title: Henstilling med henblik på RÅDETS AFGØRELSE om bemyndigelse til på Den Europæiske Unions vegne at indlede forhandlinger om indgåelse af en international aftale om pandemiberedskab og -indsats og om forhandlinger om supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ (2005)

text:
               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 1.12.2021
            COM(2021) 766 final

            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse til på Den Europæiske Unions vegne at indlede forhandlinger om indgåelse af en international aftale om pandemiberedskab og ‑indsats og om forhandlinger om supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ (2005)

               BEGRUNDELSE

               1.BAGGRUND FOR HENSTILLINGEN

               •Henstillingens begrundelse og formål

                  Multilateralt samarbejde er afgørende for at bekæmpe pandemier, som pr. definition ikke kender nogen grænser og kræver en fælles indsats. Covid-19-pandemien har imidlertid bragt de vedvarende sårbarheder i det internationale sundhedssystem og det globale samarbejde frem i lyset.

                  Allerede inden covid-19-pandemien indtraf, havde de undersøgelser og evalueringer, der fulgte efter Severe Acute Respiratory Syndrome (SARS-CoV), H1N1-influenzapandemierne og ebolaudbruddet i Vestafrika, afsløret mangler i den globale kapacitet til at forberede sig på og sætte ind over for udbrud, og disse undersøgelser og evalueringer indeholdt talrige og konkrete henstillinger til at afhjælpe de pågældende mangler. Disse henstillinger har i nogen grad affødt betydningsfulde forbedringer, såsom revisionen af det internationale sundhedsregulativ i 2005 og Verdenssundhedsorganisationens (WHO's) oprettelse af Sundhedskriseprogrammet og af Det Uafhængige Udvalg for Tilsyn og Rådgivning i Forbindelse med WHO's Sundhedskriseprogram i 2016 i kølvandet på ebolaudbruddet.

                  I lyset af de omfattende udfordringer, som covid-19-pandemien har forårsaget, står det imidlertid klart, at der er behov for bedre beredskab til på globalt plan at forudse, forebygge, påvise, vurdere og effektivt sætte ind over for pandemier. I den forbindelse spiller WHO i kraft af sit mandat en central rolle som ledende og koordinerende myndighed i håndteringen af globale sundhedsudfordringer, herunder beredskab, forebyggelse, påvisning og indsats i tilfælde af udbrud.

                  I de seneste måneder har flere uafhængige evalueringsudvalg og ‑paneler
                     1
                   påpeget det akutte behov for et stærkere internationalt styringssystem til at imødegå pandemier samt behovet for at øge WHO's uafhængighed, autoritet og finansiering. Herved opstår der et enestående momentum til at styrke den globale sundhedssikkerhed på baggrund af erfaringerne fra covid-19-pandemien.

                  Siden covid-19-pandemien brød ud, har Den Europæiske Union ydet et væsentligt bidrag til den globale pandemiindsats. Unionen har været en drivkraft med hensyn til at støtte WHO's lederrolle og gøre fremskridt i WHO's reformproces. Unionens rolle i styrkelsen af WHO er afspejlet i forskellige dokumenter, herunder Rådets konklusioner
                     2
                   af november 2020 og en erklæring fra medlemmerne af Det Europæiske Råd
                     3
                   af februar 2021.

                  Verdenssundhedsforsamlingens 74. samling i maj 2021 stod Unionen og dens medlemsstater desuden for andet år i træk i spidsen for en resolution om at styrke WHO's beredskab og indsats i forbindelse med sundhedskriser. Dette førte til, at der blev nedsat en arbejdsgruppe bestående af flere medlemsstater i WHO vedrørende styrkelse af WHO's beredskab og indsats (i det følgende benævnt "WHO-medlemmernes arbejdsgruppe"), som skulle tage hensyn til resultaterne og henstillingerne fra de uafhængige evalueringsudvalg og ‑paneler og aflægge rapport til Verdenssundhedsforsamlingen i maj 2022.

                  Som optakt til Verdenssundhedsforsamlingens 74. samling havde Unionen og en bredt forankret gruppe af støttelande fra samtlige WHO-regioner ligeledes presset på for at igangsætte en proces, der skal munde ud i en international traktat om pandemiberedskab og ‑indsats. I marts 2021 bakkede 25 stats- og regeringschefer fra hele verden op om formanden for Det Europæiske Råd, Charles Michel, og generaldirektøren for Verdenssundhedsorganisationen, dr. Tedros Adhanom Ghebreyesus, i et debatindlæg, hvori de opfordrede til en international pandemitraktat på baggrund af erfaringerne fra covid-19-pandemien
                     4
                  .

                  Den 20. maj 2021 vedtog Rådet den holdning, der skal indtages på Unionens vegne på Verdenssundhedsforsamlingens 74. samling
                     5
                  . Denne afgørelse markerer tydeligt Unionens opbakning til at fastlægge en WHO-proces, der skal munde ud i en ny rammekonvention om pandemiberedskab og ‑indsats. Af afgørelsen fremgår også desuden, at Unionen skal kunne deltage i forhandlingsprocessen med henblik på Unionens eventuelle tiltrædelse af en sådan traktat. Unionens tilsagn om at ville arbejde hen imod en international pandemitraktat i WHO-regi kommer også til udtryk i erklæringen fra medlemmerne af Det Europæiske Råd af februar 2021 og i Det Europæiske Råds konklusioner af juni 2021
                     6
                  .

                  Den 21. maj 2021 var Europa-Kommissionen og det italienske formandsskab for G20 i fællesskab værter for verdenssundhedstopmødet, hvor lederne af G20 og andre stater i overværelse af lederne af internationale og regionale organisationer vedtog "Romerklæringen"
                     7
                  . Principperne i denne erklæring udstikker fælles retningslinjer for forebyggelse af og forberedelse på fremtidige pandemier og er af særlig relevans i lyset af drøftelserne om en international pandemitraktat.

                  På Verdenssundhedsforsamlingen i maj 2021 arbejdede Unionen sammen med "Vennegruppen" (dvs. medunderskriverne af debatindlægget) om at fastlægge et forhandlingsmandat om en international pandemitraktat. Dette kunne ikke opnås grundet manglende konsensus. For at føre arbejdet videre vedtog Verdenssundhedsforsamlingen en afgørelse, hvori WHO-medlemmernes arbejdsgruppe anmodes om at overveje de potentielle fordele ved at udarbejde en WHO-konvention, en WHO-aftale eller et andet internationalt instrument om pandemiberedskab og ‑indsats. Det blev også besluttet at indkalde til en ekstraordinær samling i Verdenssundhedsforsamlingen den 29. november-1. december 2021 for at behandle dette spørgsmål og indlede den formelle forhandlingsproces i umiddelbar forlængelse heraf.

                  WHO-medlemmernes arbejdsgruppe afholdt fem møder mellem juli og november 2021 i tillæg til flere mellemliggende møder.

                  Under drøftelsernes gang har stadigt flere lande erklæret deres opbakning til en international traktat. På grundlag af drøftelserne i WHO-medlemmernes arbejdsgruppe og som anført i dens rapport, som blev vedtaget den 15. november
                     8
                  , er der konstateret en række potentielle fordele ved et nyt instrument til styrkelse af pandemiberedskabet og ‑indsatsen. Disse fordele omfatter:

               a)at fremme politisk engagement på højt plan og en tilgang, der involverer hele regeringer og hele samfund, hvilket kan styrke tværsektoriel sammenhæng og mobilisering

               b)at give mulighed for at forbedre, modernisere og styrke WHO's lederrolle og koordinerende rolle og dens funktion som ledende og koordinerende myndighed for internationalt sundhedsarbejde

               c)at vinde opbakning blandt de involverede parter til det nye instrument og dets mål vedrørende pandemiberedskab og ‑indsats

               d)at højne medlemsstaternes tillid til fælles tilsagn på højt plan om pandemiberedskab og ‑indsats

               e)at forankre alle de principper, der er nedfældet i præamblen til WHO's forfatning, deriblandt princippet om ikke-forskelsbehandling og retten til at nyde den højest opnåelige sundhedstilstand

               f)at tilstræbe ligelig adgang til modforanstaltninger såsom vacciner, behandlinger og diagnostik. En ny aftale vil være den mest hensigtsmæssige globale fremgangsmåde for at drøfte og enes om, hvordan man kan forbedre retfærd i fremtiden, og dette kan ske ved at medtage en ramme for konkrete foranstaltninger og langsigtede mekanismer til at udvikle, fremstille og opskalere nye modforanstaltninger og forbedre ligelig adgang til eksisterende modforanstaltninger, bl.a. ved at udvide lokal produktion og styrke reguleringssystemerne

               g)at udveksle data, stikprøveteknologi og positive erfaringer. Dette bør indgå i en multilateral ramme for udveksling af overvågningsdata, genetiske data og patogener med en aftale om, hvordan de derigennem opnåede positive erfaringer bør udveksles. Dette omfatter mekanismer til fremme af forskning og hurtig udveksling af teknologi med henblik på at udvide regional produktion og distribution af modforanstaltninger under behørig hensyntagen til igangværende drøftelser og forhandlinger i andre fora

               h)at mindske risikoen ved nye zoonotiske sygdomme i fremtiden og styrke "One Health"-tilgangen (bl.a. gennem målrettede tiltag, der specifikt tager sigte på at mindske risiciene ved zoonotiske sygdomme i fremtiden), at styrke eksisterende platforme og overvågning, at fremme tværsektorielle partnerskaber (mellem sektorerne for menneskers, dyrs og miljøets sundhed) og at fremme specifikke modforanstaltninger i overensstemmelse med "One Health"-tilgangen samt

               i)at styrke sundhedssystemerne og deres modstandsdygtighed ved at styrke den primære sundhedstjeneste og sundhedspersonalet og ved at indføre universel sundhedsdækning.

