en ny
 konjunkturafmatning.
En styrkelse af konvergensen og den økonomiske vækst forudsætter, at de muligheder,
 som det nuværende opsving frembyder, udnyttes klogt. Det er indlysende, at
lønudviklingen vil bidrage væsentligt til konvergens i inflationen.
Hvis de nominelle lønstigninger begynder at accelerere i takt med konsolideringen af den
økonomiske vækst - især før arbejdsløsheden er faldet væsentligt - og dermed forøger
inflationen, vil medlemsstaterne måske på ny opleve en deflatorisk periode, hvilket de
ikke har råd til med det nuværende ledighedsniveau. Moderate lønstigninger vil også
virke investeringsfremmende. Den senere tids forbedring af de private investeringer
afspejler de gunstige økonomiske udsigter og en lønstigning, der er lavere end
stigningerne i arbejdskraftproduktiviteten. En fortsat styrkelse af investeringerne vil
bidrage til at forøge den potentielle produktion og fremme jobskabelsen.
Hvis opsvinget skal udnyttes fornuftigt, kræver det først og fremmest, at medlems-
staterne konsoliderer deres offentlige finanser. En holdbar budgetstilling er en nødvendig
forudsætning for økonomisk vækst og varig jobskabelse. Det er indlysende, at de
politikker, der er nødvendige for at støtte en langsigtet økonomisk vækst, fremme
jobskabelsen og nedbringe ledigheden samt styrke konvergensen, er i god overens-
stemmelse med hinanden.
 ---pagebreak---                                                24
Den senere tids valutaudvikling viser, hvor vigtig valutakursstabilitet inden for EU er for
fremme af den økonomiske integration og gennemførelsen af det indre marked.
Ændringer i valutakurserne kan føre til fejlallokering af ressourcerne, når investerings-
beslutninger, der er truffet ud fra forventningen om en forbedret konkurrenceevne som
følge af depreciering, viser sig i sidste instans at være forældede fordi konkurrenceevnen
enten udhules på grund af en nominel valutaappreciering eller en højere inflation.
Desuden underminerer muligheden for valutadepreciering løn- og prisdisciplinen, idet
der, i hvert fald midlertidigt, kan kompenseres for en forringelse af konkurrenceevnen
gennem devalueringer; dette betyder, at det bliver vanskeligt at nedbringe inflationen og
opnå prisstabilitet. Endelig øger devalueringer, da de giver mulighed for midlertidigt at
forbedre konkurrenceevnen, mulighederne for at vælte problemerne over på andre,
hvilket ikke er foreneligt med gennemførelsen af det indre marked.
4. Politikkerne
Den økonomiske politiks vigtigste opgave på dette stade i konjunkturforløbet er at sikre,
at det vedvarende opsving omdannes til en ikke-inflationær, beskæftigelsesfremmende
vækst. I lyset af de risici, der hviler som en skygge over de økonomiske udsigter, og de
fremskridt, der endnu ikke er nået med hensyn til konvergens, bør den makroøkonomiske
politik og strukturpolitikken søge at sikre prisstabiliteten, fremme budgetkonsolideringen
og styrke Fællesskabets dynamik og konkurrenceevne.
4.1 Den makroøkonomiske politik
Den makroøkonomiske politiks vigtigste opgave bliver at sikre en stabil ramme, dér kan
forhindre, at der opstår de spændinger, der bidrog til afmatningen i 1992-1993, og som
samtidig kan føre til en fortsat støt stigning i det potentielle output. Som understreget i
de foregående afsnit giver udviklingen på væsentlige områder grund til bekymring med
hensyn til begge forhold. Samtidig aftegner de udfordringer, medlemsstaterne står over
for, med konsolideringen af den økonomiske vækst og forberedelsen af tredje fase af
ØMU, sig skarpere, mens de modsatrettede tendenser, der er opstået som følge af
udsvingene i valutakurserne, har rejst vigtige spørgsmål om den rette økonomiske politik.
