Avis juridique important

|

31997H0479

97/479/EF: Rådets Henstilling af 7. juli 1997 om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker

EF-Tidende nr. L 209 af 02/08/1997 s. 0012 - 0018

RÅDETS HENSTILLING af 7. juli 1997 om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker (97/479/EF) RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 103, stk. 2,som henviser til henstilling fra Kommissionen, ogsom henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd den 16. 17. juni 1997 i Amsterdam,HENSTILLER:1. Hovedmålsætninger: vækst, beskæftigelse og konvergens Siden sommeren 1996, hvor de foregående retningslinjer blev vedtaget, har et moderat opsving i den økonomiske aktivitet fået fodfæste i Fællesskabet. De grundlæggende faktorer på udbudssiden er i fortsat bedring, samtidig med at efterspørgselsudsigterne tegner lysere. Denne udvikling i kombination med en stadig mere velafbalanceret makroøkonomisk politiksammensætning og den igangværende forbedring af tilliden til fremtiden ventes at føre til en gradvis styrkelse af den økonomiske vækst til omkring trendvækstraten i år og et godt stykke over trendvækstraten næste år.I den nuværende situation bør to fundamentale spørgsmål have prioritet i den økonomiske politik, og fremskridt på begge fronter vil være gensidigt forstærkende. For det første er der, selv om beskæftigelsen ventes at stige moderat på kort sigt, behov for at hæve Fællesskabets lave beskæftigelsesfrekvens og reducere ledigheden væsentligt som understreget i Dublin-erklæringen om beskæftigelse »Den beskæftigelsesmæssige udfordring«. For det andet er der på trods af ganske betydelige fremskridt i de senere år hen imod målet om prisstabilitet og sunde offentlige finanser behov for yderligere fremskridt. Dette bidrager også til at opnå og fastholde en høj grad af konvergens, således at et stort antal medlemsstater vil være i stand til at deltage i Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU) fra den 1. januar 1999. I de kommende kvartaler er det afgørende at undgå, at der opstår tvivl om en streng anvendelse af Maastricht-kriterierne og startdatoen for den fælles valuta i 1999, således at Europas borgere og virksomheder kan være forvisset om, at de muligheder, ØMU'en frembyder, vil blive udnyttet, og at vækst og beskæftigelse dermed fremmes. Eftersom sunde offentlige finanser vil give betydelige vækst- og beskæftigelsesgevinster på mellemlang sigt, er en fortsat budgetkonsolideringsindsats i alle medlemsstaters interesse.Med etableringen af det indre marked og indførelsen af ØMU'en er Fællesskabet ved at blive en af de mest betydningsfulde økonomiske enheder i verden. Fællesskabet besidder et stort mellem- og langfristet potentiale i form af teknologiske fremskridt, beskæftigelse og velstand. For at kunne udnytte dette potentiale til at hæve levestandarden fuldt ud må Fællesskabet gradvis opnå en høj beskæftigelsesfrekvens. Dette vil også medvirke til at understøtte den økonomiske holdbarhed af de pensionssystemer - i reformeret udgave - der er en integreret del af medlemsstaternes sociale systemer.Genskabelsen af vedholdende høj, ikke-inflationær vækst baseret på sunde offentlige finanser vil skabe et gunstigt klima, både fra et politisk og et socialt synspunkt, til at løse Fællesskabets arbejdsløshedsproblem.Eftersom strukturproblemer fortsat lægger hindringer i vejen både for den økonomiske vækst og for mulighederne for, at denne vækst kan føre til højere beskæftigelse, er det i de fleste medlemsstater imidlertid vigtigt at gennemføre strukturreformer.En høj beskæftigelse kan kun opnås, hvis produktionskapaciteten er stor nok. Den nuværende investeringssats synes ikke at muliggøre dette. Det er derfor afgørende, at de nuværende gunstige investeringsbetingelser i form af et højt afkast og lave renter opretholdes. Derudover bør der gøres en aktiv indsats for at virkeliggøre de transeuropæiske transport-, energi- og kommunikationsnet, i hvilken forbindelse Fællesskabets nuværende finansieringsinstrumenter og Den Europæiske Investeringsbank (EIB) bør spille en nøglerolle, og den private sektor inddrages i højere grad. Investeringerne i menneskelige ressourcer, viden og færdigheder kan også være med til at øge bekæftigelsesvæksten, som det også er understreget i Kommissionens rapport »Europa som en økonomisk helhed.«På denne baggrund opfordres medlemsstaterne og Fællesskabet til i overensstemmelse med traktatens artikel 102 A at føre deres økonomiske politik med henblik på at gøre betydelige fremskridt hen imod en bæredygtig, ikke-inflationær vækst, som respekterer miljøet, og et højt beskæftigelsesniveau, hvilket er blandt de mål, der er fastsat i traktatens artikel 2. I denne forbindelse opfordres de ligeledes til at samordne deres politikker (artikel 3 A og 103) på baggrund af en øget integration af medlemsstaternes økonomier.2. Vækst- og stabilitetsorienteret makroøkonomisk politiksammensætnting Disse retningslinjer bekræfter på ny, at en vedholdende investeringsstøttet vækst og jobskabelse på mellemlang sigt uden inflationære spændinger forudsætter en fælles makroøkonomisk politik, der bygger videre på følgende tre elementer, som fremgik af retningslinjerne fra 1996:- »en stabilitetsorienteret monetær politik, der ikke undermineres af en uhensigtsmæssig budget- og lønudvikling- en vedvarende indsats for at konsolidere de offentlige finanser i de fleste medlemsstater i overensstemmelse med målene i deres konvergensprogrammer- en nominallønsudvikling, der er forenelig med prisstabilitetsmålet, samtidig skal reallønsudviklingen være svagere en produktivitetsforøgelsen for at øge afkastet af beskæftigelsesskabende investeringer.Jo mere den monetære politiks stabilitetsmål fremmes ved passende budgetforanstaltninger og en passende lønudvikling, jo gunstigere vil de monetære forhold, herunder valutakurser og lange renter, være for vækst og beskæftigelse.«Henstillingen om en nominallønsudvikling kan, hvor det er passende, betragtes på baggrund af den tidligere udvikling i lønningernes andel i den samlede værditilvækst.Hvad de mellemfristede udsigter angår, vil ØMU'en befæste den fundamentale ændring i den makroøkonomiske politiksammensætning, der gradvis er opnået i fællesskabet, og som arbejdsmarkedets parter og de økonomiske aktører skal tage fuldt i betragtning.i) En fælles pengepolitik under en uafhængig europæisk centralbanks ansvar vil have prisstabilitet som sin hovedmålsætning, samtidig med at den, uden at denne målsætning derved berøres, understøtter den generelle økonomiske politik i Fællesskabet med henblik på at opnå de mål, der er angivet i traktatens artikel 2.ii) Traktatbestemmelserne på det budgetpolitiske område (artikel 104 104 C) og stabilitets- og vækstpagten vil sikre en sund og disciplineret budgetpolitik. Under hensyn til disse retlige bestemmelser påhviler ansvaret for budgetpolitikken de nationale regeringer, som skal samordne deres politik inden for rammerne at de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker.iii) Med hensyn til lønningerne, som fastsættes af uafhængige arbejdsmarkedsparter efter de enkelte landes praksis, vil en stabilitetsorienteret penge- og budgetpolitik samt det faktum, at valutakursbevægelser inden for euroområdet ikke er mulige, styrke både forudsætningerne for og incitamenterne til en hensigtsmæssig udvikling. Incitamenterne bør desuden så vidt muligt og i overensstemmelse med de gældende traditioner styrkes via en intensiveret arbejdsmarkedsdialog med alle relevante parter på nationale plan. En velfungerende løndannelse er en forudsætning for høj økonomisk vækst og mindre arbejdsløshed. På fællesskabsplan vil Kommissionen fortsat i overensstemmelse med artikel 118 B bestræbe sig på at udvikle dialogen mellem arbejdsmarkedets parter, ikke mindst på det makroøkonomiske område, med henblik på at bygge videre på den fælles forståelse om den økonomisk-politiske strategi, de er angivet i retningslinjerne. De europæiske arbejdsmarkedsparters bidrag vedrørende de makroøkonomiske rammer, der blev forelagt Det Europæiske Råd i Dublin, er et vigtigt skridt i den rigtige retning, som bør støttes.Et samarbejde mellem alle parter i den økonomiske beslutningsproces om gennemførelsen af disse nye rammer, vil bidrage til at skabe betingelserne for en vedvarende, høj og beskæftigelsesfremmende vækst i Fællesskabet.3. Pris- og valutakursstabilitet Prisstabilitet Fællesskabet har gjort store fremskridt hen imod prisstabilitet og inflationskonvergens, hvilket er en afgørende forudsætning både for vedvarende vækst på mellemlang sigt og for indførelsen af en fælles valuta. Den gennemsnitlige inflation i Fællesskabet ventes at falde til 2 ¼ % i 1997, hvilket er den laveste inflationsrate, siden Fællesskabet blev oprettet. Med henblik på ØMU'en bør medlemsstaterne sigte mod prisstabilitet og sætte dette som målsætning for det mellemlange sigt.I næsten alle medlemsstaterne var inflationen lav eller faldt betydeligt i første del af 1997. I april 1997 var inflationsraten i fjorten medlemsstater (1) 2 % eller derunder.Inflationen er faldet hastigt i de seneste måneder i nogle af medlemsstaterne (især Spanien, Italien og Portugal), men dette har endnu ikke fuldt ud givet udslag i den gennemsnitlige inflationsrate set over det seneste år (2). I april 1997 var den gennemsnitlige inflationsrate set over det seneste år 2 % eller derunder i ni medlemsstater (Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene, Østrig, Finland og Sverige); den var mellem 2 og 2,5 % i Irland og Det Forenede Kongerige (3) og ca. 3 % i Spanien, Italien og Portugal. Under forudsætning af at den seneste tids gode inflationsudvikling i disse lande fastholdes, vil den gennemsnitlige årlige inflationsrate falde i de kommende måneder.I Grækenland, hvor der i de senere år er gjort betydelige fremskridt i inflationsbekæmpelsen, er der behov for en forstærket indsats for at bringe inflationen ned på det officielle inflationsmål på 4,5 % ved udgangen af 1997 og på under 3 % ved udgangen af 1998.Valutakursstabilitet Alle medlemsstaterne skal i henhold til artikel 109 M fortsat behandle deres valutakurspolitik som et spørgsmål af fælles interesse. Finland og Italien sluttede sig til valutakursmekanismen sidste efterår, og et betydeligt flertal af valutaerne i valutakursmekanismen