                  Derudover har et betydeligt antal medlemsstater også givet udtryk for deres opbakning til at styrke det internationale sundhedsregulativ, bl.a. gennem gennemførelse, overholdelse og eventuelt målrettede ændringer, men uden at skulle genforhandle instrumentet som helhed.

                  På dette grundlag konkluderede WHO-medlemmernes arbejdsgruppe i sin rapport til Verdenssundhedsforsamlingens ekstraordinære samling, at vejen frem bør omfatte en eller flere processer til: i) udarbejdelse af en WHO-konvention, en WHO-aftale eller et andet internationalt instrument om pandemiberedskab og ‑indsats og ii) styrkelse af det internationale sundhedsregulativ (2005), herunder gennemførelse, støtte til overholdelse af det internationale sundhedsregulativs kernekapacitet og eventuelt målrettede ændringer af det internationale sundhedsregulativ. Forhandlingsprocessen vil således omfatte både forhandling om en juridisk bindende aftale om pandemiberedskab og ‑indsats og om en række supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ.

                  Denne henstilling rettes derfor til Rådet i anledning af Verdenssundhedsforsamlingens ekstraordinære samling den 29. november-1. december 2021.

               •Sammenhæng med de gældende regler på samme område

                  Den foreslåede henstilling er i overensstemmelse med den eksisterende EU-lovgivning om alvorlige grænseoverskridende sundhedstrusler, som er fastsat i afgørelse 1082/2013/EU
                     9
                  .

                  Derudover har Unionen siden begyndelsen af covid-19-pandemien indført en række foranstaltninger og koordinering for at støtte Unionens medlemsstater i deres håndtering af pandemien og styrke deres sundhedssystemers modstandsdygtighed. Den foreslåede henstilling er i overensstemmelse med følgende foranstaltninger, der er truffet på EU-plan, og har til formål at supplere disse foranstaltninger ved at etablere en solid international ramme for grænseoverskridende trusler med pandemisk potentiale:

               ·I juni 2020 fremlagde Kommissionen en fælles EU-vaccinestrategi
                  10
               , som giver mulighed for at støtte og fremskynde udvikling og fremstilling i større skala. Denne tilgang har sikret adgang til covid-19-vacciner for samtlige EU's medlemsstater og eksport til over 150 lande verden over.

               ·Den 11. november 2020 lagde Kommissionen grundstenen til en europæisk sundhedsunion ved at vedtage et forslag til forordning om alvorlige grænseoverskridende sundhedstrusler, et forslag om at udvide Det Europæiske Lægemiddelagenturs mandat og et forslag om at udvide mandatet for Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme
                  11
               . Med afsæt i erfaringerne fra den aktuelle krise er hensigten, at disse forslag skal styrke Unionens modstandsdygtighed over for sundhedstrusler og sikre bedre beredskab og indsats under denne og fremtidige sundhedskriser.

               ·Lægemiddelstrategien for Europa
                  12
               , som blev vedtaget den 25. november 2020, er også udformet for at udbedre de svagheder, som covid-19-pandemien har afdækket, og indeholder passende foranstaltninger til tilpasning af EU's lægemiddelsystem i de kommende år. Den har til formål at skabe et fremtidssikret regelsæt og støtte erhvervsgrenen i at fremme forskning og teknologier, der kommer patienterne til gode ved at tilgodese deres behov for behandling, samtidig med at markedssvigt afhjælpes.

               ·Den 6. maj 2021 vedtog Kommissionen en EU-strategi for udvikling og tilgængelighed af covid-19-behandlinger
                  13
               , som supplerer EU's vaccinestrategi. EU-strategien for udvikling og tilgængelighed af covid-19-behandling dækker hele livscyklussen for lægemidler fra forskning, udvikling og fremstilling til indkøb og udrulning. Det indeholder klare tiltag og mål, deriblandt godkendelse af mindst tre nye behandlingsformer inden udgangen af 2021.

               ·Den 16. september 2021 oprettede Kommissionen den nye Myndighed for Kriseberedskab og ‑indsats på Sundhedsområdet (HERA)
                  14
                for at styrke Europas evne til at forebygge, påvise og hurtigt sætte ind over for grænseoverskridende sundhedskriser, idet den skal sikre udvikling, fremstilling, indkøb og ligelig distribution af vigtige medicinske modforanstaltninger.

               Den foreslåede henstilling er desuden i overensstemmelse med følgende generelle mål for det nye EU-handlingsprogram for sundhed ("EU4Health") for perioden 2021-2027, som fastsat i artikel 3, litra b) og c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning(EU) nr. 2021/522
                  15
               :

               ·"beskyttelse af mennesker i Unionen mod alvorlige grænseoverskridende sundhedstrusler og styrkelse af sundhedssystemernes kriseberedskab og koordinering mellem medlemsstaterne med henblik på at håndtere alvorlige grænseoverskridende sundhedstrusler

               ·forbedring af tilgængeligheden af, adgangen til og prisoverkommeligheden af lægemidler, medicinsk udstyr og kriserelevante produkter i Unionen og støtte af innovation vedrørende sådanne produkter."

               Tætte synergier mellem EU4Health og henholdsvis instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde
                  16
                og EU-civilbeskyttelsesmekanismen
                  17
                er afgørende i denne henseende.

               •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder

                  Den foreslåede henstilling er også i overensstemmelse med følgende EU-politikker og ‑foranstaltninger:

               ·klima- og miljøpolitikker til forebyggelse og styring af zoonotiske risici som led i en "One Health"-tilgang

                  ·udviklings- og samarbejdspolitikker:

               –Unionen yder støtte til Unionens naboregioner for at styrke deres offentlige sundhedssystemers beredskab og modstandsdygtighed i tilfælde af grænseoverskridende sundhedstrusler

               –Unionen har arbejdet på at etablere og støtte værktøjer til deling af vacciner med lav- og mellemindkomstlande, Access to COVID-19 Tools
                  18
                — Accelerator (ACT-A) og COVAX, dens vaccinesøjle. Team Europe, som omfatter Den Europæiske Union, dens medlemsstater og finansielle institutioner, er fortsat blandt COVAX's største donorer og har givet tilsagn om over 3 mia. EUR

               –Unionen arbejder sammen med sine partnere i erhvervsgrenen på at forsyne lav- og mellemindkomstlande med vacciner i 2021 og 2022, og medlemsstaterne deler deres vacciner både via COVAX og bilateralt

               –Unionen yder humanitær bistand
                  19
                til befolkninger, der er ramt af sundhedskriser, såsom sygdomsudbrud, gennem feltoperationer og til lande, der har behov for bistand, under EU-civilbeskyttelsesmekanismen ved at levere medicinsk udstyr til mennesker i svært tilgængelige områder. Unionen støtter også sine partnere ved at bidrage til vaccineringsstrategier, indkøb og distribution

               –Europa-Kommissionen forfølger i samarbejde med flere medlemsstater et initiativ med afrikanske partnere, der sigter på at øge fremstillingen af og adgangen til vacciner, lægemidler og sundhedsteknologier i Afrika
                  20
               .

               2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

               •Retsgrundlag

                  Retsgrundlaget for den foreslåede afgørelse er artikel 218, stk. 3 og 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF).

                  I henhold til artikel 218, stk. 3, i TEUF forelægger Kommissionen henstillinger for Rådet, som vedtager en afgørelse om bemyndigelse til at indlede forhandlinger og om udpegelse af Unionens forhandler. I henhold til artikel 218, stk. 4, i TEUF kan Rådet give forhandleren direktiver og udpege et særligt udvalg, som der skal føres samråd med under forhandlingerne.

                  Det materielle retsgrundlag tages der stilling til på et senere tidspunkt, når der foreligger yderligere oplysninger om: i) omfanget og indholdet af den internationale aftale om pandemiberedskab og ‑indsats og ii) omfanget og indholdet af de supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ.

               •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence)

                  Selv om den påtænkte internationale aftales nøjagtige anvendelsesområde endnu ikke er kendt, har den til formål at imødegå alvorlige grænseoverskridende sundhedstrusler med pandemisk potentiale. Den vil derfor påvirke udøvelsen af Unionens kompetencer og EU-lovgivningen på områder som sundhed, miljø, handel, fri bevægelighed, databeskyttelse, det indre marked og udviklingssamarbejde, som alle kan blive relevante for den påtænkte aftale.

                  Selv om der endnu ikke er truffet afgørelse om, hvilke bestemmelser i det internationale sundhedsregulativ der eventuelt vil blive ændret, vil sådanne ændringer sandsynligvis påvirke EU's retlige ramme for grænseoverskridende sundhedstrusler, jf. afgørelse nr. 1082/2013/EU.

                  I betragtning af ovenstående og af den sandsynlige påvirkning af den eksisterende EU-lovgivning på forskellige områder af Unionens indsats er det afgørende, at Unionen sikres deltagelse i de fremtidige forhandlinger og den deraf følgende internationale aftale.

               •Proportionalitetsprincippet

                  Styrkelse af sundhedssystemerne og det internationale beredskab og indsats i forbindelse med fremtidige pandemier er en topprioritet for EU og er klart i Unionens interesse.

                  Der kræves en rådsafgørelse for at bemyndige Unionen til at indlede forhandlinger om en international aftale om pandemiberedskab og ‑indsats og om eventuelle supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ, såfremt der træffes afgørelse herom.

                  Den foreslåede henstilling går ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå de tilstræbte mål i overensstemmelse med artikel 5, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Union.

               •Valg af retsakt

                  Valget af retsakt er fastsat i artikel 218, stk. 3, og 4, i TEUF.