At sikre og forbedre de fremskridt, der er gjort med hensyn til inflationen, og fastholde
den økonomiske vækst er en afgørende udfordring for den monetære politik og
valutakurspolitikken på nuværende tidspunkt. I denne forbindelse må og skal en
 ---pagebreak---                                            -25-
budgetkonsolidering yde sit bidrag til at forsvare prisstabiliteten. Selv om der er behov
for en sådan politik i næsten alle medlemsstater, er den særlig påtrængende i de
medlemsstater, hvis underskud på statsfinanserne og stigende gældsbyrde og den deraf
følgende udvikling i inflationen og på valutamarkederne lægger størst pres på den
monetære politik, og hvorrisikoenfor et betydeligt opsving i inflationen er størst. Af lige
så stor betydning er en politik, der tilskynder til en ikke-inflationær lønudvikling og på
længere sigt til en øget konkurrence på produktmarkederne.
Stabile valutakurser internt i Fællesskabet er af afgørende betydning for, at det indre
marked kan fungere. I medlemsstater, hvis budgetstilling forringes i forhold til
konvergensmålet, hvis valutaer er faldet i værdi (Grækenland, Spanien, Italien og
Sverige), er det vigtigt, at der gøres en dristig og troværdig indsats for at fremme
budgetkonsolideringen. Mere generelt kan man sige, at en troværdig budgetkonsolidering
vil bidrage til at dæmpe valutauroen. Dette vil ikke blot medvirke til at mindske
bekymringen for konkurrenceforstyrrelser på det indre marked, men også skabe
betingelser for at sænke rentesatserne og i sidste ende lette gennemførelsen af det
finanspolitiske tilpasningsprogram.
En budgetpolitik, der tager sigte på konsolidering, vil spille en afgørende rolle i
forbindelse med at mindske risikoen for stigende inflation, valutakursuro og yderligere
forringelser i defiskaleuligevægte.
Der er behov for en budgetkonsolidering ikke blot for at skabe stabile inflations-
forventninger, men også for at fastholde de fremskridt, der er gjort med at begrænse
inflationen. Dette er særlig vigtigt i medlemsstater med vedholdende fiskale uligevægte
og inflation (Grækenland, Italien, Spanien). Lykkes det ikke at gøre betydelige fremskridt
med at rette op på de fiskale uligevægte, navnlig i en situation præget af kraftig
økonomisk vækst, vil der opstå øget usikkerhed om de finanspolitisk ansvarlige
myndigheders intentioner. Denne usikkerhed har medvirket til at øge realrenten og
dermed gjort det vanskeligere at opnå en budgetkonsolidering i flere medlemsstater.
Manglende tillid til de finanspolitiske konsolideringsplaner kan også afspejles i uro på
valutamarkederne, en højere realrente og et øget rentespænd mellem landene.
Indenlandske og internationale investorer, der ligger inde med statsobligationer, kræver
et højere afkast eller en bedre vekselkurs som kompensation for den øgede risiko, og
dette sammenfald af omstændigheder er ikke befordrende for den økonomiske vækst og
finanspolitiske justeringer. Den manglende stabilitet i valutakurserne i Grækenland,
 ---pagebreak---                                              26
 Spanien, Italien og Sverige er til dels en afspejling af de fortsat uløste finanspolitiske
vanskeligheder.
På mellemlang sigt vil en budgetkonsolidering medvirke til at øge den nationale
opsparing og ad denne vej bidrage til at øge det potentielle output.
Der skal gøres en koncentreret indsats for at overholde de budgetmæssige
konvergenskriterier. Ifølge pronosen fra foråret 1995 forventes syv medlemsstater at få
et budgetunderskud på under 3% af BNP i 1996 (Danmark, Tyskland, Irland,
Nederlandene, Finland og Det Forenede Kongerige; Luxembourg forventes at få
overskud). Disse medlemsstater skal fortsætte deres ihærdige bestræbelser på at
konsolidere de offentlige finanser. Belgien, Frankrig og Østrig vil kunne nå
referenceværdien for underskuddet i 1996, forudsat at der skabes fornyet fremdrift i
tilpasningsbestræbelserne. Selv om der ikke foreligger prognoser for de kommende år,
står det klart, at de øvrige medlemsstater i endnu højere grad end i dag må gøre det til
deres overordnede politiske mål at opfylde de budgetmæssige konvergenskriterier inden
 1999.
Den kombination af økonomisk-politiske virkemidler, der er behov for i de enkelte
medlemsstater, viser den uensartede fordeling af de økonomisk-politiske risici. De
medlemsstater, hvis valutaer er faldet i værdi i de seneste måneder, vil antagelig blive
udsat for et øget inflationspres, mens virkningerne af valutakursuroen på rentesatserne
utvivlsomt vil vanskeliggøre budgetkonsolideringen yderligere. Generelt set stod disse
lande i forvejen i en dårlig udgangsposition. Devalueringerne vil medføre højere
importudgifter, og virkningerne af væksten i eksporten og de økonomiske aktiviteter
generelt vil medvirke til at indsnævre output-gabet.
