Avis juridique important

|

31994H0390

94/390/EF: Kommissionens henstilling af 25. maj 1994 om beskatning af små og mellemstore virksomheder (Tekst af betydning for EØS)

EF-Tidende nr. L 177 af 09/07/1994 s. 0001 - 0019

KOMMISSIONENS HENSTILLING af 25. maj 1994 om beskatning af smaa og mellemstore virksomheder (Tekst af betydning for EOES) (94/390/EF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, saerlig artikel 155, andet led, og ud fra foelgende betragtninger:  Raadet vedtog den 28. juli 1989 afgoerelse 89/490/EOEF (1) om forbedring af erhvervsklimaet og fremme af udviklingen af virksomheder, isaer smaa og mellemstore virksomheder, i Faellesskabet, der blev revideret ved afgoerelse 91/319/EOEF (2);  Raadet har sin resolution af 17. juni 1992 om faellesskabsforanstaltninger til stoette for navnlig smaa og mellemstore virksomheder, herunder haandvaerksvirksomheder (3), bekraeftet sin forpligtelse til at styrke foranstaltninger til fordel for virksomhederne;   ved afgoerelse 93/379/EOEF (4), der erstatter afgoerelse 89/490/EOEF, vedtog Raadet med virkning fra 1. juli 1993 et program, der sigter paa at styrke prioriterede omraader og paa at sikre kontinuiteten i erhvervspolitikken; dette program sigter foerst og  fremmest paa at forbedre det retlige, skattemaessige og administrative miljoe for virksomhederne;  enkeltmandsvirksomheder og personselskaber en vaesentlig del af samtlige smaa og mellemstore virksomheder, hvis rolle i jobskabelsesprocessen er blevet fremhaevet ved flere lejligheder i forskellige meddelelser fra Kommissionen og saerlig i hvidbogen om  vaekst konkurrenceevne og beskaeftigelse; det er derfor vigtigt at fremme disse virksomheders investeringskapacitet;  beskatningen af enkeltmandsvirksomheder og personselskaber, der generelt er underkastet indkomstbeskatningen for fysiske personer, laegger som foelge af denne skats progressivitet sammenlignet med selskabsskatten en bremse paa disse virksomheders  selvfinansieringsevne og begraenser derfor deres investeringskapacitet i en oekonomisk situation, hvor adgangen til fremmedkapital tenderer mod at blive vanskeligere;  den nuvaerende struktur i indkomstskattesatserne for fysiske personer og selskabsskattesatserne giver til skade for enkeltmandsvirksomheder og personselskaber anledning til konkurrenceforvridning mellem virksomheder afhaengig af deres selskabsform; stoerre  skattemaessig neutralitet boer tilstraebes i det mindste for saa vidt angaar virkningerne af skatteordningerne for virksomhedernes geninvesterede overskud og dermed for deres selvfinansieringsevne;  flere medlemsstater har allerede truffet foranstaltninger for at begraense den bestaaende forvridning mellem skatteordninger, alt efter om en virksomheds overskud beskattes som personlig indkomst eller selskabsbeskattes; disse foranstaltninger bestaar dels  i at give enkeltmandsvirksomheder og personselskaber ret til at vaelge at lade deres geninvesterede overskud blive selskabsbeskattet, dels i en begraensning af progressiviteten i indkomstskatten for fysiske personer i sammenligning med de  selskabsskattesatser, der gaelder for kapitalselskaber;  omdannelsen af enkeltmandsvirksomheder eller personselskaber til kapitalselskaber kan, paa trods af virkningerne paa andre omraader end skatteomraadet for virksomhedsejeren og virksomheden, loese problemet vedroerende skatten paa disse virksomheders  ikkeudloddede overskud; det er derfor noedvendigt, at en saadan operation kan gennemfoeres uden vaesentlige skattemaessige omkostninger - VEDTAGET FOELGENDE HENSTILLING:   Artikel 1  Medlemsstaterne opfordres til at vedtage de skattemaessige foranstaltninger, der er noedvendige for at korrigere de negative virkninger af progressiviteten i indkomstbeskatningen af enkeltmandsvirksomheder og personselskaber, for saa vidt angaar  geninvesteret overskud. De opfordres til at overveje bl. a. foelgende muligheder:  a) at give disse virksomheder og selskaber ret til at vaelge at blive selskabsbeskattet og/eller b) at begraense beskatningen af geninvesteret overskud til et niveau svarende til niveauet for selskabsbeskatningen.   Artikel 2  Medlemsstaterne opfordres til at vedtage eller udvikle de foranstaltninger, der er noedvendige for at fjerne skattemaessige hindringer for, at virksomheder kan aendre retlig status, herunder saerlig omdannelse af enkeltmandsvirksomheder eller  personselskaber til kapitalselskaber.   Artikel 3  Medlemsstaterne opfordres til senest den 31. juli 1995 at meddele Kommissionen teksten til de vigtigste love og administrative bestemmelser, som de vedtager for at efterkomme denne henstilling, og til at underrette denne om enhver senere  aendring paa dette omraade.   Artikel 4  Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 25. maj 1994.  Paa Kommissionens vegne Christiane SCRIVENER Medlem af Kommissionen  (1) EFT nr. L 239 af 16. 8. 1989, s. 33.(2) EFT nr. L 175 af 4. 7. 1991, s. 32.(3) EFT nr. C 178 af 15. 7. 1992, s. 8.(4) EFT nr. L 161 af 2. 7. 1993, s. 68.   BEGRUNDELSE  Smaa og mellemstore virksomheders (SMV) betydning med hensyn til at skabe beskaeftigelse og stimulere vaeksten er blevet understreget ved flere lejligheder i Det Europaeiske Raads, Raadets og Europa-Parlamentets erklaeringer eller  resolutioner. Det Europaeiske Raad fremhaevede navnlig paa topmoedet i Edinburgh den 11. og 12. december 1992, at det var noedvendigt at traeffe foranstaltninger for at fremme de private investeringer, saerlig i SMV.  Kommissionens hvidbog om vaekst, konkurrenceevne og beskaeftigelse fremhaevede, at regeringerne og Faellesskabet har et ansvar for at skabe et saa gunstigt miljoe som muligt for virksomhedernes og saerlig SMV's konkurrenceevne, da deres rolle er vital for den  europaeiske oekonomi, for saa vidt angaar dynamik, produktivitet, tilpasningsevne og innovation.  I det strategiske program for det indre marked (1), som er udarbejdet af Kommissionen, fremhaeves det ogsaa som et centralt punkt, at det er noedvendigt at skabe et bedre miljoe for virksomhederne. Det er nemlig vigtigt at stoette udviklingen af SMV for at  sikre den stoerst mulige effektivitet i det indre marked. Forbedringen af SMV's skatteforhold er et noeglepunkt i de initiativer, der foreslaas i denne sammenhaeng.  Som fortsaettelse paa idéoplaegget i hvidbogen har Kommissionen behandlet spoergsmaalet om den skattemaessige behandling af disse virksomheder med henblik paa at lette SMV's tilpasning til de nye konkurrencevilkaar.  Resultaterne af den saerlige undersoegelse af beskatningsreglerne for virksomheder er anfoert i bilaget, og undersoegelsen viser, at der er forskel paa den skattemaessige behandling afhaengig af den selskabsform, der er tale om. Som foelge af deres juridiske  status beskattes alle indkomster i enkeltmandsvirksomheder og personselskaber oftest som personlig indkomst. Progressiviteten i denne skat er saadan, at marginalskattesatserne generelt er hoejere end skattesatserne for selskaber, selv om de kan vaere  lavere. En saadan situation kan skabe konkurrenceforvridninger mellem virksomhederne afhaengig af deres juridiske status, saerlig naar enkeltmandsvirksomhedernes og personselskabernes selvfinansieringsevne risikerer at vaere lille som foelge af en tungere  skattebyrde sammenlignet med kapitalselskaber af identisk stoerrelse. Den kan ogsaa i nogle tilfaelde vaere afgoerende for selve udviklingen af virksomheden. I betragtning af enkeltmandsvirksomhedernes og personselskabernes andel af samtlige virksomheder i  EU (det skoennes normalt, at en ud af to virksomheder ikke er et kapitalselskab) spiller dette skattemaessige faenomen en ikke ubetydelig rolle.  