har udvist en bemærkelsesværdig stabilitet. Sundere og mere troværdig økonomisk politik, herunder budgetpolitik, har bidraget til mere passende valutakursrelationer inden for Fællesskabet. I denne forbindelse og med henblik på deltagelse i ØMU'en er det afgørende, at medlemsstaterne fastholder og, hvor nødvendigt, forstærker deres forpligtelse til stabilitetsorienteret makroøkonomisk politik. For de lande, som på nuværende tidspunkt ikke deltager i valutakursmekanismen, vil en sådan politik desuden bidrage til at skabe betingelserne for at gøre en sådan deltagelse mulig. Sund makroøkonomisk politik skaber forudsætningerne for stabile valutakurser og lave, lange renter i Fællesskabet og bidrager til et stabilt internationalt monetært system.4. Sunde offentlige finanser I Fællesskabet som helhed faldt det faktiske budgetunderskud fra 5 % af BNP i 1995 til 4,3 % af BNP i 1996. Den lave økonomiske vækst i 1996 vanskeliggjorde budgetkonsolideringen og slørede den underliggende forbedring, der blev opnået. På basis af de budgetforanstaltninger, der var truffet beslutning om indtil midten af april 1997, vil den offentlige sektors budgetunderskud i Fællesskabet under ét efter al sandsynlighed falde til lige under 3 % af BNP i 1997 og yderligere til 2,5 % af BNP i 1998.Et stort flertal af medlemsstaterne har i deres 1997-budgetter taget omfattende initiativer til at reducere budgetunderskuddet til 3 % af BNP eller derunder. Det er af yderste vigtighed, at medlemsstaterne strengt overholder disse budgetter og med det samme skrider ind med korrigerende foranstaltninger, hvis der sker overskridelser af budgetmålene. Hvad angår 1998-budgetterne, er der behov for yderligere indgreb for at reducere underskuddet i de fleste medlemsstater, hvis målene i deres konvergensprogrammer skal nås. Dette vil skabe den fornødne tillid til, at budgettilpasningen er holdbar, specielt i de lande, hvor budgetunderskuddet ikke ventes at være klart under 3 % af BNP i 1997, eller hvor 1997-budgettet indeholder foranstaltninger af midlertidig karakter, eller hvor gælden i forhold til BNP ikke falder tilstrækkeligt og ikke nærmer sig referenceværdien i et tilfredsstillende tempo. En sådan beslutsomhed er ikke blot nødvendig for at efterleve Maastricht-budgetkriterierne, men også for at gøre yderligere fremskridt hen imod den mellemfristede målsætning om en budgetstilling tæt på balance eller i overskud som nævnt i stabilitets- og vækstpagten, så der derved sikres en vækst- og stabilitetsorienteret makroøkonomisk politiksammensætning.Det er nødvendigt, at budgetkonsolideringsprogrammer er troværdige og holdbare. Konsolideringsbyrden bør fordeles rimeligt og retfærdigt. For at være troværdige er det vigtigt, at sådanne programmer er gennemskuelige. Gennemskuelighed forudsætter, at fælles regnskabsregler og økonomiske principper overholdes strengt. Desuden bør de årlige budgetter og budgetfremskrivningerne for det mellemlange sigt klart angive de underliggende økonomiske antagelser. For at være holdbare er det afgørende, at de underskudsreducerende foranstaltninger indgår i en klart udtrykt strategi på mellemlang sigt, der omfatter de fornødne strukturelle reformer som anført i konvergensprogrammerne, fra begyndelsen af tredje fase i stabilitets- eller konvergensprogrammerne. Disse programmer bør nøje overvåges på fællesskabsplan.For at opnå de økonomiske gevinster af budgetkonsolideringen er kvaliteten af de foranstaltninger, der træffes, afgørende. I den forbindelse bekræfter disse retningslinjer de generelle principper, der er angivet i de tidligere retningslinjer. For det første er det i de fleste medlemsstater ønskeligt, at der lægges større vægt på en begrænsning af udgifterne end på yderligere stigninger i det samlede skattetryk under hensyntagen, hvor det er nødvendigt, til forholdet mellem ordninger for sociale overførsler og skattesystemet. I disse medlemsstater bør indgreb fokusere på strukturelle tiltag for at opnå en bedre kontrol med udgifterne til offentligt forbrug, offentlige pensionsforpligtelser, sundhedssektoren, passive arbejdsmarkedsforanstaltninger og subsidier. Hvis skattestigninger ikke kan undgås, er det vigtigt at mindske den negative effekt på vækst og beskæftigelse samt at undgå et fornyet inflationspres. For det andet kan prioriteringen af de offentlige udgifter så vidt muligt, og uden at bringe den nødvendige nedbringelse af budgetunderskuddet i fare, tilgodese produktive aktiviteter som investeringer i infrastruktur, humankapital og aktiv arbejdsmarkedspolitik. For det tredje bør den lempelse af skattetrykket eller de sociale bidrag, som er ønskværdig i de fleste medlemsstater, gennemføres på en sådan måde, at den er forenelig med opnåelse og fastholdelse af sunde budgetbalancer. Demografiske ændringer i medlemsstaterne vil lægge et pres på de offentlige udgifter i de kommende år. Medlemsstaterne bør i denne forbindelse foretage en gennemgang af holdbarheden af deres sociale sikringsordninger og pensionsordninger og gennemføre reformer i tide.På grund af den indbyrdes relation mellem skattepolitikken på den ene side og det andre marked, ØMU'en og bekæmpelsen af arbejdsløsheden på den anden side vil et øget samarbejde på skatteområdet være til fordel for medlemsstaterne. Skadelig konkurrence mellem de forskellige medlemsstaters skattesystemer bør undgås. I denne sammenhæng opfordres medlemsstaterne til som en af mulighederne at undersøge, om der kan udarbejdes en adfærdskodeks, som fastlægger politisk bindende principper for en fair konkurrence på det skattemæssige område.Hvad de enkelte medlemsstater angår respekterede fem medlemsstater - Danmark, Irland, Luxembourg, Nederlandene og Finland - allerede 3 %-referenceværdien i 1996. I Danmark, hvor budgetsaldoen ventes at udvise overskud i år, er det vigtigt at konsolidere de gode resultater set over et helt konjunkturforløb og at fastholde den offentlige gældskvote på en støt nedadgående kurs. Irland bør udnytte den nuværende kraftige vækst til at styrke indsatsen med hensyn til at begrænse de offentlige udgifter og derved tage yderligere skridt hen imod budgetbalance. En fortsættelse af den stramme udgiftspolitik er ligeledes af væsentlig betydning i Nederlandene og Finland, hvor opmærksomheden især bør rettes mod de sociale overførsler, hvilket skulle gøre det muligt at sænke de indirekte lønomkostninger, indkomstskatterne og andre beskæftigelseshæmmende skatter yderligere.I Belgien ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3 % af BNP eller derunder i 1997. På basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere i 1998. For at konsolidere budgettet yderligere bør den belgiske regering nøje overholde sit nye konvergensprogram. Den bør især være opmærksom på at sikre en sund udvikling i udgifterne til social sikring, hvor nøgleelementerne bør være effektive mekanismer til at sikre en bedre styring af sundhedsudgifterne og en videreførelse af penisonsreformerne.I Tyskland ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3 % af BNP eller derunder i 1997. På basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere en smule i 1998. Den tyske regering har utvetydigt givet tilsagn om at træffe nødvendige foranstaltninger til at overholde 3 %-referenceværdien i 1997 og bør tage de nødvendige skridt til at standse den opadgående tendens i den offentlige gældskvote. Tempoet i budgetkonsolideringen bør fastholdes i 1998 på linje med det nye konvergensprogram. Den fortsatte budgetkonsolidering bør være baseret på en yderligere reduktion af de offentlige udgifters andel af økonomien, herunder reformer i skattesystemet og de sociale sikringsordninger. Dette kunne medføre en lempelse af skatte- og bidragsbyrden, uden at en streng overholdelse af budgetmålsætningerne i det nye konvergensprogram bringes i fare.I Spanien ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3 % af BNP eller derunder i 1997. På basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere en smule i 1998. I 1998-budgettet bør de spanske myndigheder, som er fast besluttet på at opfylde underskudsmålet på 3 % af BNP i 1997, stile efter yderligere budgetkonsolidering som fastsat i det nye konvergensprogram. Det er vigtigt at fortsætte gennemførelsen af strukturelle foranstaltninger til mindskelse af underskuddet, specielt med henblik på at begrænse de løbende udgifter og effektivisere budgetstyringen.I Frankrig ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3 % af BNP eller derunder i 1997. På basis af den nuværende økonomiske politik falder underskuddet muligvis ikke væsentligt herudover i 1998. Det er afgørende, at der skabes et holdbart grundlag for at fastholde budgetkonsolideringen på mellemlang sigt, hvorfor det nyligt aftalte konvergensprogram må gennemføres til fulde. Det er særlig nødvendigt at holde igen på sundhedsudgifterne og opnå balance i de sociale sikringsordninger samt at sikre, at eventuelle yderligere skattelettelser, som i sig selv er vækst- og beskæftigelsesfremmende, ikke sænker tempoet i underskudsreduktionen.I Italien forventes budgetunderskuddet med de nye foranstaltninger, der er truffet i marts, at nå ned på 3 % af BNP i 1997. Det henstilles indtrængende til de italienske myndigheder, at de træffer alle fornødne foranstaltninger for at sikre, at dette mål nås. For at bringe det offentlige underskud ned under 3 % i 1998 og de følgende år er det vigtigt, at det nyligt godkendte konvergensprogram gennemføres til fulde. Den italienske regering bør betragte programmets mål som øvre grænser med henblik på at imødegå budgetunderskud og på at fremme en hurtigere formindskelse af den offentlige gældskvote. 