title: Kommissionens henstilling (EU) 2020/1365 af 23. september 2020 om samarbejde mellem medlemsstaterne vedrørende operationer, som udføres af fartøjer, der ejes eller drives af private enheder, med henblik på eftersøgnings- og redningsaktiviteter

text:
               1.10.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 317/23

      KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2020/1365
      af 23. september 2020
      om samarbejde mellem medlemsstaterne vedrørende operationer, som udføres af fartøjer, der ejes eller drives af private enheder, med henblik på eftersøgnings- og redningsaktiviteter
      EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  At komme nødstedte personer fundet på havet til undsætning er en retlig forpligtelse for medlemsstaterne i henhold til den folkeretlige sædvaneret og traktatretten, herunder navnlig den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen (SOLAS-konventionen, 1974), De Forenede Nationers havretskonvention (UNCLOS, 1979) og den internationale konvention om maritim eftersøgning og redning (SAR-konventionen, 1979) samt EU-retten. Den Europæiske Union er kontraherende part i UNCLOS.

                  (2)

                  Siden 2014 har tusindvis af mennesker forsøgt at krydse Middelhavet for at nå Europa, hvilket har krævet en mangesidet reaktion fra Den Europæiske Union og dens medlemsstater med henblik på at forhindre tab af menneskeliv, forbedre migrationsforvaltningen, håndtere de grundlæggende årsager til irregulær migration og opløse organiserede kriminelle grupper af migrantsmuglere og menneskehandlere.

                  (3)

                  I de seneste 2 år er den irregulære migration til EU faldet, og færre mennesker er omkomne på havet, men den risikofyldte brug af små, usødygtige fartøjer i Middelhavet er stadig kendetegnende for migrationssituationen og bidrager til fortsat at anspore den organiserede kriminalitet og forårsage uacceptable dødsfald. Ifølge Den Internationale Organisation for Migration er der i 2020 indtil videre over i alt 500 dødsfald i Middelhavet, idet der i 2019 var over 1 880 dødsfald og siden 2014 har været over 20 300 dødsfald, og det gør især den centrale Middelhavsrute til Europa til den mest dødbringende rute i verden.

                  (4)

                  Siden 2015 er eftersøgnings- og redningskapaciteten, koordineringen og effektiviteten i Middelhavet blevet styrket betydeligt som reaktion på migrationskrisen, bl.a. med betydelige bidrag fra visse kyststater og øget inddragelse af private og kommercielle fartøjer. EU og medlemsstaterne har styrket deres kapacitet i Middelhavet, bl.a. gennem nationale operationer og operationer under ledelse af Det Europæiske Agentur for Grænse- og Kystbevogtning (Frontex) såsom Themis (tidligere Triton), Poseidon og Indalo, samt tidligere også EU's flådeoperation EUNAVFOR MED Sophia, som siden 2015 har bidraget til at redde over 600 000 mennesker på havet.

                  (5)

                  I den sammenhæng har flere ikke-statslige organisationer (NGO'er) også hovedsagelig i det centrale Middelhavsområde drevet private fartøjer, som bidrager væsentligt til at redde personer på havet, som derefter bringes ind på EU's område med henblik på sikker ilandsætning. Som allerede understreget i EU's handlingsplan for bekæmpelse af smugling af migranter (2015-2020) og yderligere præciseret i Kommissionens vejledning om smuglerpakken (C(2020) 6470) er der behov for at undgå, at de personer, som yder humanitær bistand til mennesker i havsnød, kriminaliseres, samtidig med at det sikres, at der er indført passende strafferetlige sanktioner mod smuglere.

                  (6)

                  Europa-Parlamentet opfordrede i sin beslutning af 18. april 2018 om fremskridt for FN's globale aftaler om sikker, ordentlig og regulær migration og om flygtninge (2018/2642(RSP)) til større eftersøgnings- og redningskapacitet rettet mod mennesker i nød, til, at alle stater indsætter mere kapacitet og til, at den bistand, som private aktører og NGO'er yder i forbindelse med gennemførelsen af redningsaktioner til lands og til vands, anerkendes.

                  (7)

                  Eftersøgnings- og redningsoperationer i nødsituationer kræver koordinering og hurtig ilandsætning på et sikkert sted og overholdelse af de reddede personers grundlæggende rettigheder i overensstemmelse med forpligtelserne i henhold til EU's charter om grundlæggende rettigheder, herunder princippet om non-refoulement, og med den folkeretlige sædvaneret og traktatretten hvad angår menneskerettigheder og havret, herunder retningslinjerne for behandling af personer, der er bjerget på havet, fra Den Internationale Søfartsorganisations (IMO's) Komité for Sikkerhed på Søen (MSC).

                  (8)

                  Der er i de seneste år opstået en ny form for eftersøgnings- og redningsoperationer i det europæiske maritime landskab, hvor fartøjer, der drives af NGO'er i det centrale Middelhav, har været involveret i eftersøgnings- og redningsoperationer, som de har udført under koordinering af de nationale søredningskoordinationscentre eller på eget initiativ. I mange tilfælde har disse fartøjer gennemført flere på hinanden følgende redningsoperationer, før de reddede personer er blevet ilandsat på et sikkert sted.

                  (9)

                  Smugling af migranter ad søvejen er en strafbar handling, som kan bringe menneskers liv i fare og straffes i henhold til både EU-retten og folkeretten. Den Europæiske Union og dens medlemsstater er kontraherende parter i De Forenede Nationers konvention om bekæmpelse af grænseoverskridende organiseret kriminalitet (UNTOC) og protokollerne hertil, herunder protokollen om bekæmpelse af menneskesmugling til lands, ad søvejen og ad luftvejen, som supplerer UNTOC. I den kontekst er det vigtigt at undgå en situation, hvor migrantsmuglings- eller menneskehandelsnetværk, herunder kriminelle organisationer, der smugler mennesker eller benytter sig af visse former for udnyttelse, der kan sidestilles med slaveri, drager fordel af de redningsaktioner, der udføres af private fartøjer i Middelhavet.

                  (10)

                  Det bør erindres, at SAR-konventionen forpligter de kontraherende parter til at deltage i udviklingen af eftersøgnings- og redningstjenester og til at træffe hasteforanstaltninger for at sikre, at alle personer, der er eller synes at være i havsnød, får den nødvendige bistand. De relevante parter bør koordinere og samarbejde deres aktiviteter, således at de personer, der bistås, ilandsættes fra det skib, der yder bistand, og bringes til et sikkert sted, så snart det er praktisk muligt. I overensstemmelse med IMO-retningslinjerne for behandling af personer, der er bjerget på havet, bør der ved udvælgelsen af et sikkert sted for ilandsætning i hvert enkelt tilfælde tages hensyn til forskellige vigtige faktorer og særlige omstændigheder. Bl.a. bør der i forbindelse med asylansøgere og flygtninge, der opsamles på havet, tages hensyn til behovet for at undgå ilandsætning i områder, hvor de personer, der hævder at have velbegrundet frygt for forfølgelse, risikerer at få deres liv og frihedsrettigheder truet, Endvidere kræves det i IMO's retningslinjer, at de ansvarlige statslige myndigheder gør deres yderste for at fremskynde ordningerne for ilandsætning af overlevende fra skibet, samtidig med at det understreges, at den nødvendige koordinering i visse tilfælde kan medføre uundgåelige forsinkelser.

                  (11)

                  Den regelmæssige tilstedeværelse af NGO'er, der udfører eftersøgnings- og redningsaktiviteter i Middelhavet, udløser specifikke operationelle behov for øget koordinering og samarbejde mellem fartøjer med reddede personer ombord og de nationale myndigheder og berører medlemsstaterne på forskellige måder: nogle af dem er de stater, der koordinerer eftersøgnings- og redningsoperationer, nogle er de stater, der modtager de reddede personer, som sættes i land på deres område, nogle er de stater, hvor de ikke-statslige organisationer er lovligt etableret, og andre igen er flagstater for de fartøjer, der anvendes i eftersøgnings- og redningsaktiviteterne.

                  (12)

                  Private fartøjer, der medvirker i redningsaktioner i Middelhavet, er involveret i komplekse og ofte gentagne eftersøgnings- og redningsoperationer, som fra redningsaktiviteterne til ilandsætningen kan vedrøre et stort antal personer i forhold til fartøjets kapacitet og involvere en bred vifte af aktører. Det er derfor et spørgsmål om den offentlige orden, herunder den offentlige sikkerhed, at disse fartøjer skal være behørigt registreret og passende udstyret til at opfylde de relevante sikkerheds- og sundhedskrav, der er forbundet med disse aktiviteter, således at de ikke udgør nogen fare for besætningen eller de reddede personer. Disse aktiviteter skal gennemføres inden for en koordineret ramme gennem styrket samarbejde og koordinering mellem private aktører og nationale myndigheder.

                  (13)

                  Den fortsatte ilandsætning af reddede mennesker i kystmedlemsstaterne har direkte konsekvenser for deres migrationsforvaltningssystemer og lægger et øget, umiddelbart pres på deres migrations- og asylsystemer, herunder på deres modtagelses- og sagsbehandlingskapacitet.

                  (14)

                  Foruden en række andre initiativer vedtog Kommissionen den 4. juli 2017 en "Handlingsplan om foranstaltninger til at støtte Italien, reducere migrationspresset langs den centrale Middelhavsrute og øge solidariteten", som bl.a. omfattede Italiens udarbejdelse af en adfærdskodeks for NGO'er, der udfører eftersøgnings- og redningsaktiviteter i Middelhavet, i samråd med Kommissionen og på grundlag af en dialog med NGO'erne.

