title: Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 24. marts 2021 om ændring af henstilling ESRB/2015/2 om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger (ESRB/2021/2) 2021/C 222/02

text:
                  11.6.2021

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  C 222/13

         DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICIS HENSTILLING
         af 24. marts 2021
         om ændring af henstilling ESRB/2015/2 om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger (ESRB/2021/2)
         (2021/C 222/02)
         DET ALMINDELIGE RÅD FOR DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICI HAR —
         under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
         under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici (1), særlig artikel 3 og artikel 16 til 18,
         under henvisning til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis afgørelse ESRB/2011/1 af 20. januar 2011 om vedtagelse af forretningsordenen for Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (2), særlig artikel 18 til 20, og
         ud fra følgende betragtninger:

                     (1)

                     For at sikre effektive og konsekvente nationale makroprudentielle politiske foranstaltninger er det vigtigt, at den obligatoriske gensidighed, som kræves i henhold til EU-lovgivningen, suppleres af frivillig gensidighed.

                     (2)

                     Rammen for frivillig gensidighed med hensyn til makroprudentielle politiske foranstaltninger, som er fastsat i Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2015/2 (3), har til formål at sikre, at der gælder de samme makroprudentielle krav for den samme type risikoeksponering i en given medlemsstat, uanset udbyderen af finansielle tjenesters retlige status og beliggenhed.

                     (3)

                     Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2017/4 (4) henstiller, at den relevante aktiverende myndighed foreslår en maksimal væsentlighedstærskel, når den indsender en anmodning om gensidighed til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB), under hvilken en individuel udbyder af finansielle tjenesters eksponering over for den identificerede makroprudentielle risiko i den jurisdiktion, hvor den makroprudentielle foranstaltning anvendes af den aktiverende myndighed, anses som ikke-væsentlig. ESRB kan efter behov henstille, at en anden tærskelværdi anvendes.

                     (4)

                     Siden den 1. januar 2021 har kreditinstitutter, forsikringsselskaber og professionelle, der udfører udlånsaktiviteter (realkreditudlånere) i Luxembourg, skullet overholde grænserne for belånbarhed for nye realkreditlån til beboelsesejendomme beliggende i Luxembourg med forskellige grænser for belånbarhed på tværs af kategorier af låntagere: i) en grænse for belåningsgraden på 90 % for førstegangskøbere, der erhverver deres primære bolig, ii) en grænse på 90 % for andre købere (dvs. ikke førstegangskøbere), der erhverver deres primære bolig, med forbehold af en porteføljebegrænsning (dvs. långivere kan udstede 15 % af porteføljen af nye realkreditlån til disse låntagere med en belåningsgrad på over 90 %, men under den maksimale belåningsgrad på 100 %), iii) en grænse på 80 % for belåningsgraden for andre realkreditlån (herunder segmentet køb med henblik på udlejning).

                     (5)

                     Efter anmodning fra Comité du Risque Systémique (komitéen for systemiske risici) til ESRB den 18. december 2020 og med henblik på at: i) forhindre, at der opstår negative grænseoverskridende virkninger i form af lækager og regelarbitrage som følge af gennemførelsen af den makroprudentielle politiske foranstaltning, der anvendes i Luxembourg, ii) bevare lige vilkår blandt relevante finansielle institutioner og bevare disse finansielle institutioners generelle modstandsdygtighed, har ESRB’s Almindelige Råd besluttet at tilføje denne foranstaltning til listen over makroprudentielle politiske foranstaltninger, for hvilke der anbefales gensidighed i henhold til henstilling ESRB/2015/2.

                     (6)

                     Den makroprudentielle politiske foranstaltning, der aktiveres af Commission de Surveillance du Secteur Financier (tilsynsrådet for den finansielle sektor), er en foranstaltning, der ikke er harmoniseret i henhold til EU-retten. I overensstemmelse med delhenstilling C(2) i henstilling ESRB/2015/2 henstilles det til myndighederne, at de enten gennemfører den samme makroprudentielle politiske foranstaltning som den, der er blevet gennemført af den aktiverende myndighed, eller at de, hvis den samme makroprudentielle politiske foranstaltning ikke findes i national lovgivning, efter høring af ESRB vedtager en makroprudentiel politisk foranstaltning, der er tilgængelig i deres jurisdiktioner, og hvis virkning bedst modsvarer den aktiverede makroprudentielle politiske foranstaltning.

                     (7)

                     ESRB’s Almindelige Råd har også besluttet at anbefale en institutspecifik tærskel og en landespecifik væsentlighedstærskel for at styre anvendelsen af de minimis-princippet af de medlemsstater, der anvender gensidige foranstaltninger.

                     (8)

                     Henstilling ESRB/2015/2 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed —

               VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

            ÆNDRINGER

         Henstilling ESRB/2015/2 ændres som følger:

                     1.

                     Afdeling 1, delhenstilling C(1), affattes således:

                                 »1.

                                 Det henstilles, at de relevante myndigheder modsvarer de makroprudentielle politiske foranstaltninger, som andre relevante myndigheder har vedtaget, og som ESRB anbefaler modsvares. Det henstilles, at følgende foranstaltninger, som beskrives nærmere i bilaget, modsvares:

                                             Belgien:

                                                         —

                                                         et risikovægtet tillæg for detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien, der anvendes i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013 på kreditinstitutter, der er godkendt i Belgien, og som anvender IRB-metoden ved beregningen af deres lovmæssige kapitalkrav, og som består af:

                                                                     a)

                                                                     et fast risikovægtet tillæg på 5 procentpoint, og

                                                                     b)

                                                                     et forholdsmæssigt risikovægtet tillæg på 33 procent af det eksponeringsvægtede gennemsnit af de risikovægte, der anvendes på porteføljen af detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien.

                                             Frankrig:

                                                         —

                                                         en stramning af grænsen for store eksponeringer fastsat i artikel 395, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013, som finder anvendelse på eksponeringer mod store ikke-finansielle selskaber med høj gældsætning, som har deres hjemsted i Frankrig, til 5 procent af det justerede kapitalgrundlag, som i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. ii), i forordning (EU) nr. 575/2013 finder anvendelse på globalt systemisk vigtige institutter (G-SII’er) og andre systemisk vigtige institutter (O-SII’er) på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter.

                                             Luxembourg

                                                         —

                                                         Retligt bindende grænser for belånbarhed for nye realkreditlån i beboelsesejendomme beliggende i Luxembourg med forskellige grænser for belånbarhed for forskellige kategorier af låntagere:

                                                                     a)

                                                                     Grænsen for belånbarhed på 100 % for førstegangskøbere, der erhverver deres primære bolig

                                                                     b)

                                                                     Grænsen for belånbarhed på 90% for andre købere, dvs. ikke førstegangskøbere, der erhverver deres primære bolig Denne grænse gennemføres på en forholdsmæssig måde gennem en porteføljejustering. Nærmere bestemt kan långivere udstede 15 % af porteføljen af nye realkreditlån til disse låntagere med en belåningsgrad på over 90 %, men under den maksimale belåningsgrad på 100 %

                                                                     c)

                                                                     Grænsen for belånbarhed på 80 % for andre realkreditlån (herunder segmentet køb med henblik på udlejning).