               3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER

               •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning

                  Ikke relevant

               •Høringer af interesserede parter

                  Ikke relevant

               •Indhentning og brug af ekspertbistand

                  Ikke relevant

               •Konsekvensanalyse

                  Ikke relevant

               •Målrettet regulering og forenkling

                  Ikke relevant

               •Grundlæggende rettigheder

                  I henhold til artikel 35 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal der sikres et højt sundhedsbeskyttelsesniveau ved fastlæggelsen og gennemførelsen af alle Unionens politikker og aktiviteter.

                  Den foreslåede henstilling søger bemyndigelse til at indlede forhandlinger med henblik på at styrke sundhedssystemerne samt det internationale beredskab og den internationale indsats i forbindelse med fremtidige pandemier. Dette ville have en positiv indvirkning på retten til et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, jf. artikel 35 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

               4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET

                  Indledningen af forhandlinger om en international aftale om pandemiberedskab og ‑indsats og om eventuelle supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ anses ikke for at have budgetmæssige konsekvenser.

               5.ANDRE FORHOLD

               •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering

                  Det forberedende arbejde og forhandlingerne forventes at blive påbegyndt kort efter Verdenssundhedsforsamlingens ekstraordinære samling den 29. november-1. december 2021. Der kan overvejes en indledende fase.

               •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i henstillingen

                  Kommissionen henstiller, at:

               ·Rådet bemyndiger Kommissionen til at indlede og føre forhandlinger om indgåelse af en ny international aftale om pandemiberedskab og ‑indsats og om supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ, såfremt der træffes afgørelse herom

               ·Kommissionen udpeges til at være Unionens forhandler

               ·Kommissionen fører forhandlingerne i samråd med det særlige udvalg, såfremt et sådant udpeges af Rådet i overensstemmelse med artikel 218, stk. 4, i TEUF

               ·Rådet godkender de forhandlingsdirektiver, der er knyttet som bilag til denne henstilling.

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om bemyndigelse til på Den Europæiske Unions vegne at indlede forhandlinger om indgåelse af en international aftale om pandemiberedskab og ‑indsats og om forhandlinger om supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ (2005)

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

               under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 218, stk. 3 og 4

               under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen, og

               ud fra følgende betragtninger:

               (1)Verdenssundhedsforsamlingens ekstraordinære samling den 29. november-1. december 2021 blev indkaldt ved Verdenssundhedsorganisationens (WHO's) afgørelse WHA74(16) af 31. maj 2021 med det formål at drøfte fordelene ved at udarbejde en WHO-konvention, en WHO-aftale eller et andet internationalt instrument om pandemiberedskab og ‑indsats med henblik på at fastlægge en mellemstatslig proces til at udarbejde og forhandle om en sådan konvention, en sådan aftale eller et sådant andet internationalt instrument om pandemiberedskab og ‑indsats

               (2)Unionen bør deltage i forhandlingerne om en sådan konvention, en sådan aftale eller et sådant internationalt instrument samt om supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ (2005)

               (3)Forhandlingerne vil finde sted inden for rammerne af WHO —

               VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndiges herved til på Unionens vegne at forhandle om en international aftale om pandemiberedskab og ‑indsats samt om supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ inden for rammerne af de beslutninger, der blev truffet på Verdenssundhedsforsamlingens ekstraordinære samling den 29. november-1. december 2021.

               Artikel 2

               Forhandlingsdirektiverne er fastsat i bilaget.

               Artikel 3

               Forhandlingerne føres i samråd med [name of the special committee to be inserted by the Council].

               Artikel 4

               Denne afgørelse er rettet til Kommissionen.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        Navnlig Det Uafhængige Panel for Pandemiberedskab og ‑respons og evalueringsudvalget for det internationale sundhedsregulativs funktion (2005) under covid-19-indsatsen, og Det Uafhængige Udvalg for Tilsyn og Rådgivning i Forbindelse med WHO's Sundhedskriseprogram.

                     (2)

                  https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-12276-2020-INIT/da/pdf
                  .

                     (3)

                  Erklæring fra medlemmerne af Det Europæiske Råd, 25.-26. februar 2021
                  .

                     (4)

                  https://www.who.int/news-room/commentaries/detail/op-ed---covid-19-shows-why-united-action-is-needed-for-more-robust-international-health-architecture
                  . Dette debatindlæg var undertegnet af stats- og regeringscheferne for Fiji, Thailand, Portugal, Italien, Rumænien, Det Forenede Kongerige, Rwanda, Kenya, Frankrig, Tyskland, Grækenland, Republikken Korea, Chile, Costa Rica, Albanien, Sydafrika, Trinidad og Tobago, Nederlandene, Tunesien, Senegal, Spanien, Norge, Serbien, Indonesien og Ukraine.

                     (5)

                        EFT L 238 af 6.7.2021, s. 79.

                     (6)

                     Det Europæiske Råds konklusioner, 24.-25. juni 2021

                  .

                     (7)

                        https://global-health-summit.europa.eu/rome-declaration_da

                     (8)

                  Report of the Member States Working Group on Strengthening WHO Preparedness and Response to Health Emergencies to the special session of the World Health Assembly
                  .

                     (9)

                        Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1082/2013/EU af 22. oktober 2013 om alvorlige grænseoverskridende sundhedstrusler og om ophævelse af beslutning nr. 2119/98/EF (EUT L 293 af 5.11.2013, s. 1).

                     (10)

                        COM/2020/245 final af 17.6.2020.

                     (11)

                        COM/2020/727 final, COM/2020/726 final og COM/2020/725 final af 11.11.2020.

                     (12)

                        COM/2020/761 final af 25.11.2020.

                     (13)

                        COM/2021/355 final/2 af 6.5.2021.

                     (14)

                        EUT C 393I af 29.9.2021, s. 3.

                     (15)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/522 af 24. marts 2021 om oprettelse af et EU-handlingsprogram for sundhed ("EU4Health-programmet") for perioden 2021-2027 og om ophævelse af forordning (EU) nr. 282/2014 (EUT L 107 af 26.3.2021, s. 1).

                     (16)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/947 af 9. juni 2021 om oprettelse af instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde — et globalt Europa, og om ændring og ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 466/2014/EU og ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1601 og Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 480/2009 (EUT L 209 af 14.6.2021, s. 1).

                     (17)

                        Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1313/2013/EU af 17. december 2013 om en EU-civilbeskyttelsesmekanisme (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 924).

                     (18)

                        https://www.who.int/initiatives/act-accelerator

                     (19)

                        Den europæiske konsensus om humanitær bistand (2008/C 25/01) og Rådets forordning (EF) nr. 1257/96 om humanitær bistand (EUT L 163 af 2.7.1996, s. 1).

                     (20)

                        Pressemeddelelse af 21. maj 2021: "

                     Team Europe-initiativ på 1 mia. euro

                  ".

    ---documentbreak---

               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 1.12.2021
            COM(2021) 766 final

            BILAG
            til
            Henstilling med henblik på Rådets afgørelse
            om bemyndigelse til på Den Europæiske Unions vegne at indlede forhandlinger om indgåelse af en international aftale om pandemiberedskab og −indsats og om forhandlinger om supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ (2005)

               BILAG

               Direktiver til forhandling om en international aftale om pandemiberedskab og ‑indsats og til forhandling om supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ (2005)

               Inden for rammerne af den mellemstatslige proces, der er fastlagt i afgørelse SSA2/CONF./1Rev.1 på Verdenssundhedsforsamlingens ekstraordinære samling den 29. november-1. december 2021, og som danner et globalt inkluderende forhandlingsforum, agter Kommissionen at forhandle om en international aftale om pandemiberedskab og ‑indsats
                  1
                (i det følgende benævnt "pandemiaftalen"). Kommissionen bestræber sig på Den Europæiske Unions vegne på at opnå et samlet forhandlingsresultat, der omfatter de nedenfor anførte mål og principper, på grundlag af erfaringerne fra covid-19-pandemien og med henblik på beredskab over for mulige folkesundhedskriser i fremtiden.

               Pandemiaftalen, som skal supplere det internationale sundhedsregulativ (2005), skal indeholde materielle, juridisk bindende forpligtelser for parterne, der primært tager sigte på:

               –sygdomsforebyggelse og ‑bekæmpelse

               –påvisning og rapportering samt

               –beredskab og indsats over for pandemitrusler.

               De materielle forpligtelser bør — bl.a. i præamblen til pandemiaftalen — være afgrænset af en række generelle mål og principper, såsom retten til at nyde den højest opnåelige sundhedstilstand, international solidaritet, ligelig adgang til pandemimodforanstaltninger (f.eks. personlige værnemidler, vacciner, behandlinger, diagnostik samt medicinsk og social pleje), "One Health"-tilgangen, behovet for at tage hensyn til den nære indbyrdes forbundethed mellem menneskers, dyrs og miljøets sundhed og den centrale rolle i det multilaterale samarbejde og WHO's globale styring.

               Pandemiaftalen bør desuden indeholde bestemmelser om:

               –den institutionelle ramme

               –regler for yderligere regulering

               –monitorerings- og håndhævelsesmekanismer

               –beredskabsstrategier, der involverer hele regeringer eller er tværsektorielle, og som giver bedre mobilisering af alle kompetencer og ressourcer og bringer større sammenhæng i pandemiberedskabet og ‑indsatsen og

               –teknisk bistand og kapacitetsopbygning med henblik på gennemførelse.