Nogle medlemsstater har indfoert skatteordninger, der bygger paa begrebet skatteneutralitet mellem kapitalselskaber og andre selskabsformer. Skatteneutraliteten er aldrig fuldstaendig, og udtrykket skatteaekvivalens ville faktiske vaere mere passende, idet  disse ordningers interferens med det generelle skattesystem er minimal. Disse specifikke mekanismer sigter enten paa at sikre en stoerre retfaerdighed i skattebehandlingen af virksomhedernes geninvesterede overskud, uanset deres juridiske form (Danmark,  Graekenland), eller paa at laegge loft over progressiviteten i beskatningen af industrielle eller kommercielle indkomster (Tyskland).  I de fleste stater er den loesning, man hyppigst stoeder paa under disse omstaendigheder (selv om konsekvenserne er indviklede og beroerer andre omraader end skatteomraadet, saerlig det sociale omraade), omdannelse af enkeltmandsvirksomheder eller  personselskaber til kapitalselskaber. Der er ofte tale om skattelettelser for at fremme disse operationer.  Kommissionen oensker at fremme saadanne bestemmelser i hele EU, idet den opfordrer de medlemsstater, som endnu ikke har saadanne bestemmelser, til enten at vedtage saadanne eller til at traeffe foranstaltninger, som har tilsvarende virkninger.  Hovedtankerne i dette dokument er dels baseret paa foreliggende oplysninger, dels paa de svar, som medlemsstaterne har givet paa et spoergeskema vedroerende beskatning af virksomheder og vedroerende skattebestemmelser, der finder anvendelse, naar en  enkeltmandsvirksomhed eller et personselskab omdannes til et kapitalselskab.   Konklusioner  Paa baggrund af at SMV overvejende bestaar af virksomheder, der ikke er kapitalselskaber, og paa baggrund af deres afgoerende rolle for den oekonomiske aktivitet i Faellesskabet og for beskaeftigelsen vil Kommissionen tilskynde medlemsstaterne  til at vedtage initiativer, som sigter paa at korrigere de nuvaerende skattereglers negative virkninger for enkeltmandsvirksomhedernes og personselskabernes selvfinansiering. En stoerre retfaerdighed i den skattemaessige behandling af virksomhedernes  tilbageholdte/geninvesterede overskud burde - samtidig med at de dermed faar mulighed for at forbedre selvfinansieringen og styrke likviditeten - dels give dem mulighed for bedre at modstaa de vanskeligheder, som SMV normalt stoeder paa, saerlig i  lavkonjunkturperioder, dels give dem mulighed for bedre at drage fordel af konjunkturopgangsperioder takket en oeget investeringskapacitet. Saadanne initiativer ville desuden have den fordel, at de giver virksomhedsejerne en egentlig valgfrihed mellem de  selskabsformer, der staar til deres raadighed for at udoeve deres aktivitet, da skattefaktorens indflydelse dermed svaekkes, naar valget skal foretages.  De saerlige ordninger, der findes i Danmark og Graekenland, samt de tyske bestemmelser er en interessant illustration af mulighederne paa dette omraade. Man kan forestille sig andre foranstaltninger med lignende virkninger (f. eks. en saerlig  investeringsreserve). Det er op til medlemsstaterne at vaelge de ordninger, der passer bedst til deres indenlandske skattesituation.  Selv om enkeltmandsvirksomheders eller personselskabers omdannelse til kapitalselskaber som foelge af virkningen paa andre omraader end skatteomraadet ikke noedvendigvis er en ideel loesning, saa er det dog et positivt skridt, og det er desuden oenskeligt at  give virksomhedsejeren mulighed for at vaelge den selskabsform, der er mest hensigtsmaessig. Denne angrebsvinkel foretraekkes i flere medlemsstater. Hovedparten af medlemsstaterne mener, at saadanne transaktioner medfoerer, at virksomheden ophoerer paa det  juridiske plan, men de skattemaessige konsekvenser, der normalt foelger heraf, er ofte moderate.  Det fremgaar saaledes af undersoegelsen af situationen i EU, at de skattemaessige bestemmelser, der vedroerer omdannelsen af enkeltmandsvirksomheder eller personselskaber til kapitalselskaber, generelt giver mulighed for at sikre en minimal skattemaessig  neutralitet i forbindelse med transaktioner om at aendre juridisk form. Det staar alligevel fast, at det stadig er oenskeligt at foretage nogle aendringer af skattelovgivningen; der kan bl. a. vaere tale om generelt at give mulighed for fradrag af underskud  i virksomheden hos virksomhedsejeren og medindehaveren, hvis underskuddene ikke fremfoeres som foelge af aendring af selskabsform, eller der kan vaere tale om en reduktion af ejerskifteafgifterne paa tilfoersel af aktiver, som kunne bygge paa de betingelser,  der gaelder for udskydelse af beskatning af kapitalgevinster, som ofte konstateres for disse aktiver. Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at forbedre de bestaaende mekanismer - og til virkelig at implementere nogle af dem - for at sikre, at  enkeltmandsvirksomheder og personselskaber kan omdannes til kapitalselskaber paa den mest gnidningsloese maade paa det skattemaessige plan.  De to approacher boer ikke udelukke andre muligheder, og medlemsstaterne opfordres saerlig til at lade sig inspirere af de orginale initiativer, der er taget i nogle lande, med henblik paa at finde hensigtsmaessige loesninger paa smaa og mellemstore  virksomheders selvfinansieringsproblem sammen med de interesserede parter.   (1) KOM(93) 632 endelig udg. - Meddelelse fra Kommissionen til Raadet af 22. december 1993: »Optimering af det indre marked«: Det strategiske program.    BILAG   I. DEN AKTUELLE SITUATION MED HENSYN TIL BESKATNING AF SMAA OG MELLEMSTORE VIRKSOMHEDERS OVERSKUD  I betragtning af den rolle, som smaa og mellemstore virksomheder spiller i den europaeiske oekonomi, og de saerlige forhold, der kendetegner dem som oekonomisk  og social organisation, boer man undersoege deres skattemaessige behandling i Faellesskabet for saa vidt angaar skat paa overskud, og navnlig undersoege, om der paa dette omraade gaelder saerlige undtagelsesbestemmelser for smaa og mellemstore virksomheder.  1.  Beskatning af virksomheder Beskatningen af virksomhederne afhaenger generelt mere af selskabsformen end af deres stoerrelse.  Med hensyn til enkeltmandsvirksomheder er beskatningen af indkomsterne i virksomheden ikke forskellig fra beskatningen af virksomhedsejerens indkomster, og den finder sted inden for rammerne af indkomstbeskatningen for fysiske personer.  Personselskaber beskattes oftest efter principperne om skattemaessig gennemsigtighed: overskuddet er skattepligtigt hos medejerne i forhold til deres rettigheder, og dette er saagar tilfaeldet, selv om de faktisk ikke har raadet over dette overskud.  Beskatningsbetingelserne for personselskaber ligner faktisk meget betingelserne for enkeltmandsvirksomheder. I nogle medlemsstater bliver disse selskaber de facto selskabsbeskattet, hvis deres virksomhed er industriel eller kommerciel (Belgien,  Spanien), eller de kan vaelge (Frankrig) skatteordningen for kapitalselskaber.  For kapitalselskaber rammer selskabsskatten de overskud, som selskabet selv har skabt. I princippet er aktionaererne og selskabsdeltagerne i disse selskaber kun skattepligtige for det overskud, der uddeles til dem.  1.2.  Fastlaeggelse af det skattepligtige grundlag Enkeltmandsvirksomheders eller personselskabers industrielle eller kommercielle overskud, der er underkastet indkomstskat, fastlaegges i princippet paa samme maade som kapitalselskabernes selskabsskattepligtige overskud.  Undtagelserne fra de almindelige regler bestaar hovedsagelig i en standardfastsaettelse af beskatningsgrundlaget eller i en forenkling af den skattemaessige formalisme.  