                                             Sverige:

                                                         —

                                                         en kreditinstitutspecifik minimumsgrænse på 25 procent for det eksponeringsvægtede gennemsnit af de risikovægte, som anvendes på porteføljen af detaileksponeringer mod låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom, i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi) i forordning (EU) nr. 575/2013 for kreditinstitutter, som er godkendt i Sverige, og som anvender den interne ratingbaserede metode ved beregningen af deres lovmæssige kapitalkrav.«

                     2.

                     Bilaget erstattes af bilaget til denne henstilling.

            Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 24. marts 2021.

                  Leder af ESRB’s sekretariat,

                  på vegne af ESRB’s Almindelige Råd

               Francesco MAZZAFERRO

            (1)  EUT L 331 af 15.12.2010, s. 1.

            (2)  EUT C 58 af 24.2.2011, s. 4.

            (3)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2015/2 af 15. december 2015 om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger (EUT C 97 af 12.3.2016, s. 9).

            (4)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2017/4 af 20. oktober 2017 om ændring af henstilling ESRB/2015/2 om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle foranstaltninger (EUT C 431 af 15.12.2017, s. 1).

            BILAG

                     »BILAG

                        Belgien

                           Et risikovægtet tillæg for detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien, der pålægges kreditinstitutter, som er godkendt i Belgien, og som anvender IRB-metoden. Tillægget anvendes i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013 og består af to komponenter:

                                 a)

                                       et fast risikovægtet tillæg på 5 procentpoint, og

                                 b)

                                       et forholdsmæssigt risikovægtet tillæg på 33 procent af det eksponeringsvægtede gennemsnit af de risikovægte, der anvendes på porteføljen af detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien.

                           I.   Beskrivelse af foranstaltningen

                                 1.

                                 Den belgiske foranstaltning, der anvendes i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013, og pålægges kreditinstitutter, som er godkendt i Belgien, og som anvender IRB-metoden, består af et risikovægtet tillæg for detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien, som består af to komponenter:

                                             a)

                                             Den første komponent består af et tillæg på 5 procentpoint til risikovægten for detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien, som opnås efter beregning af den anden del af det risikovægtede tillæg i overensstemmelse med litra b).

                                             b)

                                             Den anden komponent består af et risikovægtet tillæg på 33 procent af det eksponeringsvægtede gennemsnit af de risikovægte, der anvendes på porteføljen af detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien. Det eksponeringsvægtede gennemsnit er gennemsnittet af risikovægtene for de individuelle lån beregnet i overensstemmelse med artikel 154 i forordning (EU) nr. 575/2013, vægtet efter den relevante eksponeringsværdi.

                           II.   Gensidighed

                                 2.

                                 I overensstemmelse med artikel 458, stk. 5, i forordning (EU) nr. 575/2013 henstilles det, at de relevante myndigheder i de berørte medlemsstater modsvarer den belgiske foranstaltning ved at anvende den på de filialer af indenlandsk godkendte kreditinstitutter, som er beliggende i Belgien, og som anvender IRB-metoden, inden for den tidsfrist, der er angivet i delhenstilling C(3).

                                 3.

                                 Det henstilles, at de relevante myndigheder modsvarer den belgiske foranstaltning ved at anvende den på indenlandsk godkendte kreditinstitutter, der anvender IRB-metoden, og som har direkte detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien. I overensstemmelse med delhenstilling C(2) henstilles det, at de relevante myndigheder anvender den samme foranstaltning som den, der er blevet gennemført i Belgien af den aktiverende myndighed, inden for den tidsfrist, der er angivet i delhenstilling C(3).

                                 4.

                                 Kan den samme makroprudentielle politiske foranstaltning ikke træffes i henhold til national ret i det pågældende land, henstilles det, at de relevante myndigheder, efter samråd med ESRB, anvender en makroprudentiel politisk foranstaltning i henhold til deres nationale ret, hvis virkning bedst modsvarer den ovenfor beskrevne foranstaltning, herunder vedtagelse af tilsynsforanstaltninger og -beføjelser, der er fastsat i afsnit VII, kapitel 2, afdeling IV i direktiv 2013/36/EU. Det henstilles, at de relevante myndigheder vedtager den tilsvarende foranstaltning senest fire måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende.

                           III.   Væsentlighedstærskel

                                 5.

                                 Foranstaltningen suppleres af en institutspecifik væsentlighedstærskel på 2 milliarder EUR for at styre den potentielle anvendelse af de minimis-princippet af de relevante myndigheder, som anvender gensidige foranstaltninger.

                                 6.

                                 I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 kan de relevante myndigheder i den berørte medlemsstat undtage individuelle indenlandsk godkendte kreditinstitutter, der anvender IRB-metoden, som har ikke-væsentlige detaileksponeringer sikret ved realkreditlån med pant i boligenheder i Belgien, og som ligger under væsentlighedstærsklen på 2 milliarder EUR. Ved anvendelse af væsentlighedstærsklen bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af eksponeringerne, og det henstilles, at de anvender den belgiske foranstaltning på tidligere undtagne individuelle indenlandsk godkendte kreditinstitutter, hvis væsentlighedstærsklen på 2 milliarder EUR overskrides.

                                 7.

                                 Er der ingen godkendte kreditinstitutter i de berørte medlemsstater, som har filialer beliggende i Belgien, eller som har direkte detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien, som anvender IRB-metoden, og som har en eksponering på mindst 2 milliarder EUR over for det belgiske boligmarked, kan de relevante myndigheder i de pågældende medlemsstater i henhold til afsnit 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 beslutte ikke at modsvare den belgiske foranstaltning. I så fald bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af eksponeringerne, og det henstilles, at de modsvarer den belgiske foranstaltning, hvis et kreditinstitut, der anvender IRB-metoden, overskrider tærsklen på 2 milliarder EUR.

                                 8.

                                 I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 udgør væsentlighedstærsklen på 2 milliarder EUR det anbefalede maksimale tærskelniveau. De relevante myndigheder, som træffer modsvarende foranstaltninger, kan derfor, i stedet for at anvende den anbefalede tærskel, fastsætte en lavere tærskel for deres jurisdiktioner, hvor det er passende, eller modsvare foranstaltningen uden nogen væsentlighedstærskel.

                        Frankrig

                           En stramning af grænsen for store eksponeringer fastsat i artikel 395, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013, som finder anvendelse på eksponeringer mod store ikke-finansielle selskaber med høj gældsætning, som har deres hjemsted i Frankrig, til 5 procent af det justerede kapitalgrundlag, som i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. ii), i forordning (EU) nr. 575/2013 finder anvendelse på globalt systemisk vigtige institutter (G-SII’er) og andre systemisk vigtige institutter (O-SII’er) på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter.

                     I.   Beskrivelse af foranstaltningen

                                 1.

                                 Den franske foranstaltning, som finder anvendelse i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. ii), i forordning (EU) nr. 575/2013, og som pålægges på G-SII’er og O-SII’er på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter (ikke på delkonsolideret niveau), består af en stramning af grænsen for store eksponeringer til 5 procent af deres justerede kapitalgrundlag, som finder anvendelse på eksponeringer mod ikke-finansielle selskaber med høj gældsætning, som har deres hjemsted i Frankrig.

                                 2.

                                 Et ikke-finansielt selskab defineres som en fysisk eller juridisk person i henhold til de privatretlige regler, som har sit hjemsted i Frankrig, og som på sit niveau og på det højeste konsolideringsniveau hører til sektoren ikke-finansielle selskaber som defineret i punkt 2.45 i bilag A til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 549/2013 (*1).