                  (15)

                  Ud over de koordinationsbestræbelser, der hidtil er etableret, bl.a. inden for rammerne af forummet Shared Awareness and Deconfliction i Middelhavsområdet (SHADE MED), der er oprettet af EU's flådeoperation Sophia, er der fortsat behov for at håndtere de specifikke træk i den eftersøgnings- og redningspraksis, der er opstået i Middelhavet i de seneste år, ved at etablere en mere strukturel, pålidelig og bæredygtig ramme i overensstemmelse med EU's kompetencer og de relevante internationale standarder. Denne ramme bør indeholde specifikke regler for solidaritet mellem medlemsstaterne og imødekomme behovet for et styrket samarbejde blandt især flag- og kystmedlemsstaterne. Det er også nødvendigt med samarbejde med private enheder, der ejer eller driver fartøjer med henblik på at udføre eftersøgnings- og redningsaktiviteter og bringe reddede personer ind på EU's område. Rammen bør også sigte mod at give relevante oplysninger om disse enheders operationer og administrative struktur i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og EU's charter om grundlæggende rettigheder samt øge sikkerheden i overensstemmelse med den gældende internationale lovgivning til gavn for alle de ombordværende.

                  (16)

                  Kommissionen vil oprette en tværfaglig kontaktgruppe, hvor medlemsstaterne kan samarbejde og koordinere aktiviteter med henblik på at gennemføre denne henstilling. Gruppen vil udarbejde en oversigt over regler og praksis på nationalt niveau, kortlægge indhøstede erfaringer, vurdere muligheden for at skabe bedre muligheder for samarbejde mellem flag- og kyststater hvad angår deres opgaver og ansvarsområder og udvikle den bedste praksis, som de i de seneste år har oparbejdet, og som afspejler de behov, eftersøgnings- og redningsoperationerne medfører. Den vil regelmæssigt samarbejde med relevante interessenter, herunder EU-agenturer, navnlig Frontex, og, hvis det er relevant, ikkestatslige organisationer, der udfører eftersøgnings- og redningsaktiviteter i Middelhavsområdet, akademikere og internationale organisationer som f.eks. IMO med henblik på at udveksle viden og opretholde aktiviteternes kohærens med de internationale retlige og operationelle rammer. Medlemsstaterne bør forelægge Kommissionen alle relevante oplysninger om gennemførelsen af denne henstilling. Kontaktgruppen overvåger gennemførelsen af henstillingen og udarbejder én gang om året en rapport til Kommissionen.

                  (17)

                  Kommissionen tager hensyn til kontaktgruppens arbejde og gennemførelsen af denne henstilling, når den udarbejder den europæiske strategi for asyl- og migrationsforvaltning og de årlige migrationsforvaltningsrapporter i henhold til forordningen om asyl- og migrationsforvaltning, alt efter hvad der er relevant. På dette grundlag vil Kommissionen også vurdere og anbefale fremtidige initiativer efter behov.

                  (18)

                  Denne henstilling berører ikke nogen form for samarbejdspligt og andre forpligtelser i henhold til den relevante folkeret og EU-ret —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

                  1.

                  Medlemsstaterne bør samarbejde med hinanden i forbindelse med operationer, som udføres af fartøjer, der ejes eller drives privat, med henblik på gennemføre eftersøgnings- og redningsaktiviteter for at nedbringe antallet af dødsfald på havet, opretholde navigationssikkerheden og sikre en effektiv migrationsforvaltning i overensstemmelse med de relevante retlige forpligtelser.
                  Navnlig bør flag- og kystmedlemsstaterne udveksle oplysninger regelmæssigt og rettidigt om de fartøjer, der deltager i særlige redningsoperationer, og de enheder, der driver eller ejer fartøjerne, i overensstemmelse med folkeretten og EU-retten, herunder EU's charter om grundlæggende rettigheder og beskyttelse af personoplysninger.

                  2.

                  Medlemsstaterne bør samarbejde med hinanden og med Kommissionen, navnlig gennem dennes kontaktgruppe, således at der opretholdes kontakt med alle relevante interessenter, herunder eventuelt private enheder, der ejer eller driver fartøjer med henblik på at gennemføre eftersøgnings- og redningsaktiviteter, for at kortlægge bedste praksis og træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre:

                              a)

                              øget sikkerhed til søs og

                              b)

                              de kompetente myndigheders adgang til alle de oplysninger, de har brug for til at overvåge og verificere, at normerne for sikkerhed til søs samt relevante regler for migrationsforvaltning overholdes.

                  3.

                  Medlemsstaterne bør forelægge Kommissionen alle relevante oplysninger om gennemførelsen af denne henstilling mindst én gang om året senest den 31. marts i året efter referenceåret.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 23. september 2020.

               På Kommissionens vegne

            Ylva JOHANSSON

               Medlem af Kommissionen


title: Kommissionens henstilling (EU) 2020/1366 af 23. september 2020 om en EU-mekanisme til kriseberedskab og -styring i forbindelse med migration (Plan for beredskab og krisestyring på migrationsområdet)

text:
               1.10.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 317/26

      KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2020/1366
      af 23. september 2020
      om en EU-mekanisme til kriseberedskab og -styring i forbindelse med migration
      (Plan for beredskab og krisestyring på migrationsområdet)
      EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Flygtningekrisen i 2015 afslørede svagheder og mangler i EU's og de nationale migrationskrisestyringssystemer samt en mangel på kapacitet og værktøjer til gavn for de medlemsstater, der var under hårdest pres. Krisen viste, at der er behov for at kunne sætte ind på mange fronter samtidig, dvs. i oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande, ved EU's ydre grænser og i andre medlemsstater under pres.

                  (2)

                  De foranstaltninger, som Unionen og medlemsstaterne traf efter flygtningekrisen i 2015, var rettet mod forskellige politiske, lovgivningsmæssige, operationelle og finansielle behov og havde til formål at gøre migrationsforvaltningen mere holdbar. Disse hidtil usete bestræbelser, som medførte foranstaltninger på nationalt plan, internationalt plan og EU-plan, bidrog år efter år til en gradvis reduktion af antallet af irregulære indrejsende, som i 2019 nåede det laveste niveau i seks år.

                  (3)

                  Situationen ved de ydre grænser er dog stadig ekstremt usikker, og der er behov for yderligere forbedringer, hvis vi skal være bedre rustet til at klare eventuelle store migrationskriser. Derudover kan migranter, som foretager uautoriserede bevægelser og indgiver asylansøgninger i flere medlemsstater, være en tung byrde for de nationale asylsystemer.

                  (4)

                  For at undgå at tilsyneladende ukontrollerede migrationsstrømme kommer til EU som i 2015, og for at sikre at de nationale migrationssystemer fungerer effektivt, må det eksisterende operationelle samarbejde konsolideres ved at skabe en ramme, der fremmer en mere koordineret anvendelse af den relevante lovgivning. En sådan ramme ville bidrage væsentligt til at sikre, at medlemsstaterne og Unionen udvikler den modstandsdygtighed, der er nødvendig for at håndtere enhver form for migrationskrise effektivt. Derudover bør migrationssituationen overvåges regelmæssigt, således at der så vidt muligt kan træffes beslutninger på grundlag af et fyldestgørende situationsbillede. Fremgangsmåden bør bygge på de erfaringer, der er høstet efter flygtningekrisen i 2015 med hensyn til overvågning af migrationssituationen, suppleret med offentliggørelsen af rapporter om integreret situationsbevidsthed og analyse (ISAA) som led i den relevante aktivering af Rådets integrerede ordninger for politisk kriserespons (IPCR).

                  (5)

                  For at gøre Unionen og medlemsstaterne mere modstandsdygtige bør alle aktører, herunder medlemsstaterne gennem bilaterale kanaler, fortsat deltage aktivt i konfliktforebyggelse og -løsning samt holde hinanden underrettet om en potentiel krise i et tredjeland, som kunne føre til en migrationskrise i EU. Der bør gøres brug af alle relevante EU-værktøjer i overensstemmelse med deres hovedformål og de relevante retsregler for at hjælpe partnerlandene med at opbygge deres kapaciteter og håndtere sådanne kriser, inden de får konsekvenser i EU, samtidig med at målsætningerne for migrationspolitikken styrkes.

                  (6)

                  En effektiv operationel reaktion på en migrationskrise afhænger af, hvor forberedte de enkelte medlemsstater er, og hvilken kapacitet de har til at anvende det nødvendige udstyr og de nødvendige ressourcer, samt af en koordineret indsats understøttet af eksisterende EU-strukturer. Det kræver endvidere, at alle relevante aktører samarbejder hurtigt og effektivt. En effektiv og rettidig krisestyringsmekanisme afhænger derfor af, at der allerede findes procedurer for samarbejde i tilfælde af kriser, som klart definerer, hvilken rolle og hvilket ansvar de vigtigste aktører på nationalt plan og EU-plan har.

                  (7)

                  Der er behov for en struktureret migrationsstyringsmekanisme med realtidsovervågning, tidlig varsling og en centraliseret, koordineret EU-reaktion for at tilvejebringe de nødvendige strukturer, værktøjer, menneskelige og finansielle ressourcer i EU's institutioner og agenturer og i samarbejde med medlemsstaterne.

                  (8)

                  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1896 (1) om den europæiske grænse- og kystvagt fastlægger Det Europæiske Agentur for Grænse- og Kystbevogtnings (Frontex) og medlemsstaternes kompetente myndigheders fælles ansvar for gennemførelsen af den integrerede europæiske grænseforvaltning. Den fastsætter også krav om at sikre situationsbevidsthed og indeholder bestemmelser om en integreret planlægning for europæisk integreret grænseforvaltning, herunder beredskabsplanlægning.

                  (9)

                  De vejledende principper for planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet bør være: forudseenhed, solidaritet og en retfærdig fordeling af ansvaret, koordinering, rettidig reaktion og en fleksibel ressourcetildeling.

                  (10)

                  Det vigtigste formål med planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet er på den ene side at sikre situationsbevidsthed og bedre beredskab og på den anden side at sikre en effektiv styring og rettidig reaktion.

                  (11)

                  Planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet bør skabe en operationel ramme for overvågning og foregribelse af migrationsstrømme og migrationssituationer, opbygning af modstandsdygtighed og tilrettelæggelse af en koordineret reaktion på en migrationskrise. Disse mål afspejler de to faser, der er skitseret i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet, nemlig overvågning og beredskab på den ene side og krisestyring på den anden.