1998-budgettet bør prioritere foranstaltninger med en varig virkning på nedbringelsen af underskuddet, herunder også strukturelle foranstaltninger, da disse tillige vil have indvirkning på hele det økonomiske systems effektivitet. Af afgørende betydning er reformen af velfærdsstaten og af det italienske skattesystem.I Østrig ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3 % af BNP eller derunder i 1997. På basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere en smule i 1998. Den østrigske regering opfordres til at gennemføre de nødvendige foranstaltninger til at opfylde budgetunderskudsmålet på 3 % af BNP i 1997 og sikre holdbarheden af budgetkonsolideringsbestræbelserne i de efterfølgende år via løbende og om nødvendigt forstærkede strukturtilpasningsforanstaltninger.I Portugal ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3 % af BNP eller derunder i 1997. I budgettet for 1998 bør de portugisiske myndigheder, der ubetinget agter at opfylde underskudsmålsætningen på 2,9 % af BNP i 1997, fortsætte budgetkonsolideringen som planlagt i det nye konvergensprogram. På basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere en smule i 1998. Den nyligt indgåede strategiaftale mellem regeringen og arbejdsmarkedets parter bør efterleves nøje, så der kan sikres betydelige fremskridt med reformer af den offentlige forvaltning, de sociale sikringsordninger og skattesystemet.I Sverige ventes budgetunderskuddet at nå ned under 3 % af BNP i 1997. På basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere væsentligt i 1998. Sverige bør fortsætte med at gennemføre konvergensprogram og derved styrke de offentlige finanser samt videreføre opfølgningen af programmet.I Det Forenede Kongerige ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3 % af BNP eller derunder i 1997. På basis af den tidligere regerings skøn forventes underskuddet at falde yderligere i 1998. Det henstilles, at den nye regering indfører en effektiv ramme for udformningen af en holdbar budgetkonsolidering.I Grækenland, hvor de bebudede foranstaltninger ventes at føre til en yderligere nedbringelse af budgetunderskuddet i 1997, er der med henblik på at opfylde målene i konvergensprogrammet behov for en vedholdende indsats på en lang række fronter, bl.a. en øget indsats for at udvide beskatningsgrundlaget, effektivisere skatteforvaltningen og skatteopkrævningen, begrænse de offentlige udgifter og videreføre og udbygge privatiseringsplanerne. Underskuddet forventes yderligere nedbragt i 1998.Ligesom medlemsstaterne opfordres Fællesskabet til fortsat at holde en streng budgetdisciplin. En sådan må anlægges over for alle kategorier i de finansielle overslag, samtidig med at den interinstitutionelle aftale om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren overholdes.5. Forbedring af vare- og tjenestemarkedernes virkemåde For at sikre og øge Fællesskabets konkurrenceevne, beskæftigelse og levestandard i en verden med frihandel og konstante teknologiske forandringer er det afgørende, at medlemsstaterne og Fællesskabet i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker øger indsatsen for at modernisere deres vare-, tjeneste- og arbejdsmarkeder. For at forbedre medlemsstaternes økonomiske evne til at tilpasse sig de skiftende omstændigheder og øge vækstpotentialet er der desuden behov for at fremme innovation, forskning og udvikling og forbedre uddannelsessystemerne. For at gøre miljøpolitikken mere effektiv, og dermed bidrage til en økonomisk og miljømæssigt bæredygtig udvikling bør der i højere grad anvendes markedsbaserede instrumenter både på nationalt plan og - hvis der er behov for tiltag omfattende hele Fællesskabet - på fællesskabsplan.Som led i strategien for at fremme vækst og beskæftigelse, samtidig med at der opnås prisstabilitet, er det afgørende at forbedre vare- og tjenestemarkedernes funktion, så konkurrencen skærpes, nytænkning og innovation fremmes, og der sikres en effektiv prisfastsættelse. Dette var formålet med programmet for det indre marked, hvis betydning blev gjort klar i Kommissionens nylige evaluering (4). Konklusionen af evalueringen var på den ene side, at medlemsstaternes varemarkeder nu generelt er stærkt integrerede, og på den anden side, at tjenestemarkederne i mindre grad er integrerede, selv om situationen har forbedret sig markant siden starten af programmet for det indre marked. Der udestår tydeligt endnu visse problemer. Tjenesteydelser, specielt inden for forsikrings- og banksektoren samt bygge- og anlægssektoren, bør gives større opmærksomhed, ikke mindst vedrørende behovet for at gennemføre lovgivningen for det indre marked fuldt ud. Medlemsstaterne bør derudover træffe de nødvendige foranstaltninger til at effektivisere deres offentlige tjenester.De varemarkeder, der er forbundet med offentlige indkøb, er desuden stadig ikke udsat for fuld konkurrence; andre varemarkeder er fortsat i for høj grad underkastet regulering fra medlemsstaternes side. Forbrugerne mærker følgerne i form af højere priser. Statsstøtte fortsætter med at forvride markedernes funktion og hæmme konkurrencen, og der er ikke tegn på forbedring af denne situation. Produktstandarder, især for så vidt angår »gensidig anerkendelse«, er også et område, hvor fremskridt sker for langsomt. Erhvervsklimaet for små og mellemstore virksomheder bør forbedres. I den forbindelse bør disse virksomheder sikres en hurtigere og mere brugervenlig adgang til oplysninger, og der bør træffes foranstaltninger til at strømline reglerne (SLIM-initiativet).Konkurrencen på vare- og tjenestemarkederne og disse markeders effektivitet vil blive forbedret, hvis det indre marked fungerer bedre, og medlemsstaterne desuden forpligter sig til i) i fuldt omfang at gennemføre og sikre passende håndhævelse af de eksisterende lovrammer, specielt inden for telekommunikationssektoren, ii) at arbejde videre med retsgrundlaget inden for områder som beskatning og selskabsret, iii) at færdiggøre liberaliseringen af energimarkederne i henhold til gældende direktiver og direktiver under forhandling, iv) at reducere overdreven regulering og ændre eller fjerne nationale markedsfragmenterende foranstaltninger og v) at undlade at gøre brug af statsstøtte til at udskyde nødvendig strukturomlægning. I Kommissionens handlingsplan for det indre marked fremlægges en række konkrete forslag, der bør føres ud i livet inden den 1. januar 1999, for at bringe ny dynamik i det indre marked.Fællesskabet bør desuden reformerne sine egne politikker i overensstemmelse med kravene i traktatens artikel 102 A om, at medlemsstaterne og Fællesskabet skal handle i overensstemmelse med princippet om en åben markedsøkonomi med fri konkurrence, der fremmer en effektiv ressourceallokering, og i overensstemmelse med principperne i artikel 3 A.6. Fremme af arbejdsmarkedsreformer og investeringer i viden De positive erfaringer i en række medlemsstater giver mulighed for at drage nogle vigtige konklusioner om indholdet og gennemførelsen af reformer. For det første må strukturreformer have omfattende rækkevidde i modsætning til begrænsede eller lejlighedsvise foranstaltninger, så der bliver en sammenhængende tilgang til det komplekse spørgsmål om incitamenter i forbindelse med jobskabelse og jobsøgning. Denne fremgangsmåde giver mulighed for at udnytte komplementariteten mellem politikker, hvilket øger reformernes generelle effektivitet og - gennem den højere grad af social og politisk accept, som derved opnås - mindsker sandsynligheden for, at kursen i den økonomiske politik lægges om. For det andet gør mekanismer til at overvåge reformernes virkning på arbejdsmarkedet og beskæftigelsen det lettere at vurdere, hvor effektive reformerne er, og finde frem til, hvorvidt der er behov for at ændre prioriteringen eller gennemførelsen. Som følge heraf bør de flerårige beskæftigelsesprogrammer i højere grad fokusere på samspillet mellem de overordnede retningslinjer og konkrete arbejdsmarkedsforanstaltninger, mens de fælles beskæftigelsesrapporter, der overvåger gennemførelsen, i særlig grad bør være rettet mod at identificere god praksis i medlemsstaternes politik.En bred vifte af foranstaltninger til at effektivisere arbejdsmarkedet er blevet vedtaget i de senere år på nationalt plan, og betydelige reformer drøftes for øjeblikket i en række medlemsstater. Denne proces bør videreføres og, hvor nødvendigt, intensiveres. I denne forbindelse går udfordringen ud på at forene bevarelsen af den sociale samhørighed og nødvendigheden af øget beskæftigelse. Følgende bør prioriteres:i) øget vækst i beskæftigelsen gennem en passende lønudvikling og gennem lønninger, der tager større hensyn til forskelle med hensyn til kvalifikationer og regioner. Arbejdsmarkedets parter har her en vigtig opgave at løseii) nedbringelse af de indirekte lønomkostninger og lavere indkomstskatter, der øger beskæftigelsesmulighederneiii) reform af skattesystemet og de sociale beskyttelsessystemer, der bør være forbundet med en forbedring af den måde, arbejdsmarkederne fungerer påiv) nye former for arbejdstilrettelæggelse, herunder mere fleksible arbejdstider, der er skræddersyet til virksomhedernes og arbejdstagernes specifikke behov; større brug af frivilligt deltidsarbejde og fremme af lokale beskæftigelsesinitiativerv) tilpasning af hele uddannelsessystemet - herunder erhvervsuddannelsen - både til markedets behov og til forbedring af den menneskelige kapital, hvorved der skabes et vækstpotentiale for økonomien. I denne sammenhæng bør der ske en prioritering af forbedringen af de lediges muligheder for at blive beskæftiget på arbejdsmarkedet, især for så vidt angår den ufaglærte, uerfarne arbejdskraft, og nedbringelsen af sammensætningsproblemer med hensyn til færdigheder på arbejdsmarkedet ved at sikre uddannelse, der er bedre tilpasset arbejdsmarkedets skiftende behov.Derudover må disse reformer understøttes af en stærkere beskæftigelsesorientering i andre politikker. Specielt bør foranstaltninger, truffet med bistand fra Fællesskabets strukturfonde, være forenelige med den overordnede beskæftigelsespolitik og medlemsstaternes flerårige beskæftigelsesprogrammer.Udfærdiget i Bruxelles, den 7. juli 1997.På Rådets vegneJ.-C. JUNCKERFormand(1) Målt som det seneste månedlige harmoniserede forbrugerprisindeks (HIPC) set i forhold til samme måned året før.(2) Målt som det aritmetiske gennemsnit af de seneste tolv månedlige harmoniserede forbrugerprisindekser (HIPC) set i forhold til det aritmetiske gennemsnit af de tolv månedlige harmoniserede forbrugerprisindekser i den foregående periode.(3) For Irland og Det Forenede Kongerige bygger vurderingen på Kommissionens egne skøn, da disse to lande endnu ikke har offentliggjort HIPC-data i en form, der muliggør en beregning.(4) Se Kommissionens meddelelse »Virkningen og effektiviteten af det indre marked« (KOM(96) 520, oktober 1996) og »Economic Evaluation of the Internal Market« (European Economy, Reports and Studies, nr. 4, 1996).


         KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER
                                                    Bruxelles, den 23.04.1997
                                                    KOM(97)168 endelig udg.
               Kommissionens henstilling
         om de overordnede retningslinjer
for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske
                            politikker
              udarbejdet i henhold til artikel 103, stk. 2, i
        traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab
 ---pagebreak---  ---pagebreak---                                     Indholdsfortegnelse
1. Hovedmålsætninger: vækst, beskæftigelse og konvergens             I
2. Vækst- og stabilitetsorienteret makroøkonomisk policy-mix         2
3. Pris- og valutakursstabilitet                                     3
4. Sunde og effektive offentlige finanser                            4
5. Vækst- og beskæftigelsesfremmende strukturreformer                7
    5.1    Forbedring af vare-og tjenestemarkedernes virkemåde       8
    5.2    Fremme af arbejdsmarkedsreformer og investeringer i viden 8
                                                                       .4*-
 ---pagebreak---  Overordnede retningslinjer for medlemsstaternes
          og Fællesskabets økonomiske politikker
1. Hovedmålsætninger: vækst, beskæftigelse og konvergens
Siden sommeren 1996, hvor de foregående retningslinjer blev vedtaget, har et moderat
opsving i den økonomiske aktivitet faet fodfæste i EU. De grundlæggende faktorer på
udbudssiden er i fortsat bedring, samtidig med at efterspørgselsudsigterne tegner lysere.
Denne udvikling i kombination med et stadig mere velafbalanceret makroøkonomisk
policy-mix og den igangværende forbedring af tilliden til fremtiden ventes at føre til en
gradvis styrkelse af den økonomiske vækst til omkring trendvækstraten i år og et godl
stykke over trend vækstraten næste år.
I den nuværende situation bør to fundamentale spørgsmål gives topprioritet i den
økonomiske politik, og fremskridt på begge fronter vil være gensidigt forstærkende For
det første er der, selv om beskæftigelsen ventes at stige moderat på kort sigt, behov for at
hæve EU's lave beskæftigelsesfrekvens og reducere ledigheden væsentligt. For det andet
er der på trods af ganske betydelige fremskridt i de senere år hen imod målet om
prisstabilitet og sunde offentlige finanser behov for yderligere fremskridt i retning af at
opnå og fastholde en høj grad af nominel konvergens, således at et stort antal
medlemsstater vil være i stand til at deltage i ØMU fra den 1. januar 1999. I de kommende
måneder og år er det - også af hensyn til væksten og beskæftigelsen - afgørende at undgå,
at der opstår tvivl om opfyldelsen af Maastricht-kriterierne og startdatoen for den fælles
valutas i 1999, således at Europas borgere og virksomheder kan være forvisset om, at de
muligheder, ØMU frembyder, vil blive udnyttet. Eftersom sunde offentlige finanser vil
give betydelige vækst- og beskæftigelsesgevinster på mellemlang sigt, er en fortsat
budgetkonsolideringsindsats i alle medlemsstaters interesse.
Med etableringen af det fælles marked og indførelsen af ØMU er EU ved at blive en af de
mest betydningsfulde økonomiske enheder i verden. Denne enhed besidder et stort
mellem- og langfristet potentiale til at tilvejebringe teknologiske fremskridt, beskæftigelse
og velstand. For at kunne udnytte dette potentiale til hævning af levestandarden fuldt ud
må EU gradvis opnå en høj beskæftigelsesfrekvens.             Det vil også medvirke til at
understøtte den økonomiske holdbarhed af de pensionssystemer - om end i ændret form -
der er en integreret del af medlemsstaternes sociale systemer.
En vedholdende høj, ikke-inflationær vækst er den bedste måde, både fra et politisk og et
socialt synspunkt, at opnå en varig løsning på EU's arbejdsløshedsproblem og gøre
yderligere fremskridt i retning af sunde offentlige finanser. Eftersom strukturproblemer
fortsat lægger hindringer i vejen både for den økonomiske vækst og for mulighederne for
at omdanne denne vækst til højere beskæftigelse, er det i de fleste medlemsstater desuden
vigtigt at gennemføre strukturreformer. Politiske initiativer til forbedring af konkur-
renceevnen og vare-, tjeneste- og arbejdsmarkedernes funktion vil dog først bære fuld
frugt, når økonomien vokser hurtigt og skaber et stort antal nye arbejdspladser.
                                                                                Ah
 ---pagebreak--- En jobskabende vækst må nødvendigvis understøttes af øgede investeringer, både private
og offentlige. På grund af de forholdsvis afdæmpede private investeringer siden begyn-
delsen af 1990'erne og begrænsningen i de offentlige investeringer er den nuværende
investeringskvote i EU ret lav. Hvis den nuværende investeringskvote bibeholdes på
mellemlang sigt, vil den kun kunne understøtte en vækstrate på lige over 2% på årsbasis.
Det er derfor afgørende, at de nuværende gunstige investeringsbetingelser i form af et højt
afkast og lavere renter udnyttes til fulde. Derudover bør der gøres en aktiv indsats for al
virkeliggøre de transeuropæiske transport-, energi- og kommunikationsnet, i hvilken
forbindelse EU's finansieringsinstrumenter og EIB bør spille en nøglerolle og den private
sektor inddrages i højere grad. Endvidere bør investeringerne i menneskelige ressourcer,
viden og færdigheder også øges.
På denne baggrund opfordres medlemsstaterne og EU-institutionerne til i overensstem-
melse med traktatens artikel 102 A at føre deres økonomiske politik med henblik på at
gøre betydelige fremskridt hen imod en bæredygtig, ikke-inflationær vækst og et højt
beskæftigelsesniveau, hvilket er blandt de målsætninger, der er nedfældet i traktatens
artikel 2. I denne forbindelse opfordres de ligeledes til at samordne deres økonomiske
politik (artikel 3 A, 102 A og 103) som led i en øget integration af medlemsstaternes
økonomier.
2. Vækst- og stabilitetsorienteret makroøkonomisk policy-mix
Disse retningslinjer bekræfter på ny, at en vedholdende, investeringsstøttet vækst og job-
skabelse på mellemlang sigt uden inflationære spændinger forudsætter en fælles makro-
økonomisk politik, der bygger videre på følgende tre elementer, som fremgik af
retningslinjerne for 1996:
     "en stabilitetsorienteret monetær politik, der ikke undermineres af en uhensigtsmæssig
     budget- og lønudvikling
     en vedvarende indsats for at konsolidere de offentlige finanser i de fleste med-
      lemsstater, der er forenelig med målene i deres konvergensprogrammer
     en nominallønsudvikling, der er forenelig med prisstabilitetsmålet; samtidig skal
      reallønsudviklingen være svagere end produktivitetsforøgelsen for at øge afkastet af
     beskæftigelsesskabende investeringer.
Jo mere den monetære politiks stabilitetsmål fremmes med passende budgetforanstalt-
ninger og en fornuftig lønudvikling, jo gunstigere vil de monetære forhold, herunder
valutakurser og lange renter, være for vækst og beskæftigelse".
 Hvad de mellemfristede udsigter angår, er det vigtigt, at de politiske beslutningstagere,
 arbejdsmarkedets parter og de økonomiske aktører i fuldt omfang tager højde for, at
 indførelsen af ØMU vil indebære et reelt økonomisk regimeskifte, der vil have en
 grundlæggende indflydelse på de rammer inden for hvilke den makroøkonomiske politik
 og lønudviklingen fastsættes.
 i) En fælles pengepolitik under en uafhængig Europæisk Centralbanks ansvar vil have
      prisstabilitet som sin hovedmålsætning, samtidig med at den, uden at denne
      målsætning derved berøres, understøtter den generelle økonomiske politik i EU med
      henblik på at opnå de mål der er angivet i traktatens artikel 2.
 ---pagebreak--- ii)   Traktatbestemmelserne på det budgetpolitiske område (artikel 104-104 C) og
      stabilitets- og vækstpagten vil virke i retning af at tilvejebringe en sund og discipli-
      neret budgetpolitik. Under hensyn til disse retslige bestemmelser påhviler ansvaret for
      budgetpolitikken de nationale regeringer, som skal samordne deres budgetpolitik
      inden for rammerne af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik,
iii) Med hensyn til lønningerne, som fastsættes på uafhængig vis af arbejdsmarkedets
      parter efter de enkelte landes praksis, vil en stabilitetsorienteret penge- og
      budgetpolitik samt det faktum at valutakursbevægelser inden for euroområdet ikke er
      mulige styrke både forudsætningerne og incitamenterne for en hensigtsmæssig
      udvikling. Incitamenterne bør desuden så vidt muligt og i overensstemmelse med de
      nationale traditioner styrkes via en intensiveret dialog mellem arbejdsmarkedets parter
      på nationalt plan. På EU-plan vil Kommissionen fortsat i overensstemmelse med
      artikel 118 B bestræbe sig på at udvikle dialogen mellem arbejdsmarkedets parter,
      ikke mindst på det makroøkonomiske område, med henblik på at bygge videre på det
      fælles syn på den økonomisk-politiske strategi, der er angivet i retningslinjerne. EU-
      arbejdsmarkedsparternes holdning vedrørende de makroøkonomiske rammer, der blev
      forelagt Det Europæiske Råd i Dublin, er et vigtigt skridt i den rigtige retning som
      bør opmuntres.
Hvis alle involverede parter lever op til de nye krav, vil det makroøkonomiske policy-mix
fortsat være fremmende for en vedholdende høj og jobskabende vækst i EU ØMU
kommer derved til at fastholde den fundamentale ændring i det makroøkonomiske policy-
mix, som gradvis er blevet gennemført i EU.
3. Pris- og valutakursstabilitet
Prisstabilitet - EU har gjort store fremskridt hen imod prisstabilitet og inflationskonver-
gens, hvilket er en afgørende forudsætning både for en bæredygtig vækst på mellemlang
sigt og for indførelsen af en fælles valuta. Inflationen i EU ventes i gennemsnit at falde til
2Vi% i 1997, hvilket er den laveste inflationsrate, siden Fællesskabet blev oprettet. I
ØMU-sammenhæng bør EU sigte mod at bringe den gennemsnitlige inflationstakt ned på
2% og have dette inflationsniveau som mål for det mellemlange sigt.
I februar 1997 havde ni medlemsstater (Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrig, Luxem-
bourg, Nederlandene, Østrig, Finland og Sverige) en inflationsrate1 på 2% eller derunder.
Efter således at have opnået en tilfredsstillende prisstabilitet gælder det for disse lande om
at fastholde dette resultat på mellemlang sigt. På baggrund af et flerårigt økonomisk
opsving er Irland og Det Forenede Kongerige2 nødt til at fastholde en politik, der sigter på
at hindre en genopblussen af det underliggende inflationspres, og så vidt muligt søge at
gøre fremskridt i retning af en lavere inflation.
I Spanien, Italien og Portugal er den gennemsnitlige inflationsrate1 gradvis faldet til et
interval på mellem 3 og 3,5% i februar 1997, men inflationstakten i denne måned målt i
     Målt som det aritmetiske gennemsnit af de seneste tolv harmoniserede månedlige forbrugerpris-