                                 3.

                                 Foranstaltningen finder anvendelse på eksponeringer mod ikke-finansielle selskaber, som har deres hjemsted i Frankrig, og på eksponeringer mod grupper af indbyrdes forbundne ikke-finansielle selskaber som følger:

                                             a)

                                             For ikke-finansielle selskaber, som er en del af en gruppe af indbyrdes forbundne ikke-finansielle selskaber, der har sit hjemsted på det højeste konsolideringsniveau i Frankrig, finder foranstaltningen anvendelse på summen af nettoeksponeringer mod gruppen og alle dens tilknyttede enheder som omhandlet i artikel 4, stk. 1, punkt 39, i forordning (EU) nr. 575/2013.

                                             b)

                                             For ikke-finansielle selskaber, som er en del af en gruppe af indbyrdes forbundne ikke-finansielle selskaber, der har sit hjemsted på det højeste konsolideringsniveau uden for Frankrig, finder foranstaltningen anvendelse på summen af:

                                                         a.

                                                         eksponeringer mod disse ikke-finansielle selskaber, der har deres hjemsted i Frankrig,

                                                         b.

                                                         eksponeringer mod enheder i Frankrig eller i udlandet, som de i nr. i) nævnte ikke-finansielle selskaber har direkte eller indirekte kontrol med som omhandlet i artikel 4, stk. 1, punkt 39), i forordning (EU) nr. 575/2013, og

                                                         c.

                                                         eksponeringer mod enheder i Frankrig eller i udlandet, som er økonomisk afhængige af de i nr. i) nævnte ikke-finansielle selskaber som omhandlet i artikel 4, stk. 1, punkt 39), i forordning (EU) nr. 575/2013.

                                       Ikke-finansielle selskaber, som ikke har deres hjemsted i Frankrig, og som ikke er et datterselskab eller en økonomisk afhængig enhed af, og som ikke er direkte eller indirekte kontrolleret af et ikke-finansielt selskab, der har sit hjemsted i Frankrig, er derfor ikke omfattet af foranstaltningen.
                                 I overensstemmelse med artikel 395, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013 finder foranstaltningen anvendelse, efter at der er taget hensyn til virkningen af kreditrisikoreduktionsteknikker og undtagelser i overensstemmelse med artikel 399 til 403 i forordning (EU) nr. 575/2013.

                                 4.

                                 Et systemisk vigtigt institut (G-SII) eller et andet systemisk vigtigt institut (O-SII) skal betragte et ikke-finansielt selskab, der har sit hjemsted i Frankrig, som stort, hvis dets oprindelige eksponering mod det ikke-finansielle selskab, eller mod gruppen af indbyrdes forbundne ikke-finansielle selskaber som omhandlet i stk. 3, beløber sig til mindst 300 millioner EUR. Den oprindelige eksponeringsværdi beregnes i overensstemmelse med artikel 389 og 390 i forordning (EU) nr. 575/2013, før der er taget hensyn til virkningen af kreditrisikoreduktionsteknikker og undtagelser fastsat i artikel 399 til 403 i forordning (EU) nr. 575/2013, og som indberettet i overensstemmelse med artikel 9 i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 680/2014 (*2).

                                 5.

                                 Et ikke-finansielt selskab betragtes som havende en høj gældsætning, hvis det har en gearingsgrad på over 100 procent og en dækningsgrad for dets finansieringsomkostninger på under tre, beregnet på det højeste konsolideringsniveau som følger:

                                             a)

                                             Gearingsgraden er forholdet mellem den samlede gæld fratrukket likvide midler og egenkapital, og

                                             b)

                                             Dækningsgraden for finansieringsomkostninger er forholdet mellem, på den ene side, værditilvæksten plus driftssubsidier fratrukket i) lønudgifter, ii) driftsrelaterede skatter og -afgifter, iii) andre ordinære nettodriftsudgifter eksklusive nettorenter og lignende omkostninger, og iv) afskrivninger, og på den anden side, renter og lignende omkostninger.

                                       Kvoterne beregnes på grundlag af regnskabsaggregater defineret i overensstemmelse med de gældende standarder, således som disse fremgår af det ikke-finansielle selskabs regnskaber, og som godkendt af en statsautoriseret revisor, hvor det er påkrævet.

                           II.   Gensidighed

                                 6.

                                 Det henstilles, at de relevante myndigheder modsvarer den franske foranstaltning ved at anvende den på indenlandsk godkendte G-SII’er og O-SII’er på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter.

                                 7.

                                 Kan den samme makroprudentielle politiske foranstaltning ikke træffes i henhold til national ret i det pågældende land i overensstemmelse med delhenstilling C(2), henstilles det, at de relevante myndigheder, efter samråd med ESRB, anvender en makroprudentiel politisk foranstaltning i henhold til deres nationale ret, hvis virkning bedst modsvarer den ovenfor beskrevne foranstaltning. Det henstilles, at de relevante myndigheder vedtager den tilsvarende foranstaltning senest seks måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende.

                           III.   Væsentlighedstærskel

                                 8.

                                 Foranstaltningen suppleres af en kombineret væsentlighedstærskel for at styre den potentielle anvendelse af de minimis-princippet af de relevante myndigheder, der anvender gensidige foranstaltninger, som er sammensat af:

                                             a)

                                             En tærskel på 2 milliarder EUR for den samlede oprindelige eksponering, som indenlandsk godkendte G-SII’er og O-SII’er på det højeste konsolideringsniveau inden for banktilsyn har mod sektoren ikke-finansielle selskaber i Frankrig.

                                             b)

                                             En tærskel på 300 millioner EUR, som gælder for indenlandsk godkendte G-SII’er og O-SII’er, der modsvarer eller overstiger den i a) nævnte tærskel for:

                                                         i)

                                                         en enkelt oprindelig eksponering mod et ikke-finansielt selskab, der har sit hjemsted i Frankrig,

                                                         ii)

                                                         summen af oprindelige eksponeringer mod en gruppe af indbyrdes forbundne ikke-finansielle selskaber, som har sit hjemsted på det højeste konsolideringsniveau i Frankrig, beregnet i overensstemmelse med stk. 3, litra a),

                                                         iii)

                                                         summen af oprindelige eksponeringer mod ikke-finansielle selskaber med hjemsted i Frankrig, som er en del af en gruppe af indbyrdes forbundne ikke-finansielle selskaber, som har sit hjemsted på det højeste konsolideringsniveau uden for Frankrig, som indberettet i formular C 28.00 og C 29.00 i bilag VIII til gennemførelsesforordning (EU) nr. 680/2014.

                                             c)

                                             En tærskel på 5 procent af G-SII’ets eller O-SII’ets justerede kapitalgrundlag på det højeste konsolideringsniveau for eksponeringer identificeret i litra b), efter at der er taget hensyn til virkningen af kreditrisikoreduktionsteknikker og undtagelser i overensstemmelse med artikel 399 til 403 i forordning (EU) nr. 575/2013.

                                       De i litra b) og c) anførte tærskelværdier finder anvendelse, uanset om enheden eller det ikke-finansielle selskab har en høj gældsætning eller ej.
                                 Den oprindelige eksponeringsværdi nævnt i litra a) og b) beregnes i overensstemmelse med artikel 389 og 390 i forordning (EU) nr. 575/2013, før der er taget hensyn til virkningen af kreditrisikoreduktionsteknikker og undtagelser fastsat i artikel 399 til 403 i forordning (EU) nr. 575/2013, og som indberettet i overensstemmelse med artikel 9 i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 680/2014.