I disse medlemsstater skal doseringen af den økonomiske politik målrettes mod en
begrænsning af inflationsrisikoen og en intensivering af bestræbelserne på at konsolidere
budgetstillingen. I disse lande bliver det særlig vigtigt at anvende de midler, det enkelte
land har til rådighed, til at forhindre, at de øgede importudgifter fører til en pris-/
lønspiral.
 ---pagebreak---                                               27
 I de medlemsstater, hvis valutaer er steget i værdi, vil inflationsrisikoen generelt være
behersket. Men da disse landes held til at holde inflationen nede i høj grad skyldes
 eksterne forhold, er det vigtigt at sikre, at lønudviklingen ikke fører til et fald i
investeringsrentabiliteten. Der er tegn på, at dette er ved at ske i Tyskland.
Investeringsrentabiliteten skal fortsat øges betydeligt i de fleste lande, hvis
investeringerne skal stige i det omfang, der er nødvendigt for at sikre en vedvarende
vækst på mellemlang sigt. I nogle tilfælde kan en stabil valutakurs kun opnås på
bekostning af en stigning i rentespændet i forhold til Tyskland. Det tyder på, at
markederne stadig mener, at disse landes budgetstilling i nogen grad er truet. En
helhjertet indsats for at afhjælpe dette skulle give betydelige resultater i form af en
formindskelse, eller fuldstændig fjernelse, af rentespændet.
4.2 Politik til styrkelse af konkurrenceevnen
Strukturforanstaltninger til fremme af konkurrenceevnen, dynamikken og den samlede
produktivitet i medlemsstaternes økonomi er af afgørende betydning, hvis Fællesskabets
to politiske mål om en kraftig beskæftigelsesfremmende vækst og en øget nominel
konvergens skal nås. Sådanne foranstaltninger er særlig vigtige i øjeblikket med henblik
på at styrke den økonomiske vækst, men også i lyset af den fornyede inflationsfrygt,
navnlig i de medlemsstater, hvis valutaer er faldet kraftigt i værdi.
Hvidbogen fra 1993 anbefalede reformer, der styrkede de endogene vækstkræfter i
Fællesskabets økonomi som et middel til at sikre velstand på lang sigt. Derfor blev en
lang række forslag, der skulle gøre medlemsstaternes økonomier mere dynamiske,
indarbejdet i retningslinjerne fra 1993 og 1994. Disse forslag, der skulle gennemføres
såvel på fællesskabsplan som på nationalt plan, var af afgørende betydning for de
bestræbelser på at øge produktiviteten og konkurrenceevnen, der var nødvendige for at
sikre en kraftigere vækst og jobskabelse.
Bestræbelserne på at øge produktiviteten og skabe vækst i beskæftigelsen kan kun
lykkes, hvis de udfoldes i en fleksibel økonomi, der er i stand til at udnytte de
muligheder, der opstår i et samfund præget af hastige teknologiske og sociale
forandringer. I denne forbindelse gøres der en indsats for:
        at udnytte mulighederne i det indre marked og et åbent verdenhandelssystem og
        beskytte Fællesskabets konkurrenceevne
        at fremskynde realiseringen af de transeuropæiske net
 ---pagebreak---                                                        *28
          at sikre en hurtig gennemførelse af handlingplanen om udvikling af informations-
          samfundet
          at udnytte vækst- og beskæftigelsespotentiellet i SMV, og
          aktivt at fremme Fællesskabets forsknings- og udviklingsinitiativer og opfordre til
          en bedre koordination af medlemsstaternes forsknings- og udviklingspolitik.
Med hensyn til det indre marked er der gjort en ihærdig indsats for at gennemføre de
relevante direktiver i den nationale lovgivning. Gennemførelsen er dog gået langsomt på
vigtige områder som forsikring, selskabsret, intellektuel og industriel ejendomsret,
offentlige indkøb, nye teknologier og tjenesteydelser, finansielle tjenesteydelser og fri
bevægelighed.