               En effektiv pandemiaftale vil navnlig kræve betydelige investeringer i gennemførelsesstøtte. Dette bør bl.a. omfatte:

               –styrkelse af WHO's evne til at støtte nationale og regionale centrale sundhedssystemers kapacitet til forebyggelse, beredskab, påvisning og indsats i forbindelse med pandemier

               –omfattende teknisk bistand til og kapacitetsopbygning i lav- og mellemindkomstlande med henblik på:

               ·effektiv gennemførelse af pandemiaftalen og dertil knyttede forpligtelser i forbindelse med det internationale sundhedsregulativ

               ·forbedring af nationale og regionale mekanismer (herunder tværfaglige og tværsektorielle koordineringsmekanismer) til forebyggelse, beredskab, påvisning og indsats i forbindelse med pandemier og

               ·forbedring af sundhedssystemernes kapacitet inden for pandemiberedskab og ‑indsats, herunder ved at øge kapaciteten hos ansatte inden for sundheds- og socialsektoren til at forebygge, påvise og sætte ind over for folkesundhedskriser med pandemisk potentiale samt udvikle og anvende digitale værktøjer til sundhedspleje og social omsorg.

               Pandemiaftalen bør sigte mod at fastsætte materielle bestemmelser og forpligtelser, navnlig på de ovennævnte nøgleområder, og samtidig udstikke kursen for fremtidige forhandlinger, bl.a. ved brug af tillægsprotokoller. Juridisk bindende bestemmelser kan suppleres med ikke-bindende bestemmelser (f.eks. retningslinjer, standarder og erklæringer).

               Alle FN's medlemsstater og organisationer for regional (økonomisk) integration bør gives mulighed for at blive part i pandemiaftalen eller i en eller flere af dens protokoller. Der bør også indføres særordninger for samarbejde med relevante internationale organisationer og ikke-statslige interessenter.

               I betragtning af pandemiaftalens hastende karakter som emne bør muligheden for midlertidig anvendelse i afventning af ratifikationer overvejes med henblik på hurtigst muligt at påbegynde gennemførelsen af pandemiaftalens bestemmelser.

               Ligeledes bør der fastsættes overgangsperioder for gennemførelse i lav- og lavindkomstlande og for dertil hørende gennemførelsesstøtte.

               De mål for pandemiberedskab og ‑indsats, der forfølges med pandemiaftalen, kan eventuelt kræve supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ. Sådanne ændringer bør sigte mod at præcisere og skærpe det internationale sundhedsregulativs nuværende bestemmelser og befordre deres effektive gennemførelse, samtidig med at der sikres komplementaritet og kompatibilitet mellem sådanne ændringer og pandemiaftalens bestemmelser.

               Kommissionen vil repræsentere Unionen i det mellemstatslige forhandlingsorgan, der får til opgave at udarbejde en pandemiaftale som fastsat i Verdenssundhedsforsamlingens afgørelse SSA2/CONF./1Rev.1, og eventuelle forberedende eller tilknyttede organer samt aktiviteterne i arbejdsgruppen vedrørende styrkelse af WHO's beredskab og indsats i forbindelse med sundhedskriser under udarbejdelsen af supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ med henblik på at styrke det internationale sundhedsregulativ og efterfølgende forhandlinger herom.

               Kommissionen bør bestræbe sig på at sikre, at pandemiaftalen og eventuelle supplerende ændringer af det internationale sundhedsregulativ er i overensstemmelse med relevant EU-lovgivning og relevante EU-politikker og med Unionens forpligtelser i henhold til andre relevante multilaterale aftaler.

               Kommissionen bør føre forhandlingerne i overensstemmelse med relevant gældende EU-lovgivning.

                     (1)

                        Denne betegnelse dækker en aftale som defineret i artikel 2.1, litra a), i Wienerkonventionen om traktatretten, uanset hvilken benævnelse aftalens underskriver i sidste ende måtte vælge, f.eks. "konvention", "traktat" eller "aftale".


               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 26.4.2022
            COM(2022) 166 final

            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede forhandlinger om ændring af aftalen mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Norge om administrativt samarbejde, bekæmpelse af svig og inddrivelse af fordringer på momsområdet

               BEGRUNDELSE

               1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

               •Forslagets begrundelse og formål

                  Aftalen mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Norge ("Norge") om administrativt samarbejde, bekæmpelse af svig og inddrivelse af fordringer på momsområdet ("aftalen") trådte i kraft i september 2018. Aftalen giver EU-medlemsstaterne og Norge mulighed for at samarbejde på samme måde, som medlemsstaterne gør i henhold til Rådets forordning (EU) nr. 904/2010
                     1
                   og Rådets direktiv 2010/24/EU
                     2
                  , om at bekæmpe momssvig og yde hinanden bistand med at inddrive fordringer på momsområdet.

               I mellemtiden blev der imidlertid foretaget en række ændringer af Rådets forordning (EU) nr. 904/2010, og der blev indført nye værktøjer til administrativt samarbejde, nemlig ved Rådets ændringsforordning (EU) 2018/1541
                  3
               . De nye værktøjer omfatter:

               — forbedring af Eurofiscnetværket gennem styrket styring, de såkaldte opfølgende foranstaltninger (fælles behandling og analyse af oplysninger) og administrative undersøgelser, der foretages i fællesskab (fælles revisioner)

               — samarbejde med andre retshåndhævende EU-organer (Europol, OLAF)

               — deling af vigtige oplysninger om import og køretøjer.

               Der blev også indført en mulighed for at udveksle oplysninger ved hjælp af andre midler end standardformularerne.

                  I aftalens artikel 41, stk. 5, fastsættes de formaliteter, der skal opfyldes, hvis en part i aftalen ønsker at revidere den. Denne part forelægger således et forslag herom for det blandede udvalg, der så fremsætter henstillinger, især med henblik på indledning af forhandlinger mellem parterne i overensstemmelse med reglerne for internationale forhandlinger.

                  På det andet møde den 25. november 2021 i Det Blandede Udvalg EU-Norge, der er nedsat ved aftalens artikel 41, stk. 1, indgav Kongeriget Norge officielt en anmodning om at supplere og ændre aftalen med henblik på at:

               ·tage hensyn til de nyligt indførte værktøjer til administrativt samarbejde (udveksling af oplysninger ved hjælp af andre midler end standardformularerne, de administrative undersøgelser, der foretages i fællesskab, og de opfølgende foranstaltninger inden for rammerne af Eurofisc)

               ·ajourføre henvisningen til det ophævede direktiv 95/46/EF ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger
                  4
               .

               Norge har indtil videre deltaget aktivt inden for de fleste Eurofiscarbejdsområder. I løbet af 2020 og 2021 advarede Norge medlemsstaterne om mulig svig og et potentielt momstab på 5 mia. EUR på området for CO2-kreditter.

               Ændringen af aftalen vil ved at medtage ovennævnte nye værktøjer muliggøre et bedre samarbejde og styrke bekæmpelsen af svig og dermed skabe merværdi for begge parter i aftalen (Norge og medlemsstaterne).

               •Sammenhæng med de gældende regler på samme område

                  Styrkelse af det administrative momssamarbejde med tredjelande er et af de foranstaltninger, der blev bebudet i Europa-Kommissionens meddelelse fra 2020 om en retfærdig og enkel beskatning til støtte for genopretningen
                     5
                  .

                  Det bør endvidere bemærkes, at forhandlingerne med Norge vil omfatte samarbejdsværktøjer, der allerede er i kraft og anvendes af medlemsstaterne på grundlag af forordning (EU) nr. 904/2010.

                  Dette initiativ er derfor i overensstemmelse med Kommissionens nuværende politik på momsområdet og vil harmonisere medlemsstaternes samarbejde med Norge med gældende EU-ret.

               2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

               •Retsgrundlag

                  Nærværende forslag til Rådet forelægges i henhold til artikel 218, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF).

                  Artikel 3, stk. 2, i TEUF fastsætter, at ud over de områder, hvor Unionen har enekompetence, jf. artikel 3, stk. 1, i TEUF, har Unionen "ligeledes enekompetence til at indgå internationale aftaler, når indgåelsen har hjemmel i en lovgivningsmæssig EU-retsakt, eller når den er nødvendig for at give Unionen mulighed for at udøve sin kompetence på internt plan, eller for så vidt den kan berøre fælles regler eller ændre deres rækkevidde".

                  Ifølge Domstolens faste retspraksis kan en aftale berøre fælles regler eller ændre deres rækkevidde, når den omfatter områder, hvor der er harmoniseringsforanstaltninger
                     6
                  .

                  Genstanden for revisionen af aftalen, dvs. at omfatte de nye værktøjer til administrativt samarbejde, der blev indført ved Rådets forordning (EU) 2018/1541, henhører under Unionens enekompetence. Ajourføringen af henvisningerne til direktiv 95/46/EF ved forordning (EU) 2016/679 kan foretages inden for rammerne af det blandede udvalg i henhold til aftalens artikel 41, stk. 2, litra k). Denne ajourføring kan dog også indgå i genåbningen af forhandlingerne om aftaleteksten.

                  På det andet møde i det blandede udvalg den 25. november 2021 anmodede Norge officielt om at indlede forhandlinger om ændring af aftalen, jf. aftalens artikel 41, stk. 5.

               •Proportionalitetsprincippet

                  De samarbejdsinstrumenter, der skal medtages i ændringen af aftalen, vil overholde proportionalitetsprincippet og ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå målet om at skabe en fælles ramme for administrativt samarbejde mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Norge på momsområdet. Denne ændring af aftalen vil gøre det muligt for de myndigheder i medlemsstaterne, der er ansvarlige for anvendelsen af momslovgivningen, at samarbejde med de norske skattemyndigheder på samme måde, som de samarbejder indbyrdes i EU og på grundlag af gældende EU-ret.

               3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER

               •Høringer af interesserede parter

               Norge forelagde et udkast til det blandede udvalgs afgørelse på det andet møde i det blandede udvalg den 25. november 2021 med forslag om at genåbne forhandlingerne om ændring af aftalen, jf. artikel 41, stk. 5.