                                 9.

                                 I overensstemmelse med afsnit 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 kan de relevante myndigheder i den berørte medlemsstat undtage indenlandsk godkendte G-SII’er eller O-SII’er på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter, som ikke overskrider den i stk. 8 fastsatte kombinerede væsentlighedstærskel. Ved anvendelse af væsentlighedstærsklen bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af de indenlandsk godkendte G-SII’ers og O-SII’ers eksponeringer mod den franske sektor for ikke-finansielle selskaber, samt hvorledes de indenlandsk godkendte G-SII’ers og O-SII’ers koncentration af eksponeringer mod store ikke-finansielle selskaber med hjemsted i Frankrig udvikler sig, og det henstilles, at de anvender den franske foranstaltning på tidligere undtagne indenlandsk godkendte G-SII’er eller O-SII’er på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter, hvis den i stk. 8 fastsatte kombinerede væsentlighedstærskel overskrides. De relevante myndigheder opfordres også til at signalere de systemiske risici, der er forbundet med den højere gearing i store ikke-finansielle selskaber med hjemsted i Frankrig, til andre markedsdeltagere i deres jurisdiktion.

                                 10.

                                 Er der ingen G-SII’er eller O-SII’er på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter, som er godkendt i de berørte medlemsstater, og som har eksponeringer mod den franske sektor for ikke-finansielle selskaber over den i stk. 8 fastsatte væsentlighedstærskel, kan de relevante myndigheder i de berørte medlemsstater i henhold til afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 beslutte ikke at modsvare den franske foranstaltning. I så fald bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af de indenlandsk godkendte G-SII’ers og O-SII’ers eksponeringer mod den franske sektor for ikke-finansielle selskaber, samt hvorledes de indenlandsk godkendte G-SII’ers og O-SII’ers koncentration af eksponeringer mod store ikke-finansielle selskaber med hjemsted i Frankrig udvikler sig, og det henstilles, at de modsvarer den franske foranstaltning, hvis et G-SII eller O-SII på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af dets banktilsynsperimeter, overskrider den i stk. 8 fastsatte kombinerede væsentlighedstærskel. De relevante myndigheder opfordres også til at signalere de systemiske risici, der er forbundet med den højere gearing i store ikke-finansielle selskaber med hjemsted i Frankrig, til andre markedsdeltagere i deres jurisdiktion.

                                 11.

                                 I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 udgør den i stk. 8 fastsatte kombinerede væsentlighedstærskel en anbefalet maksimal tærskelværdi. De relevante myndigheder, som træffer modsvarende foranstaltninger, kan derfor, i stedet for at anvende den anbefalede tærskel, fastsætte en lavere tærskel for deres jurisdiktioner, hvor det er passende, eller modsvare foranstaltningen uden nogen væsentlighedstærskel.

                        Luxembourg

                           Retligt bindende grænser for belånbarhed for nye realkreditlån i beboelsesejendomme beliggende i Luxembourg med forskellige grænser for belånbarhed for forskellige kategorier af låntagere:

                                 a)

                                       Grænsen for belånbarhed på 100 % for førstegangskøbere, der erhverver deres primære bolig

                                 b)

                                       Grænsen for belånbarhed på 90% for andre købere, dvs. ikke førstegangskøbere, der erhverver deres primære bolig Denne grænse gennemføres på en forholdsmæssig måde gennem en porteføljejustering. Nærmere bestemt kan långivere udstede 15 % af porteføljen af nye realkreditlån til disse låntagere med en belåningsgrad på over 90 %, men under den maksimale belåningsgrad på 100 %

                                 c)

                                       Grænsen for belånbarhed på 80 % for andre realkreditlån (herunder segmentet køb med henblik på udlejning).

                           I.   Beskrivelse af foranstaltningen

                                 1.

                                 De luxembourgske myndigheder aktiverede retligt bindende grænser for belånbarheden for nye realkreditlån i beboelsesejendomme beliggende i Luxembourg. I forlængelse af henstillingen fra Comité du Risque Systémique (komitéen for systemiske risici) (1) har Commission de Surveillance du Secteur Financier (tilsynsrådet for den finansielle sektor) (2), der handler i samråd med Banque centrale du Luxembourg, aktiveret grænserne for belånbarheden, som er forskellige for tre kategorier af låntagere. Grænserne for belånbarhedenfor hver af de tre kategorier er som følger:

                                             a)

                                             Grænsen for belånbarhed på 100 % for førstegangskøbere, der erhverver deres primære bolig

                                             b)

                                             Grænsen for belånbarhed på 90% for andre købere, dvs. ikke førstegangskøbere, der erhverver deres primære bolig Denne grænse gennemføres på en forholdsmæssig måde gennem en porteføljejustering. Nærmere bestemt kan långivere udstede 15 % af porteføljen af nye realkreditlån til disse låntagere med en belåningsgrad på over 90 %, men under den maksimale belåningsgrad på 100 %

                                             c)

                                             Grænsen for belånbarhed på 80 % for andre realkreditlån (herunder segmentet køb med henblik på udlejning).

                                 2.

                                 Belånbarheden er forholdet mellem summen af alle lån eller rater af lån med sikkerhed i beboelsesejendomme på det tidspunkt, hvor lånet ydes, og værdien af ejendommen på samme tidspunkt.

                                 3.

                                 Grænserne for belånbarheden gælder uafhængigt af typen af ejerskab (f.eks. fuldt ejerskab, brugsret, udelukkende ejerskab).

                                 4.

                                 Foranstaltningen gælder for enhver privat låntager, der optager et realkreditlån til køb af en beboelsesejendom i Luxembourg til ikke-kommercielle formål. Foranstaltningen finder også anvendelse, hvis låntageren anvender en retlig ramme som et ejendomsinvesteringsselskab til at gennemføre denne transaktion og hvor der er tale om fælles ansøgninger. »Beboelsesejendomme« omfatter byggegrunde, uanset om bygge- og anlægsarbejdet finder sted umiddelbart efter købet eller flere år efter. Foranstaltningen finder også anvendelse, hvis et lån ydes til en låntager til køb af en ejendom med en langfristet leasingkontrakt. Ejendommen kan være til ejerens brug eller til udlejning.

                           II.   Gensidighed

                                 5.

                                 Det henstilles til de medlemsstater, hvis kreditinstitutter, forsikringsselskaber og professionelle, der udøver udlånsaktiviteter (realkreditudbydere), har relevante væsentlige luxembourgske krediteksponeringer i form af direkte grænseoverskridende kredit, at modsvare den luxembourgske foranstaltning i deres jurisdiktion. Hvis den samme foranstaltning ikke er tilgængelig i deres jurisdiktion for alle relevante grænseoverskridende eksponeringer, bør de relevante myndigheder anvende tilgængelige foranstaltninger, hvis virkning bedst modsvarer den aktiverede makroprudentielle politiske foranstaltning.

                                 6.