     indekser set i forhold til det aritmetiske gennemsnit af de tolv harmoniserede månedlige forbruger-
     prisindekser i den foregående periode.
     Irland og Det Forenede Kongerige har endnu ikke offentliggjort harmoniserede forbrugerprisindekser
     på en måde, der giver mulighed for at beregne den værdi, der er omtalt i fodnote 1. Kommissionens
     egne skøn på basis af de disponible oplysninger tyder imidlertid på, at inflationen opgjort efter det
     harmoniserede forbrugerprisindeks i de to lande befinder sig i 2-3%-omradct.
                                                     3
 ---pagebreak--- forhold til samme måned året før var faldet til ca. 2,5%. ! disse tre lande er det afgørende
at videreføre en stabilitetsorienteret politik med henblik på at opnå en gennemsnitlig
inflationsrate på 2,5% eller derunder for året 1997 samt at sikre, at gevinsterne i form af
lavere inflation fastholdes og endog forbedres, efterhånden som opsvinget styrkes.
I Grækenland, hvor der i de senere år er gjort fremskridt i inflationsbekæmpelsen, er der
behov for en forstærket indsats for at bringe inflationen ned på det officielle inflationsmål
på 4,5% ved udgangen af 1997 og på under 3% ved udgangen af 1998.
Valutakursstabilitet - Alle medlemsstaterne skal i overensstemmelse med artikel 109 M
fortsætte med at behandle deres valutakurspolitik som et spørgsmål af fælles interesse. En
sundere og mere troværdig økonomisk politik og en gunstig udvikling i forhold til den
amerikanske dollar har bidraget til mere passende valutakursrelationer mellem EU-
landene. De finansielle markeders optimisme med hensyn til udsigterne til forholdsvis bred
deltagelse i ØMU fra begyndelsen har også gjort sit til at opnå dette. Finland og Italien
sluttede sig til valutakursmekanismen i efteråret sidste år, og langt størstedelen af
valutaerne i valutakursmekanismen ligger nu inden for eller tæt på de tidligere snævre
bånd. I denne forbindelse og med henblik på deltagelse i ØMU er det aldeles afgørende, at
medlemsstaterne fastholder - og om nødvendigt forstærker - deres hensigt og tilsagn om
at føre en stabilitetsorienteret makroøkonomisk politik. For de lande, som på nuværende
tidspunkt ikke deltager i valutakursmekanismen, vil en sådan politik desuden bidrage til at
skabe betingelserne for en mulig deltagelse. En sund makroøkonomisk politik skaber
forudsætningerne for stabile valutakurser og lave lange renter i EU og bidrager til et
stabilt internationalt monetært system.
4. Sunde og effektive offentlige finanser
I EU som helhed faldt det faktiske budgetunderskud fra 5% af BNP i 1995 til 4,3% af
BNP i 1996. Den lave økonomiske vækst i 1996 vanskeliggjorde budgetkonsolideringen
og slørede den underliggende forbedring, der blev opnået. På basis af de budget-
foranstaltninger, der var truffet beslutning om frem til midten af april 1997, vil den
offentlige sektors budgetunderskud i alle EU-landene set under ét efter al sandsynlighed
 falde til lige under 3%,af BNP i 1997 og yderligere til 2,5% af BNP i 1998.
 Et stort flertal af medlemsstaterne har i deres 1997-budgetter taget omfattende initiativer
 til at reducere budgetunderskuddet til 3% af BNP eller derunder. Det er af yderste
 vigtighed, at medlemsstaterne strengt overholder disse budgetter og med det samme
 skrider ind med korrigerende foranstaltninger, hvis der indtræffer afvigelser fra
 budgetmålet. Hvad angår 1998-budgettet, er der behov for yderligere indgreb til at
 reducere underskuddet i de fleste medlemsstater. Dette vil skabe den fornødne tillid til, at
 budgettilpasningen har varig karakter, specielt i de lande, hvor budgetunderskuddet ikke
 ventes at være klart under 3% af BNP i 1997, eller hvor 1997-budgettet indeholder
 foranstaltninger af midlertidig karakter. En sådan beslutsomhed er ikke blot nødvendig for
  at efterleve Maastricht-budgetkriterierne, men også for at gøre yderligere fremskridt hen
  imod den mellemfristede målsætning om en budgetstilling tæt på balance eller i overskud
  under normale omstændigheder - som det er fastsat i de foregående retningslinjer og
  stabilitets- og vækstpagten - så der derved opnås et vækst- og stabilitetsorienteret
  makroøkonomisk policy-mix.
 ---pagebreak--- Det er nødvendigt at budgetkonsolideringsprogrammerne er troværdige og socialt afbalan-
cerede. For at være troværdige er det vigtigt, at sådanne programmer er klart
specificerede og af varig karakter. Klarhed forudsætter, at fælles regnskabsregler og
økonomiske principper overholdes strengt. Det forudsætter også, at medlemsstaterne ved
fremlæggelsen af deres budgetter melder ud om karakteren af de bebudede
foranstaltninger til reduktion af underskuddet ved at angive, hvilke der er
engangsforanstaltninger. Desuden bør de årlige budgetter og budgetfremskrivningerne for
det mellemlange sigt klart angive, hvilke økonomiske antagelser der ligger til grund. For at
have varig karakter er det afgørende, at de underskudsreducerende foranstaltninger er af
strukturel karakter. Engangsforanstaltninger og tiltag, der må omgøres i de efterfølgende
år, har i nogle tilfælde bidraget til at øge tempoet i budgetkonsolideringen. Sådanne
foranstaltninger mindsker imidlertid ikke behovet for grundlæggende budgettilpasninger,
og de bør derfor følges op af varige budgetforbedringer.
For at høste de økonomiske gevinster af budgetkonsolideringen er kvaliteten af de
foranstaltninger, der træffes, afgørende. I den forbindelse bekræfter disse retningslinjer de
generelle principper, der er angivet i de tidligere retningslinjer. For det første bør
hovedvægten lægges på en begrænsning af udgifterne snarere end på yderligere stigninger
i det samlede skattetryk. Med henblik herpå bør indgreb fokusere på strukturelle tiltag for
at opnå en bedre kontrol med udgifterne til offentligt forbrug, offentlige
pensionsforpligtelser, sundhedssektoren, arbejdsløshedsdagpenge og statsstøtte. Hvis
skattestigninger ikke kan undgås, er det vigtigt at mindske de negative effekter på vækst
og beskæftigelse samt at undgå et fornyet inflationspres. For det andet bør initiativer til
varigt at mindske de offentlige udgifters andel af BNP så vidt muligt, og uden at bringe
den nødvendige nedbringelse af budgetunderskuddet i fare, ledsages af en omlægning af
de offentlige udgifter i retning af produktive aktiviteter som investeringer i infrastruktur,
menneskelig kapital og aktiv arbejdsmarkedspolitik. For det tredje bør den lempelse af
skattetrykket som er ønskværdig i de fleste medlemsstater, specielt af skatten på
arbejdskraft, gennemføres i det omfang, en stram udgiftsstyring gør skattelempelser
forenelige med at opnå og fastholde en sund budgetstilling. EU's politik på skatteområdet
bør være forenelig med disse retningslinjer.
 På grund af det indbyrdes forhold mellem skattepolitikken på den ene side og det indre
 marked, ØMU og bekæmpelsen af ledigheden på den anden vil et øget samarbejde på
 skatteområdet være til fordel for medlemsstaterne. Skadelig konkurrence mellem de
 forskellige medlemsstaters skattesystemer bør undgås. I denne sammenhæng opfordres
 medlemsstaterne til at undersøge mulighederne for at udarbejde en adfærdskodeks.
 Hvad de enkelte medlemsstater angår, opfyldte fem medlemsstater - Danmark, Irland,
 Luxembourg, Nederlandene og Finland - allerede 3%-referenceværdien i 1996. I Dan-
 mark, hvor budgetsaldoen ventes at udvise et lille overskud i år, er det vigtigt at konso-
 lidere de gode resultater set over et helt konjunkturforløb, at fastholde den offentlige
 gældskvote på en nedadgående kurs samt at reducere væksten i de offentlige udgifter,
 herunder i de sociale transfereringer. Irland bør udnytte den nuværende kraftige vækst til
 at styrke indsatsen med hensyn til at begrænse de offentlige udgifter og derved tage de
 sidste skridt hen imod budgetligevægt. En fortsættelse af den stramme udgiftspolitik er
 ligeledes af væsentlig betydning i Nederlandene og Finland, hvor opmærksomheden især
 bør rettes mod de sociale transfereringer, hvilket skulle gøre det muligt at sænke de
  indirekte lønomkostninger og andre beskæftigelseshæmmende skatter yderligere.
 ---pagebreak--- I Belgien ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i 1997. På
basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere
i 1998. For at skabe et holdbart grundlag for de offentlige finanser bør den belgiske
regering nøje overholde sit nye konvergensprogram. Den bør især være opmærksom på at
sikre en holdbar udvikling i de sociale udgifter, hvor nøgleelementerne bør være effektive
mekanismer til at sikre en bedre styring af sundhedsudgifterne og en videreførelse af
pensionsreformerne.
I Tyskland ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i 1997. På
basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere
en smule i 1998. Den tyske regering har utvetydigt givet tilsagn om at træffe de
nødvendige foranstaltninger til at overholde 3%-referenceværdien i 1997 og bør allerede i
år tage de nødvendige skridt til at standse den opadgående tendens i den offentlige
gældskvote. Tempoet i budgetkonsolideringen bør fastholdes i 1998 på linje med det nye
konvergensprogram. Den fortsatte budgetkonsolidering bør være baseret på en permanent
reduktion af de offentlige udgifters andel af økonomien, hvilket vil bane vej for struktur-
reformer i skattesystemet og de sociale ordninger uden at bringe en streng overholdelse af
budgetmålsætningerne i det nye konvergensprogram i fare.
I Spanien ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i 1997. På
basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere
en smule i 1998. 1 1998-budgettet bør de spanske myndigheder, som er fast besluttet på at
opfylde underskudsmålet på 3% af BNP i 1997, videreføre sin budgetkonsolidering, som
fastsat i det nye konvergensprogram. Det er vigtigt at fortsætte gennemførelsen af
strukturelle foranstaltninger til mindskelse af underskuddet, specielt med henblik på at
begrænse de løbende udgifter og effektivisere budgetstyringen.
I Frankrig ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i 1997. På
basis af den nuværende økonomiske politik falder underskuddet muligvis ikke yderligere i
1998, hvilket til dels afspejler, at virkningen af engangsforanstaltninger ophører. Det er af
afgørende betydning, at budgetkonsolideringen fastholdes på mellemlang sigt ved, at det
nyligt aftalte konvergensprogram gennemføres til fulde. Det er særlig nødvendigt at holde
igen på sundhedsudgifterne og opnå balance i de sociale ordninger samt at sikre, at de
planlagte skattelettelser, som i sig selv er vækst- og beskæftigelsesfremmende, ikke
sænker tempoet i underskudsreduktionen.
I Italien er det muligt at budgetunderskuddet vil nå ned på 3% af BNP i 1997 hvis de
foranstaltninger, der allerede er truffet i forbindelse med 1997-budgettet og i marts dette
år, er fuldt effektive og, i fald dette måtte være nødvendigt, hvis yderligere tiltag