                  (12)

                  I forbindelse med planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet bør der ved en migrationskrise forstås enhver situation eller udvikling i EU eller i et tredjeland, der har indvirkning på og lægger særligt pres på en medlemsstats asyl-, migrations- eller grænseforvaltningssystem, eller som har potentiale hertil. Dette omfatter og går videre end de omstændigheder, der er defineret i artikel 1, stk. 2, i forslaget til en forordning om håndtering af krisesituationer og force majeure på migrations- og asylområdet, og de omstændigheder, der er defineret i artikel 2, litra w), i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning.

                  (13)

                  Planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet stemmer overens med og supplerer de eksisterende EU-krisestyringsmekanismer, navnlig EU-civilbeskyttelsesmekanismen med dens Katastrofeberedskabskoordinationscenter (ERCC), Rådets integrerede ordninger for politisk kriserespons (IPCR), Kommissionens ARGUS og EU-Udenrigstjenestens krisereaktionsmekanisme, som kan aktiveres samtidig eller efter aktivering af krisestyringsfasen i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet. Formålet med planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet er at støtte interaktionen og samarbejdet mellem disse generelle krisemekanismer ved at sikre, at der foreligger ajourførte oplysninger om krisesituationen.

                  (14)

                  Planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet bygger på relevant gældende lovgivning, men er også udformet med henblik på at støtte indførelsen af nye instrumenter, som Kommissionen måtte foreslå, herunder en forordning om asyl- og migrationsforvaltning og en forordning om håndtering af krisesituationer og force majeure på migrations- og asylområdet.

                  (15)

                  Planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet bør i overvågnings- og beredskabsfasen indeholde en række trin, der sikrer regelmæssigt ajourførte oplysninger, der sikrer situationsbevidsthed, og tidlig varsling/prognosticering, samt bidrage til udarbejdelsen af den årlige migrationsrapport, der skal offentliggøres af Kommissionen i henhold til artikel 6 i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning. Den situationsbevidsthed, som planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet giver, kunne bl.a. give formanden for Rådet mulighed for at nedtrappe den nuværende aktivering af de integrerede ordninger for politisk kriserespons i forbindelse med migrationskriser. I krisestyringsfasen bør planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet sikre, at der stilles omfattende ajourførte oplysninger om migrationssituationen til rådighed for alle aktører, således at der kan træffes afgørelser rettidigt, og at gennemførelsen af disse afgørelser overvåges og koordineres ordentligt.

                  (16)

                  For at gøre planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet en realitet bør medlemsstaterne, Rådet, Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten (EEAS), Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO), Det Europæiske Agentur for Grænse- og Kystbevogtning (Frontex), Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol), Den Europæiske Unions Agentur for den Operationelle Forvaltning af Store IT-Systemer inden for Området med Frihed, Sikkerhed og Retfærdighed (eu-LISA) og Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder (FRA) arbejde sammen som et EU-netværk for beredskab og krisestyring på migrationsområdet ("netværket"). Netværkets hovedformål bør være at sikre den fornødne udveksling af oplysninger, som er relevante for de to faser af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet.

                  (17)

                  Netværket bør støtte overvågningen og foregribelsen af migrationsstrømme, øge modstandsdygtigheden og forbedre den tekniske koordinering af reaktionen på kriser i fuld overensstemmelse med gældende lovgivning og bør benytte og supplere de eksisterende værktøjer.

                  (18)

                  De relevante oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande, bør om muligt også inddrages ad hoc i den måde, hvorpå planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet fungerer. Deres inddragelse bør bidrage til en effektiv informationsudveksling samt til foranstaltninger, der opbygger den fornødne situationsbevidsthed om migration i de pågældende lande og deres reaktion på potentielle kriser —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

                  1.

                  For at bidrage til en mere effektiv migrationsstyring ved hjælp af overvågning og foregribelse af migrationsstrømme, opbygning af modstandsdygtighed og beredskab samt tilrettelæggelse af en reaktion på en migrationskrise bør medlemsstaterne, Rådet, Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten (EEAS), Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO), Det Europæiske Agentur for Grænse- og Kystbevogtning (Frontex), Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol), Den Europæiske Unions Agentur for den Operationelle Forvaltning af Store IT-Systemer inden for Området med Frihed, Sikkerhed og Retfærdighed (eu-LISA) og Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder (FRA) ("aktører") arbejde sammen inden for rammerne af »planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet«.

                  2.

                  Aktørerne bør til dette formål samarbejde i et EU-netværk for beredskab og krisestyring på migrationsområdet (»netværket«) med henblik på at støtte gennemførelsen af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet.

                  3.

                  Netværkets aktører bør sikre den fornødne udveksling af oplysninger, som er relevante for de to faser af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet i fuld overensstemmelse med de retlige bestemmelser vedrørende deres beføjelser og ansvar.

                  4.

                  I første fase af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet, som bør være aktiveret permanent og fortsætte i anden fase, bør aktørerne tilvejebringe aktuelle og relevante oplysninger for at skabe en ajourført migrationssituationsbevidsthed samt sikre tidlig varsling/prognosticering og øge modstandsdygtigheden, således at enhver form for migrationskrise kan håndteres effektivt. Anden fase bør gælde enhver situation eller udvikling i EU eller i et tredjeland, der har indvirkning på og lægger særligt pres på en medlemsstats asyl-, migrations- eller grænseforvaltningssystem, eller som har potentiale hertil. Anden fase omfatter og går videre end de omstændigheder, der er beskrevet i artikel 1, stk. 2, i forslaget til en forordning om håndtering af krisesituationer og force majeure på migrations- og asylområdet, og de omstændigheder, der er beskrevet i artikel 2, litra w), i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning.

                  5.

                  Netværket bør fastlægge retningslinjer for gennemførelsen med henblik på at sikre en effektiv strøm af oplysninger, som er relevante for, at planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet kan fungere, mellem de respektive nationale krisestyringsmekanismer og EU's krisestyringsmekanismer.

                  6.

                  Medlemsstaterne, Rådet, Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten (EEAS), Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO), Det Europæiske Agentur for Grænse- og Kystbevogtning (Frontex), Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol), Den Europæiske Unions Agentur for den Operationelle Forvaltning af Store IT-Systemer inden for Området med Frihed, Sikkerhed og Retfærdighed (eu-LISA) og Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder (FRA) bør udpege et kontaktpunkt med henblik på driften af netværket.

                  7.

                  Kontaktpunkterne bør regelmæssigt udveksle oplysninger, navnlig med henblik på at støtte Kommissionens offentliggørelse af periodiske migrationsforvaltningsrapporter, jf. artikel 6, stk. 4, og situationsrapporter, jf. artikel 6, stk. 6, i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning.

                  8.

                  Medlemsstaterne bør ud fra konklusionerne i migrationsforvaltningsrapporterne og situationsrapporterne drøfte, hvilke foranstaltninger der bør træffes. Drøftelserne bør finde sted på teknisk, strategisk og om nødvendigt politisk niveau i Rådets relevante forberedende organer eller i Rådet.

                  9.

                  Kommissionen bør efter aftale med den medlemsstat, der står over for en migrationskrise, jf. henstilling 4, underrette de øvrige kontaktpunkter i netværket om situationen med henblik på at aktivere krisefasen i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet. Kontaktpunktet i den berørte medlemsstat bør straks give Kommissionens kontaktpunkt de fornødne oplysninger, som anført i bilaget.

                  10.

                  I en sådan krisesituation bør kontaktpunkterne støtte Kommissionen ved at meddele de fornødne oplysninger, yde vejledning og ved at træffe koordinerende foranstaltninger som reaktion på krisen.

                  11.

                  Udvekslingen af oplysninger i netværket bør ske via de til rådighed værende kommunikationskanaler, herunder om muligt IPCR-platformen med dens særlige funktionaliteter, og i overensstemmelse med de retningslinjer for gennemførelsen, der er omhandlet i henstilling 5 ovenfor.

                  12.

                  De to faser af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet bør være i overensstemmelse med den ledelse og arbejdsgang, der er beskrevet i bilaget.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 23. september 2020.

               På Kommissionens vegne

            Ylva JOHANSSON

               Medlem af Kommissionen

         (1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1896 af 13. november 2019 om den europæiske grænse- og kystvagt og om ophævelse af forordning (EU) nr. 1052/2013 og (EU) 2016/1624 (EUT L 295 af 14.11.2019, s. 1).

         BILAG
         I dette bilag beskrives principperne og de vigtigste aktører i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet, og der redegøres nærmere for planens to faser.
         1.   PRINCIPPER FOR DE TO FASER OG FASERNES AKTØRER

            Principper

         Ved fastlæggelsen af de nødvendige foranstaltninger og tildelingen af opgaver til de forskellige aktører bør planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet fungere på grundlag af følgende principper:

                     (i)

                        Foregribelse: Migrationssituationen bør overvåges regelmæssigt, og afgørelser bør træffes grundlag af et fuldstændigt og koordineret situationsbillede primært med henblik på forebyggelse.

                     (ii)

                        Koordinering: Ved en reaktion på en krise bør der gøres brug af foranstaltninger fra alle relevante interne og eksterne politikområder, idet alle involverede aktører handler på grundlag af en koordineret og bred tilgang.

                     (iii)

                        Rettidig reaktion: Foranstaltninger bør træffes, så snart der er brug for dem, for at forhindre situationen i at eskalere.

                     (iv)

                        Fleksibel ressourcetildeling: Ressourcer bør tilvejebringes hurtigt, ved at de relevante aktører gør brug af den fleksibilitet, som forskellige finansieringsinstrumenter giver mulighed for.

                     (v)

                        Solidaritet og en retfærdig fordeling af ansvar, jf. artikel 5 i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning.

            Aktører

         De aktører, der er involveret i gennemførelsen af de to faser af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet, er følgende:

                     —

                     Medlemsstaterne, herunder deres forbindelsesofficerer

                     —

                     Rådet

                     —

                     Europa-Kommissionen, herunder ansatte på stedet og i EU-delegationerne samt de europæiske migrationsforbindelsesofficerer

                     —

                     EU-Udenrigstjenesten, herunder EU-delegationerne og de relevante missioner og operationer inden for den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik

                     —

                     EU-agenturerne (EASO, Frontex, Europol, eu-LISA og FRA) og deres forbindelsesofficerer.