                                 Medlemsstaterne bør underrette ESRB om, at de modsvarede de luxembourgske foranstaltninger eller anvendte de minimis-undtagelser i overensstemmelse med henstilling D i henstilling ESRB/2015/2. Underretningen bør indsendes senest en måned efter vedtagelsen af den modsvarende foranstaltning ved hjælp af den skabelon, der er offentliggjort på ESRB’s websted. ESRB offentliggør underretningerne på ESRB’s websted og oplyser derved offentligheden om de nationale gensidige afgørelser. Publikationen omfatter eventuelle undtagelser, der er indført af de medlemsstater, der anvender gensidige foranstaltninger, og deres forpligtelse til at overvåge lækager og om nødvendigt handle.

                                 7.

                                 Det henstilles, at medlemsstaterne modsvarer en foranstaltning senest tre måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende.

                           III.   Væsentlighedstærskel

                                 8.

                                 Foranstaltningen suppleres af to væsentlighedstærskler for at styre de medlemsstaters potentielle anvendelse af de minimis-princippet: en landespecifik væsentlighedstærskel og en institutspecifik væsentlighedstærskel. Den landespecifikke væsentlighedstærskel for de samlede grænseoverskridende realkreditlån til Luxembourg er på 350 mio. EUR, hvilket svarer til ca. 1 % af det samlede indenlandske marked for realkreditlån i december 2020. Den institutspecifikke væsentlighedstærskel for de samlede grænseoverskridende realkreditlån til Luxembourg er på 35 mio. EUR, hvilket svarer til ca. 0,1% af det samlede indenlandske marked for realkreditlån i Luxembourg i december 2020. Der anmodes kun om gensidighed, når både den landespecifikke tærskel og den institutspecifikke tærskel overskrides.

                        Sverige

                           En kreditinstitutspecifik minimumsgrænse på 25 procent for det eksponeringsvægtede gennemsnit af de risikovægte, som anvendes på porteføljen af detaileksponeringer mod låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi) i forordning (EU) nr. 575/2013 for kreditinstitutter, som er godkendt i Sverige, og som anvender den interne ratingbaserede metode ved beregningen af deres lovmæssige kapitalkrav.

                     I.   Beskrivelse af foranstaltningen

                                 1.

                                 Den svenske foranstaltning, som anvendes i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013 og pålægges kreditinstitutter, som er godkendt i Sverige, og som anvender IRB-metoden, består af en kreditinstitutspecifik minimumsgrænse på 25 procent for det eksponeringsvægtede gennemsnit af de risikovægte, som anvendes på porteføljen af detaileksponeringer mod låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom.

                                 2.

                                 Det eksponeringsvægtede gennemsnit er gennemsnittet af risikovægtene for de individuelle eksponeringer beregnet i overensstemmelse med artikel 154 i forordning (EU) nr. 575/2013, vægtet efter den relevante eksponeringsværdi.

                           II.   Gensidighed

                                 3.

                                 I overensstemmelse med artikel 458, stk. 5, i forordning (EU) nr. 575/2013 henstilles det, at de relevante myndigheder i de berørte medlemsstater modsvarer den svenske foranstaltning ved at anvende den på de filialer af indenlandsk godkendte kreditinstitutter, som er beliggende i Sverige, og som anvender IRB-metoden, inden for den tidsfrist, der er angivet i delhenstilling C(3).

                                 4.

                                 Det henstilles, at de relevante myndigheder modsvarer den svenske foranstaltning ved at anvende den på indenlandsk godkendte kreditinstitutter, der anvender IRB-metoden, og som har direkte detaileksponeringer mod låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom. I overensstemmelse med delhenstilling C(2) henstilles det, at de relevante myndigheder anvender den samme foranstaltning som den, der er blevet gennemført i Sverige af den aktiverende myndighed, inden for den tidsfrist, der er angivet i delhenstilling C(3).

                                 5.

                                 Kan den samme makroprudentielle politiske foranstaltning ikke træffes i henhold til national ret i det pågældende land, henstilles det, at de relevante myndigheder, efter samråd med ESRB, anvender en makroprudentiel politisk foranstaltning i henhold til deres nationale ret, hvis virkning bedst modsvarer den ovenfor beskrevne foranstaltning. Det henstilles, at de relevante myndigheder vedtager den tilsvarende foranstaltning senest fire måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende.

                           III.   Væsentlighedstærskel

                                 6.

                                 Foranstaltningen suppleres af en institutspecifik væsentlighedstærskel på 5 milliarder SEK for at styre de relevante myndigheders potentielle anvendelse af de minimis-princippet i forbindelse med gensidige foranstaltninger.

                                 7.

                                 I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 kan de relevante myndigheder i den berørte medlemsstat undtage individuelle indenlandsk godkendte kreditinstitutter, der anvender IRB-metoden, som har ikke-væsentlige detaileksponeringer mod låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom, og som ligger under væsentlighedstærsklen på 5 milliarder SEK. Ved anvendelse af væsentlighedstærsklen bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af eksponeringerne, og det henstilles, at de anvender den svenske foranstaltning på tidligere undtagne individuelle indenlandsk godkendte kreditinstitutter, hvis væsentlighedstærsklen på 5 milliarder SEK overskrides.

                                 8.

                                 Er der ingen godkendte kreditinstitutter i de berørte medlemsstater, som har filialer beliggende i Sverige, eller som har direkte detaileksponeringer mod låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom, som anvender IRB-metoden, og som har en detaileksponering på mindst 5 milliarder SEK over for låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom, kan de relevante myndigheder i de pågældende medlemsstater i henhold til afsnit 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 beslutte ikke at modsvare den svenske foranstaltning. I så fald bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af eksponeringerne, og det henstilles, at de modsvarer den svenske foranstaltning, hvis et kreditinstitut, der anvender IRB-metoden, overskrider tærsklen på 5 milliarder SEK.

                                 9.

                                 I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 udgør væsentlighedstærsklen på 5 milliarder SEK det anbefalede maksimale tærskelniveau. De relevante myndigheder, som træffer modsvarende foranstaltninger, kan derfor, i stedet for at anvende den anbefalede tærskel, fastsætte en lavere tærskel for deres jurisdiktioner, hvor det er passende, eller modsvare foranstaltningen uden nogen væsentlighedstærskel.

               (*1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 549/2013 af 21. maj 2013 om det europæiske national- og regionalregnskabssystem i Den Europæiske Union (EUT L 174 af 26.6.2013, s. 1).

               (*2)  Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 680/2014 af 16. april 2014 om gennemførelsesmæssige tekniske standarder for institutters indberetning med henblik på tilsyn i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (EUT L 191 af 28.6.2014, s. 1).«

               (1)  Recommandation du comité du risque systémique du 9 novembre 2020 relative aux crédits portant sur des biens immobiliers à usage résidentiel situés sur le territoire du Luxembourg (CRS/2020/005).

               (2)  CSSF Regulation N.20-08 du 3 décembre 2020 fixant des conditions pour l’octroi de crédits relatifs à des biens immobiliers à usage résidentiel situés sur le territoire du Luxembourg.


title: Rådets henstilling (EU) 2021/2150 af 2. december 2021 om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner

text:
                  6.12.2021

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  L 434/8

         RÅDETS HENSTILLING (EU) 2021/2150
         af 2. december 2021
         om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner
         RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
         som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 77, stk. 2, litra b) og e), og artikel 292, første og andet punktum, og
         og som tager følgende i betragtning:

                     (1)

                     Rådet vedtog den 30. juni 2020 en henstilling om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (1) (»Rådets henstilling«).