I praksis vedroerer disse ordninger generelt kun yderst smaa enkeltmandsvirksomheder eller enkeltmandsvirksomheder af haandvaerksmaessig karakter paa grund af de lave taerskelvaerdier for at anvende disse foranstaltninger (f. eks. kan standardordningen i  Frankrig kun anvendes paa virksomheder, hvis omsaetning er mindre end 500 000 ffr. (150 000 ffr. for tjenesteydelser)), og paa grund af at disse taerskelvaerier sjaeldent opjusteres. For smaa virksomheder indebaerer saadanne ordninger en fordel i form af en reel  forenkling af de skattemaessige (og regnskabsmaessige) forpligtelser, men de har den ulempe, at de ikke inciterer virksomhederne til at indfoere styringsvaerktoejer, der eventuelt er noedvendige for at faa ekspansion i virksomheden. De beroerte virksomheder er  ofte lokale virksomheder.  De virksomheder, der selskabsbeskattes, falder aldrig ind under standardordninger. I nogle medlemsstater kan disse selskaber, bl. a. i henhold til bestemmelserne i fjerde regnskabsdirektiv, imidlertid drage fordel af regler om regnskabsmaessig  forenkling, hvis de betragtes som »smaa virksomheder«. De kan saaledes fremlaegge en forkortet udgave af deres balance og resultatopgoerelse og noejes med at give sammenfattende skatteoplysninger og dermed reducere det skattemaessige papirarbejde ved  regnskabsaarets slutning. De skal imidlertid fortsat overholde regnskabsprincipperne og de saedvanlige vurderingsmetoder i overskudsbeskatningsordningen.  Bortset fra den skattemaessige behandling af afloenningen af ejerne afhaengig af gennemsigtigheden eller uigennemsigtigheden af virksomhedens selskabsform, eksisterer der faktisk i de fleste tilfaelde ikke fundamentale forskelle i reglerne for at fastlaegge  skattegrundlaget for virksomhederne, hvad enten de er store eller smaa, kapitalselskaber eller ikke. De vigtigste forskelle vedroerer derimod de anvendte skattesatser: progressiv skala for indkomstskat for fysiske personer, normalsats for selskabsskat,  reduceret sats osv.  1.3.  Skattesatser Det fremgaar af behandlingen af skattesatser (jf. bilag 1, s. 11), at marginalsatserne for indkomstskatten for fysiske personer i de fleste medlemsstater er hoejere end normalsatsen for selskabsskat paa trods af en generel faldende tendens i satserne for  baade virksomheder og fysiske personer. Paa grund af deres selskabsform bliver enkeltmandsvirksomheder og personselskaber, da der ikke skelnes mellem udloddet indkomst og geninvesteret indkomst, faktisk beskattet af samtlige deres indkomster med  marginalsatserne for indkomstskat, som kan vaere hoejere end selskabsskattesatserne.  Der er her tale om en aarsag til konkurrenceforvridning mellem virksomhederne afhaengig af deres selskabsform til skade for enkeltmandsvirksomheder og personselskaber. Denne forvridning er stoerre, jo stoerre forskellen er mellem indkomstskattesatserne og  virksomhedsskattesatserne.  Beskatningssystemet for enkeltmandsvirksomheder og personselskaber laegger en bremse paa investeringsudviklingen i disse virksomheder og selskaber. Deres selvfinansieringskapacitet formindskes som foelge af de hoeje skattesatser, der anvendes paa de oeverste  indkomstintervaller, som netop er dem, der giver mulighed for at opspare og investere.  Selvfinansieringen i SMV er alternativet til fremmedfinansiering, som det kan vaere vanskeligt at tilvejebringe, navnlig i den nuvaerende oekonomiske situation; pengeinstitutterne har efter euforiske aar i 1980'erne undertiden vist tendens til at vaere alt  for forsigtige og tilbageholdende med at yde supplerende laan. Det er derfor vigtigt, at virksomheden kan tilvejebringe tilstraekkelig egenkapital for at afboede eventuelle forbigaaende vanskeligheder, der skyldes saavel eksterne (konjunkturerne) som interne  faktorer. Naar virksomheden befinder sig i en vigtig udviklingsfase, kan den ligevaegtsaendring, der indtraeder under saadanne omstaendigheder, saaledes goere virksomheden saerlig saarbar paa det finansielle plan.  Hvis vi gaar ud fra, at enkeltmandsvirksomhederne i gennemsnit udgoer naesten halvdelen af samtlige aktive virksomheder i EU-landene, og at de beskaeftiger 10 til 20 % af den aktive befolkning, er det klart, at den potentielle virkning af denne  skattemaessige saeregenhed ikke er ubetydelig.  Da disse forskellige selskabsformer er repraesenteret forskelligt i EU, kan denne skattefaktorer have indflydelse paa det optimale investeringsniveau i det indre marked.  Fordelingen af kapitalselskaber, personselskaber og enkeltmandsvirksomheder fra den ene medlemsstat til den anden varier meget. Antallet af virksomheder, der tager form af kapitalselskaber, er saaledes meget lavt i lande som Tyskland og Italien og saerlig  hoejt i Frankrig, Belgien og Det Forenede Kongerige (jf. tabel i bilag 3, s. 17 om stoerrelsen af selskabssektoren i medlemsstaterne). Det er oftest virksomheder af beskeden stoerrelse, der vaelger en anden selskabsform end formen kapitalselskab, selv om  situationen varierer i medlemsstaterne. I Tyskland findes der saaledes store virksomheder, der er personselskaber; i Belgien er mange smaa virksomheder oprettet som aktieselskaber, mens denne struktur kun benyttes af et mindre antal store virksomheder i  Tyskland.   II. AD HOC-LOESNINGER I NOGLE MEDLEMSSTATER  I Danmark kan fysiske personer, der driver selvstaendig erhvervsvirksomhed, hvert aar vaelge at blive selskabsbeskattet for den del af overskuddet, der bliver i virksomheden. Det bemaerkes ligeledes, at inden for  rammerne af denne saakaldte virksomhedsordning, der har vaeret gaeldende siden 1987, foretages der en skelnen mellem et beregnet kapitalafkast og et resterende overskud. Kapitalafkastet, der bestemmes som aarets gennemsnitlige obligationsafkast set i  forhold til virksomhedens nettoaktiver, beskattes som kapitalindkomst, ligesom andet afkast af kapital. Det resterende overskud, dvs. den erhvervsdrivendes indkomster ud over kapitalafkastet, beskattes som personlig indkomst efter en progressiv skala.  Denne metode, der anvendes af omkring 130 000 virksomheder, giver mulighed for at opnaa en ensartet skattemaessig behandling mellem enkeltmandsvirksomheder, personselskaber og kapitalselskaber for overskud, der bliver i virksomheden, da de beskattes med  samme sats paa 34 %, hvilket er selskabsskattesatsen. Der findes i bilaget en mere detaljeret beskrivelse af ordningen (bilag 4, s. 18) Norge og Sverige har ogsaa ordninger, der i princippet ligger relativt taet op ad den danske ordning. Denne skatteordning indebaerer, at der er tale om flere administrative begraensninger, hovedsagelig af regnskabsmaessig art, for de virksomheder, der vaelger  at udnytte ordningen (bilag 4, s. 18).  I Graekenland indfoertes med skattereformen fra juni 1992 en faelles mekanisme for virksomheder, der tager form af erhvervsdrivende interessentskaber, kommanditselskaber eller anpartsselskaber, som hidtil havde vaeret underkastet progressiv  indkomstbeskatning med satser varierende fra 5 % til 40 %. Overskuddet vil fremover blive beskattet med en enhedssats paa 35 % (som for aktieselskaber) efter fradrag af vederlag til medejere eller direktoerer eller fysiske personer, der ligger inde med  mindst en tredjedel af selskabets kapitalandele. Dette vederlag, hvad enten det faktisk udbetales eller ej, anslaas skoensmaessigt til 50 % af selskabets nettooverskud og beskattes hos medejeren eller direktoeren efter indkomstskatten for fysiske personer.  Denne reform har den fordel, at den giver en neutral behandling af overskud, der geninvesteres af virksomheder, der er organiseret i en af ovennaevnte selskabsformer.  