               Dette udkast til det blandede udvalgs afgørelse er som sådan ikke bindende for Kommissionen og vil først blive vedtaget (ved skriftlig procedure), når Rådet har godkendt at bemyndige Kommissionen til at genåbne forhandlingerne om ændring af aftalen.

               Rådets Fiskalgruppe blev den 8. december 2021 underrettet om Norges anmodning om ændring af aftalen.

                  Fiskalgruppen vil blive holdt orienteret om status for forhandlingerne under hele processen og blive hørt i forbindelse med resultaterne heraf.

               •Konsekvensanalyse

               Ifølge værktøj 7 i værktøjskassen for bedre regulering
                  7
                er der ikke behov for en konsekvensanalyse, når virkningerne ikke klart kan identificeres på forhånd, virkningerne er små, eller Kommissionen stort set eller slet ikke har noget valg.

               Da detaljeringsgraden af en henstilling fortsat er meget generel og giver en høj grad af fleksibilitet, er den første betingelse, der er nævnt i værktøj 7 i værktøjskassen for bedre regulering, opfyldt. Desuden forpligter henstillingen ikke Kommissionen til at indtage en bestemt holdning på nuværende tidspunkt. Den påtænkte henstilling fra Kommissionen vil kun indeholde Rådets "bemyndigelse" til at indlede forhandlinger med Norge. Den har således ingen indvirkning på hverken skattemyndighederne eller skatteyderne i EU. Forhandlingerne vil fokusere på nogle få administrative værktøjer, der kan føjes til den allerede gældende aftale mellem EU og Norge om momssamarbejde. Kommissionen har stort set eller slet ikke noget valg, da henstillingen er et obligatorisk skridt til at indlede forhandlinger med et tredjeland.

                  I praksis vil resultatet af den påtænkte henstilling ikke være en ny retsakt, men kun en genåbning af forhandlingerne.

               •Grundlæggende rettigheder

                  Den påtænkte aftale vil respektere Den Europæiske Unions centrale værdier som fastsat i artikel 2 i traktaten om Den Europæiske Union og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

               4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET

                  Forslaget har ingen virkninger for EU-budgettet.

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede forhandlinger om ændring af aftalen mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Norge om administrativt samarbejde, bekæmpelse af svig og inddrivelse af fordringer på momsområdet

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

               under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 218, stk. 3 og 4,

               under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen, og

               ud fra følgende betragtninger:

               (1)
                     Samarbejdsrammen i henhold aftalen mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Norge om administrativt samarbejde, bekæmpelse af svig og inddrivelse af fordringer på momsområdet (aftalen)
                  8
                har allerede vist et meget positivt resultat, som det fremgik af det andet møde i det blandede udvalg, der blev afholdt i Oslo den 25. november 2021.

               (2)
                     Medlemsstaterne vil drage fordel af en udvidelse af samarbejdsværktøjerne, som ville muliggøre et mere effektivt samarbejde med Norge, navnlig med hensyn til opfølgende foranstaltninger inden for rammerne af Eurofisc.

               (3)
                     Der bør indledes forhandlinger med henblik på ændring af aftalen —

               VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndiges herved til på Unionens vegne at indlede forhandlinger om ændring af aftalen mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Norge om administrativt samarbejde, bekæmpelse af svig og inddrivelse af fordringer på momsområdet.

               Artikel 2

               Forhandlingsdirektiverne er fastsat i bilaget.

               Artikel 3

               Forhandlingerne føres i samråd med Rådets Fiskalgruppe.

               Artikel 4

               Denne afgørelse er rettet til Kommissionen.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        Rådets forordning (EU) nr. 904/2010 af 7. oktober 2010 om administrativt samarbejde og bekæmpelse af svig vedrørende merværdiafgift (EUT L 268 af 12.10.2010, s. 1).

                     (2)

                        Rådets direktiv 2010/24/EU af 16. marts 2010 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og andre foranstaltninger (EUT L 84 af 31.3.2010, s. 1).

                     (3)

                        Rådets forordning (EU) 2018/1541 af 2. oktober 2018 om ændring af forordning (EU) nr. 904/2010 og (EU) 2017/2454, for så vidt angår foranstaltninger til styrkelse af det administrative samarbejde vedrørende merværdiafgift (EUT L 259 af 16.10.2018, s. 1).

                     (4)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) (EUT L 119 af 4.5.2016, s. 1).

                     (5)

                        Foranstaltning 14, (COM(2020) 312 final).

                     (6)

                        Domstolens udtalelse 3/15, ECLI:EU:C:2017:114, præmis 118 og den deri citerede retspraksis.

                     (7)

                        https://ec.europa.eu/info/sites/default/files/br_toolbox-nov_2021_en_0.pdf

                     (8)

                        https://eur-lex.europa.eu/legal-content/DA/TXT/?uri=CELEX%3A22018A0801%2801%29.

    ---documentbreak---

               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 26.4.2022
            COM(2022) 166 final

            BILAG
            til
            RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede forhandlinger om ændring af aftalen mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Norge om administrativt samarbejde, bekæmpelse af svig og inddrivelse af fordringer på momsområdet

               BILAG

               FORHANDLINGSDIREKTIVER MED HENBLIK PÅ ÆNDRING AF AFTALEN MELLEM DEN EUROPÆISKE UNION OG KONGERIGET NORGE OM ADMINISTRATIVT SAMARBEJDE, BEKÆMPELSE AF SVIG OG INDDRIVELSE AF FORDRINGER PÅ MOMSOMRÅDET

                  Aftalen mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Norge ("Norge") om administrativt samarbejde, bekæmpelse af svig og inddrivelse af fordringer på momsområdet ("aftalen") trådte i kraft i september 2018. Aftalen giver EU-medlemsstaterne og Norge mulighed for at samarbejde på samme måde, som medlemsstaterne gør i henhold til Rådets forordning (EU) nr. 904/2010
                     1
                   og Rådets direktiv 2010/24/EU
                     2
                  , om at bekæmpe momssvig og yde hinanden bistand med at inddrive fordringer på momsområdet.

                  I mellemtiden blev der imidlertid foretaget en række ændringer af Rådets forordning (EU) nr. 904/2010, og der blev indført nye værktøjer til administrativt samarbejde, nemlig ved Rådets ændringsforordning (EU) 2018/1541
                     3
                  . De nye værktøjer omfatter:

               (a)forbedring af Eurofiscnetværket gennem styrket styring, de såkaldte opfølgende foranstaltninger (fælles behandling og analyse af oplysninger) og administrative undersøgelser, der foretages i fællesskab (fælles revisioner)

               (b)mulighed for at udveksle oplysninger ved hjælp af andre midler end standardformularerne

               (c)udveksling af oplysninger med andre retshåndhævende EU-organer (Europol, OLAF)

               (d)deling af vigtige oplysninger om import og køretøjer.

               Imidlertid er de værktøjer, der er nævnt i ovenstående litra c) og d), ikke nyttige for medlemsstaternes samarbejde med Norge.

                  Aftalen, der blev indgået i 2018, henviser desuden til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger, der er ophævet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger
                     4
                  .

                  Formålet med forhandlingerne bør derfor være dobbelt:

               (1)i det omfang det er muligt og nødvendigt at forsyne medlemsstaterne med nye værktøjer til samarbejde med Norge svarende til dem, der blev indført i forordning (EU) nr. 904/2010 ved forordning (EU) 2018/1541. Forhandlingerne bør navnlig omfatte:

               –udveksling af oplysninger ved hjælp af andre midler end standardformularer

               –administrative undersøgelser, der foretages i fællesskab

               –opfølgende foranstaltninger inden for rammerne af Eurofisc.

               (2)ajourføring af henvisningerne til direktiv 95/46/EF ved forordning (EU) 2016/679.

                  Forhandlingerne bør ikke føre til, at Norge får mulighed for at "få adgang til medlemsstaternes databaser".

                     (1)

                        Rådets forordning (EU) nr. 904/2010 af 7. oktober 2010 om administrativt samarbejde og bekæmpelse af svig vedrørende merværdiafgift (EUT L 268 af 12.10.2010, s. 1).

                     (2)

                        Rådets direktiv 2010/24/EU af 16. marts 2010 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og andre foranstaltninger (EUT L 84 af 31.3.2010, s. 1).

                     (3)

                        Rådets forordning (EU) 2018/1541 af 2. oktober 2018 om ændring af forordning (EU) nr. 904/2010 og (EU) 2017/2454, for så vidt angår foranstaltninger til styrkelse af det administrative samarbejde vedrørende merværdiafgift (EUT L 259 af 16.10.2018, s. 1).

                     (4)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) (EUT L 119 af 4.5.2016, s. 1).


               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 23.8.2017
            COM(2017) 448 final

            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om en protokol om specifikke forhold for landbrug, byggeri og minedrift i tilknytning til konventionen om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr (MAC-protokollen)

               BEGRUNDELSE

               1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

               •Forslagets begrundelse og formål

                  På en diplomatisk konference i Cape Town i Sydafrika i november 2001 blev der under UNIDROIT’s auspicier (Det Internationale Institut for Udarbejdelse af Ensartede Regler inden for Privatretten, en mellemstatslig organisation, som alle medlemsstaterne er medlemmer af) vedtaget en konvention om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr ("Cape Town-konventionen") og en protokol om specifikke forhold for flyudstyr.

                  Cape Town-systemets struktur er fleksibel: det består af en rammekonvention, der fastlægger retsregler for alle kategorier af mobilt udstyr. Rammekonventionen suppleres af specifikke protokoller, der indeholder særlige regler for særlige typer udstyr.