                     (2)

                     Rådet har siden vedtaget henstilling (EU) 2020/1052 (2), (EU) 2020/1144 (3), (EU) 2020/1186 (4), (EU) 2020/1551 (5), (EU) 2020/2169 (6), (EU) 2021/89 (7), (EU) 2021/132 (8), (EU) 2021/767 (9), (EU) 2021/892 (10), (EU) 2021/992 (11), (EU) 2021/1085 (12), (EU) 2021/1170 (13), (EU) 2021/1346 (14)
                        , (EU) 2021/1459 (15), (EU) 2021/1712 (16), (EU) 2021/1782 (17), (EU) 2021/1896 (18), (EU) 2021/1945 (19) og (EU) 2021/2022 (20) om ændring af Rådets henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner.

                     (3)

                     Den 20. maj 2021 vedtog Rådet henstilling (EU) 2021/816 om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (21) med henblik på at ajourføre de kriterier, der anvendes til at vurdere, om ikkevæsentlige rejser fra tredjelande er sikre og bør tillades.

                     (4)

                     Rådets henstilling fastsætter, at medlemsstaterne gradvist bør ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 1. juli 2020 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling. Hver anden uge bør listen over tredjelande i bilag I revideres og alt efter omstændighederne ajourføres af Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester efter en samlet vurdering på grundlag af den metode, de kriterier og de oplysninger, der er omhandlet i Rådets henstilling.

                     (5)

                     Der har siden fundet drøftelser sted i Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester om en revision af listen over tredjelande i bilag I til Rådets henstilling og i forbindelse med anvendelse af de kriterier og den metode, der er fastsat i Rådets henstilling som ændret ved henstilling (EU) 2021/816. Som et resultat af disse drøftelser bør listen over tredjelande i bilag I ændres. Navnlig Jordan og Namibia bør fjernes fra listen.

                     (6)

                     Grænsekontrol er ikke kun i de medlemsstaters interesse, ved hvis ydre grænser kontrollen foretages, men i alle de medlemsstaters interesse, der har ophævet grænsekontrollen ved deres indre grænser. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at de foranstaltninger, der træffes ved de ydre grænser, koordineres for at sikre et velfungerende Schengenområde. Med henblik herpå bør medlemsstaterne fra den 2. december 2021 fortsætte med ophævelsen af de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, særlige administrative områder og andre enheder og territoriale myndigheder, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling, som ændres ved denne henstilling.

                     (7)

                     I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter, at Rådet har truffet foranstaltning om denne henstilling til udbygning af Schengenreglerne, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre denne henstilling, jf. artikel 4 i nævnte protokol.

                     (8)

                     Denne henstilling udgør en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, som Irland ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2002/192/EF (22); Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.

                     (9)

                     For så vidt angår Island og Norge udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i Rådets afgørelse 1999/437/EF (23).

                     (10)

                     For så vidt angår Schweiz udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (24) sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2008/146/EF (25).

                     (11)

                     For så vidt angår Liechtenstein udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (26) sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2011/350/EU (27),

               HAR VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
         Rådet henstilling (EU) 2020/912, ændret ved henstilling (EU) 2020/1052, (EU) 2020/1144, (EU) 2020/1186, (EU) 2020/1551, (EU) 2020/2169, (EU) 2021/89, (EU) 2021/132, (EU) 2021/767, (EU) 2021/816, (EU) 2021/892, (EU) 2021/992, (EU) 2021/1085, (EU) 2021/1170, (EU) 2021/1346, (EU) 2021/1459, (EU) 2021/1712, (EU) 2021/1782, (EU) 2021/1896, (EU) 2021/1945 og (EU) 2021/2022, om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner ændres således:

                     1)

                     Punkt 1, første afsnit, i Rådets henstilling affattes således:

                                 »1.

                                 Medlemsstaterne bør gradvist ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 2. december 2021 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I.«

                     2)

                     Bilag I til henstillingen affattes således:

                           »BILAG I
                           Tredjelande, særlige administrative områder og andre enheder og territoriale myndigheder, hvis indbyggere ikke bør berøres af midlertidige restriktioner ved de ydre grænser for ikkevæsentlige rejser til EU:
                           I.   STATER

                                       1.

                                       ARGENTINA

                                       2.

                                       AUSTRALIEN

                                       3.

                                       BAHRAIN

                                       4.

                                       CANADA

                                       5.

                                       CHILE

                                       6.

                                       COLUMBIA

                                       7.

                                       INDONESIEN

                                       8.

                                       KUWAIT

                                       9.

                                       NEW ZEALAND

                                       10.

                                       PERU

                                       11.

                                       QATAR

                                       12.

                                       RWANDA

                                       13.

                                       SAUDI-ARABIEN

                                       14.

                                       SYDKOREA

                                       15.

                                       DE FORENEDE ARABISKE EMIRATER

                                       16.

                                       URUGUAY

                                       17.

                                       KINA (*)

                                 II.   FOLKEREPUBLIKKEN KINAS SÆRLIGE ADMINISTRATIVE OMRÅDER

                           Hongkong SAR
                           Macao SAR
                           III.   ENHEDER OG TERRITORIALE MYNDIGHEDER, DER IKKE ER ANERKENDT SOM STATER AF MINDST EN MEDLEMSSTAT

                           Taiwan

                        (*)  med forbehold af bekræftelse af gensidighed."

            Udfærdiget i Bruxelles, den 2. december 2021.

                  På Rådets vegne

               J. VRTOVEC

                  Formand

            (1)  EUT L 208 I af 1.7.2020, s. 1.

            (2)  EUT L 230 af 17.7.2020, s. 26.

            (3)  EUT L 248 af 31.7.2020, s. 26.

            (4)  EUT L 261 af 11.8.2020, s. 83.

            (5)  EUT L 354 af 26.10.2020, s. 19.

            (6)  EUT L 431 af 21.12.2020, s. 75.

            (7)  EUT L 33 af 29.1.2021, s. 1.

            (8)  EUT L 41 af 4.2.2021, s. 1.

            (9)  EUT L 165 I af 11.5.2021, s. 66.

            (10)  EUT L 198 af 4.6.2021, s. 1.

            (11)  EUT L 221 af 21.6.2021, s. 12.

            (12)  EUT L 235 af 2.7.2021, s. 27.

            (13)  EUT L 255 af 16.7.2021, s. 3.

            (14)  EUT L 306 af 31.8.2021, s. 4.

            (15)  EUT L 320 af 10.9.2021, s. 1.

            (16)  EUT L 341 af 24.9.2021, s. 1.

            (17)  EUT L 360 af 11.10.2021, s. 128.

            (18)  EUT L 388 af 3.11.2021, s. 1.

            (19)  EUT L 397 af 10.11.2021, s. 28.

            (20)  EUT L 413 af 19.11.2021, s. 37.

            (21)  EUT L 182 af 21.5.2021, s. 1.

            (22)  Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengenreglerne (EFT L 64 af 7.3.2002, s. 20).

            (23)  EFT L 176 af 10.7.1999, s. 31.

            (24)  EUT L 53 af 27.2.2008, s. 52.

            (25)  Rådets afgørelse 2008/146/EF af 28. januar 2008 om indgåelse, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (EUT L 53 af 27.2.2008, s. 1).

            (26)  EUT L 160 af 18.6.2011, s. 21.