               2.   OVERVÅGNINGS- OG BEREDSKABSFASEN (FASE 1)
         (a)   Formål

            Formålet med planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet er i overvågnings- og beredskabsfasen at støtte en mere koordineret anvendelse af gældende lovgivning ved at styrke den fælles situationsbevidsthed og udveksle de oplysninger, der skal sikre denne, mellem alle involverede aktører, udvikle et system for tidlig varsling/prognosticering på EU-plan og støtte udviklingen af den nødvendige modstandsdygtighed i medlemsstaterne, således at enhver form for migrationskrise kan håndteres effektivt.
         Første fase af mekanismen har til formål at opfylde følgende centrale mål:

                     —

                        Udveksling af de oplysninger, der skal sikre situationsbevidsthed, og tidlig varsling/prognosticering. Hvis alle relevante aktører i god tid har opbygget en tilstrækkelig bred forståelse af hændelser og nye tendenser, bør det være muligt at overvåge situationen og være velforberedt på en koordineret reaktion, hvis behovet skulle opstå. Nye problematiske og kritiske situationer bør foregribes i tide. Alle aktører bør indlæse oplysninger og dokumentation i et system for tidlig varsling/prognosticering, som bør udvikles på EU-plan. Udviklingen af systemet bør koordineres af Kommissionen, og der bør tages udgangspunkt i eksisterende og eventuelt kommende instrumenter.

                     —

                        Fremme af udviklingen af modstandsdygtighed. En fælles forståelse af situationen, dens årsager og prognosticering bør gøre det lettere for medlemsstaterne at koncentrere deres indsats om opbygningen af deres kapaciteter, hvis der skulle opstå en ny migrationskrise.

               (b)   Ledelse

            Kommissionen bør, eventuelt i samarbejde med EU-Udenrigstjenesten, spille en ledende rolle i overvågnings- og beredskabsfasen, og den bør trække på alle sine aktiver, herunder de europæiske migrationsforbindelsesofficerer, Katastrofeberedskabskoordinationscentret (ERCC) og de til rådighed værende midler i overensstemmelse med deres respektive beføjelser, formål og procedurer. Kommissionen bør lede netværket og varetage sekretariatsfunktionen herfor, indsamle oplysninger, udarbejde de fornødne rapporter og overvåge gennemførelsen af de foranstaltninger, der skal træffes af aktørerne.

            Medlemsstaterne, EU-agenturerne og andre aktører bør støtte Kommissionen i denne rolle, navnlig ved at fremsende aktuelle og nøjagtige oplysninger, analyser og prognoser samt en vurdering af deres beredskabsplaner.
         De nødvendige drøftelser på teknisk, strategisk og om nødvendigt politisk plan, som medfører, at der skal træffes foranstaltninger i medlemsstaterne, bør finde sted i Rådets relevante forberedende organer på grundlag af konklusionerne i de rapporter, Kommissionen udarbejder i denne fase af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet.
         I situationer, hvor Rådet beslutter at fremsætte operationelle konklusioner og henstillinger, bør netværket støtte gennemførelsen heraf ved at udveksle de relevante oplysninger.
         (c)   Arbejdsgang

               Udveksling af de oplysninger, der skal sikre situationsbevidsthed, og tidlig varsling/prognosticering

         Kommissionen bør regelmæssigt og mindst hvert kvartal indkalde til netværksmøder eller videokonferencer. Hyppigheden heraf bør afhænge af, hvor alvorlig migrationssituationen er, og hvilke problemer der er konstateret i forbindelse med overvågningen af migrationen og beredskabet.
         Hvis det er relevant og muligt bør repræsentanter for de vigtigste oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande samt repræsentanter for vigtige internationale partnere og aktører inviteres ad hoc til at deltage i netværkets drøftelser om en bestemt migrationsrute med henblik på en rettidig og regelmæssig udveksling af oplysninger om migrationsstrømme, smugleri og andre faktorer (herunder geopolitiske, sundhedsmæssige, miljømæssige, klimamæssige, demografiske eller andre samfundsøkonomiske faktorer), der har betydning for asyl-, migrations- eller grænseforvaltning i EU. I samråd med de pågældende lande bør der via de respektive EU-delegationer og efter nøje koordinering med EU-Udenrigstjenesten tages stilling til, hvad dette bidrag skal bestå i.
         Beredskab bør være en vigtig del af migrationsdialogerne med tredjelande, især i EU's naboskab, og bør medføre, at der oprettes kommunikationskanaler og udpeges lokale aktører, som kan benyttes og kontaktes i tilfælde af en krise.
         Hvor det er muligt, bør Kommissionen i samarbejde med EU-Udenrigstjenesten ad hoc tilrettelægge særlige videokonferencer for hver migrationsrute med de vigtigste oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande, og styrke lignende videokonferencer, der allerede afholdes. Videokonferencerne bør inddrage alle andre aktører, som berøres af eller har en klar interesse i migrationsbevægelserne på en given migrationsrute. Videokonferencerne bør tilrettelægges, så de ansporer til indgående drøftelser i tæt samarbejde med EU-delegationerne til gavn for alle deltagere.
         Alle netværkets kontaktpunkter bør fremsende oplysninger for at bidrage til at skabe det nødvendige situationsbillede. Udvekslingen af de oplysninger, der skal sikre situationsbevidsthed, omfatter oplysninger om migrationsstrømme, modtagelses-, asyl- og grænseforvaltningssystemer og relevant national udvikling på migrationsområdet i medlemsstater og tredjelande samt meddelelser om tidlig varsling/prognosticering og oplysninger om samarbejdstiltag med tredjelande. Alle kontaktpunkter bør dele oplysninger om udfordringer, mangler og kriseforanstaltninger i felten med henblik på at skabe et fælles situationsbillede på EU-plan. Der bør fastlægges standardprocedurer, som beskriver nærmere, hvordan netværket skal fungere.
         Netværket bør gøre fuld brug af de til rådighed værende kommunikationskanaler og platforme, herunder om muligt IPCR-platformen med dens særlige funktionaliteter. Hvis de til rådighed værende værktøjer ikke er tilstrækkelige, vil Kommissionen overveje at forbedre sine eksisterende platforme eller tilrettelægge en særlige sikret webbaseret platform og derved sikre en hurtig udveksling af oplysninger inden for netværket.
         På grundlag af disse bidrag bør Kommissionen offentliggøre situationsrapporter — en rapport om situationsbevidsthed og analyse på migrationsområdet (MISAA) med en hyppighed, der fastlægges af netværket i løbet af overvågnings- og beredskabsfasen. MISAA-rapporten bør bygge på den model og metode, der anvendes i den rapport om integreret situationsbevidsthed og analyse (ISAA), som i øjeblikket offentliggøres, og som blev indført, da IPCR blev aktiveret i forbindelse med flygtningekrisen i 2015, og den vil erstatte ISAA-rapporten, hvis nævnte IPCR deaktiveres af formandskabet. Aktørerne bør om muligt også dele oplysninger fra kilder uden for EU, herunder tredjelande og internationale partnere. MISAA-rapporten bør kortlægge tendenser og eventuelt indeholde tidlig varsling/prognosticering af strømme, der giver mulighed for at varsko alle aktører, således at disse kan træffe afhjælpende foranstaltninger. MISAA-rapporten bør udelukkende udveksles med aktørerne via IPCR-platformen i fuld overensstemmelse med reglerne for adgang til platformen og med Katastrofeberedskabskoordinationscentrets deltagelse.
         Medlemsstaterne bør drøfte, hvilke foranstaltninger der skal træffes, og hvilke konklusioner der skal drages på grundlag af de konklusioner, der er fremsat i MISAA-rapporten. Medlemsstaternes drøftelser bør finde sted på teknisk, strategisk og om nødvendigt politisk niveau i Rådets respektive forberedende organer eller på rådsmøder. Rådet kan fremsætte operationelle konklusioner og henstillinger, som bør følges op af de relevante aktører med netværkets støtte.

               Fremme af udviklingen af modstandsdygtighed

         Med udgangspunkt i migrationsforvaltningsrapporterne og de nationale strategier, jf. artikel 6, stk. 4 og 6, i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning, og med henblik på at gøre EU's migrationsforvaltning mere modstandsdygtig generelt, bør der etableres en migrationsberedskabscyklus.
         I overensstemmelse med artikel 6, stk. 3, i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning udarbejder medlemsstaterne nationale handlingsplaner for at sikre, at der er tilstrækkelig kapacitet til at sikre en effektiv asyl- og migrationsforvaltning, hvilket omfatter oplysninger om, hvordan medlemsstaterne gennemfører principperne i nævnte forordning og opfylder de juridiske forpligtelser, der følger heraf på nationalt plan. Strategierne skal omfatte beredskabsplaner på nationalt plan og tage hensyn til beredskabsplanlægningen i henhold til relevant lovgivning, bl.a. artikel 8, stk. 6, og artikel 9, stk. 3, 5 og 6, i forordning (EU) 2019/1896 (den europæiske grænse- og kystvagt), og gennemførelsen af den europæiske integrerede grænseforvaltning som fastsat i nævnte forordning.

            EU-agenturerne bør aflægge rapport til Kommissionen om deres kapaciteter og beredskabsplaner samt eventuelle andre rapporter, der kan være nyttige for Kommissionen i den forbindelse.

            EU-Udenrigstjenesten bør bidrage til de eksterne aspekter af migration og samarbejdstiltag i den forbindelse med oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande.