På Det Europæiske Råds møde i Essen blev det understreget, at Rådet i fremtiden ville
være særlig opmærksomt på den europæiske økonomis konkurrenceevne. I denne
forbindelse har Kommissionen oprettet en gruppe på højt plan, der skal beskæftige sig
med konkurrenceevnen og aflægge rapport herom.2 Dette fulgte Kommissionen op ved
at oprette en rådgivende gruppe om konkurrenceevnen i begyndelsen af 1995. Gruppen
på højt plan vedrørende Forenkling af Lovgivning og Administration (Deregulerings-
gruppen) har påbegyndt sit arbejde. Kommissionen har understreget behovet for at
overvåge fællesskabslovgivningen og den nationale lovgivning med henblik på at påvise
overdreven regulering, og den har anmodet Dereguleringsgruppen om at fremlægge en
rapport senest i juni 1995.
Initiativer i forbindelse med de transeuropæiske net på transport-, energi- og
miljøområdet har også fået stor opmærksomhed. Gruppen af personlige repræsentanter
for stats- og regeringscheferne (Christophersen-gruppen) fremlagde sin rapport på Det
Europæiske Råds møde i december 1994. Den bekræftede, at de 11 prioriterede
projekter, der blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde på Korfu i juni 1994, og de
tre nye projekter i de nordiske medlemsstater og Irland allerede var påbegyndt eller
meget snart ville blive det.
Etablering af informationssamfundet var målet for en handlingsplan, Kommissionen
vedtog i juli 1994, og som omfattede alle de aspekter, der behandles i Bangemann-
     Se også "En politik til forbedring af industriens konkurrenceevne i Den Europæiske Union", meddelelse fra
     Kommissionen til Rådet, KOM(94) 319 endelig udg. af 14. september 1994, og de to ledsagedokumenter "Report on
     the Implementation of the Council Resolutions and Conclusions on Industrial Policy", SEC(95)437 final, March 22
     1995, og "Action Programme and Timetable for Implementation of the Action Announced in the Communication on an
     Industrial Competitiveness Policy for the European Union", COM(95)87 final, March 30, 1995 (foreligger ikke på
     dansk).
 ---pagebreak---                                                29-
gruppens rapport. På et møde i november 1994 drøftede Rådet Kommissionens tidsplan
for liberalisering. På Det Europæiske Råds møde i december blev det understreget, at
Kommissionens handlingsplan og de konklusioner, ministrene for industri- og
telekommunikation var nået frem til, satte dagsordenen for udviklingen af informations-
samfundet. Med henblik på udviklingen i 1995 blev der som opfølgning på G7-
ministermødet i februar 1995 nedsat en gruppe af kommissærer med ansvar for
informationssamfundet.
En stigning i fællesskabsøkonomiens produktivitet ved hjælp af disse initiativer kan føre
til en styrkelse af jobskabelsen. Der er ingen naturlig modsætning mellem vækst i
produktiviteten og jobskabelse.
Tre betingelser skal dog opfyldes for at sikre, at den relative prismekanisme muliggør en
omfordeling af produktivitetsgevinsterne mellem sektorerne, hvorved sektorer med en
lav produktivitetsvækst får mulighed for at skabe nye arbejdspladser og opretholde lige
løn for lige arbejde:
        de relative priser skal fortsat ændre sig uden kunstige begrænsninger, og den
        øgede konkurrence og fleksibilitet på alle markeder skulle medvirke hertil
         ændringer mellem de forskellige sektorer skal være socialt forsvarlige, idet
        markedsmekanismerne suppleres af en aktiv, fremadrettet politik og social dialog
        den samlede makroøkonomiske vækstrate skal være kraftig nok til, at der for alle
         sektorer set under ét oprettes flere arbejdspladser, end der nedlægges.
4.3 Beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitik
Hvis det økonomiske opsving fortsætter som forudsagt, kan det i 1997 have absorberet
konjunkturledigheden. Denne del af ledigheden skønnes at repræsentere ca. 3 millioner
ledige, eller blot to procentpoint af den nuværende arbejdsløshedsprocent i Fællesskabet,
som er på 11. At absorbere 3 millioner ledige er uomtvisteligt et første vigtigt skridt, og
et essentielt skridt i retning af at opfylde hvidbogens mål. Ikke desto mindre er det for at
opnå en anselig, gradvis formindskelse af de resterende ni procents ledighed nødvendigt
ikke blot at iværksætte en kraftig og vedholdende mellemfristet vækstproces drevet af
investeringerne med henblik på at skabe de nødvendige blivende arbejdspladser, men
også at gennemføre en mere aktiv og effektiv arbejdsmarkedspolitik, som vil kunne stille
krav om væsentlige ændringer af uddannelsessystemet, arbejdsmarkedslovgivningen,
arbejdskontrakterne, lønaftalesystemet og de sociale sikringsordninger.