gennemføres af den italienske regering. På basis af den nuværende økonomiske politik
stiger underskuddet muligvis på ny i 1998, hvilket afspejler, at virkningen af
engangsforanstaltninger ophører. Der bør gennemføres en yderligere mindskelse af under-
skuddet i 1998-budgettet, så der skabes sikkerhed for, at budgetkonsolideringen vil blive
fastholdt, og at de offentlige finanser placeres på et sundt grundlag på mellemlang sigt. De
foranstaltninger af midlertidig karakter, der blev truffet i 1997, bør erstattes af strukturelle
foranstaltninger med permanent virkning på budgettet. Betingelserne for en varig
konsolidering af de offentlige finanser bør specificeres i det konvergensprogram, som de
 italienske myndigheder inviteres til at fremlægge så snart som muligt.
 ---pagebreak--- F Østrig ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i 1997. På
basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere
en smule i 1998. Den østrigske regering opfordres til at gennemføre de nødvendige
foranstaltninger til at opfylde budgetunderskudsmålet på 3% af BNP i 1997 og fastholde
budgetkonsolidcringsbestræbelserne i de efterfølgende år via løbende og om nødvendigt
forstærkede strukturtilpasningsforanstaltninger.
I Portugal ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i 1997. På
basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere
en smule i 1998. Den nyligt indgåede strategiske aftale mellem regeringen og arbejds-
markedets parter bør efterleves nøje, så der kan sikres betydelige fremskridt med reformer
af den offentlige forvaltning, de sociale ordninger og skattesystemet.
I Sverige ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i l()()7 På
basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere
væsentligt i 1998. Budgettilpasningen bør fokusere på at holde væksten i udgifterne nede,
især i de sociale transfereringer, og på så vidt muligt at nedsætte beskatningen af
husholdningerne og virksomhederne, så incitamenterne til at udøve erhvervsaktivitet og -
arbejde øges.
I Det Forenede Kongerige ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3 % af BNP eller
derunder i 1997. På basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sand-
synligvis falde yderligere i væsentlig grad i 1998. Det henstilles, at regeringen holder sig
nøje til den reduktion af underskuddet, der er udstukket i budgettet for 1997/98.
I Grækenland, hvor de bebudede foranstaltninger ventes at føre til en yderligere
nedbringelse af budgetunderskuddet i 1997, er der med henblik på at opfylde målene i
konvergensprogrammet behov for en vedholdende indsats på en lang række fronter, bl.a.
en øget indsats for at udvide beskatningsgrundlaget, effektivisere skatteforvaltningen og
 skatteopkrævningen, begrænse de offentlige udgifter og videreføre og udbygge privatise-
 ringsplanerne.
 I enkelte af de ovennævnte medlemsstater vil der formentlig kun blive gjort begrænset
yderligere fremskridt, hvis overhovedet, i retning af at reducere det offentlige underskud i
 procent af BNP i 1998, hvilket til dels afspejler, at virkningen af engangsforanstaltninger
 ophører. Disse medlemsstater bør tage højde for dette forhold i deres budgetter for næste
 år.
 5. Vækst- og beskæftigelsesfremmende strukturreformer
 For at sikre og øge EU's konkurrenceevne og beskæftigelse i en verden med frihandel og
 konstante teknologiske forandringer er det afgørende, at medlemsstaterne og EU i
 overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik øger
 indsatsen for at modernisere deres vare-, tjeneste- og arbejdsmarkeder. For at forbedre
 medlemsstaternes økonomiske evne til at tilpasse sig de skiftende omstændigheder og øge
 vækstpotentialet er der desuden behov for at fremme innovation, forskning og udvikling
 og forbedre uddannelsessystemerne. Der bør i højere grad anvendes markedsbaserede
 ---pagebreak--- instrumenter, inklusive finanspolitiske, for at gøre miljøpolitikken mere effektiv, både på
nationalt plan og - hvis der er behov for tiltag omfattende hele EU - pa fællesskabsplan.
5. /      Forbedring      af vare- og tjenestemarkedernes          virkemade
Som led i strategien for at fremme vækst og beskæftigelse, samtidig med lav inflation
fastholdes, er det afgørende at forbedre vare- og tjenestemarkedernes funktion, så
konkurrencen skærpes, og der sikres en effektiv prisfastsættelse. Dette var formålet med
programmet for det indre marked, hvis betydning blev gjort klar i Kommissionens nylige
evaluering3. Konklusionen på evalueringen var på den ene side, at medlemsstaternes
varemarkeder nu generelt er stærkt integrerede, og på den anden, at tjenestemarkederne i
mindre grad er integrerede, selv om situationen har forbedret sig markant siden starten på
det indre marked. Der udestår endnu visse problemer. Tjenesteydelser, specielt inden for
bygge- og anlægs-, forsikrings- og banksektoren, bør tildeles større opmærksomhed, ikke
mindst vedrørende behovet for at gennemføre lovgivningen for det indre marked fuldt ud.
De varemarkeder, der er forbundet med offentlige indkøb, er desuden stadig ikke udsat for
fuld konkurrence; andre varemarkeder, bl.a. lægemidler, er fortsat i for høj grad
underkastet regulering fra medlemsstaternes side. Forbrugerne mærker følgerne i form af
højere priser. Statsstøtte fortsætter med at forvride markedernes funktion og hæmme
konkurrencen, og der er ikke tegn på forbedring i denne situation. Beskatningen i EU-
landene fortsætter med at segmentere markederne og øge prisdifferentieringen.
Produktstandarder, især for så vidt angår "gensidig anerkendelse", er også et område,
hvor fremskridt sker alt for langsomt. Desuden bør erhvervsklimaet for små og
mellemstore virksomheder forbedres.
Konkurrencen på vare- og tjenestemarkederne og disse markeders effektivitet vil blive
forbedret, hvis det indre markeds funktion forbedres, og medlemsstaterne desuden
forpligter sig til a) i fuldt omfang at gennemføre og sikre passende håndhævelse af de eksi-
sterende lovrammer, specielt inden for telekommunikationssektoren, b) at færdiggøre
retsgrundlaget inden for områder som beskatning og selskabsret og liberaliseringen af
energimarkederne, c) at reducere overdreven regulering og ændre eller ophæve nationale
markedsfragmenterende foranstaltninger og d) at undlade at gøre brug af statsstøtte til at
udskyde den nødvendige strukturomlægning. 1 Kommissionens handlingsplan for det indre
marked fremlægges en række konkrete forslag til at bringe ny dynamik i det indre marked;
disse forslag bør føres ud i livet inden den 1. januar 1999.
5.2       Fremme af arbejdsmarkedsreformer              og investeringer    i viden
 De positive erfaringer i en række medlemsstaters giver mulighed for at drage nogle vigtige
 konklusioner om indholdet og gennemførelsen af reformer. For det første skal
 strukturreformer være gennemgribende og vidtfavnende, i modsætning til begrænsede
 eller enkeltstående indgreb, så der opnås en sammenhængende løsning på det komplekse
 problem med at tilvejebringe incitamenter til at skabe arbejdspladser og tiltræde et job.
 Denne fremgangsmåde giver mulighed for at udnytte synergieffekter, hvilket øger
 1
      Se Kommissionens meddelelse "Virkningen og effektiviteten af det indre marked" (KOM(%) 520,
      oktober 1996) og "Economic Evaluation of the Internal Market'1 (Kuropæisk Okonomi, rapporter og
      undersøgelser, nr. 4, 1996).
 ---pagebreak--- reformernes samlede gennemslagskraft og - via en højere grad af social og politisk accept,
som derved opnås - mindsker sandsynligheden for, at kursen i den økonomiske politik
lægges om. For det andet gør mekanismer til at overvåge reformernes virkning på
arbejdsmarkedet og beskæftigelsen det lettere at vurdere, hvor eifektive reformerne er, og
finde frem til, hvorvidt der er behov for at ændre prioriteringen eller gennemførelsen. Som
følge heraf bør de flerårige beskæftigelsesprogrammer i højere grad fokusere på samspillet
mellem de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og konkrete
arbejdsmarkedsforanstaltninger, mens de Fælles Beskæftigelsesrapporter, der overvåger
anvendelsen af programmerne, i særlig grad bør være rettet mod at identificere former for
god praksis i medlemsstaternes politik.
En bred vifte af foranstaltninger til at effektivisere arbejdsmarkedet er blevet vedtaget i de
senere år på nationalt plan, og betydelige reformer er for øjeblikket til diskussion i en
række medlemsstater. Denne proces bør videreføres og om nødvendigt intensiveres
I denne forbindelse bør der gives prioritet til en forøgelse af arbejdskraftintensiteten i
væksten, i kraft af pragmatiske foranstaltninger, der er forenelige med EU-borgernes krav
om høje sociale standarder og med behovet for til en vis grad at åbne den forholdsvis
komprimerede lønomkostningsstruktur i de fleste medlemsstater. Blandt disse
foranstaltninger kan nævnes:
i) større lønspredning afhængig af kvalifikationer og mellem landsdele for bedre at
     afspejle produktivitetsforskelle samt indførelse af en midlertidig indslusningsløn for
     unge eller uerfarne arbejdstagere eller langtidsledige. Arbejdsmarkedets parter har her
     en vigtig opgave at løse.
ii) sundt finansierede sænkninger af de indirekte lønomkostninger eller lavere ind-
     komstskatter i den lavere ende af lønskalaen,
iii) nye former for arbejdstilrettelæggelse, herunder mere fleksible arbejdstider, der er
     skræddersyet til virksomhedernes og arbejdstagernes specifikke behov, større brug af
     frivilligt deltidsarbejde og fremme af lokale beskæftigelsesintiatitiver.
Desuden bør initiativer til forøgelse af vækstens arbejdskraftintensitet ledsages af den
nødvendige omlægning af de offentlige udgifter i retning af bl.a. uddannelse, specielt
erhvervsuddannelse, samt forskning og udvikling.
Omlægningen i retning af aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger bør følges op af en
reform af skattesystemet og de sociale ordninger, så de jobsøgendes incitamenter og
muligheder for at tiltræde et job eller deltage i andre beskæftigelsesfremmende aktiviteter
forbedres. Derudover må disse reformer understøttes af en stærkere beskæftigelsesorien-
terering i andre dele af den førte politik. Specielt bør foranstaltninger truffet med bistand
fra EU's strukturfonde være forenelige med den overordnede beskæftigelsespolitik og de
flerårige beskæftigelsesprogrammer i medlemsstaterne.
 ---pagebreak---  ---pagebreak---                                                                     ISSN 0254-1459
                                             KOM(97) 168 endelig udg.
                                    DOKUMENTER
DA                                                                         10 Ol
                                   Katalognummer : CB-CO-97-165-DA-C
                                                               ISBN 92-78-18922-7
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer
L-2985 Luxembourg