            Tredjelande bør gives mulighed for at dele deres egne migrationsstrategier og beredskabsplaner med Kommissionen eller med netværket på et frivilligt grundlag.
         På grundlag af ovennævnte oplysninger og i overensstemmelse med artikel 6, stk. 4, i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning fremlægger Kommissionen hvert år en migrationsforvaltningsrapport, hvori den beskriver migrationssituationens sandsynlige udvikling og Unionens og medlemsstaternes beredskab.
         Medlemsstaterne bør i de rette fora drøfte konklusionerne i de årlige migrationsforvaltningsrapporter, som Kommissionen udarbejder.
         Kommissionen bør med støtte fra netværkets øvrige aktører fastlægge en ramme, hvordan opfølgningen på konklusionerne i de årlige migrationsforvaltningsrapporter skal overvåges, og den bør rapportere om de fremskridt, der er gjort, og om status for den følgende årlige rapporteringscyklus.
         3.   MIGRATIONSKRISESTYRINGSFASEN (FASE 2)
         (a)   Formål
         I krisestyringsfasen er formålet med planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet at støtte en hurtig, effektiv og koordineret EU-reaktion på en migrationskrise ved at give rettidige og aktuelle oplysninger til EU's beslutningstagere om situationen i praksis samt ved at støtte overvågning, koordinering på stedet og kommunikation på teknisk niveau mellem alle aktører.
         (b)   Ledelse
         I krisestyringsfasen i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet og så længe de generelle EU-krisemekanismer (EU-civilbeskyttelsesmekanismen, de integrerede ordninger for politisk kriserespons, ARGUS og krisereaktionsmekanismen) ikke er aktiveret, forfølges målet med planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet inden for planens ramme, herunder via netværket og rapporteringsmekanismen.
         Når først de generelle EU-krisemekanismer er aktiveret i overensstemmelse med deres respektive procedurer og mål, bør den overordnede krisestyring, herunder den nødvendige koordinering mellem mekanismerne, være sikret.
         Aktiviteterne i fase 1 videreføres og intensiveres i fase 2.

            Netværket, som aktiveres og ledes af Kommissionen, bør støtte det arbejde, der udføres via de tre generelle EU-krisemekanismer. Støtten bør især handle om at skabe den situationsbevidsthed, der er nødvendig for drøftelserne og beslutningerne i de pågældende mekanismer, og om at følge op på de relevante aktørers gennemførelse heraf. Netværket bør til dette formål mødes regelmæssigt via videokonferencer og drøfte alle praktiske aspekter af de afgørelser, der træffes inden for rammerne af de generelle EU-krisemekanismer, og rapportere tilbage til dem.
         Hvis medlemsstaternes krisestyringscentre aktiveres, bør de sikre den rette forbindelse til de generelle EU-krisemekanismer, herunder EU-civilbeskyttelsesmekanismen og dens ERCC, og støtte deres respektive kontaktpunkts arbejde i netværket i overensstemmelse med retningslinjerne i henstilling 5.
         Der kan om nødvendigt og som supplement til møderne i Rådet i overensstemmelse med IPCR-reglerne finde yderligere drøftelser sted i Rådets relevante forberede organer eller i Rådet på grundlag af konklusionerne i Kommissionens situationsrapporter.

            Hver aktør bør træffe de nødvendige foranstaltninger, herunder dem, der er anført i værktøjskassen under litra d) nedenfor.
         (c)   Arbejdsgang

                     1.

                     Krisestyringsfasen i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet kan udløses af Kommissionen efter aftale med en medlemsstat, der står over for en migrationskrise, jf. henstilling 4.

                     2.

                     Kommissionens kontaktpunkt bør underrette de øvrige kontaktpunkter i netværket (EU-formandskabet, medlemsstaterne, Rådet, EU-Udenrigstjenesten og EU-agenturerne) om beslutningen om at aktivere krisestyringsfasen i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet.

                     3.

                     Kommissionen aktiverer straks netværket fuldt ud i døgndrift og indkalder til hastemøde/videokonference i netværket for at behandle følgende punkter på teknisk plan:

                                 (a)

                                 udveksling af oplysninger om situationen

                                 (b)

                                 analyse af mulighederne for en hurtig og effektiv reaktion

                                 (c)

                                 koordinering af meddelelser til offentlig kommunikation i overensstemmelse med gældende strukturer

                                 (d)

                                 koordinering af støtten på stedet.

                     4.

                     Den berørte medlemsstat bør aktivere sine egne beredskabsforanstaltninger og foretage en foreløbig behovsvurdering, som øjeblikkeligt bør deles med Kommissionen og netværkets øvrige medlemmer. Den foreløbige vurdering bør indeholde følgende oplysninger:

                                 (a)

                                 situationen på stedet, de vigtigste faktorer og prognosen, herunder mulige konsekvenser

                                 (b)

                                 de aktuelle materielle, operationelle og finansielle kapaciteter

                                 (c)

                                 gennemførelsen af beredskabsforanstaltninger

                                 (d)

                                 de materielle, operationelle og finansielle behov, der skal opfyldes af de relevante aktører, herunder andre medlemsstater eller EU-agenturer.

                     5.

                     På grundlag af de oplysninger, der indsamles via netværket, bør Kommissionen navnlig oplyse netværket om følgende:

                                 (a)

                                 status over situationen, bl.a. prognoser og mulige konsekvenser; om muligt bør status omfatte oplysninger fra og om relevante tredjelande

                                 (b)

                                 de aktuelle kapaciteter i de medlemsstater og de oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande, der er berørt af krisen, samt EU's og andre medlemsstaters aktuelle kapaciteter til at håndtere krisen

                                 (c)

                                 EU's og medlemsstaternes aktuelle bistandsniveau

                                 (d)

                                 en vurdering af mangler og behov

                                 (e)

                                 mulig indsats fra EU-institutionernes, EU-organernes, EU-agenturernes og medlemsstaternes side på grundlag af den nedenfor omhandlede værktøjskasse, der stilles til rådighed.

                           Når en medlemsstat har indgivet en begrundet anmodning i henhold til artikel 2, stk. 1, eller artikel 6, stk. 1, i forslaget til en forordning om håndtering af krisesituationer og force majeure på migrations- og asylområdet, kan de oplysninger, der er indsamlet via netværket understøtte Kommissionens analyser og tiltag, jf. artikel 2 og 6 i nævnte forslag.
                     Når Kommissionen foretager en vurdering af migrationssituationen i en medlemsstat, jf. artikel 47 i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning, kan de oplysninger, der er indsamlet via netværket, understøtte Kommissionens rapport om migrationspres, jf. artikel 48 i nævnte forslag.
                     Hvad angår civilbeskyttelsesbistand, bør koordineringen mellem medlemsstaterne sikres via Katastrofeberedskabskoordinationscentret.

                     6.

                     Formandskabet for Rådet kan overveje, om der bør indkaldes til et ekstraordinært rådsmøde.

                     7.

                     Netværket skal bidrage til arbejdet i EU's generelle krisestyringssystemer, når disse er aktiveret, ved at stille situationsbevidsthedsoplysninger til rådighed og ved at meddele de oplysninger, der måtte være nødvendige for på teknisk plan at overvåge gennemførelsen af de nødvendige foranstaltninger, der er opnået enighed om inden for rammerne af de pågældende systemer.

                     8.

                        Indsatsen i medlemsstaterne bør koordineres i de relevante nationale krisestyringsmekanismer, som beskæftiger sig med migration, idet alle relevante nationale aktører inddrages, og der bør være fuld overensstemmelse og sammenhæng med gennemførelsen af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet, idet den overordnede koordinerende rolle varetages af IPCR.

                     9.

                     Hvis EU-civilbeskyttelsesmekanismen aktiveres, bør Kommissionens Katastrofeberedskabskoordinationscenter (ERCC) sikre støtte til den hurtige udsendelse af nødhjælp til den anmodende medlemsstat og fungere som koordinationscenter for civilbeskyttelsesbistanden mellem alle EU-medlemsstater og andre deltagende stater. Der bør oprettes en forbindelse mellem Kommissionens relevante tjenestegrene, som fungerer døgnet rundt.

                     10.

                     Hvis det er relevant og muligt, bør der oprettes en mekanisme til øget overvågning i tredjelande med indsættelse eller aktivering af forbindelsesofficerer fra alle aktører i de vigtigste oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande.

                     11.

                     Alt efter behov bør andre sektorspecifikke krisemekanismer og -værktøjer aktiveres, jf. værktøjskassen nedenfor.

                     12.

                        Netværket bør være aktiveret fuldt ud døgnet rundt under hele krisen.

                     13.

                     Hvis IPCR aktiveres vil den regelmæssige overvågning af migration sikres via ISAA-rapporter, som erstatter MISAA-rapporterne i hele aktiveringsperioden. Hvis IPCR ikke aktiveres, vil MISAA-rapporterne, som Kommissionen udarbejder i første fase af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet, fortsat blive udarbejdet på grundlag af de input, der indsamles fra relevante aktører via netværket.

                     14.

                     MISAA-rapporterne/ISAA-rapporterne, som offentliggøres af Kommissionen i denne fase af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet, bør drøftes i Rådets relevante forberedende organer eller i Rådet.

                     15.

                     Krisestyringsfasen i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet kan deaktiveres af Kommissionen på anmodning af [en] [eller flere] medlemsstat[er] eller på eget initiativ, når den situation, som udløste krisen, ikke længere er til stede eller menes at være under kontrol.

                     16.

                     Kommissionen bør sammen med Rådet, EU-Udenrigstjenesten og EU-agenturerne tilrettelægge skræddersyet uddannelse om de procedurer og værktøjer, der anvendes i migrationskrisesituationer, for at øge kendskabet og beredskabet blandt al relevant personale.

                     17.

                     Alle aktører bør regelmæssigt afholde øvelser i reaktion på migrationskriser på nationalt og europæisk plan og bør om nødvendigt revidere den aktuelle plan for beredskab og krisestyring på migrationsområdet på grundlag af de erfaringer, der høstes.

               (d)   Værktøjskasse
         De følgende foranstaltninger udgør en værktøjskasse med henblik på at kunne reagere på en migrationskrise i overensstemmelse med relevant lovgivning.

            Foranstaltninger i oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande

                     —

                     Udover det løbende samarbejde med tredjeparter koordinerer Kommissionen i samarbejde med EU-Udenrigstjenesten, EU-delegationerne og medlemsstaterne foranstaltninger med de vigtigste oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande med særlig vægt på EU's nabolande for at hjælpe dem til at forbedre deres modtagelseskapacitet og forvaltning af migrationsstrømme yderligere, især gennem beskyttelse af grænserne og bekæmpelse af smugling af migranter, og for at øge samarbejdet om tilbagesendelse.