Det skal ligeledes naevnes, at Tyskland med virkning fra 1. januar 1994 indfoerte en ordning, der har den virkning, at man undgaar progressiviteten i indkomstskatten for overskud i enkeltmandsvirksomheder og personselskaber, idet skattens hoejeste  marginalsats begraenses til 47 % for den type overskud. Den hoejeste sats paa 53 % finder fortsat anvendelse paa skatteyderens andre skattepligtige indkomster. Forskellen mellem skattesatsen for selskaber (paa 45 % for ikkeudloddet overskud (1), og satsen  for skat paa indkomst i virksomheder, der ikke er oprettet som kapitalselskaber (47 %), vil kun vaere paa 2 point; den ville have vaeret mere end fire gange stoerre uden dette loft. Denne foranstaltning er forskellig fra ordningerne i Graekenland og Danmark,  for saa vidt som den paavirker alle de paagaeldende virksomheders indkomster, hvad enten de er udloddet eller geninvesteret; den er imidlertid udtryk for den samme vilje til at begraense forskellene i den skattemaessige behandling af geninvesterede overskud i  kapitalselskaber og af geninvesterede overskud i enkeltmandsvirksomheder og personselskaber.  Disse faa eksempler illustrerer de loesninger, der kan ivaerksaettes uden at gribe ind i det almindelige skattesystem (Danmark, Graekenland) eller uden at anfaegte princippet om skattemaessig gennemsigtighed, der normalt gaelder for enkeltmandsvirksomheder og  personselskaber (Tyskland).  Hvilke konklusioner kan der drages paa EU-plan? Det drejer sig ikke her om specielt paa EU-plan at udvaelge én loesning frem for en anden, da hver loesning har sine fordele og sine ulemper.  Det danske system, der soeger at tilvejebringe skattemaessig neutralitet, har saaledes den ulempe, at det er relativt kompliceret administrativt. Den mulighed, som den erhvervsdrivende (enkeltmandsvirksomhed og personselskab) i Danmark har for hvert aar at  vaelge mellem virksomhedsordningen eller den normale indkomstskat for fysiske personer, saetter ham i stand til, afhaengig af aarets resultat, at optimalisere virksomhedens selvfinansieringsevne under hensyntagen til skattebetragtninger. Denne saerlige  ordning indebaerer imidlertid, at den erhvervsdrivende skal foere et meget detaljeret regnskab. Der er her kun tale om en relativ begraensning i den forstand, at regnskabskravet har den paedagogiske virkning, at virksomhedsejeren tilskyndes til at faa de  bedste informationsredskaber, der er noedvendige for en sund virksomhedsstyring. Modstykket til denne maksimale skattemaessige fleksibilitet er desuden en ikke ubetydelig budgetomkostning. Budgetomkostningerne i forbindelse med saadanne mekanismer ville  ganske givet kunne begraenses, hvis valget var uigenkaldeligt eller fast for en mindsteperiode (fra fem aar eller mere). AEndring af beskatningsmaade medfoerer imidlertid store administrative omkostninger for skattemyndighederne, da det er noedvendigt at  udoeve en stram kontrol for at undgaa misbrug af fordelagtige ordninger af denne art.  Den graeske ordning har den fordel, at personselskaber (enkeltmandsvirksomheder er udelukket fra denne ordning) faar samme skattemaessige behandling af deres »ikkeudloddede« overskud som kapitalselskaber, da selskabsskattesatsen paa 35 % anvendes i begge  tilfaelde. Denne ordning, der anvendes automatisk, har imidlertid den relative ulempe, at den ikke giver virksomhederne valgmuligheder: de mindste virksomheder, der hidtil blev beskattet med de laveste marginalskattesatser i indkomstskatten, kan faktisk  blive straffet af den nye skatteordning.  Den tyske mekanisme med loft over indkomstskatten for industrielle og kommercielle indkomster har den fordel, at den er enkel at anvende. Ulempen er til gengaeld, at den griber ind i skattesystemet, idet den giver den uafhaengige erhvervsdrivende en  fordel i forhold til loenmodtageren - selv om denne, f. eks. i egenskab af leder, kan have samme position med hensyn til ansvar; skattetrykket for foerstnaevnte kan ikke overstige 47 %, men det kan naa op paa 53 % for loenmodtageren.  Disse forskelle afspejler frem for alt baade et teknisk og politisk valg, der er truffet paa baggrund af de nationale specifikke situationer.  Uanset at disse loesninger er forskellige, har de imidlertid alle den fordel, at de i de stater, hvor de anvendes, letter skatten paa enkeltmandsvirksomheders og personselskabers geninvesterede overskud, idet den anvendte sats er tilpasset eller  harmoniseret med de nominelle selskabsskattesatser, der anvendes for kapitalselskaber.  Man kan forestille sig andre varianter, der har en tilsvarende virkning: en mere investeringsvenlig skattebehandling af enkeltmandsvirksomheden eller personselskabet kunne saaledes bestaa i, at der skelnes mellem tilbageholdt/geninvesteret overskud og  overskud, som den selvstaendige eller medejerne traekker ud af virksomheden. Det overskud, der tilbageholdes i virksomheden, kunne afhaengig af virksomhedsejerens valg (eller medejernes enstemmige beslutning), beskattes med selskabsskattesatsen, og kun de  indkomster, der blev trukket af virksomheden, skulle indkomstbeskattes hos virksomhedsejeren (eller medejerne) som industriel og kommerciel indkomst.  De skandinaviske eksempler, og saerlig det danske, viser, at det er muligt at indfoere ordninger af denne slags, men der boer ogsaa mindes om, at nogle medlemsstater er tilbageholdende med disse ordninger. Erfaringen i Tyskland i begyndelsen af 1950'erne og  de undersoegelser, som Inland Revenue foretog i Det Forenede Kongerige, fik disse stater til at saette spoergsmaalstegn ved hensigtsmaessigheden af en optionsordning, hvor enkeltmandsvirksomheders og personselskabers geninvesterede overskud kan  selskabsbeskattes, og denne tvivl skyldtes bl. a. vanskeligheden med at kontrollere indkomststroemmen mellem virksomhedsejeren og virksomheden samt risikoen for, at ordningen bliver misbrugt.  Et alternativ, der er foreslaaet i denne sammenhaeng, bestaar i at give disse virksomheder ret til at oprette saerlige investeringsreserver, som skal forbedre virksomhedens selvfinansieringsevne, samtidig med at det sikres, at denne reserve anvendes til  investeringsformaal (materielle eller immaterielle investeringer). Ogsaa her et det op til medlemsstaterne at vurdere den grad af frihed, som de vil give virksomhederne med hensyn til, hvordan de vil anvende deres selvfinansieringsevne (forbedring af  likviditetssituationer eller investering i f. eks. maskiner).  Hovedsigtet med ovenfor naevnte loesninger har vaeret at opnaa neutralitet med hensyn til den skattemaessige behandling af virksomhedens geninvesterede overskud, uanset hvilken selskabsform der er tale om. Fordelen ved disse mekanismer er, at de paa det  skattemaessige plan favoriserer virksomhedens interne udviklingspotentiel uden at anfaegte det oprindelige valg af selskabsform, som virksomhedsejeren har gjort ud fra skattemaessige (2) eller andre kriterier. Kun faa medlemsstater har i dag saadanne  ordninger.  Hovedparten af medlemsstaterne gaar ind for en anden metode, der bestaar i paa det skattemaessige plan at goere det lettere for virksomheden at aendre selskabsform.   III. SKATTELETTELSE I FORBINDELSE MED SMAA OG MELLEMSTORE VIRKSOMHEDERS AENDRING AF SELSKABSFORM  Denne angrebsvinkel er af en hel anden karakter end den, der er naevnt ovenfor. De to metoder udelukker i oevrigt ikke hinanden eller er uforenelige, eftersom  Danmark, Tyskland og Graekenland - jf. deres ovenfor beskrevne ad hoc-skattebestemmelser til fordel for ikkekapitalselskaber - i deres lovgivning ogsaa opererer med forskellige tilpasninger, der tager sigte paa at begraense de skattemaessige ulemper, naar en  enkeltmandsvirksomhed eller et personselskab omdannes til et kapitalselskab.  Disse metoder er heller ikke i egentlig forstand alternativer, da de har forskellige virkninger for virksomhedsejerens rettigheder og forpligtelser. En selvstaendig erhvervsdrivendes beslutning om at udoeve sin erhvervsvirksomhed ved at oprette eller ved  ikke at oprette et kapitalselskab, indebaerer en lang raekke andre faktorer end skattemaessige faktorer. Udstraekningen af den erhvervsdrivendes personlige ansvar vil ofte vaere et vaesentligt element i dette valg. Et andet afgoerende element, som der tages  hensyn til ved dette valg, vedroerer udstraekningen af den sociale daekning (og omkostningerne herved), som den erhvervsdrivende vil kunne omfattes af afhaengig af den valgte juridiske konfiguration. Graden af hensyntagen til den person, man indgaar aftale  med, vil ogsaa indgaa i betragtningerne, hvis andre personer er knyttet til projektet.  