                  Konventionen indeholder bestemmelser for stiftelsen og virkningerne af en international sikkerhedsrettighed (sikkerhedsstillelsesaftale, en aftale, der indebærer et ejendomsforbehold, eller en lejeaftale) vedrørende visse kategorier af mobilt udstyr, der er nærmere angivet i protokollerne om følgende kategorier: luftfartøjer (flyskrog, flymotorer og helikoptere), rullende jernbanemateriel og rumudstyr.

                  Disse protokoller kan ændre konventionen, hvis specifikke forhold i den relevante sektor gør dette nødvendigt. Det er følgelig protokollen og ikke konventionen, der har forrang med hensyn til hver kategori af mobilt udstyr. Staternes forpligtelser i henhold til konventionen afhænger af, hvilken protokol de tiltræder. Konventionen kan kun finde anvendelse på en kategori af mobilt udstyr, når den relevante protokol træder i kraft, og kun mellem parterne i denne protokol. Konventionen og protokollen skal dog i så fald læses samlet som ét enkelt instrument.

                  Kategorierne minedrift, landbrug og byggeri er områder af handelsmæssig virksomhed, der har overordnet betydning, særlig i udviklingslandene. Derfor har UNIDROIT's arbejdsprogram siden 2006 omfattet udarbejdelsen af en protokol om specifikke forhold for landbrug, byggeri og minedrift (i det følgende benævnt "MAC-protokollen") til konventionen om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr. Der er to grunde til, at UNIDROIT har foreslået at lade udstyr til landbrug, byggeri og minedrift være omfattet af en fjerde protokol. For det første vil protokollen gøre det muligt for virksomheder inden for landbrug, byggeri og minedrift at anskaffe udstyr, som de ellers ikke ville være i stand til at anskaffe, og give dem mulighed for at optimere deres aktiviteter.  For det andet vil protokollen gøre det muligt for producenter af udstyr at eksportere til markeder, som uden en sådan protokol vil være lukkede for dem.

                  Efter det forberedende arbejde, herunder adskillige møder i en studiegruppe og høringer af den private sektor anså UNIDROIT's styrelsesråd på sin 95. samling (den 18.-20. maj 2016) det udkast til teksten, som studiegruppen havde udarbejdet, for at være tilstrækkeligt udviklet til at berettige indkaldelsen af et udvalg af regeringseksperter. Den første samling i udvalget af regeringseksperter fandt sted i Rom den 20.-24. marts 2017.

                  Som repræsentant for Den Europæiske Union, der har observatørstatus ved UNIDROIT, deltog Kommissionen i mødet på grundlag af den koordinerede holdning, som blev vedtaget af Rådets Gruppe vedrørende Civilretlige Spørgsmål (generelle spørgsmål), og som er fastsat i Rådets dokument 7083/17 EU RESTRICTED.

                  Den anden og sandsynligvis sidste samling i udvalget af regeringseksperter finder sted i Rom den 2.-6. oktober 2017. Den diplomatiske konference for vedtagelsen af MAC-protokollen vil finde sted i anden halvdel af 2018.  Det er derfor tilrådeligt, at den koordinerede holdning, som Rådets arbejdsgruppe er nået til enighed om, bekræftes ved officielle forhandlingsdirektiver, der bemyndiger Kommissionen til også at repræsentere EU’s interesse ved den fremtidige diplomatiske konference.

               •Sammenhæng med de gældende regler på samme område

                  EU har allerede truffet foranstaltninger vedrørende Cape Town-konventionen ved at tiltræde konventionen og den dertil knyttede flyudstyrsprotokol i 2009
                     1
                  , ved at undertegne jernbaneprotokollen i 2009
                     2
                   og godkende den i 2014
                     3
                  .

                  Også i forbindelse med rumprotokollen fulgte Kommissionen som EU's repræsentant på grundlag af de forhandlingsdirektiver, Rådet vedtog den 10. februar 2004
                     4
                  , nøje møderne under de fem samlinger i UNIDROIT's udvalg af regeringseksperter med henblik på vedtagelsen af udkastet til protokollen om specifikke forhold for rumudstyr i tilknytning til konventionen om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr og deltog i den diplomatiske konference i 2012, hvor rumprotokollen blev vedtaget.

               •Sammenhæng med Unionen politik på andre områder

                  Denne henstilling om forhandlingsdirektiver er i overensstemmelse med EU's generelle politik om at træffe foranstaltninger med henblik på at sikre, at EU's eksterne enekompetence respekteres internationalt, ved at tilslutte sig internationale konventioner, der omfatter bestemmelser henhørende under EU's eksterne enekompetence, når dette muliggøres gennem en REIO-bestemmelse, der (som i det foreliggende tilfælde) giver regionale organisationer for økonomisk integration mulighed for at undertegne eller ratificere et internationalt instrument, eller ved at bemyndige EU-medlemsstaterne til at gøre dette på vegne af Unionen.

                  Da den gældende ret vedrørende samarbejde om civilretlige spørgsmål er veludviklet, har dette ført til en tilsvarende udvidelse af EU's enekompetence på det internationale område. I nogle tilfælde omfatter EU's enekompetence et helt instrument (f.eks. Haagerkonventionen af 30. juni 2005 om værnetingsaftaler og Haagerkonventionen af 23. november 2007 om international inddrivelse af børnebidrag og andre former for underholdsbidrag til familiemedlemmer), mens enekompetencen i andre tilfælde er begrænset til visse bestemmelser i et instrument, hvilket fører til "blandede aftaler", i det omfang EU ikke træffer afgørelse om at udøve delt kompetence.

                  Cape Town-konventionen og protokollerne dertil er blandede aftaler: nogle områder henhører under EU's enekompetence, mens andre henhører under medlemsstaternes kompetence, i det omfang EU ikke har truffet afgørelse om at udøve delt kompetence, når det drejer sig om konventionen og protokollerne dertil. På grundlag af de generelle regler for EU's enekompetence kan medlemsstaterne kun handle i spørgsmål om enekompetence, hvis EU bemyndiger dem til det, og de kan derfor kun undertegne/ratificere protokoller, efter at EU har godkendt undertegnelsen, ratifikationen og/eller tiltrædelsen.

               2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITSPRINCIPPET

               •Retsgrundlag

                  Henstillingen med henblik på Rådets afgørelse om forhandlingsdirektiverne er baseret på artikel 81 og artikel 218, stk. 3-4, i TEUF, da MAC-protokollen er et internationalt instrument. Samarbejde på det civil- og handelsretlige område er omfattet af artikel 81 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, der således er retsgrundlaget for EU's kompetence på området.

                  I overensstemmelse med artikel 3, stk. 2, i TEUF og retspraksis ved Den Europæiske Unions Domstol, særlig udtalelse 1/03 af 7. februar 2006 om Unionens kompetence til at indgå den nye Luganokonvention om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område samt udtalelse 1/13 af 14. oktober 2014 om Unionens enekompetence med hensyn til accept af et tredjelands tiltrædelse af konventionen om de civilretlige virkninger af internationale børnebortførelser, henhører forhandlingerne om og indgåelsen af visse bestemmelser i UNIDROIT’s udkast til MAC-protokol under EU’s eksterne enekompetence, i og med at det kan “berøre fælles regler eller ændre deres rækkevidde”.

                  Spørgsmålet er blevet behandlet indgående i de tidligere henstillinger til Rådet i forbindelse med de forhandlingsdirektiver, der blev vedtaget til Cape Town-konventionen og de tre protokoller dertil, og det er ikke nødvendigt at uddybe emnet yderligere. I det nedenstående gives der imidlertid en nærmere redegørelse for de bestemmelser, der henhører under EU's enekompetence.

               •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence)

                  Ikke relevant.

               •Proportionalitetsprincippet

                  De forhandlingsdirektiver, der henstilles om, svarer til dem, der blev vedtaget for de foregående tre protokoller og rækker ikke ud over målet om at sikre, at EU's eksterne enekompetence vedrørende visse bestemmelser i MAC-protokollen respekteres, og at medlemsstaterne har mulighed for at anvende EU-retten indbyrdes.

                  Desuden griber EU's deltagelse i udarbejdelsen af MAC-protokollen på grundlag af disse forhandlingsdirektiver ikke ind i spørgsmålet om, hvorvidt EU tiltræder det fremtidige instrument. EU har fuld råderet til at træffe en sådan afgørelse i fremtiden, sådan som det var tilfældet med rumprotokollen, som EU endnu ikke har truffet afgørelse om undertegnelse eller ratifikation af.

               •Valg af retsakt

                  Ikke relevant.

               3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER

               •Høringer af interesserede parter

                  Siden UNIDROIT indkaldte til regeringseksperternes første møde i september 2016, er medlemsstaterne regelmæssigt blevet informeret og hørt i Rådets Gruppe vedrørende Civilretlige Spørgsmål (generelle spørgsmål) om de koordinerede linjer, der skal følges i forbindelse med EU's holdning. EU's koordinerede holdning ved regeringseksperternes første møde findes i Rådets dokument 7083/17 EU RESTRICTED. Desuden blev medlemsstaternes delegerede repræsentanter informeret på stedet i Rom i løbet EU's ad hoc-koordineringsmøde. Kommissionen rapporterede om resultatet af den første samling i Rådets Gruppe vedrørende Civilretlige Spørgsmål (generelle spørgsmål), der fandt sted den 29. maj 2017.

                  •
                        Indhentning og brug af ekspertbistand

                  Kommissionen har baseret sig på den erfaring, der er høstet under udarbejdelsen af forhandlingsdirektiverne for forhandlingerne om Cape Town-konventionen og protokollerne dertil. I forbindelse med det forberedende arbejde, der blev udført forud for regeringseksperternes første møde i marts 2017, kan det dog nævnes, at Tyskland og USA gennemførte høringer af den private sektor (2010-2012), og at høringerne generelt viste interesse i og støtte til MAC-protokollen.