 ---pagebreak---                                                30
Med henblik herpå udpegede Det Europæiske Råd i Essen følgende fem prioriterede
områder:
 1)     Forbedring af arbejdsstyrkens chancer for at få beskæftigelse gennem fremme af
        investeringer i erhvervsuddannelse.
2)      Fremme afvækstens evne til at øge beskæftigelsen.
3)      Reduktion af de indirekte lønomkostninger.
4)      Styrkelse af arbejdsmarkedspolitikkens effektivitet.
5)      Styrkelse af foranstaltningerne til fordel for grupper, der er særlig hårdt ramt af
        ledigheden.
En aktiv og mere effektiv arbejdsmarkedspolitik bidrager til målet om at forbedre
beskæftigelsen på tre måder:
i)      ved at styrke selve vækstpotentialet gennem en forbedring af kvaliteten af den
        menneskelige kapital
ii)     ved at fremme vækstens evne til at øge beskæftigelsen uden dog at påvirke selve
        vækstprocessen i negativ retning, og endelig
iii)    ved i den udstrækning, de nye arbejdspladser oprettes, at lette absorptionen af
        såvel de ledige, der stadig er lette at finde beskæftigelse til, som de langtidsledige
        og særlig ugunstigt stillede grupper, der ikke umiddelbart kan overtage de ledige
        stillinger, og som risikerer social udstødelse.
Arbejdsmarkedspolitikken på de tre ovenstående områder er ikke blot et uundværligt
supplement til den makroøkonomiske politik og strukturpolitikken med hensyn til
konkurrenceevnen, men den bidrager også til at bevare og styrke samhørigheden og den
sociale konsensus i Unionen under den lange og vanskelige proces med at bekæmpe
ledigheden.
                                       «•
i)      Forbedringen af kvaliteten af den menneskelige kapital forudsætter en styrkelse af
        det faglige uddannelsessystem, navnlig til fordel for de unge, og at livslang
        uddannelse af arbejdsstyrken fremmes for at forberede og tilpasse den til de
        sociale og teknologiske forandringer i en verden præget af frihandel og en
        omfattende strukturtilpasning. Denne politik vil forbedre             arbejdsstyrkens
        fleksibilitet, den enkeltes muligheder og den europæiske økonomis komparative
        fordele i forhold til andre egne af verden [Essen-prioritet nr. 1].
 ---pagebreak---                                          -31
     Denne politik vil styrke den europæiske økonomis vækstpotentiale, og vil ligesom
     konkurrenceevnepolitikken give fuldt udbytte både med hensyn til omkostninger
     og jobskabelse, hvis den reale økonomiske vækstrate kan øges uden at støde på
     forhindringer som inflation og kapacitetsbegrænsninger.
ii)  Den mellemfristede vækstproces' bidrag til nedbringelse af arbejdsløsheden er
     uundværligt, men den skal følges op af en omfattende, målrettet og konkret
     indsats for at fremme vækstens evne til at øge beskæftigelsen [Essen-prioritet nr.
     2]. I denne forbindelse er der behov for initiativer på tre områder, som ikke må
     bremse selve vækstprocessen:
     •   arbejdsmarkedets parter skal undersøge, om en omlægning og nedsættelse af
         arbejdstiden og/eller indførelse af nye arbejdstidsmønstre kan føre til en
         forøgelse afvækstens beskæftigelsesindhold uden at svække virksomhedernes
         konkurrenceevne. Specielt en løsrivning af den enkeltes arbejdstid fra
         virksomhedens kan åbne nye lovende muligheder: det eksisterende kapital-
         apparat - udstyr, maskiner osv. - kan udnyttes bedre med deraf følgende
         betydelige produktivitetsgevinster, som kan anvendes til at tilskynde til
         forskellige arbejdsmønstre blandt de ansatte. En øget anvendelse af
         deltidsarbejde eller andre atypiske former for ansættelse kan også hjælpe.
         Fremskridt på dette område vil muligvis kræve en revision af de eksisterende
         regler [Essen-prioritet nr. 2].