Det boer desuden understreges, at omdannelsen til kapitalselskab frembyder den ulempe for smaa virksomheder, at virksomhedslederen paatvinges en tungere administrativ struktur end noedvendigt - saerlig hvis det eneste formaal med omdannelsen er at forbedre  virksomhedens skattestilling - hvilket svaekker den direkte forbindelse, der eksisterer mellem virksomhedsejeren og virksomheden.  Problemet vedroerende den forskellige skattemaessige behandling af overskud i ikkekapitalselskaber i forhold til overskud i kapitalselskaber kan imidlertid loeses ved netop at omdanne foerstnaevnte selskaber til kapitalselskaber. Midlet kan forekomme  radikalt og eventuelt disproportioneret, men det forfulgte maal om at forbedre de paagaeldende virksomheders konkurrenceevne naas. Hvis der tilskyndes til en aendring af selskabsform, saaledes at der findes en selskabsstruktur, der er bedre tilpasset paa det  skattemaessige plan til virksomhedens udvikling, vil den skattemaessige begraensning, som en enkeltmandsvirksomhed eller et personsselskab kan stoede paa som foelge af virksomhedsejerens oprindelige valg om selskabsform, kunne overvindes.  Det er derfor vigtigt, at skattesystemet generelt giver tilstraekkelig fleksibilitet med hensyn til virksomhedsejerens valg af selskabsform. Virksomhedsejerens valg om at etablere et kapitalselskab eller ej finder sted paa det tidspunkt, hvor han starter  sine aktiviteter, men virksomhedsejeren kan imidlertid nogle aar senere i takt med virksomhedens udvikling blive noedt til at revidere det oprindelige valg.  Det er desuden ofte tilfaeldet, at den skattemaessige ulempe, som enkeltmandsvirksomheden eller personselskabet staar over for i sin udvikling sammenlignet med et kapitalselskab, opstaar, naar virksomhedens overskud beskattes med de hoejeste marginalsatser i  indkomstskatten for fysiske personer. En saadan situation opstaar hyppigere efter en afgoerende ekspansionsfase end ved virksomhedens oprettelse, da de foerste aar i virksomhedens liv generelt kendetegnes ved en lav eller negativ rentabilitet.  Da det er en kendsgerning, at det kan blive fordelagtigt eller noedvendigt for en virksomhed at tilpasse selskabsformen efter markedets krav, er det vigtigt at sikre, at en saadan aendring af selskabsform ikke medfoerer skattemaessige omkostninger, som vil  forhindre en saadan juridiske omdannelse.  I de fleste medlemsstater betyder en aendring af juridisk form generelt virksomhedens ophoer med heraf flydende skattemaessige konsekvenser og oprettelse af en ny juridisk person. Umiddelbar beskatning af regnskabsaarets overskud, skjulte kapitalgevinster  og skattefrie hensaettelser samt tab af muligheder for fremfoersel af underskud i tidligere regnskabsaar og kapitaltilfoerselsafgifter er de skattemaessige omkostninger, som enhver virksomhed, der kaster sig ud i et saadant forehavende, normalt staar overfor.   Det er sjaeldent, at virksomhedens bestaaen accepteres, da der ofte laegges mere vaegt paa den juridiske formalisme end paa virksomhedens oekonomiske virkelighed; de fleste medlemsstater foretager imidlertid distinktioner paa grundlag af den paagaeldende  juridiske omdannelsestype og det naermere indhold heri. Alt efter om det drejer sig om en enkeltmandsvirksomheds eller et personselskabs omdannelse til et kapitalselskab eller om aendring af én form for kapitalselskab til en anden, bliver virksomhedens  bestaaen - forskelligt fra medlemsstat til medlemsstat anerkender eller ej. Der kan ogsaa indroemmes skattemaessige lettelser, afhaengig af om visse betingelser i forbindelse med den juridiske omdannelse er opfyldt eller ej.  Med hensyn til overgang til anden selskabsform mener de fleste medlemsstater, at der automatisk er ophoer af aktivitet, men denne doktrin kan alt efter omstaendighederne aendres paa en fordelagtig maade: saaledes anerkendes i Belgien virksomhedens »bestaaen«  paa det skattemaessige plan, hvis virksomhedsejeren oensker det.  Med hensyn til omdannelse af et personselskab til et kapitalselskab anerkender nogle medlemsstater (Italien, Portugal) virksomhedens bestaaen, men de fleste medlemsstater finder, at denne type transaktion medfoerer virksomhedens ophoer og oprettelse af en  ny juridisk person.  Uanset medlemsstaternes holdninger paa det formelle juridiske plan (virksomhedens bestaaen eller ophoer) har de fleste indfoert bestemmelser, der giver mulighed for at lette de skattemaessige konsekvenser af saadanne selskabsomdannelser. Disse skattemaessige  lettelser, der for de enkelte medlemsstater er beskrevet detaljeret i bilag 2, s. 14, omfatter i alt vaesentligt mulighed for at udskyde beskatning af skjulte kapitalgevinster, der konstateres ved omdannelsen, og mulighed for at viderefoere hensaettelser,  naar det oprindelige formaal med hensaettelsen bevares. Der opereres ogsaa med lempelser i registreringsafgifter.  Det er i oevrigt interessant at notere, at den mulighed, som personselskaber i Frankrig har for at vaelge (et uigenkaldeligt valg) at blive selskabsbeskattet, praktisk taget medfoerer de samme skattemaessige virkninger, som hvis personselskabet blev  omdannet til et kapitalselskab. De samme regler for skattelempelse anvendes - men den supplerende fordel bestaar i ikkebeskatning af skjulte kapitalgevinster og henstand med beskatning af overskud - naar der ikke foretages aendringer i  regnskabsposteringerne og det fortsat vil vaere muligt senere at beskatte kapitalgevinsterne.  Hvilke konklusioner kan der drages af disse foranstaltninger paa EU-plan? Den juridiske formalisme er et fremtraedende element i medlemsstaterne i vurderingen af viderefoerelsen af en virksomheds oekonomiske aktivitet, naar denne oensker at aendre selskabsform, men den skattemaessige virkning af denne faktor, som i naesten alle  tilfaelde betyder den bestaaende virksomheds ophoer og skabelse af en ny enhed, lempes dog af praktiske bestemmelser, der har tendens til at lette en raekke skatter.  Naesten alle medlemsstater har saaledes regler om udskydelse af beskatning af kapitalgevinster, indtil de er realiseret (oftest paa betingelse af, at virksomhedsejeren forpligter sig til at bevare de aktiebreve, han har modtaget for sit indskud i den nye  enhed, og at de overfoerte aktiver bevares til deres regnskabsmaessige vaerdi i den nye enheds regnskaber), eller, hvis dette ikke er tilfaeldet, giver virksomhedsejeren mulighed for at vaelge mellem umiddelbar beskatning (hvilket giver den nye enhed  mulighed for at beregne afskrivninger for de overfoerte aktiver paa grundlag af deres indskudsvaerdi og ikke efter deres vaerdi i den oprindelige virksomheds boeger) og udskydelse af beskatning. Kun i én medlemsstat (Portugal) eksisterer disse muligheder  ikke ved enkeltmandsvirksomheders omdannelse til selskaber.  Paa samme maade tillader alle medlemsstater med undtagelse af sidstnaevnte, at hensaettelserne bevares, naar formaalet opretholdes. Naesten alle medlemsstater opretholder ligeledes normale frister for virksomhedens betaling.  Fremfoersel af tab til det nye selskab er til gengaeld ikke tilladt som foelge af den juridiske formalisme og konsekvenserne af denne formalisme paa det skattemaessige plan. Nogle medlemsstater (Tyskland, Frankrig, Luxembourg, Det Forenede Kongerige) har  imidlertid anfoert, at tabene i en enkeltsmandsvirksomhed eller et personselskab under disse omstaendigheder kan fradrages hos virksomhedsejeren eller medindehaverne.  