            (27)  Rådets afgørelse 2011/350/EU af 7. marts 2011 om indgåelse, på Den Europæiske Unions vegne, af protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, navnlig for så vidt angår afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser og personbevægelser (EUT L 160 af 18.6.2011, s. 19).


title: Kommissionens henstilling (EU) 2022/210 af 8. februar 2022 om en fælles EU-værktøjskasse til afhjælpning af manglen på halvledere og en EU-mekanisme til overvågning af økosystemet for halvledere

text:
               17.2.2022

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 35/17

      KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2022/210
      af 8. februar 2022
      om en fælles EU-værktøjskasse til afhjælpning af manglen på halvledere og en EU-mekanisme til overvågning af økosystemet for halvledere
      EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Halvledere er afgørende for, at den moderne økonomi og det moderne samfund kan fungere. I det seneste år har Unionen været udsat for hidtil usete forsyningsafbrydelser, som har medført alvorlige forsinkelser, haft negativ virkning for vigtige økonomiske sektorer og ført til forsinkelser i reparationen og vedligeholdelsen af vigtige produkter til kritiske sektorer såsom medicinsk og diagnostisk udstyr.

                  (2)

                  Den nuværende krise med mangel på halvledere og dens følgevirkninger truer derfor med at påvirke kritiske sektorer som sundhed, transport, energi, forsvar, sikkerhed og rummet. Unionens grønne og digitale omstilling risikerer at blive forsinket.

                  (3)

                  På denne baggrund har Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om en ramme for foranstaltninger til styrkelse af det europæiske økosystem for halvledere (forordningen om mikrochips) (1) til formål at styrke Unionens modstandsdygtighed over for forstyrrelser i forsyningskæden for halvledere, fremme udviklingen af kapacitet inden for avanceret fremstilling, udformning og systemintegration samt avanceret industriel fremstilling i Unionen, afhjælpe den akutte mangel på kvalificeret arbejdskraft og øge den kvalificerede arbejdsstyrke samt bidrage til at skabe et modstandsdygtigt og dynamisk økosystem for halvledere i Unionen. Unionen er fast besluttet på at forfølge sit strategiske mål om at nå mindst 20 % af verdensproduktionen i værdi af avancerede, innovative og bæredygtige halvledere senest i 2030 som fastsat i det politiske program for det digitale årti (2).

                  (4)

                  Denne henstilling ledsager den foreslåede forordning som et redskab med øjeblikkelig virkning til at muliggøre en hurtig og koordineret reaktion på EU-plan på den nuværende mangel. Med henblik herpå foreslås det at oprette en koordineringsmekanisme til at drøfte og træffe beslutning om rettidige og forholdsmæssige kriseforanstaltninger.

                  (5)

                  I betragtning af de strukturelle mangler i forsyningskæden for halvledere anbefales desuden foranstaltninger til koordineret overvågning af værdikæden for halvledere med fokus på risici, der kan skabe afbrydelser af forsyningen af halvledere, påvirke den negativt eller bringe den i fare. Disse foranstaltninger bør muliggøre og forberede den permanente mekanisme til overvågning af forsyningskæden for halvledere, der foreslås i forordningen.

                  (6)

                  Kommissionen har nedsat en europæisk ekspertgruppe om halvledere med henblik på at gennemføre denne henstilling. Den europæiske ekspertgruppe om halvledere skal fungere som en platform for koordinering mellem medlemsstaterne og yde rådgivning og bistand til Kommissionen i forbindelse med gennemførelsen af den kommende forordning. Ekspertgruppens opgaver skal overtages af det europæiske udvalg om halvledere, der vil blive nedsat ved forordningen.

                  (7)

                  Den europæiske ekspertgruppe om halvledere skal fremme en hurtig og effektiv udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen om markedsudviklinger, der medfører konkrete risici for Unionens forsyninger, og fremme en ensartet og koordineret krisereaktion.

                  (8)

                  Som første foranstaltning henstilles det til medlemsstaterne at anmode om oplysninger fra repræsentative virksomhedsorganisationer eller om nødvendigt fra individuelle producenter af halvledere og halvlederudstyr. Det vil øge den europæiske ekspertgruppe om halvlederes evne til at udpege og skræddersy potentielle kriseforanstaltninger. De indsamlede data bør vedrøre produktionskapaciteten og de vigtigste aktuelle forstyrrelser og flaskehalse. Enhver indsamling eller udveksling af oplysninger bør ske i overensstemmelse med gældende regler om datadeling og fortroligheden af oplysninger og data.

                  (9)

                  Denne henstilling indeholder forslag til kriseforanstaltninger, som medlemsstaterne opfordres til at drøfte og overveje at gennemføre, hvis det er relevant og forholdsmæssigt.

                  (10)

                  Hvis vurderingen af den aktuelle krise kræver det, kan medlemsstaterne overveje at indlede en dialog med halvlederproducenter, der er etablerede i Unionen, og anmode dem om at prioritere kontrakter med virksomheder, der leverer produkter til kritiske sektorer, så disse sektorer fortsat kan fungere.

                  (11)

                  Hvis det efter vurderingen af den aktuelle krise er relevant og hensigtsmæssigt, kan medlemsstaterne desuden overveje at give Kommissionen mandat til at indkøbe visse produkter på deres vegne og dermed skabe en løftestangseffekt gennem sin købekraft og sikre forsyningen til kritiske sektorer i offentlighedens interesse.

                  (12)

                  Endelig opfordres medlemsstaterne til at vurdere, om Unionen bør kontrollere udførslen af visse varer for at sikre forsyningen til det indre marked. Hvis de finder, at sådanne beskyttelsesforanstaltninger er hensigtsmæssige, nødvendige og forholdsmæssige, kan de drøfte dette og begære Kommissionens vurdering af, hvorvidt betingelserne for beskyttelsesforanstaltninger med hensyn til udførsel i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2015/479 (3) er opfyldt.

                  (13)

                  Den anbefalede overvågningsindsats bør følge principperne om foregribelse, koordinering og beredskab med det formål at etablere et system for tidlig varsling for at forebygge kriser for så vidt angår halvledere og styrke Unionens økosystem for halvledere. Med henblik herpå anmodes medlemsstaterne om i den europæiske ekspertgruppe om halvledere at drøfte tidlige advarselsindikatorer, der er hensigtsmæssige for at kunne foregribe fremtidige mangler i forsyningskæden for halvledere.

                  (14)

                  Der er behov for en yderligere og dybdegående vurdering af de risici, der kan skabe afbrydelser i værdikæden, påvirke den negativt eller bringe den i fare, blandt andet med hensyn til forsyningskilderne og forsyningernes oprindelse uden for Unionen. Det henstilles derfor til medlemsstaterne at indsamle relevante oplysninger og samarbejde med henblik på at sætte Kommissionen i stand til at udarbejde en fælles risikovurdering for værdikæden for halvledere i Unionen. Det bør angives, hvilke faktorer der skal tages i betragtning i udarbejdelsen af risikovurderingen.

                  (15)

                  I Kommissionens forslag til forordning fastsættes en permanent og bindende mekanisme med henblik på en koordineret overvågning og krisereaktion, der bygger på de foranstaltninger, der foreslås i denne henstilling. Når forordningen træder i kraft, kan denne henstilling ophæves —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      1.   FORMÅLET MED DENNE HENSTILLING

                  1)

                  Formålet med denne henstilling er at muliggøre en hurtig, effektiv og koordineret reaktion på EU-plan på den nuværende mangel på halvledere og på lignende situationer i fremtiden.