     •   det skal gøres mere attraktivt at ansætte folk ved at reducere de indirekte
         lønomkostninger, især i den lave ende af løn- og produktivitetsskalaen, uden
         at skade andre dele af arbejdsmarkedet; fra en makroøkonomisk synsvinkel
         skal dette opnås på en måde,             der ikke skader nedbringelsen        af
         budgetunderskuddene eller virksomhedernes konkurrenceevne. Der er således
         behov for reformer, herunder i visse lande for at finde alternative
         finansieringskilder til de sociale sikringsordninger [Essen-prioritet nr. 3J.
     •   nye beskæftigelsesmuligheder og -aktiviteter skal fremmes, feks. i forbindelse
         med     servicesamfundet    og   bestræbelserne   på   at  skabe    miljømæssig
         bæredygtighed [Essen-prioritet nr. 2J.
iii) Opgaven med at sikre en gnidningsløs absorption af de ledige og de nytilkomne
     på arbejdsmarkedet, når økonomien stiller nye arbejdspladser til rådighed,
     forudsætter i første række effektive arbejdsformidlings- og personalekontorer og
 ---pagebreak---                                              32
        større fleksibilitet med hensyn til den faglige og geografiske mobilitet [Essen-
       prioritet nr. 4]. En betydelig del af den ikke-konjunkturbestemte ledighed kan
        gradvis integreres på arbejdsmarkedet med en rimelig indsats på dette område,
        hvis    opsvinget     kan  omdannes     til  den   mellemfristede   vækst-     og
       jobskabelsesproces, der beskrives i hvidbogen, og som disse retningslinjer for den
       økonomiske politik tager sigte på.
       Hvis der skal opnås en betydelig reduktion af selve kernen i strukturledigheden -
       som formentlig svarer til omkring halvdelen af den ikke-konjunkturbestemte
       ledighed på 9% - er der behov for en anden og langt mere koncentreret indsats.
       Det drejer sig ikke blot om at styrke forbindelsen mellem udbetalingen af sociale
       ydelser og det forhold at den ledige står til rådighed for arbejdsmarkedet, men
       navnlig om at fremme en aktiv arbejdsmarkedspolitik, der tager sigte på at
       forbedre langtidslediges "ansættelighed" ved at give dem adgang til en målrettet
       uddannelse, og om at koncentrere denne uddannelse om særlig ugunstigt stillede
       grupper, feks. kvinder, unge og ældre, der risikerer social udstødelse [Essen-
       prioritet nr. 5].
       Disse forholdsvis bekostelige politikker giver kun fuldt udbytte, hvis ledige, der
       på denne måde bliver ansættelige, i praksis har mulighed for at finde et job.
       Politikkerne skal dog ikke vurderes ud fra deres umiddelbare økonomiske
       fordele. Af hensyn til den tid, der nødvendigvis vil gå, inden selve kernen i
       strukturledigheden nedbringes væsentligt, skal disse politikker også beskytte den
       eksisterende menneskelige kapital blandt de ledige for at undgå social udstødelse
       og bevare den sociale samhørighed.
For bedre at kunne tilrettelægge gennemførelsen af de prioriterede områder, Det
Europæiske Råd udpegede i Essen, forelagde Kommissionen den 8. marts 1995 Rådet en
meddelelse, hvori den i henhold til EF-traktatens artikel 103 foreslog at indføre en
procedure for overvågning af beskæftigelsesudviklingen og beskæftigelsespolitikken.
                                              •
                                          •      •
                                              •
Det er med disse overvejelser for øje, at Kommissionen foreslår nærværende
overordnede retningslinjer for Fællesskabets og medlemsstaternes økonomiske politikker,
som bekræfter rammerne for de mellemfristede retningslinjer fra juni 1994 og
understreger den økonomisk-politiske prioritet om at nedbringe ledigheden.
 ---pagebreak---  ---pagebreak---                                    -33-
                                                                     ISSN 0254-1459
                                              KOM(95) 228 endelig udg.
                                    DOKUMENTER
DA                                                                              10
                                    Katalognummer : CB-CO-95-270-DA-C
                                                               ISBN 92-77-89582-9
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer
L-2985 Luxembourg


title: Henstilling med henblik på Rådets henstilling til Portugal for at advare mod fremkomsten af et uforholdsmæssigt stort underskud og forslag til Rådets afgørelse om offentliggørelse af denne henstilling

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---