				|

		52012DC0324

			Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om Portugals nationale reformprogram for 2012 med Rådets udtalelse om Portugals stabilitetsprogram for 2012-2016 /* COM/2012/0324 final - 2012/ () */

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Portugals nationale reformprogram for 2012
med Rådets udtalelse om Portugals stabilitetsprogram for 2012-2016

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt
overvågning og samordning af økonomiske politikker[1],
særlig artikel 5, stk. 2,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[2],
som henviser til Europa-Parlamentets
beslutninger[3],
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)(1)   Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd
Europa-Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse,
Europa 2020, baseret på en øget koordinering af de økonomiske politikker, som
vil fokusere på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge
EU's potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)(2)   Den 13. juli 2010 vedtog Rådet en henstilling om de overordnede
retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker
(2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for
medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[4], som tilsammen
udgør de "integrerede retningslinjer". Medlemsstaterne blev opfordret
til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale
økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.
(3)(3)   Den 12. juli 2011 vedtog Rådet en henstilling om Portugals
nationale reformprogram for 2011.
(4)(4)   Den 23. november 2011 vedtog Kommissionen den anden årlige
vækstundersøgelse, som markerede starten på det andet europæiske semester med
forudgående og integreret politisk samordning, som er forankret i Europa
2020-strategien.
(5)(5)   Den 2. marts 2012 tilsluttede Det Europæiske Råd sig
prioriteterne til sikring af finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering
og vækstfremmende tiltag. Det understregede behovet for at fortsætte en
differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere
normale lånemuligheder for erhvervslivet, fremme vækst og konkurrenceevne,
håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen og modernisere
den offentlige forvaltning.
(6)(6)   Den 2. marts 2012 opfordrede Det Europæiske Råd tillige de
medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres tilsagn i
så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og
nationale reformprogrammer.
(7)(7)   Den 2. maj 2012 afleverede Portugal sit stabilitetsprogram for
perioden 2012-2016 og den 7. maj 2012 sit nationale reformprogram for 2012.
(8)(8)   Den 17. maj 2011 vedtog Rådet ved gennemførelsesafgørelse
2011/344/EU at stille mellemfristet finansiel bistand til rådighed for Portugal
i en treårsperiode fra 2011 til 2014 i overensstemmelse med Rådets forordning
(EU) nr. 407/2010 af 11. maj 2010 om oprettelse af en europæisk finansiel
stabiliseringsmekanisme. Det ledsagende aftalememorandum blev underskrevet
samme dag, og i dets efterfølgende tillæg fastlægges de økonomisk-politiske
betingelser for udbetalingen af den finansielle bistand.
(9)(9)   Portugal har gjort gode fremskridt på en række fronter, men står
stadig over for betydelige udfordringer. Det er afgørende, at de
finanspolitiske mål nås, hvis regeringen igen skal opnå fuld markedsadgang
inden for programperioden. For at begrænse risiciene for de finanspolitiske mål
for 2012 er det altafgørende, at de strukturelle finanspolitiske
foranstaltninger i programmet gennemføres hurtigt og beslutsomt. Samtidig er
det nødvendigt, at regeringen fokuserer på reformer, der tager fat om Portugals
konkurrencemæssige udfordringer. 2012-budgettet forfølger ikke de tidligere
planer om en "finanspolitisk devaluering". På den baggrund er det
endnu vigtigere, at der hurtigt vedtages yderligere strukturelle reformer på
arbejds- og produktmarkederne med henblik på at nedbringe
arbejdsomkostningerne, øge fleksibiliteten og mindske hindringerne for adgang.
Det vil være nødvendigt, at regeringen er vedholdende og beslutsom for at
overvinde de stærke interesser, der er impliceret, og som står i vejen for
reformer.
(10)(10)           Generelt er det i den tredje gennemgang af det
økonomiske tilpasningsprogram konkluderet, at Portugals gennemførelse af de
betingelser, der er fastsat i aftalememorandummet, forløber planmæssigt. Især
er det finanspolitiske underskudsmål for 2011 (5,9 % af BNP) blevet mere
end nået ved hjælp af en overførsel af bankernes pensionsfonde til staten
svarende til 3½ % af BNP. Trods denne engangsforanstaltning var den
strukturelle konsolidering i 2011 stor og beløb sig til 3 ½ % af BNP.
Bankerne er godt på vej til at opfylde programmets kapitalkrav i slutningen af
året, men kapitalpositionerne skal forbedres yderligere i 2012 i
overensstemmelse med programkravene og som følge af Den Europæiske
Banktilsynsmyndighed 's krav for statsengagementer, det særlige program for
inspektion på stedet og den planlagte overførsel af bankernes private
pensionsordninger.
(11)(11)           Faldet i BNP i 2011 var mindre end forventet, idet
eksporten og forbrug klarede sig bedre end forudset. Men i fjerde kvartal af
2011 og begyndelsen af 2012 blev der registreret en svag indenlandsk
efterspørgsel, en kraftig stigning i arbejdsløsheden og en lav tillid hos
erhvervslivet. Ifølge Kommissionens forårsprognose er udsigterne for 2012
blevet forringet, og BNP forventes nu at falde med 3,3 %, dvs. tre procentpoint
mere end forventet i efterårsprognosen. Den økonomiske vækst i 2013 vil også
blive mere begrænset end oprindeligt forventet. Den eksterne justering er
hidtil sket bemærkelsesværdigt hurtigt - den portugisiske eksport har opnået
markedsandele uden for EU og importen er faldet betydeligt - men det er uvist,
om den vil kunne opretholdes. I betragtning af den store udlandsgæld, Portugal
har opbygget, er det nødvendigt, at der gennemføres en meget betydelig
yderligere justering af strukturel karakter.
(12)(12)            I budgettet
for 2012 sigtes der mod et underskud på 4,5 % af BNP, hvilket er i tråd
med det økonomiske tilpasningsprogram og med Rådets henstillinger til Portugal
inden for rammerne af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store
underskud. De mellemfristede finanspolitiske konsolideringsplaner i
stabilitetsprogrammet er også i overensstemmelse med det økonomiske
tilpasningsprograms samlede underskudsmål, og der forventes et underskud på
3 % af BNP i 2013. 2012-budgettet omfatter konsolideringsforanstaltninger
svarende til mere end 5 % af BNP, der udgøres af permanente strukturelle
foranstaltninger. To tredjedele af foranstaltningerne er på udgiftssiden og
omfatter en betydelig nedskæring af lønningerne i den offentlige sektor og
pensionerne, en reduktion af antallet af offentligt ansatte på 2 %
(fuldtidsækvivalenter) og en rationalisering af statsejede virksomheder. Hvad
indtægterne angår, er der i budgettet forudset en mindskelse af
skattefritagelser, en forøgelse af antallet af de varer og tjenesteydelser, der
pålægges normal momssats, højere personlig indkomstskat og selskabsskat, en
stigning i punktafgifterne og større bestræbelser for at bekæmpe
skatteunddragelse og svig. Underskuddet forventes at falde yderligere til
1,8 % af BNP i 2014 og 1 % af BNP i 2015. De største risici for
budgetmålene har primært relation til statsejede virksomheder og lokale og
regionale myndigheder. På den strukturelle saldo forventes den finanspolitiske
strukturelle tilpasning at være på over 7 procentpoint af BNP i perioden
2011-2012. Den mellemfristede budgetmålsætning på -0,5 % af BNP afspejler
på passende vis kravene i stabilitets- og vækstpagten. Hvad angår den
offentlige gæld, forventes den at toppe ved 115,7 % af BNP i 2013 og
derefter gradvis falde.
(13)(13)           Det økonomiske tilpasningsprograms succes afhænger i vid
udstrækning af, at der gennemføres en bred vifte af strukturreformer, der vil
fjerne de ufleksible elementer og flaskehalse, der ligger til grund for den
økonomiske stagnation i de seneste ti år. Der er gjort betydelige fremskridt
indtil nu. Det vidtrækkende og ambitiøse reformprogram er ved at blive
gennemført på områderne arbejdsmarked, sundhedspleje, bolig, retsvæsen og
insolvensregler og forskriftsmæssige rammer, der også omfatter konkurrence.
Privatiseringerne har også hidtil været særdeles vellykkede. I
netværksindustrierne har fremskridtene været mere blandede. Navnlig mangler man
at konkretisere en omfattende strategi i energisektoren for at afhjælpe
problemet med dens voksende gæld, hvorunder der tages fat om de urimeligt høje
mark-ups.
(14)(14)            Der er ved
at blive udarbejdet en strategisk omprogrammering af strukturfondene med fokus
på støtte til beskæftigelsen af unge og konkurrenceevne (især SMV 'er). De nye
foranstaltninger styrker de tiltag på områder som beskæftigelsespas,
uddannelses- og erhvervsmæssige kvalifikationer og adgang til finansiering for
små og mellemstore virksomheder.
(15)(15)           Portugal har givet en række tilsagn under
europluspagten. Disse tilsagn og implementeringen af tilsagnene fra 2011 har
relation til forbedring af konkurrenceevnen, beskæftigelsen og de offentlige
finansers holdbarhed, samtidig med at den finansielle holdbarhed styrkes,
HENSTILLER, at Portugal træffer
foranstaltninger i perioden 2012-2013 med henblik på at:
gennemføre de foranstaltninger, der er fastsat
i gennemførelsesafgørelse 2011/344/EU og yderligere specificeret i
aftalememorandummet af 17. maj 2011 med efterfølgende tillæg.
Udfærdiget i Bruxelles, den
                                                                       På Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2012)324 final.
[3]               P7_TA(2012)0048 og P7_TA(2012)0047
[4]               Rådets afgørelse 2012/238/EU af 26. april 2012.