                     —

                     Kommissionen sørger i samarbejde med medlemsstaterne og EU-Udenrigstjenesten for yderligere sikre korridorer og genbosættelsesordninger i relevante oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande.

                     —

                     Kommissionen samarbejder og sikrer synergier med de vigtigste internationale organisationer (navnlig UNHCR og IOM) og vigtige NGO'er om indførelsen af eventuelle supplerende foranstaltninger i de relevante oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande.

                     —

                     På grundlag af de konstaterede behov vurderer og aktiverer Kommissionen de midler, der er til rådighed via alle relevante (interne og eksterne) finansieringsinstrumenter, herunder deres eventuelle nødhjælpskomponent, i overensstemmelse med de relevante retsregler og de mål, der gælder for dem. Koordineringen mellem forskellige instrumenter er afgørende for at håndtere et langvarigt migrationspres.

                     —

                     Under ekstraordinære omstændigheder, og hvis ovennævnte midler ikke er tilstrækkelige, undersøger Kommissionen, om der på grundlag af FFR-bestemmelserne kan tilvejebringes yderligere ressourcer.

                     —

                     Kommissionen overvejer i samarbejde med medlemsstaterne fælles brug af midler fra EU-budgettet og de nationale budgetter, i afventning af at der træffes afgørelse om deres videreførelse i den kommende FFR-periode.

                     —

                     Hvis det er relevant og muligt, opretter Kommissionen sideløbende med medlemsstaternes eksisterende ordninger en mekanisme til øget overvågning i tredjelande og gør også brug af de særlige videokonferencer, der eventuelt er tilrettelagt for hver enkelt migrationsrute som led i planen om beredskab og krisestyring på migrationsområdet, og indsætter eller aktiverer forbindelsesofficerer i de vigtigste oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande.

                     —

                     Hvis der er indgået en statusaftale mellem et EU-land og et tredjeland, udsender Frontex grænseforvaltningshold til at hjælpe de relevante myndigheder i det pågældende tredjeland med at —kontrollere dets grænser.

                     —

                     EU-Udenrigstjenesten tager krisereaktionsmekanismen i brug, hvis der opstår en alvorlig situation eller en nødsituation, som vedrører eller involverer den eksterne dimension af migration, og gør brug af de enkelte dele af krisereaktionsmekanismen, som måtte være relevante: krisemødet, kriseenheden, kriseplatformen og taskforcen.

                     —

                     EU-Udenrigstjenestens delegationer udfylder i tæt samarbejde med Kommissionen deres respektive roller før, under og efter en krise, bl.a. ved at tilvejebringe oplysninger, der sikrer situationsbevidsthed, men også ved at udføre EU's diplomatiske, politiske og operationelle arbejde.

                     —

                     EU-Udenrigstjenesten trækker på direktoratet for en integreret tilgang til sikkerhed og fred, Den Civile Planlægnings- og Gennemførelseskapacitet, Den Militære Planlægnings- og Gennemførelseskapabilitet og missioner som led i den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik, når den koordinerende platform, der er relevant for arbejdet med at sikre situationsbevidsthed og beredskab (modstandsdygtighed), skal ajourføres.

            Foranstaltninger i medlemsstaterne ved EU's ydre grænser

                     —

                     Nationale beredskabsplaner/foranstaltninger vedrørende grænseforvaltning, modtagelse og asyl aktiveres i medlemsstaterne ved EU's ydre grænser.

                     —

                     Oplysninger om den operationelle situation, mangler og behov ved EU's ydre grænser tilvejebringes af medlemsstaterne.

                     —

                     På anmodning af en medlemsstat ved EU's ydre grænser kan EU-civilbeskyttelsesmekanismen aktiveres med henblik på at yde den nødvendige bistand.

                     —

                     I samarbejde med Kommissionen og EU-agenturerne intensiveres grænseovervågningen for at udvide dækningen til de mest berørte områder.

                     —

                     På anmodning af medlemsstaterne ydes der støtte fra Frontex for at styrke eksisterende fælles operationer eller for at benytte Frontex' hurtige grænseintervention.

                     —

                     EASO udsender i samarbejde med medlemsstaterne relevant personale og udstyr for at bistå med modtagelse og asyl.

                     —

                     Europol udsender i samarbejde med medlemsstaterne personale/udstyr/forbindelsesofficerer til at udføre sikkerhedskontrol af de migranter, der indrejser.

                     —

                     Frontex støtter tilbagesendelsesaktiviteter i samarbejde med medlemsstaterne ved at udsende specialister i tilbagesendelse og koordinere tilbagesendelsesoperationer med charterfly og rutefly, herunder med ledsagere og observatører i forbindelse med tilbagesendelser.

                     —

                     Kommissionen opretter europæiske regionale taskforcer i medlemsstaterne ved EU's ydre grænser for at fremme udvekslingen af oplysninger og forbedre koordineringen blandt de forskellige aktører.

                     —

                     Der oprettes hotspots og modtagelsescentre de steder, hvor presset er stort, med personale fra de relevante nationale myndigheder og med støtte fra de EU-agenturer, der råder over de nødvendige migrations- og sikkerhedsinformationssystemer.

                     —

                     Kommissionen udsender personale til medlemsstaterne ved EU's ydre grænser for at bistå med koordinering af indsatsen.

                     —

                     Kommissionen fastlægger i samarbejde med medlemsstaterne vigtige offentlige meddelelser om kriser og benytter de mest effektive kommunikationsmidler, herunder IPCR-platformen, til at offentliggøre meddelelserne og bekæmpe desinformation.

                     —

                     Sammen med medlemsstaterne samarbejder Kommissionen med de vigtigste internationale organisationer (især UNHCR og IOM) og vigtige NGO'er fra sag til sag om at anvende de rette supplerende foranstaltninger i medlemsstaterne ved EU's ydre grænser.

                     —

                     Kommissionen stiller projekterne om støttet frivillig tilbagevenden og reintegration til rådighed for medlemsstaterne.

                     —

                     På grundlag af medlemsstaternes behovsvurdering vurderer og aktiverer Kommissionen de midler, der er til rådighed via alle relevante (interne og eksterne) finansieringsinstrumenter, herunder deres eventuelle nødhjælpskomponent.

                     —

                     Under ekstraordinære omstændigheder, og hvis ovennævnte midler ikke er tilstrækkelige, undersøger Kommissionen, om der på grundlag af FFR-bestemmelserne kan tilvejebringes yderligere ressourcer.

                     —

                     Kommissionen overvejer i samarbejde med medlemsstaterne fælles brug af midler fra EU-budgettet og de nationale budgetter, i afventning af at der træffes afgørelse om deres videreførelse i den kommende FFR-periode.

                     —

                     Medlemsstater, som ikke er under pres, kan tilbyde bistand til medlemsstaterne ved EU's ydre grænser i form af udstyr, materiale, personale, udsendelse af specialister, frivillig omfordeling af migranter og personale til EU-agenturernes operationer.

                     —

                     Medlemsstater, som ikke er under pres, kan bidrage finansielt til enhver yderligere finansiel foranstaltning, der måtte være nødvendig for at gennemføre nødforanstaltningerne.

            Foranstaltninger i andre medlemsstater under pres

                     —

                     Nationale beredskabsplaner/nationale foranstaltninger vedrørende modtagelse og asyl aktiveres i andre medlemsstater under pres.

                     —

                     Andre medlemsstater under pres meddeler oplysninger om den operationelle situation, mangler og behov.

                     —

                     På anmodning af en medlemsstat under pres aktiveres EU-civilbeskyttelsesmekanismen med henblik på at yde den nødvendige bistand.

                     —

                     Kommissionen opretter europæiske regionale taskforcer i andre medlemsstater under pres for at fremme udvekslingen af oplysninger og forbedre koordineringen blandt de forskellige aktører.

                     —

                     Frontex støtter tilbagesendelsesaktiviteter i samarbejde med medlemsstaterne ved at udsende specialister i tilbagesendelse og koordinere tilbagesendelsesoperationer med charterfly og rutefly, herunder med ledsagere og observatører i forbindelse med tilbagesendelser.

                     —

                     EASO udsender i samarbejde med medlemsstaterne relevant personale og udstyr for at bistå med modtagelse og asyl.

                     —

                     Europol udsender personale/udstyr/forbindelsesofficerer til at udføre sikkerhedskontrol af de migranter, der indrejser.

                     —

                     Kommissionen udsender personale til medlemsstater under pres for at bistå med koordinering af indsatsen.

                     —

                     Kommissionen fastlægger i samarbejde med medlemsstaterne vigtige offentlige meddelelser om kriser og benytter de mest effektive kommunikationsmidler, herunder IPCR-platformen, til at offentliggøre meddelelserne og bekæmpe desinformation.

                     —

                     Sammen med medlemsstaterne samarbejder Kommissionen med de vigtigste internationale organisationer (især UNHCR og IOM) og vigtige NGO'er om at anvende de rette supplerende foranstaltninger i andre medlemsstater under pres.

                     —

                     Kommissionen stiller projekterne om støttet frivillig tilbagevenden og reintegration til rådighed for andre medlemsstater under pres.

                     —

                     På grundlag af medlemsstaternes behovsvurdering vurderer og aktiverer Kommissionen de midler, der er til rådighed via alle relevante (interne og eksterne) finansieringsinstrumenter, herunder deres eventuelle nødhjælpskomponent.

                     —

                     Under ekstraordinære omstændigheder, og hvis ovennævnte midler ikke er tilstrækkelige, undersøger Kommissionen, om der på grundlag af FFR-bestemmelserne kan tilvejebringes yderligere ressourcer.

                     —

                     Kommissionen overvejer i samarbejde med medlemsstaterne fælles brug af midler fra EU-budgettet og de nationale budgetter, i afventning af at der træffes afgørelse om deres videreførelse i den kommende FFR-periode.

                     —

                     Medlemsstater, som ikke er under pres, kan tilbyde bistand til andre medlemsstater under pres i form af udstyr, materiale, personale, udsendelse af specialister, frivillig omfordeling af migranter og personale til EU-agenturernes operationer.