                  På den 93. samling i UNIDROIT's styrelsesråd i 2014 blev der opnået enighed om at indkalde en studiegruppe, som fik til opgave at udarbejde et første udkast til MAC-protokollen forud for styrelsesrådets 95. samling. Studiegruppen består af forskellige internationale eksperter i lovgivning om sikrede transaktioner og har været samlet fire gange siden 2014. Forud for regeringseksperternes første møde inviterede UNIDROIT sine medlemsstater og stater, der er parter i Cape Town-konventionen, til at deltage i et symposium af en halv dags varighed den 2. december 2016 med henblik på at drøfte projektets centrale aspekter.

               •Konsekvensanalyse

               Henstillingen understøttes ikke af en konsekvensanalyse, sådan som det var tilfældet ved de tre foregående henstillinger om forhandlingsdirektiver, som Rådet vedtog vedrørende Cape Town-konventionen og de dertil knyttede flyudstyrs-, jernbane- og rumprotokoller. På nuværende tidspunkt er det eneste, Rådet skal træffe afgørelse om, hvorvidt EU skal deltage i de afsluttende faser af forhandlingerne, og dette berører ikke spørgsmålet om, hvorvidt EU undertegner og tiltræder protokollen eller ej.

               De få bestemmelser, som der er redegjort nærmere for nedenfor, og som henhører under EU's enekompetence, er ikke kontroversielle, da det drejer sig om de samme bestemmelser vedrørende international privatret, som er omfattet af konventionen og de tidligere protokoller dertil, der vurderes at ville påvirke den gældende EU-ret (foreløbige foranstaltninger, bestemmelser om insolvens og bestemmelser om lovvalg).   For vidt angår de foregående instrumenter, er disse bestemmelser tilvalgsbestemmelser, hvilket betyder, at EU - hvis EU senere træffer afgørelse om at ratificere protokollen - kan vælge ikke at anvende disse regler med henblik på at bevare anvendelsen af gældende EU-ret blandt EU-medlemsstaterne. Det var det valg, der blev truffet på tidspunktet for tiltrædelsen af Cape Town-konventionen og den dertil knyttede flyudstyrsprotokol og på tidspunktet for godkendelse af jernbaneprotokollen. Som angivet ovenfor er der endnu ikke truffet nogen afgørelse om undertegnelse/ratifikation af rumprotokollen.

               EU's enekompetence er begrænset til bestemmelserne vedrørende international privatret. Protokollens materielle bestemmelser henhører under medlemsstaternes kompetence, for så vidt som EU ikke vil udøve delt kompetence på dette område. Derfor ville en konsekvensanalyse vedrørende de bestemmelser, der henhører under EU's eksterne enekompetence, være meningsløs, da EU ikke har noget valg.

               Som det er anført ovenfor, er der imidlertid blevet gennemført intensive høringer/forundersøgelser inden for rammerne af UNIDROIT, før arbejdet på udkastet til protokol blev anset for at være tilstrækkelig fremskredent til at indkalde til regeringseksperternes første møde.

               Dette arbejde har også omfattet et dokument udarbejdet af forskningsdirektøren for Center for the Economic Analysis of Law (CEAL) vedrørende de potentielle økonomiske fordele ved MAC-protokollen, som blev forelagt for styrelsesrådet på den 92. samling i 2013. I CEAL-undersøgelsen blev det bemærket, at MAC-protokollen kan føre til, at der vil blive brugt ca. 2 bio. USD til MAC-udstyr, og vil kunne øge salget af MAC-udstyr med 600 mia. USD i løbet af fem til syv år
                  5
               .

               •Grundlæggende rettigheder

                  Ikke relevant.

               4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET

                  Ikke relevant.

               5.ANDRE FORHOLD

               •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering

                  Som det er almindelig praksis, vil Kommissionen regelmæssigt informere medlemsstaterne om, hvordan forhandlingerne skrider frem, inden for rammerne af Rådets Gruppe vedrørende Civilretlige Spørgsmål (generelle spørgsmål).

               •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget

                  Forhandlingsdirektiverne i henstillingen til Rådet er identiske med den koordinerede holdning, der blev vedtaget forud for regeringseksperternes første møde. De er også identiske med de forhandlingsdirektiver, der er vedtaget for andre protokoller, da det tages i betragtning, at teksten til MAC-protokollen allerede er stabil og ikke bør undergå væsentlige ændringer på det næste møde. Under alle omstændigheder forventes der ingen ændringer vedrørende den bestemmelse, der henhører under EU's enekompetence eller er af generel interesse for EU (REIO-bestemmelsen og erklæringerne).

                  I. Bestemmelser, der henhører under EU's enekompetence

                  a) Foreløbige foranstaltninger og insolvens

                  De spørgsmål, der henhører under EU's enekompetence, er ikke kontroversielle. De ligger meget tæt på eller er identiske med de tilsvarende bestemmelser i flyudstyrs-, jernbane- og rumprotokollerne.

                  I forhandlingsdirektiverne til de tidligere protokoller blev der specifikt taget hensyn til bestemmelserne om kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse samt foreløbige, herunder sikrende, retsmidler, for så vidt som de kunne berøre anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område.

                  Desuden er det i forhandlingsdirektiverne, for så vidt angår bestemmelserne vedrørende foranstaltninger i tilfælde af insolvens og bistand i tilfælde af insolvens, angivet, at deres overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1346/2000 om konkurs skal sikres.

                  Forhandlingsdirektiverne omfattede endvidere et forhandlingsdirektiv om Det Europæiske Fællesskabs (nu: Den Europæiske Unions) tiltrædelse gennem en REIO-bestemmelse.

                  Kommissionen anser, at det nuværende udkast til MAC-protokollen fuldt ud respekterer gældende EU-ret, for så vidt angår de foreløbige retsmidler (artikel IX i udkastet til protokollen – Ændring af bestemmelser vedrørende retsmidler i afventning af endelig afgørelse) og bestemmelserne om insolvens (artikel X - Foranstaltninger i tilfælde af insolvens og artikel XI - Bistand i tilfælde af insolvens).

                  Artikel 55 i Cape Town-konventionen vedrører erklæringen vedrørende retsmidler i afventning af endelig afgørelse (mulighed for ikke at anvende artikel 13 (Retsmiddel i afventning af endelig afgørelse) og artikel 43 (Jurisdiktion i henhold til artikel 13, stk. 1). Begge bestemmelser kunne have påvirket anvendelsen af artikel 31 (Foreløbige, herunder sikrende, retsmidler) i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 ("Bruxelles I-forordningen")

                  På den diplomatiske konference i november 2001 om Cape Town-konventionen opnåede Det Europæiske Fællesskab, med henblik på at sikre anvendelsen af artikel 31 i Bruxelles I-forordningen, at hel eller delvis anvendelse af artikel 13 og 43 i konventionen afhang af en erklæring.

                  På tidspunktet for tiltrædelsen af Cape Town-konventionen fremsatte Det Europæiske Fællesskab således en erklæring, hvori det anførte, at i tilfælde, hvor debitor har sin bopæl på en EF-medlemsstats område, vil medlemsstaterne, som er bundet af Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, kun anvende Cape Town-konventionens artikel 13 og 43 vedrørende afgørelser om foreløbige retsmidler i overensstemmelse med artikel 31 i forordning nr. 44/2001 som fortolket af De Europæiske Fællesskabers Domstol inden for rammerne af artikel 24 i Bruxelleskonventionen af 27. december 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager.

                  I forhandlingsdirektiverne til flyudstyrs-, jernbane- og rumprotokollerne blev det udtrykkeligt angivet, at artikel 55 i Cape Town-konventionen fortsat skulle finde anvendelse, også på protokollerne.

                  Artikel IX i udkastet til MAC-protokollen “Ændring af bestemmelser vedrørende retsmidler i afventning af endelig afgørelse” giver denne mulighed og er praktisk taget identisk til de tilsvarende artikler i flyudstyrs-, jernbane- og rumprotokollerne. henholdsvis (henholdsvis artikel X, VIII og XX).

                  Det skal bemærkes, at efter omarbejdningen af Bruxelles I-forordningen
                     6
                   er artikel 31 blevet artikel 35, men ordlyden er identisk.

                  For så vidt angår insolvens, anmodes der i forhandlingsdirektiverne til de vedtagne protokoller om valgfrihed for de relevante bestemmelser, idet de har påvirket anvendelsen af forordning (EF) nr. 1346/2000 om konkurs.

                  I artikel X i udkastet til MAC-protokollen (Foranstaltninger i tilfælde af insolvens) fastsættes muligheden for tilvalg, og artiklen er næsten identisk med de tilsvarende artikler i flyudstyrsprotokollen (artikel XI), jernbaneprotokollen (artikel IX) og rumprotokollen (artikel XXI). Desuden er artikel XI (Bistand i tilfælde af insolvens) i udkastet til MAC-protokollen en bestemmelse om tilvalg, og artiklen er næsten identisk med de tilsvarende artikler i flyudstyrsprotokollen (artikel XII), jernbaneprotokollen (artikel IX) og rumprotokollen (artikel XXII).

                  Også i dette tilfælde har den nylige omarbejdning af insolvensforordningen
                     7
                   ikke ændret, hvorledes EU-retten berøres af MAC-protokollens bestemmelser om insolvens.

                  b) Lovvalg

                  Artikel VI i den nuværende version af udkastet til MAC-protokollen indeholder bestemmelser vedrørende parternes valg af den lov, som skal gælde for alle eller en del af deres aftalemæssige rettigheder og forpligtelser.

                  Da de tidligere forhandlingsdirektiver blev vedtaget, var ingen EU-lovgivning i kraft med hensyn til spørgsmål om, hvilken lovgivning der gjaldt for kontraktlige forpligtelser, og Rådet gav derfor ikke Kommissionen specifikke forhandlingsdirektiver for dette område.