Recommandations de la Commission adressées aux États membres au sujet de l'établissement d'une nomenclature uniforme de marchandises pour les besoins de la statistique des transports/* Den danske udgave er ikke til rådighed */


Avis juridique important

|

52003PC0387

Henstilling med henblik på Rådets afgørelse om godkendelse af visse ændringer, der skal foretages i artikel 3 og 7 i den monetære konvention indgået mellem Den Italienske Republik, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Vatikanstaten, og på dennes vegne pavestolen, og om bemyndigelse af Den Italienske Republik til at sætte disse ændringer i kraft  /* KOM/2003/0387 endelig udg. - CNB 2003/0142 */

Henstilling med henblik på RÅDETS AFGØRELSE om godkendelse af visse ændringer, der skal foretages i artikel 3 og 7 i den monetære konvention indgået mellem Den Italienske Republik, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Vatikanstaten, og på dennes vegne pavestolen, og om bemyndigelse af Den Italienske Republik til at sætte disse ændringer i kraft(forelagt af Kommissionen)BEGRUNDELSEVatikanstaten indgik en monetær konvention [1] med Den Italienske Republik før Maastricht-traktaten fra 1992, som specielt tillod den at præge bestemte mængder italienske lire-mønter. I forbindelse med indførelsen af euroen indgik Den Italienske Republik den 29. december 2000, på Fællesskabets vegne, en monetær konvention [2] med Vatikanstaten og på dennes vegne pavestolen ("den nye monetære konvention"), som skulle afløse den tidligere monetære konvention.[1]  Convenzione monetaria tra la Repubblica Italiana e lo Stato della Città del Vaticano il 3 dicembre 1991 - Aggiornamento alla GU 06/05/97. Monetær konvention mellem Italien og Vatikanstaten ratificeret af Italien i henhold til lov 119/1994. Offentliggjort i Den Italienske Republiks Officielle Tidende nr. 43 af 22. februar 1994.[2]  EFT C 299 af 25.10.2001, s. 1Den nye monetære konvention afspejler de fleste elementer i den tidligere monetære konvention. Det maksimale antal mønter, som Vatikanstaten kan præge i henhold til de nye lofter, er imidlertid lavere end det maksimale antal mønter, der udtrykkeligt var tilladt i den tidligere monetære konvention, både under normale og særlige forhold. Den 23. januar 2003 meddelte den italienske økonomi- og finansminister Tremonti derfor Rådets formandskab, at hans land - i overensstemmelse med en anmodning fra pavestolen - havde til hensigt at ændre den nye monetære konvention med henblik på at forhøje den samlede værdi af euromønter, som Vatikanstaten har tilladelse til at udstede hvert år.De ændringer, der skal foretages i artikel 3 og 7 i den nye monetære konvention, omhandler en forhøjelse af det samlede loft over euromønter, som Vatikanstaten må udstede, fra 670 000 EUR til 1 mio. EUR om året; de yderligere beløb i euromønter, som Vatikanstaten må udstede under tre særlige forhold - i et år, hvor pavestolen står tom, i hvert helligt år og i et år, hvor der indledes et økumenisk koncil - forhøjes ligeledes fra 201 000 EUR til 300 000 EUR. Disse nye lofter svarer fuldstændig til det maksimale antal mønter, som udtrykkeligt var tilladt i henhold til den tidligere monetære konvention. Den samlede pålydende værdi af euromønter udstedt af Vatikanstaten hvert år udgør en del af det samlede loft over euromønter udstedt af Den Italienske Republik, som forelægges for ECB til forudgående godkendelse i henhold til EF-traktatens artikel 106, stk. 2.Det forhandlingsmandat, som Den Italienske Republik fik i Rådets beslutning 1999/98/EF [3] af 31. december 1998, sluttede med indgåelsen af den nye monetære konvention. I henhold til EF-traktatens artikel 111, stk. 3, er det derfor nødvendigt med en henstilling fra Kommissionen, hvori der gøres rede for de ændringer, der skal foretages i den nye monetære konvention. ECB skal høres. Den Italienske Republik skal foretage ændringerne i den nye monetære konvention, på Fællesskabets vegne, efter vedtagelsen af Rådets afgørelse.[3]  EFT L 30 af  4.2.1999, s. 35-362003/0142 (CNB)Henstilling med henblik på RÅDETS AFGØRELSE om godkendelse af visse ændringer, der skal foretages i artikel 3 og 7 i den monetære konvention indgået mellem Den Italienske Republik, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Vatikanstaten, og på dennes vegne pavestolen, og om bemyndigelse af Den Italienske Republik til at sætte disse ændringer i kraftRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 111, stk. 3,under henvisning til henstilling fra Kommissionen [4],[4]  EFT C XXX af yy/yy/yy, s. zz.under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank [5], og[5]  Udtalelse afgivet den xxxxxx (De Europæiske Fællesskabers Tidende).ud fra følgende betragtninger:(1) I henhold til en monetær konvention undertegnet den 29. december 2000 mellem Den Italienske Republik, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Vatikanstaten, og på dennes vegne pavestolen [6] ("den monetære konvention"), er Vatikanstaten berettiget til at bruge euroen som sin officielle valuta og til at give eurosedler og -mønter status som lovlige betalingsmidler.[6]  EFT C 299 af 25.10.2001, s. 1-4.(2) I henhold til den monetære konvention er Vatikanstaten ligeledes berettiget til at udstede euromønter til en pålydende værdi af højst 670 000 EUR om året og til et yderligere beløb af 201 000 EUR under tre særlige forhold, nemlig i et år, hvor pavestolen står tom, i hvert helligt år og i et år, hvor der indledes et økumenisk koncil.(3) Ifølge en tidligere monetær konvention mellem Vatikanstaten og Den Italienske Republik måtte førstnævnte årligt præge liremønter til en pålydende værdi af højst 1 mia. ITL om året og i et antal på højst 100 mio. mønter om året [7].[7]  Convenzione monetaria tra la Repubblica Italiana e lo Stato della Città del Vaticano il 3 dicembre 1991 - Aggiornamento alla GU 06/05/97. Monetær konvention mellem Italien og Vatikanstaten ratificeret af Italien i henhold til lov 119/1994. Offentliggjort i Den Italienske Republiks Officielle Tidende nr. 43 af 22. februar 1994.(4) I henhold til den tidligere monetære konvention fik Vatikanstaten også tilladelse til at præge yderligere liremønter til et beløb på i alt 300 mio. LIT, og i et antal på højst 30 millioner mønter, under tre særlige forhold, nemlig i et år, hvor pavestolen står tom, i hvert helligt år og i et år, hvor der indledes et økumenisk koncil.(5) Det maksimale antal mønter, som Vatikanstaten kan præge i henhold til den nye monetære konvention, er lavere end det maksimale antal mønter, der udtrykkeligt var tilladt i henhold til den tidligere monetære konvention, både under normale og særlige forhold. En forhøjelse af de årlige og ekstraordinære pålydende værdier for Vatikanstatens euromønter er derfor ønskelig. Den samlede pålydende værdi af euromønter udstedt af Vatikanstaten hvert år udgør en del af det samlede loft over euromønter udstedt af Den Italienske Republik, som forelægges for ECB til forudgående godkendelse i henhold til EF-traktatens artikel 106, stk. 2.(6) Den 3. januar 2003 anmodede Den Italienske Republik officielt [8] om at måtte forhøje den maksimale årlige pålydende værdi for euromønter, som Vatikanstaten kan udstede under både normale og særlige forhold. De nye lofter, der foreslås af Den Italienske Republik, svarer fuldstændig til det maksimale antal mønter, der udtrykkeligt var tilladt i henhold til den tidligere monetære konvention.[8]  Brev fra Den Italienske Republiks økonomi- og finansminister, Tremonti, til Rådets formand Christodoulakis, af 3. januar 2003.(7) Den Italienske Republik bemyndiges til at sætte ændringerne af den monetære konvention i kraft -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Eneste artikel1. Der foretages følgende ændringer i den monetære konvention:a) Artikel 3 affattes således:   "Vatikanstaten kan fra 1. januar 2004 udstede euromønter til en pålydende værdi af højst 1 000 000 EUR om året"b) Artikel 7 affattes således:   "I et år, hvor pavestolen står tom, kan Vatikanstaten fremstille mønter til et beløb af 300 000 EUR ud over det maksimum, der er fastsat i artikel 3.  I hvert helligt år kan Vatikanstaten fremstille mønter til et beløb af 300 000 EUR ud over det maksimum, der er fastsat i artikel 3.  I et år, hvor der indledes et økumenisk koncil, kan Vatikanstaten fremstille mønter til et beløb af 300 000 EUR ud over det maksimum, der er fastsat i artikel 3".2. Den Italienske Republik bemyndiges herved til at foretage de nødvendige ændringer af den monetære konvention på Fællesskabets vegne.Udfærdiget i Bruxelles, denPå Rådets vegneFormand