                  2)

                  I betragtning af de strukturelle mangler i forsyningen af halvledere og den aktuelle risiko for fremtidige mangler eller andre betydelige markedschok vil denne henstilling derfor fremme oprettelsen af en overvågningsmekanisme.

                  3)

                  Med henblik herpå henstilles det til medlemsstaterne at samarbejde med Kommissionen inden for rammerne af den europæiske ekspertgruppe om halvledere, som vil koordinere øjeblikkelige kriseforanstaltninger og fungere som en platform for overvågningen af værdikæden for halvledere med fokus på risici, der kan skabe afbrydelser af forsyningen af halvledere, påvirke den negativt eller bringe den i fare.

            2.   DEFINITIONER

                  4)

                  I denne henstilling finder definitionerne i forslaget til forordning anvendelse.

            3.   DEN EUROPÆISKE EKSPERTGRUPPE OM HALVLEDERE

                  5)

                  Det henstilles til medlemsstaterne at gennemføre denne henstilling inden for rammerne af den europæiske ekspertgruppe om halvledere. De almindelige procedureregler i ekspertgruppen finder anvendelse.

            4.   ØJEBLIKKELIG KRISEREAKTION

                  6)

                  Medlemsstaterne bør hurtigst muligt træde sammen i den europæiske ekspertgruppe om halvledere for at udveksle oplysninger om den nuværende situation med hensyn til halvlederkrisen på deres nationale markeder. De bør navnlig vurdere de konkrete produkter og markeder, der er berørt af manglen, samt drøfte eventuelle beredskabsforanstaltninger, der er gennemført på nationalt plan.

                  7)

                  Medlemsstaterne bør anmode om oplysninger fra repræsentative virksomhedsorganisationer eller om nødvendigt fra individuelle producenter af halvledere og halvlederudstyr om deres forsyningskapacitet, herunder eventuelt oplysninger om produktion, produktionskapacitet og de vigtigste aktuelle forstyrrelser, med henblik på at udpege og skræddersy potentielle kriseforanstaltninger. Enhver indsamling eller udveksling af oplysninger bør ske i overensstemmelse med gældende regler om datadeling og fortroligheden af oplysninger og data.

                  8)

                  På grundlag af disse oplysninger opfordres medlemsstaterne til at vurdere kriseforanstaltninger, der er hensigtsmæssige, effektive og forholdsmæssige på nationalt plan og EU-plan (kriseværktøjskassen). Sådanne foranstaltninger kan omfatte et eller flere af følgende elementer:

                              a)

                              dialog med producenterne med anmodning om, at de prioriterer produktionen af kriserelevante produkter, så kritiske sektorer fortsat kan fungere

                              b)

                              overvejelse om, hvis det er relevant, at give Kommissionen mandat til at fungere som indkøbscentral på vegne af to eller flere medlemsstater i forbindelse med offentlige indkøb af kriserelevante produkter til visse kritiske sektorer

                              c)

                              vurdering af, om Unionen bør kontrollere udførslen af kriserelevante produkter, og begæring af Kommissionens vurdering af, hvorvidt betingelserne for beskyttelsesforanstaltninger med hensyn til udførsel i henhold til forordning (EU) 2015/479 er opfyldt

                              d)

                              indledning af koordinerede høringer af eller samarbejde med relevante tredjelande med henblik på at finde samarbejdsløsninger til håndtering af forstyrrelser i forsyningskæden i overensstemmelse med internationale forpligtelser. Dette kan omfatte koordinering i relevante internationale fora, hvis det er hensigtsmæssigt.

                  9)

                  For at sikre en koordineret tilgang bør medlemsstaterne rettidigt underrette Kommissionen om alle nationale foranstaltninger, der træffes med hensyn til forsyningskæden for halvledere.

            5.   OVERVÅGNING

                  10)

                  Medlemsstaterne bør regelmæssigt overvåge værdikæden for halvledere med fokus på risici, der kan skabe afbrydelser af forsyningen af halvledere, påvirke den negativt eller bringe den i fare.

                  11)

                  Med henblik herpå bør medlemsstaterne udpege tidlige advarselsindikatorer, der er hensigtsmæssige for at kunne foregribe fremtidige forstyrrelser i forsyningskæden for halvledere.

                  12)

                  Medlemsstaterne bør give Kommissionen oplysninger med henblik på kortlægning af faktorer, tendenser og begivenheder, der kan føre til betydelige forstyrrelser i den globale værdikæde for halvledere med konsekvenser i Unionen (EU-risikovurdering). De relevante faktorer, der skal tages i betragtning, kan omfatte:

                              a)

                              tilgængeligheden og integriteten af tjenester eller varer, der udbydes af virksomheder i halvledersektoren i Unionen, og hvis funktion er afgørende for forsyningskæden for halvledere

                              b)

                              den hastighed, hvormed efterspørgslen efter forskellige typer halvledere svinger, også i forhold til den aktuelle produktionskapacitet

                              c)

                              mangler og flaskehalse inden for fremstilling, emballering og logistik, herunder mangel på råstoffer og kvalificeret arbejdskraft

                              d)

                              ulykker, angreb, naturkatastrofer og andre alvorlige hændelser, der potentielt kan påvirke forsyningskæden for halvledere

                              e)

                              tekniske, lovgivningsmæssige eller miljømæssige ændringer, der reducerer produktionen

                              f)

                              koncentration af udbuddet i geografiske områder og virksomheder under hensyntagen til netværks- og fastlåsningseffekter

                              g)

                              virkninger af handelspolitikker, toldsatser, handelshindringer og andre handelsrelaterede foranstaltninger

                              h)

                              halvledernes ægthed og integritet samt mulige konsekvenser af efterligninger

                              i)

                              krænkelse eller tyveri af immateriel ejendom eller forretningshemmeligheder.

                  13)

                  Medlemsstaterne bør kortlægge de vigtigste kategorier af brugere af halvledere, navnlig brugere fra kritiske sektorer. De bør opfordre relevante interessentorganisationer, herunder industrisammenslutninger og repræsentanter for de vigtigste brugerkategorier, til at give oplysninger om atypiske stigninger i efterspørgslen og kendte forstyrrelser i deres forsyningskæder, blandt andet mangel på kritiske halvledere eller råmaterialer, længere gennemløbstid end gennemsnitligt, leveringsforsinkelser og usædvanlige prisstigninger.

                  14)

                  Medlemsstaterne bør omgående underrette Kommissionen, hvis de får kendskab til en potentiel forstyrrelse i forsyningen af halvledere eller en atypisk stigning i efterspørgslen eller har konkrete og pålidelige oplysninger om enhver anden risikofaktor eller hændelse, der viser sig.

            6.   REVISION

                  15)

                  Denne henstilling kan ophæves efter den foreslåede forordnings ikrafttræden.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 8. februar 2022.

               På Kommissionens vegne

            Thierry BRETON

               Medlem af Kommissionen

         (1)  COM(2022) 46 af 8.2.2022.

         (2)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget af 9. marts 2021 — Det digitale kompas 2030: Europas kurs i det digitale årti (COM(2021) 118 final).

         (3)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2015/479 af 11. marts 2015 om fælles ordninger for udførsel (EUT L 83 af 27.3.2015, s. 34).