                     —

                     Medlemsstater, som ikke er under pres, kan bidrage finansielt til enhver yderligere finansiel foranstaltning, der måtte være nødvendig for at gennemføre nødforanstaltningerne.

            FIGUR 1

         Figuren illustrerer de forskellige niveauer i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet.


title: Kommissionens henstilling (EU) 2020/1595 af 28. oktober 2020 om covid-19-teststrategier, herunder anvendelse af hurtige antigentest

text:
               30.10.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 360/43

      KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2020/1595
      af 28. oktober 2020
      om covid-19-teststrategier, herunder anvendelse af hurtige antigentest
      EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Covid-19-pandemien udgør fortsat en alvorlig trussel mod folkesundheden. Som beskrevet i Kommissionens meddelelse om EU's kortsigtede sundhedsberedskab for covid-19-udbrud (1) er robuste teststrategier og tilstrækkelig kapacitet til testning aspekter af afgørende betydning for beredskab og indsats over for covid-19, der giver mulighed for tidlig påvisning af potentielt smittefarlige personer og kendskab til infektionsrater og smittespredning i lokalsamfundene. Desuden er de en forudsætning for en hensigtsmæssig kontaktopsporing for at begrænse spredningen ved hjælp af hurtig isolation.

                  (2)

                  I overensstemmelse med artikel 168, stk. 7, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (2) er fastlæggelsen af sundhedspolitik samt organisation og levering af sundhedsforanstaltninger fortsat en national kompetence. EU's medlemsstater er således ansvarlige for at træffe afgørelse om udarbejdelse og gennemførelse af teststrategier for covid-19 under hensyntagen til landenes epidemiologiske og sociale situation.

                  (3)

                  I 2013 vedtog EU Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1082/2013/EU (3) med henblik på at forbedre beredskabet og kapaciteten i hele Europa og styrke kapaciteten til at overvåge, hurtigt opdage og koordinere indsatsen over for sundhedstrusler. Sammen med afgørelse nr. 1082/2013/EU blev der etableret en række redskaber (4) med henblik på at støtte og koordinere medlemsstaternes planlægning og gennemførelse af indsats i forbindelse med grænseoverskridende sundhedstrusler.

                  (4)

                  Udvalget for Sundhedssikkerhed (HSC) er et afgørende element i koordineringen af folkesundhedskriser af relevans for Unionen. Det har til opgave at styrke koordinering og udveksling af bedste praksis og information om national beredskabs- og indsatsplanlægning, at fremme disse aktiviteters interoperabilitet og tværsektorielle dimension og at etablere en mekanisme for fælles indkøb af medicinske modforanstaltninger.

                  (5)

                  Den 15. juli 2020 vedtog Kommissionen sin meddelelse om EU's kortsigtede sundhedsberedskab (5), der har til formål at sikre EU's sundhedsberedskab på kort sigt i tilfælde af yderligere covid-19-udbrud i Europa. Et af indsatsområderne i meddelelsen er via HSC at vedtage en aftale på EU-plan om tilpassede teststrategier og -metoder.

                  (6)

                  Rådet vedtog den 30. juni (6) en henstilling om gradvis ophævelse af de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU. Dette skete på grundlag af en række principper og objektive kriterier, herunder sundhedssituationen, muligheden for at anvende indeslutningsforanstaltninger under rejser, overvejelser om gensidighed og data fra relevante kilder såsom Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme (ECDC) og Verdenssundhedsorganisationen (WHO).

                  (7)

                  Udvalget for Sundhedssikkerhed nåede til enighed den 17. september 2020 om »EU health preparedness: Recommendations for a common EU testing approach for COVID-19« (7), der beskriver forskellige tiltag til overvejelse i de enkelte lande, når de ajourfører eller tilpasser deres teststrategier. Henstillingerne har til formål at nå frem til en aftale om en sammenhængende tilgang til testning for covid-19 i hele Europa. Dens indhold er baseret på situationen i de europæiske lande i begyndelsen af september 2020 og de respektive teststrategier og -mål, der var gældende på det tidspunkt.

                  (8)

                  Medlemsstaterne bør søge at undgå rejseforbud. For at sikre de friheder, der følger af det indre marked, bør enhver begrænsning anvendes i overensstemmelse med EU-rettens generelle principper, navnlig proportionalitetsprincippet og forbuddet mod forskelsbehandling, og bør ikke gå videre end, hvad der er strengt nødvendigt for at beskytte folkesundheden.

                  (9)

                  Den 13. oktober 2020 vedtog Rådet en henstilling om en koordineret tilgang til restriktioner for den frie bevægelighed som reaktion på covid-19-pandemien (8), som bl.a. giver større klarhed om de foranstaltninger, der gælder for rejsende fra højrisikoområder (testning og selvisolation), og som giver offentligheden klare og rettidige oplysninger.

                  (10)

                  Effektiv testning spiller en central rolle med hensyn til at sikre fri bevægelighed for personer og sikre et velfungerende indre marked. Siden udbruddet af covid-19-pandemien har diagnostisk testning været under hastig udvikling og har understøttet den centrale rolle, den spiller i forbindelse med bekæmpelse af udbrud. I erkendelse af betydningen af diagnostiske test støtter EU udvikling af dem via en række EU-forsknings- og innovationstiltag 1. En omhyggelig anvendelse af covid-19-test i store mængder og ved at sikre hurtig ekspedition mellem testanmodningen og -resultatet spiller en væsentlig rolle med hensyn til at reducere spredningen af SARS-CoV-2. På nuværende tidspunkt er den mest pålidelige metode til testning af tilfælde og kontakter det RT-PCR-baserede testsystem (RT-PCR = omvendt transkriptase polymerasekædereaktion); sådanne test var blandt dem, der først blev til rådighed, da pandemien nåede det europæiske kontinent.

                  (11)

                  Selv om RT-PCR-testraterne er steget i hele EU, hvilket har resulteret i, at der er konstateret flere covid-19-positive tilfælde, navnlig blandt unge, der udviser milde symptomer, eller som er uden symptomer, har laboratorierne en kamp med at sikre, at der er tilstrækkelige ressourcer og tilstrækkelig kapacitet til at holde trit med efterspørgslen. Dette har som følge heraf medført mangel på RT-PCR-testmateriale og længere testekspeditionstider, hvilket hæmmer en effektiv gennemførelse af afbødningsforanstaltninger samt hurtig kontaktopsporing. For at afhjælpe disse mangler gennemførte Kommissionen allerede den 19. marts et fælles indkøb vedrørende laboratorieudstyr, herunder testkits og reagenser til RT-PCR-test, hvor 20 medlemsstater deltog.

                  (12)

                  På trods af gennemførelsen af dette fælles indkøb står medlemsstaterne igen over for problemer med begrænset testkapacitet og høje testekspeditionstider, navnlig i den nuværende epidemiologiske kontekst, hvor Europa oplever en fornyet stigning i covid-19-positive tilfælde. I denne forbindelse fokuserer medlemsstaterne i stigende grad på muligheden for at anvende hurtige og patentnære test (f.eks. antigen-test), hovedsagelig i lægefaglige miljøer, og undersøger deres bredere anvendelse. Denne nye generation af hurtigere og billigere covid-19-test, som ofte giver mulighed for et testresultat på mindre end 30 minutter, kommer på markedet i stigende grad.

                  (13)

                  WHO offentliggjorde den 11. september 2020 en foreløbig vejledning om brugen af hurtige antigentest til påvisning af covid-19 (9), som giver lande råd om den rolle, som disse test potentielt kan spille, og behovet for omhyggelig udvælgelse af test. Som WHO har understreget, og selv om de hurtige antigentest kan være nyttige løsninger til diagnosticering af SARS-CoV-2-infektion i en række sammenhænge og scenarier, er deres kliniske ydeevne (endnu) ikke optimal, og der bør udvises tilbageholdenhed.

                  (14)

                  Blandt de eksisterende modeller anbefaler WHO, at der anvendes hurtige antigentest, der opfylder minimumskravene til ydeevne med en følsomhed på ≥ 80 % og en specificitet på ≥ 97 %, og de bør navnlig anvendes, når tilgængeligheden af RT-PCR-test er midlertidigt begrænset, eller når længerevarende testekspeditionstider gør dem klinisk uanvendelige. Anvendelsen af hurtige antigentest til screening af enkeltpersoner giver mulighed for hurtig identifikation af dem, der har størst risiko for at sprede infektionen, navnlig i situationer med stor overførsel i lokalsamfundet. Dertil kommer, at hurtige antigentest bør foretages af uddannede personer i overensstemmelse med fabrikantens anvisninger og inden for de første 5-7 dage efter symptomernes opstået, når virusbelastningen er højest.

                  (15)

                  En række medlemsstater (10) er begyndt at anvende hurtige antigentest i praksis og har medtaget deres anvendelse i deres nationale covid-19-teststrategier. Desuden er de fleste medlemsstater i øjeblikket ved at gennemføre valideringsundersøgelser eller pilotprojekter for at vurdere den kliniske ydeevne af hurtige antigentest i specifikke miljøer og til diagnosticering af SARS-CoV-2-infektion blandt visse målgrupper. Udvalget for Sundhedssikkerhed nåede på mødet den 19. oktober 2020 til enighed om, at det vil udarbejde en fælles holdning vedrørende brug af hurtige antigentest, der blandt andet vil omhandle anvendelsen af disse test og anvendelsen af resultaterne heraf.

                  (16)

                  Navnlig i forbindelse med tilrejsende i lufthavne er anvendelsen af hurtige antigentest blevet vurderet af EU's fælles aktion »Healthy Gateways« (11). Den indeholder bl.a. en analyse af mulige laboratorietestningsmetoder, timing af testning af rejsende, nødvendige ressourcer og praktiske ordninger i lufthavnene. Dette kan også være relevant for rejsende, der benytter andre transportmidler.