Med hensyn til kapitaltilfoerselsafgifter har nogle medlemsstater stadig relativt hoeje skattesatser for indskud af anlaegsaktiver i forbindelse med virksomhedsomdannelser (Belgien, Graekenland, Spanien, Frankrig, Italien). Nogle af disse medlemsstater  (Belgien, Frankrig, Spanien) har imidlertid paa dette punkt indfoert skattelempelser, paa betingelse af at indskuddet betales med aktiebreve. Det synes oenskeligt, at saadanne mekanismer indfoeres i alle medlemsstater.   BILAG 1  Sammenligning af selskabsskattesatsen og indkomstskattesatsen for fysiske personer - virkning paa virksomhedernes beskatning En sammenligning af skattesatserne for virksomhedsbeskatning og for indkomstbeskatning af fysiske personer i Faellesskabet viser, at medlemsstaterne kan inddeles i tre kategorier (jf. tabel). Situationen beskrives i det foelgende.  Den foerste kategori bestaar af medlemsstater, hvor selskabsskattesatsen ikke blot er lavere end den hoejeste marginalsats for indkomstbeskatning af fysiske personer, men ogsaa lavere end den laveste sats for denne skat. Den anden kategori omfatter de  medlemsstater, hvor selskabsskattesatsen ligger mellem yderpunkterne i indkomstskatten. den sidste kategori udgoeres af de lande, hvor selskabsskattesatsen er hoejere eller lig med den hoejeste marginalsats for indkomstskat - Danmark og Irland tilhoerer den foerste kategori (Irland paa grund af den reducerede selskabsskattesats for industrisektoren). Alene en sammenligning af strukturen i satserne viser klart den fordel, som selskabsbeskattede selskaber har i forhold til  ikke-selskabsbeskattede enkeltmandsvirksomheder og personselskaber, for saa vidt angaar den skattemaessige behandling af deres respektive overskud. Alt andet lige er en saadan skattemaessig situation unaegtelig et incitament til at oprette selskaber, som  selskabsbeskattes (forudsat at de hermed forbundne administrative omkostninger ikke er prohibitive) - dette incitament er mindre tydeligt for den anden kategori af lande, som omfatter hovedparten af medlemsstaterne (Belgien, Spanien, Frankrig, Graekenland, Irland (for andre sektorer end industrisektoren), Luxembourg, Nederlandene, Det Forenede  Kongerige). I disse lande er det nemlig fordelagtigt at have status som enkeltmandsvirksomhed, saa laenge det skattepligtige overskud er relativt lille (heri ikke medregnet virksomhedsejerens eventuelle indkomster fra andre kilder); men efterhaanden som  overskuddet stiger, er den taerskel- og satsvirkning, der opstaar som foelge af indkomstskattens progressive karakter i forhold til selskabsskatten, et handicap for enkeltmandsvirksomheden i forhold til kapitalselskabet. Dette faenomen gaelder ogsaa for  personselskaber. der beskattes som personlig indkomst.  Det skal imidlertid praeciseres, at i denne anden kategori findes der tre medlemsstater (Belgien, Luxembourg og Det Forenede Kongerige), som har en progressiv selskabsskatteskala a) bortset fra Belgien, der i praksis fastsaetter saadanne kriterier, at fordelen reserveres til SMV, er de reducerede satser integreret i den normale struktur i selskabsskattesatserne, og de reducerede satser er i hoejere grad moentet paa smaa overskud i  store eller smaa selskaber end paa smaa selskaber i egentlig forstand, selv om disse i sidste instans statistisk set er de mest beroerte. Disse foranstaltninger giver under alle omstaendigheder mulighed for at lette skattepresset paa smaa selskaber, saaledes at  deres opstartsfase lettes b) denne progressivitet i selskabsskatten i disse tre saerlige tilfaelde kan aabenbart sammenlignes med den progressive indkomstskatteskala, som enkeltmandsvirksomheder er underkastet i alle medlemsstater. De reducerede selskabsskattesatser ser ud til at  ligge taet paa eller vaere lig med skattesatserne i de laveste intervaller i Belgien (28 %/26,75 %) og Det Forenede Kongerige (3) (25 %/25 %), men progressiviteten i de indkomstintervaller, hvorpaa de finder anvendelse, er helt forskellig. I de tre beroerte  medlemsstater er det lave beskatningsinterval for selskabsindkomst til den reducerede sats hoejere eller lig med det hoejeste interval, der beskattes med den hoejeste marginalsats i indkomstskatten for fysiske personer. Beskatningen af smaa selskaber er  derfor fortsat gunstigere end beskatningen af enkeltmandsvirksomheder c) man finder ligeledes i denne anden kategori et land, nemlig Nederlandene, der anvender en degressiv selskabsskatteskala med en sats paa 40 % paa de foerste 100 000 hfl. i overskud og en sats paa 35 % paa beloeb herover. Disse satser skal sammenlignes med  den hoejeste marginalsats i indkomstskatten (60 %), der anvendes paa indkomster over 85 530 hfl. Begrundelsen for dette system er at undgaa en alt for stor forskel mellem skatteordningen for kapitalselskaber og skatteordningen for andre virksomhedsformer - i den tredje kategori af lande, som omfatter Italien og Portugal, er forskellene mellem de effektive satser i selskabsskatten og indkomstskatten (hoejeste interval) tilstraekkelig smaa til, at der er tale om en vis skattemaessig neutralitet mellem de  juridiske selskabsformer, naar overskuddet naar op over en vis stoerrelse. Tyskland har for nylig aendret sin skatteordning i den retning for at overholde den uskrevne regel om at have naesten fuldstaendig parallelisme mellem de hoejeste marginalsatser i  selskabsskatten og den personlige indkomstskat. Siden den 1. januar 1994 er selskabsskattesatsen nemlig blevet reduceret fra 36 % til 30 % for udloddet overskud og fra 50 % til 45 % for ikke-udloddet overskud, og forskellen mellem denne sidste sats og  den hoejeste marginalsats (53 %) i personbeskatningen, der hidtil har vaeret paa 3 point, ville saaledes vaere oeget til 8 point, hvis det ikke var blevet besluttet at begraense den personlige indkomstskattesats til 47 % i forbindelse med kommercielle eller  industrielle indkomster med henblik paa at bevare en vis parallelisme i skattetrykket paa selskabsbeskattede virksomheder og virksomheder, som er underkastet indkomstskatten for fysiske personer.        Sammenlignende tabel over skattesatser for selskabsskat og personlig indkomstskat - Alle administrationsniveauer* (1994)  "" ID="1">Tyskland> ID="2">19> ID="3">53 (47) (***)> ID="4">-  2> ID="5">30/451"> ID="1">Belgien> ID="2">26,75 (25)> ID="3">59  (55)> ID="4">- 20> ID="5">39 % Reducerede satser for SMV2: 28 % mellem 0 og 1 mio. bfr. 36 % paa overskud mellem 1 og 3,6 mio. bfr., 41 % paa overskud mellem 3,6 og 13 mio. bfr."> ID="1">Danmark> ID="2">38(+ 5 point arbejdsmarkedsbidrag)> ID="3">58 (+ 5 %)> ID="4">- 24> ID="5">34">  ID="1">Spanien> ID="2">20> ID="3">56> ID="4">- 21> ID="5">35"> ID="1">Frankrig> ID="2">5> ID="3">56,8> ID="4">33,33"> ID="1">Graekenland> ID="2">5> ID="3">40> ID="4">353"> ID="1">Irland> ID="2">27> ID="3">48> ID="4">-  9> ID="5">40 % Reduceret sats: 10 % for industrivirksomheder og visse omraader (Shannon, IFSC)"> ID="1">Italien> ID="2">10> ID="3">51> ID="4">+  1,2> ID="5">52,2 [36]4"> ID="1">Luxembourg> ID="2">10 (+ 2,5 % bidrag til beskaeftigelsesfond)> ID="3">50 (+ 2,5 %)> ID="4">-  9,17> ID="5">43,33 (33)5 Reduceret sats paa 20 % for overskud under 0,4 mio. lfr. Progressiv sats mellem 20 og 30 % for overskud mellem 0,4 og 0,6 mio. lfr. 30 % for overskud mellem 0,6 og 1 mio. lfr. 30-33 % mellem 1 og 1,312 mio. lfr. 33 % over 1,312 mio. lfr.">  ID="1">Nederlandene> ID="2">136> ID="3">60> ID="4">- 25> ID="5">35 %, men 40 % for de foerste 100 000 hfl. i overskud"> ID="1">Portugal> ID="2">15> ID="3">40> ID="4">-  0,4> ID="5">39,6 % [36]"> ID="1">Det Forenede Kongerige> ID="2">257> ID="3">40>  ID="4">-  7> ID="5">33 % Reduceret sats: 25 % for overskud paa under 300 000 £.""(*) Satserne i kantet parentes anvendes udelukkende af staten. De effektive satser omfatter lokale skatter, som man har i nogle medlemsstater.  (**) Tallene svarer til forskellen mellem den normale selskabsskattesats, der anvendes paa ikke udloddet overskud, og den hoejeste marginalsats i den personlige indkomstbeskatning.  (***) Tyskland - indkomstskattesatsen for fysiske personer i forbindelse med indkomster af kommerciel eller industriel karakter er fra 1 januar 1994 begraenset til 47 %; for andre indkomster er den hoejeste marginalsats fortsat 53 %.  (1) Tyskland - skattesatsen er paa 36 % for udloddet overskud og paa 50 % for ikke-udloddet overskud.  (2) Belgien - den reducerede skattesats gaelder for SMV, der drives i form af et selskab, og som opfylder foelgende betingelser: a) selskabernes skattepligtige indkomst er mindre end 13 mio. bfr. b) hoejst 49 % af selskabskapitalen maa ejes af et eller  flere selskaber c) selskaberne kan ikke besidde kapitalandele, hvis investeringsvaerdi overstiger 50 % af deres faktisk indbetalte selskabskapital d) deres udloddede overskud kan ikke overstige 13 % af deres faktisk indbetalte selskabskapital.  (3) Graekenland - for et anpartsselskab anvendes satsen paa 35 % paa nettorestoverskuddet efter fradrag af vederlag til de tre vigtigste aktionaerer, der deltager i selskabets ledelse.  (4) Italien - hvis selskabet ikke omfatter mere end tre loenmodtagere, og hvis ejeren og hans familie arbejder i selskabet, skal det ikke betale den lokale skat paa overskuddet (ILOR).  (5) Luxembourg - selskabet skal betale et supplerende bidrag paa 1 % til beskaeftigelsesfonden samt en lokal skat paa overskud med en gennemsnitlig sats paa 10 %.  (6) Nederlandene - oven i den mindste indkomstskattesats kommer desuden 25,55 % socialsikringsbidrag, dvs. en effektiv sats paa 38,55 %.  (7) Det Forenede Kongerige - Der er for nylig indfoert en reduceret sats paa 20 % i indkomstskatteskalaen for fysiske personer, men den vedroerer imidlertid kun et staerkt begraenset indkomstinterval (de foerste 2 000 £, dvs. omkring 1 500 ECU).  > BILAG 2  Foranstaltninger til afdaempning af de skattemaessige konsekvenser af enkeltmandsvirksomheders eller personselskabers omdannelse til kapitalselskaber Uanset hvilken holdning medlemsstaterne har paa det rent formelle juridiske plan (virksomhedens bestaaen eller ophoer), har de fleste medlemsstater indfoert bestemmelser, der giver muligheder for at afboede de skattemaessige konsekvenser af aendringer af  selskabsform.  For saa vidt angaar den umiddelbare beskatning af overskud, kraever hovedparten af medlemsstaterne ikke en forhaandsangivelse af overskud i forbindelse med en enkeltmandsvirksomheds omdannelse til et selskab, men afventer den normale frist for  selvangivelsen (Frankrig er en undtagelse, idet der her kraeves, at angivelsen indsendes inden 60 dage efter omdannelsen, og Graekenland kraever ogsaa naesten umiddelbar betaling).  I de fleste medlemsstater er det ligeledes tilladt at fremfoere formaalsbestemte hensaettelser. Den slags bestemmelser bidrager til at sikre en vis skattemaessig neutralitet i forbindelse med aendring af selskabsform.  Den fordel, som muligheden for at fremfoere tab er, annulleres derimod ofte ved aendring af selskabsform, da man antager, at der er tale om ophoer af aktivitet. Dette er saerlig tilfaeldet, naar en virksomhed omdannes til et selskab; i nogle medlemsstater  (Tyskland, Frankrig, Irland, Luxembourg, Det Forenede Kongerige) findes der imidlertid bestemmelser, der giver mulighed for at fradrage disse tab i virksomhedsejerens personlige indkomster (eller i medindehavernes, hvis der er tale om et personselskab).   For saa vidt angaar beskatning af skjulte kapitalgevinster, der konstateres ved en enkeltmandsvirksomheds aendring til selskab, indroemmer de fleste medlemsstater virksomheden en gunstig ordning, der enten bestaar i udskydelse af beskatning eller i  beskatning til en gunstig sats; andre lande giver virksomhederne valgmulighed mellem umiddelbar beskatning og udskudt beskatning (skjulte kapitalgevinster, der konstateres for afskrivelige aktiver ved omdannelse til et selskab, beskattes automatisk i  Frankrig, men virksomhedsejeren har valget mellem en umiddelbar beskatning eller ej af skjulte kapitalgevinster paa immaterielle aktiver). I de fleste medlemsstater gaelder disse begunstigelsesforanstaltninger paa betingelse af, at indskuddene ved  virksomhedsomdannelsen, der gennemfoeres i form af tilfoersel af aktiver, i det vaesentlige betales med selskabsrettigheder, som indskyderen forpligter sig til at bevare i et vist antal aar; og paa betingelse af, at aktiverne foeres i den nye enheds boeger til  deres regnskabsvaerdi.  Det skal noteres, at skattebyrden i forbindelse med virksomhedens omdannelse langt fra er ubetydelig, for saa vidt angaar kapitaltilfoerselafgifter. Der skal saaledes ofte betales ejerskifteafgifter af ikke vederlagsfrie indskud for saa vidt angaar bygninger,  ejendomsrettigheder, goodwill. Satserne for disse afgifter kan vaere meget hoeje, saerlig naar det drejer sig om indskud, for hvilke der skal erlaegges betaling (dvs. f.eks. i tilfaelde af at virksom heden overtager indskyderens passiver; i disse tilfaelde er  princippet, at indskuddene kan sammenlignes med et salg). Raadets direktiv 69/335/EOEF (4) giver medlemsstaterne mulighed for at opkraeve ejerskifteafgifter paa indskud af bygninger til kapitalselskaber med en sats, der overstiger den harmoniserede  kapitalfoerselsafgift paa maksimalt 1 %, der gaelder for andre typer indskud.  Nogle medlemsstater (f.eks. Belgien, Frankrig, Spanien) foelger imidlertid det princip, som oftest gaelder med hensyn til beskatning af kapitalgevinster, der konstateres ved selskabsomdannelser, og som indebaerer suspension af beskatning af disse  kaptialgevinster, naar indskyderen betales med selskabsrettigheder; i lighed med denne regel kan ejerskifteafgifterne reducers staerkt (anvendelse af et fast beloeb eller en reduceret sats), naar indskuddene betales med vaerdipapirer, som indskyderen  forpligter sig til at bevare for en bestemt periode.      Land Kapitaltilfoerselsafgift Kapitalgevinster Umiddelbar beskatning af overskud Fremfoersel af tab Fremfoersel af hensaettelser (*)   Skattemaessig behandling i medlemsstaterne i forbindelse med enkeltmandsvirksomheders eller personselskabers omdannelse til kapitalselskaber  "" ID="1">Belgien> ID="2">0,5 %1 (indskud af aktiver i et kapitalselskab mod aktier eller anparter)> ID="3">16,5 % materielle anlaegsaktiver 33 % immaterielle anlaegsaktiver (men midlertidig fritagelse, hvis virksomheden ikke udtrykkeligt har givet afkald paa ordningen med »fortsaettelse«>  ID="4">Nej> ID="5">Nej> ID="6">Ja"> ID="1">Danmark> ID="2">sats paa 1 %> ID="3">Skatteudskydelse, hvis betaling i form af vaerdipapirer (75 % af indskudene) og paa betingelse af, at indskyderen bevarer vaerdipapirerne> ID="4">Nej> ID="5">Nej> ID="6">Ja">  ID="1">Tyskland> ID="2">2 % (Grunderwerbsteuer) paa selskabsindskud i form af grunde eller bygninger> ID="3">Mulig skatteudskydelse (hvis de historiske vaerdier overfoeres i boegerne i det selskab, der faar indskuddene, og hvis indskyderen bevarer  vaerdipapirer)> ID="4">Nej> ID="5">Nej (men kan fradrages hos virksomhedsejeren eller medejerne)> ID="6">Ja"> ID="1">Graekenland> ID="2">Normalsats paa 1 %, men satser paa 3-11 % for overdragelse af bygninger (ofte forekommende for  enkeltmandsvirksomheder)> ID="3">Ikke beskatning af ikke-realiserede kapitalgevinster paa fast ejendom)> ID="4">Ja> ID="5">Ja (?)> ID="6">Ja (bortset fra visse typer hensaettelser, f.eks.: hensaettelse til dubioese fordringer)"> ID="1">Spanien>  ID="2">Normalsats paa 1 % (selskabstransaktion), men paa 6 % for ikke-vederlagsfri overdragelse af en bygning> ID="3">Skatteudskydelse (ved indskud af aktiver, . . .)