                  I mellemtiden blev forordning (EF) nr. 593/2008 om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (kendt under betegnelsen "Rom I") vedtaget den 17. juni 2008 og trådte i kraft den 17. december 2009
                     8
                  .

                  Det brede udvalg af muligheder, når det gælder lovvalg, som er fastsat i artikel VI, stk. 2, er ikke kompatibelt med det system, der er oprettet ved forordning (EF) nr. 593/2008, og derfor bør EU-medlemsstaterne ikke anvende denne artikel.

                  Denne løsning har EU også valgt ved de andre protokoller.

                  Rådets afgørelse af 6. april 2009 om Den Europæiske Unions tiltrædelse af Cape Town-konventionen og den dertil knyttede protokol om specifikke forhold for flyudstyr indeholder en specifik henvisning til Fællesskabets enekompetence på visse områder, der er omfattet af flyudstyrsprotokollen, og særlig til Rom I-forordningen.  Derfor var den artikel i flyudstyrsprotokollen, der vedrører lovvalg, genstand for en særlig erklæring fra Fællesskabet.

                  I forbindelse med jernbaneprotokollen blev lovvalget på tilsvarende vis taget i betragtning i erklæringen i henhold til artikel XXII, stk. 2, vedrørende Det Europæiske Fællesskabs kompetence på områder, der er omfattet af jernbaneprotokollen. I punkt 5 i erklæringen fastsættes, at Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater har overført deres kompetence til Fællesskabet, for så vidt angår spørgsmål, der vedrører (bl.a.) Rom I-forordningen.

                  Artikel 5 i rumprotokollen er derimod en bestemmelse om fravalg, hvilket vil sige, at den anvendes, medmindre en kontraherende stat udtrykkeligt fravælger den.  EU vil således skulle fremsætte den tilsvarende erklæring på tidpunktet for undertegnelse/ratifikation/godkendelse af rumprotokollen.

                  Den nuværende version af artikel VI i udkastet til MAC-protokollen er en tilvalgsbestemmelse, og den bør bibeholdes i den endelige tekst.

                  II. Afsluttende bestemmelser vedrørende EU’s interesser

                  De afsluttende bestemmelser i udkastet (artikel XXII – Organisation for regional økonomisk integration) indeholder en REIO-bestemmelse, der er praktisk taget identisk med bestemmelserne i artikel 48 i Cape Town-konventionen, artikel XXVII i flyudstyrsprotokollen, artikel XXII i jernbaneprotokollen og artikel XXXVII i rumprotokollen.

                  Denne artikel åbner mulighed for, at en organisation for regional økonomisk integration, der er oprettet af suveræne stater og har kompetence i spørgsmål inden for protokollens anvendelsesområde (dvs. Den Europæiske Union), kan undertegne, acceptere, godkende eller tiltræde protokollen, som var den en kontraherende stat.

                  Desuden bør EU være opmærksom på indsættelsen af muligheder for tilvalg af EU's interesse i udkastet til de afsluttende bestemmelser (artikel XXVI - Erklæringer vedrørende visse bestemmelser) Bestemmelserne i denne artikel er udformet på baggrund af de tilsvarende bestemmelser i flyudstyrs-, jernbane- og rumprotokollerne.

                  Alt i alt giver den nuværende ordlyd af de bestemmelser i udkastet til MAC-protokollen, der henhører under EU's enekompetence eller vedrører EU's interesse, ikke anledning til bekymring.   Kommissionen foreslår derfor, i overensstemmelse med den koordinerede holdning, der blev vedtaget til regeringseksperternes første møde i marts 2017, at bibeholde bestemmelserne i deres nuværende form.

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om en protokol om specifikke forhold for landbrug, byggeri og minedrift i tilknytning til konventionen om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr (MAC-protokollen)

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

               under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 218, stk. 3 og 4,

               under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen, og

               ud fra følgende betragtninger:

               (1)
                     Den 29. april 2009 tiltrådte Det Europæiske Fællesskab konventionen om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr og den dertil knyttede protokol om specifikke forhold for flyudstyr.

               (2)
                     Den 10. december 2009 tiltrådte Det Europæiske Fællesskab protokollen om specifikke forhold for rullende jernbanemateriel i tilknytning til konventionen om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr.

               (3)
                     Den 18. december 2014 godkendte Den Europæiske Union protokollen om specifikke forhold for rullende jernbanemateriel i tilknytning til konventionen om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr.

               (4)
                     Det forberedende arbejde til en protokol om specifikke forhold for landbrug, byggeri og minedrift i tilknytning til konventionen om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr (MAC-protokollen) inden for rammerne af Det Internationale Institut for Udarbejdelse af Ensartede Regler inden for Privatretten (UNIDROIT) er i gang.

               (5)
                     Den Europæiske Union har enekompetence på visse af de områder, der er omfattet af udkastet til MAC-protokollen.

               (6)
                     Den Europæiske Union bør deltage i forhandlingerne om en sådan retsakt på de områder, der henhører under Unionens enekompetence —

               VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndiges herved til på Unionens vegne at føre forhandlinger, for så vidt angår områder henhørende under Unionens enekompetence, om en protokol om specifikke forhold for landbrug, byggeri og minedrift i tilknytning til konventionen om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr (MAC-protokollen).

               Artikel 2

               Forhandlingsdirektiverne findes i bilaget.

               Artikel 3

               Forhandlingerne føres i samråd med det særlige udvalg, som hermed udpeges i henhold til artikel 218, stk. 4, i traktaten.

               Artikel 4

               Denne afgørelse er rettet til Kommissionen

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        2009/370/EF: Rådets afgørelse af 6. april 2009 om Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af konventionen om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr og protokollen til nævnte konvention om specifikke forhold for flymateriel, vedtaget samlet i Cape Town den 16. november 2001 (EUT L 121 af 15.5.2009, s. 3).

                     (2)

                        2009/940/EF: Rådets afgørelse af 30. november 2009 om Det Europæiske Fællesskabs undertegnelse af protokollen om specifikke forhold for rullende jernbanemateriel i tilknytning til konventionen om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr, vedtaget i Luxembourg den 23. februar 2007 (EUT L 331 af 16.12.2009, s. 1).

                     (3)

                        2014/888/EU: Rådets afgørelse af 4. december 2014 om på vegne af Den Europæiske Union at godkende protokollen om specifikke forhold for rullende jernbanemateriel i tilknytning til konventionen om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr, som blev vedtaget i Luxembourg den 23. februar 2007 (EUT L 353 af 10.12.2014, s. 9).

                     (4)

                        5609/04 JUSTCIV 9 TRANS 35 OC 46 RESTREINT UE

                     (5)

                        For yderligere oplysninger om det forberedende arbejde i forbindelse med udviklingen af MAC-protokollen, se:
                  http://www.unidroit.org/work-in-progress-studies/current-studies/mac-protocol

                     (6)

                        Forordning (EU) nr. 1215/2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EUT L 351 af 20.12.2012, s. 1).

                     (7)

                        Forordning (EU) 2015/848 om insolvensbehandling (EUT L 141 af 5.6.2015, s. 19).

                     (8)

                        Forordning (EF) nr. 593/2008 om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (Rom I) (EUT L 177 af 4.7.2008, s. 6).

    ---documentbreak---

               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 23.8.2017
            COM(2017) 448 final

            BILAG

               BILAG […]

               Direktiver for forhandling om en protokol om specifikke forhold for landbrug, byggeri og minedrift i tilknytning til konventionen om internationale sikkerhedsrettigheder i mobilt udstyr (MAC-protokollen)

               1. Kommissionen bør helt frem afslutningen af forhandlingerne sikre, at MAC-protokollen er i overensstemmelse med bestemmelserne i Den Europæiske Unions lovgivning om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser. Hvis dette ikke er tilfældet, bør Kommissionen sikre, at MAC-protokollen indeholder en eller flere bestemmelser, som giver medlemsstaterne mulighed for at anvende forordning (EU) nr. 1215/2012 i deres indbyrdes forbindelser fremfor Cape Town-konventionen og MAC-protokollen dertil.

               Det skal sikres, at artikel 55 i Cape Town-konventionen finder anvendelse på protokollen ved anvendelse på mobilt udstyr, der er specifikt for landbrug, byggeri og minedrift.

               Med henblik herpå skal det sikres, at den nuværende bestemmelse i artikel IX i MAC-protokollen “Ændring af bestemmelser vedrørende retsmidler i afventning af endelig afgørelse” bibeholdes i protokollen, således at denne artikel er fakultativ og kun anvendes, hvis der foreligger en erklæring fra den kontraherende stat.

               2. Det skal sikres, at protokollens artikler vedrørende insolvensbehandling er forenelige med forordning (EU) nr. 2015/848.

               Med henblik herpå skal det sikres, at de nuværende bestemmelser i artikel X i udkastet til MAC-protokollen (Foranstaltninger i tilfælde af insolvens) og artikel XI (Bistand i tilfælde af insolvens) bibeholdes, således at disse artikler er fakultative og kun anvendes, hvis der foreligger en erklæring fra den kontraherende stat.

               3. Det skal sikres, at den nuværende bestemmelse i artikel VI i udkastet til MAC-protokollen (Lovvalg) bibeholdes i protokollen, således at denne artikel er fakultativ og kun anvendes, hvis der foreligger en erklæring fra den kontraherende stat.

               4. Det skal sikres, at den nuværende bestemmelse i artikel XXII (Organisation for regional økonomisk integration) bibeholdes i protokollen, således at en organisation for regional økonomisk integration, der er oprettet af suveræne stater og har kompetence i spørgsmål inden for protokollens anvendelsesområde, kan undertegne, acceptere, godkende eller tiltræde protokollen, som var den en kontraherende stat.