                  (17)

                  Desuden har Kommissionen for nylig anmodet Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme (ECDC) og Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur (EASA) om at udarbejde en protokol for sikrere flyrejser, herunder et forslag til en fælles EU-testprotokol vedrørende sundhedssikkerhed i lufthavne. Protokollen bør indeholde elementer såsom timing af test, målgruppe, typer af test og mulig gennemførelse i lufthavne, og den kan udvides til også at omfatte andre transportformer. Udviklingen af teststrategier, der er baseret på validerede teknologier med henblik på den specifikke kontekst og den disponible kapacitet, bør også indeholde anvisninger om karantæne eller andre restriktioner, f.eks. kunne gensidig anerkendelse af testresultaterne på passende vis mindske risikoen for, at der importeres tilfælde, til et niveau svarende til eller under den nuværende risiko i destinationsregionen, og derfor føre til ophævelse af karantæne eller andre restriktioner.

                  (18)

                  Udviklingen af teststrategier baseret på validerede teknologier og disponibel kapacitet bør også danne baggrund for en EU-politik for karantæne. Kommissionen har givet Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme (ECDC) til opgave at udarbejde videnskabelige retningslinjer for karantæne med henblik på at foreslå en europæisk tilgang —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

         FORMÅL

                  1.

                  Denne henstilling indeholder retningslinjer for landene vedrørende centrale elementer, der skal tages i betragtning i forbindelse med nationale, regionale eller lokale teststrategier.

                  2.

                  Henstillingerne fokuserer navnlig på anvendelsesområdet for covid-19-teststrategier, grupper, der skal prioriteres, og specifikke situationer, der skal overvejes, og omhandler centrale punkter, der er forbundet med testkapacitet og ressourcer. Endelig er der også overvejelser vedrørende brugen af hurtige antigentest.

                  3.

                  Henstillingerne har også til formål at sikre, at testpolitikker bidrager til et velfungerende indre marked, rejser på tværs af grænserne og fri bevægelighed for personer, tjenesteydelser og varer i Unionen.

         TESTSTRATEGIER

                  4.

                  Tidlig påvisning ved hjælp af testning er fortsat af afgørende betydning. Medlemsstaterne bør teste så bredt som muligt og prioritere personer med symptomer, personer, der har haft kontakt med bekræftede tilfælde, alvorlige lokale udbrud og så vidt muligt også testning af personer uden symptomer afhængigt af de disponible ressourcer og test- og kontaktopsporingskapaciteten og under hensyntagen til de scenarier, der blev præsenteret i de retningslinjer for testning, som ECDC har offentliggjord (12).

                  5.

                  Hvis der ikke er tilstrækkelig kapacitet til rådighed, bør medlemsstaterne prioritere testning af personer, der udviser covid-19-kompatible symptomer, herunder milde symptomer, navnlig symptomer på akut luftvejsinfektion. Dette bør om muligt kombineres med testning for influenza og andre luftvejsinfektioner, f.eks. gennem tilgængelige multiplexassays eller andre relevante assays. Kriterierne for prioritering af testning bør være objektive og anvendes uden forskelsbehandling.

                  6.

                  Medlemsstaterne bør være særligt opmærksomme på at undgå og/eller eliminere overførsel af covid-19 i sundhedsvæsenet og langtidsplejeordninger, som f.eks. plejehjem for ældre. Personale, der arbejder i disse sektorer, bør testes med jævne mellemrum, og der bør indføres testordninger. Desuden bør patienter testes ved eller lige inden ankomsten til hospitalet, og hospitalsindlagte personer bør overvåges for covid-19-symptomer i mindst 14 dage efter indlæggelsen og jævnligt testes efter en fastlagt ordning (f.eks. en gang om ugen).

                  7.

                  Hvis der er tale om afgrænsede og identificerede udbrudsklynger, bør medlemsstaterne overveje at teste størstedelen af det pågældende lokalsamfund, uanset om de viser symptomer eller ej, da dette kan minimere eller endda undgå behovet for at indføre strengere folkesundhedsforanstaltninger. De lokale myndigheder bør udvikle en test- og efterlevelsesordning for forudsigelige kritiske situationer, f.eks. i skoler eller på arbejdspladser.

                  8.

                  Medlemsstaterne bør sikre, at der er indført testordninger for kritisk personale (herunder arbejdstagere inden for sundhedspleje, langtidspleje og uddannelse), og at disse grupper har adgang til hyppig covid-19-testning.

                  9.

                  Medlemsstaterne bør sikre en klar kommunikation og formidling af folkesundhedsbaserede oplysninger til borgerne. De bør også påse, at der er testcentre, der er tilgængelige for deres befolkning, og en generel deltagelse i covid-19-testning, navnlig i tilfælde af asymptomatiske test og i tilfælde af udbrud.

         TESTKAPACITET OG RESSOURCER

                  10.

                  Kommissionen understreger igen, at medlemsstaterne bør fastlægge de nødvendige testkapaciteter og ressourcer (til udtagning af prøver, udførelse af testene og kontaktopsporing) på grundlag af testmål, efterspørgsels- og udbudsplanlægning og den seneste videnskabelige dokumentation vedrørende sygdommens karakteristika.

                  11.

                  Medlemsstaterne bør sikre, at der findes kapacitet og ressourcer, som giver mulighed for målrettet, rettidig og nøjagtig testning, herunder hurtig ekspedition på ideelt set 24 timer mellem anmodningen om en test og resultatet samt en rettidig kontaktopsporing for at lette hurtig identifikation og indeslutning af tilfælde og klynger og den hurtigste tilbagevenden til normale tilstande for ikke-berørte grupper.

                  12.

                  Derudover kan forekomst af SARS-CoV-2 i spildevand anvendes som en supplerende metode til sporing af spredningen af virusset i befolkningen samt som et system for tidlig varsling. En sådan overvågning er allerede etableret i nogle medlemsstater og bør så vidt muligt udvides.

                  13.

                  Medlemsstaterne opfordres til i overensstemmelse med de nuværende ECDC-retningslinjer at foretage RT-PCR-test eller validerede ækvivalenter af kontakter efter eksponeringen med det formål at afkorte karantæneperioden. Medlemsstaterne opfordres til at overvåge og ajourføre de nationale karantænebestemmelser i overensstemmelse med fremtidig videnskabelig dokumentation.

                  14.

                  Medlemsstaterne bør gennemføre scenariebaserede stresstest af testkapacitet og udbredelse af testning samt kontaktopsporingssystemer. Sådanne stresstest bør ikke kun udføres på nationalt plan, men også fokusere på lokale udbrud og være baseret på specifikke scenarier såsom supersprederbegivenheder, udbrud i bestemte erhvervssektorer, uddannelsesmiljøer og plejehjem. Medlemsstaterne bør efterfølgende udveksle erfaringer og bedste praksis, f.eks. gennem Udvalget for Sundhedssikkerhed.

                  15.

                  Medlemsstaterne bør undersøge mulighederne for samarbejde på tværs af grænserne for at sikre tilstrækkelig RT-PCR-kapacitet og hurtigtestkapacitet i hele EU, f.eks. gennem tilrådighedsstillelse af mobile laboratorier eller teknisk drift af test på tværs af lande.

         HURTIGE ANTIGENTEST

                  16.

                  Medlemsstaterne bør nå til enighed om kriterier, der skal anvendes til udvælgelse af hurtige antigentest, navnlig vedrørende klinisk ydeevne, såsom følsomhed og specificitet, samt nå til enighed om de scenarier og miljøer, hvor der bør anvendes hurtige antigentest, f.eks. i tilfælde af stor smittespredning i lokalsamfundet.

                  17.

                  Medlemsstaterne bør, navnlig gennem Udvalget for Sundhedssikkerhed og andre videndelingsplatforme som f.eks. Rådets integrerede ordninger for politisk kriserespons (IPCR), aktivt udveksle og drøfte oplysninger om resultater af valideringsundersøgelser af hurtige antigenundersøgelser i EU-landene og uafhængigt af sådanne undersøgelser gennemført af de virksomheder, der har udviklet dem.

                  18.

                  Kommissionen vil samarbejde med medlemsstaterne om hurtigst muligt at skabe en ramme for evaluering, godkendelse og gensidig anerkendelse af hurtige test samt for gensidig anerkendelse af testresultater. Endvidere vil Kommissionen overvåge markedet og tilgængeligheden af nye hurtige antigentest under hensyntagen til deres kliniske ydeevne og kriterier, som skal fastlægges, og den vil oprette et informationsregister over hurtige antigentest og valideringsundersøgelsesresultater, efterhånden som de bliver tilgængelige i hele EU, med udgangspunkt i den eksisterende database over testmetoder og udstyr til in vitro-diagnostik af covid-19. Kommissionen vil iværksætte initiativer til indkøb af test for at sikre lige adgang til hurtige antigentest samt hurtig udbredelse af dem i hele EU.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 28. oktober 2020.

               På Kommissionens vegne

            Stella KYRIAKIDES

               Medlem af Kommissionen

         (1)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/DA/TXT/?qid=1599567954489&uri=CELEX:52020DC0318.

         (2)  EUT C 326 af 26.10.2012, s. 47.

         (3)  Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1082/2013/EU af 22. oktober 2013 om alvorlige grænseoverskridende sundhedstrusler og om ophævelse af beslutning nr. 2119/98/EF (EUT L 293 af 5.11.2013, s. 1).

         (4)  Dette omfatter f.eks. systemet for tidlig varsling og reaktion, HSC-koordinering, fælles indkøb osv.

         (5)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/DA/TXT/?uri=CELEX:52020DC0318.

         (6)  https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-9208-2020-INIT/da/pdf.

         (7)  https://ec.europa.eu/health/sites/health/files/preparedness_response/docs/common_testingapproach_covid-19_en.pdf.

         (8)  https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-11689-2020-REV-1/da/pdf.

         (9)  https://apps.who.int/iris/bitstream/handle/10665/334253/WHO-2019-nCoV-Antigen_Detection-2020.1-eng.pdf?sequence=1&isAllowed=y

         (10)  Pr. 22. oktober gælder dette Belgien, Finland, Frankrig, Tyskland, Grækenland, Italien og Spanien samt Det Forenede Kongerige.

         (11)  https://www.healthygateways.eu/.

         (12)  https://www.ecdc.europa.eu/en/publications-data/covid-19-testing-strategies-and-objectives.