> ID="4">Nej> ID="5">Nej> ID="6">Ja"> ID="1">Frankrig> ID="2">Fast afgift paa 500 ffr.,  hvis indskyderen i fem aar bevarer de vaerdipapirer, han har modtaget for indskuddet (ellers saerlig afgift paa 8,6 % i tilfaelde af indskud af bygninger, goodwill)> ID="3">Mulighed for skatteudskydelse (kapitalgevinster/ikke-afskrivelige aktiver) hvis de  vaerdipapirer, der er modtaget som betaling for indskuddet, beholdes. Kapitalgevinster/afskrivelige aktiver (beskatning af det selskab, der modtager indskuddet) skattebetalingen udstraekkes over fem aar > ID="4">Ja (men fortjeneste i forbindelse med lagre  beskattes ikke hos indskyderen, hvis opfoert til regnskabsvaerdien i aktiverne i det selskab, der faar indskuddet)> ID="5">Nej (men for individuelle erhvervsdrivende og medindehavere indgaar underskuddet for den virksomhed, der har faaet indskud, i det  samlede underskud, der kan fremfoeres i fem aar med hensyn til skatten paa indkomst)> ID="6">Ja"> ID="1">Irland> ID="2">Stempelafgift 1 %> ID="3">Skatteudskydelse for kapitalgevinster, hvis betaling i form af vaerdipapirer og paa betingelse af, at  indskyderen beholder vaerdipapirerne> ID="4">Nej> ID="5">Nej (men mulig fremfoersel inden for rammerne af det samlede underskud, der kan fremfoeres i forbindelse med indkomstskat)> ID="6">Ja"> ID="1">Italien> ID="2">Indskud af bygninger (8 %)>  ID="3">Skatteudskydelse for kapitalgevinster (hvis fastholdt i balancen til den oprindelige vaerdi)> ID="4">-> ID="5">-> ID="6">-"> ID="1">Luxembourg> ID="2">Indskud af loesoere og fast ejendom: 1 % ikke-vederlagsfrie indskud (for enkeltmandsvirksomheder)  fra 0,24 % til 6 % afhaengig af indskuddets karakter> ID="3">Ikke beskatning af kapitalgevinster, hvis anfoert i aktiverne til regnskabsvaerdien i boegerne i den virksomhed, der faar indskud> ID="4">Nej> ID="5">Nej (men fradrag tilladt for den person, der  har lidt dette tab, ogsaa selv om han ikke er indehaver, i dem for medindehavere af et personselskab)> ID="6">Ja"> ID="1">Nederlandene> ID="2">-> ID="3">-> ID="4">-> ID="5">-> ID="6">-"> ID="1">Portugal> ID="2">Afgift (kommuneskat »sisa«) /overfoersel  af ejendomme: 4-10 % afhaengig af ejendommenes karakter og anvendelsesformaal> ID="3">- beskatning af kapitalgevinster (lagre og materielle anlaegsaktiver (3) - ikkebeskatning (skatteneutral) (4)> ID="4">Nej (3) - (4)> ID="5">Nej (3) Ja (4)> ID="6">Nej (3) Ja (4)"> ID="1">Det Forenede Kongerige> ID="2">Stempelafgift 1 % (grunde, bygninger,  . . )> ID="3">Principiel beskatning af selskaber, men muligheder for lempelser (hvis betaling med selskabsrettigheder)> ID="4">Nej> ID="5">Ja (for fremtidige  udbytter)> ID="6">Ja""(*) Det drejer sig her om muligheden for at fremfoere hensaettelser, som bevarer deres formaal.  (1) Midlertidig fritagelse for kapitaltilfoerselsafgift for saa vidt angaar indskud i selskaber i beskaeftigelseszoner, koordineringscentre, omstillingsselskaber, innoverende selskaber, selskaber, selskaber i et udviklingsomraade.  (2) Skatterordning i forbindelse med en enkeltmandsvirksomheds omdannelse til selskab.  (3) Skattemaessig behandling i forbindelse med omdannelse af et personselskab til et kapitalselskab.  > BILAG 3    Sammenlignende tal for virksomhedssektorens stoerrelse (Tallene i denne tabel bygger paa tal for 1989)  "" ID="1">Belgien> ID="2">  225 640> ID="3">  9 938> ID="4">22,70> ID="5">44,3> ID="6">3,10"> ID="1">Danmark> ID="2">   85 917> ID="3">  5 132>  ID="4">16,74> ID="5">49,9> ID="6">2,00"> ID="1">Tyskland> ID="2">  404 195> ID="3"> 62 063> ID="4"> 6,50> ID="5">38,1> ID="6">1,91"> ID="1">Graekenland> ID="2">   70 824> ID="3"> 10 033> ID="4"> 7,05> ID="5">33,2> ID="6">1,33"> ID="1">Spanien> ID="2">   655 491> ID="3"> 38 888> ID="4">16,86> ID="5">34,4> ID="6">2,06"> ID="1">Frankrig> ID="2">  699 170> ID="3"> 56 423> ID="4">12,39> ID="5">43,8> ID="6">2,19"> ID="1">Irland> ID="2">  110 418> ID="3">  3 515> ID="4">31,41> ID="5">37,6> ID="6">1,50">  ID="1">Italien> ID="2">  300 000> ID="3"> 57 540> ID="4"> 5,21> ID="5">37,8> ID="6">3,40"> ID="1">Luxembourg> ID="2">   11 941> ID="3">    377> ID="4">31,67> ID="5">42,4> ID="6">7,21"> ID="1">Nederlandene> ID="2">  257 000> ID="3"> 14 846>  ID="4">17,31> ID="5">46,0> ID="6">3,68"> ID="1">Portugal> ID="2">  171 919> ID="3">  9 793> ID="4">17,55> ID="5">35,1> ID="6">n.a."> ID="1">Det Forenede Kongerige> ID="2">1 005 300> ID="3"> 57 236> ID="4">17,56> ID="5">36,5> ID="6">4,02"> ID="1">I  alt> ID="2">3 997 815> ID="3">325 785> ID="4"" ID="5"" ID="6""" ID="1">Gennemsnit> ID="2"" ID="3"" ID="4">12,27> ID="5">39,9> ID="6">2,95"> BILAG 4  Beskrivelse af virksomhedsordningen 1. Fysiske personer, der driver selvstaendig erhvervsvirksomhed (som enkeltmandsvirksomhed eller i interessentskab), kan vaelge at anvende den saakaldte virksomhedsordning.  2. Virksomhedsordningen har som formaal a) at give virksomhedens renteudgifter fuld fradragsvaerdi (ligesom virksomhedens oevrige driftsudgifter),  b) at beskatte den del af virksomhedens overskud, der er forrentning af egenkapitalen i virksomheden, paa samme maade som andet kapitalafkast,  c) konjunkturudligning og d) konsolidering mod beskatning med 34 % (samme sats som selskabsskattesatsen).  3.1. Efter virksomhedsordningen skal den selvstaendige erhvervsdrivende regnskabsmaessigt adskille virksomhed og privatoekonomi. Der skal foretages en saerskilt opgoerelse af virksomhedsindkomsten og privatoekonomien.  Virksomhedens indkomst opgoeres efter skattelovgivningens almindelige regler.  Har virksomheden overskud i et indkomstaar, opdeles dette overskud i et beregnet kapitalafkast (dvs. forrentning af egenkapitalen i virksomheden) og i et resterende overskud. Kapitalafkastet beskattes som kapitalindkomst, ligesom andet afkast af kapital.  Det resterende overskud beskattes som personlig indkomst, der beskattes progressivt. Overskuddet beskattes dog foerst, naar det haeves i virksomheden.  Den skattepligtige kan imidlertid undlade at haeve overskuddet eller en del deraf og dermed vaelge at lade denne del af overskuddet blive i virksomheden. I saa fald sker der en foreloebig beskatning af overskuddet med 34 % (dvs. med samme sats som  selskabsskattesatsen). Foerst naar den skattepligtige i et senere aar haever det opsparede overskud, beskattes overskuddet endeligt som personlig indkomst. Den foreloebige virksomhedsskat modregnes i den skattepligtiges og en eventuel aegtefaelles skat for det  paagaeldende aar og de fem efterfoelgende aar, men kan ikke udbetales kontant.  Har virksomheden underskud i et indkomstaar, skal underskuddet foerst modregnes i et eventuelt opsparet overskud. Er der intet opsparet overskud skal underskuddet fragaa i den skattepligtiges oevrige indkomst. Resterende underskud kan fremfoeres til fradrag  i virksomhedsoverskud og oevrig indkomst i de foelgende fem indkomstaar. 3.2. Der er som hovedregel ingen begraensninger for, hvilke typer virksomheder, der kan vaelge at anvende virksomhedsordningen. Dog er virksomhed omfattet af det saakaldte anpartsindgreb udelukket fra at anvende virksomhedsordningen. Indkomst fra saadan  virksomhed beskattes som kapitalindkomst. Virksomheder, der er under konkurs, kan heller ikke anvende virksomhedsordningen.  3.3. Driver den skattepligtige flere virksomheder, skal alle virksomheder vaere omfattet af virksomhedsordningen. I virksomhedsordningen behandles flere virksomheder som en virksomhed.  Er den skattepligtige gift og driver aegtefaellerne hver sin virksomhed, skal aegtefaellen anvende virksomhedsordningen eller den saakaldte kapitalafkastordning paa sin virksomhed.  3.4. Den skattepligtige kan frit aar for aar vaelge, om virksomheden skal vaere omfattet af virksomhedsordningen.  Ophoerer den skattepligtige med at anvende virksomhedsordningen, uden at virksomheden afstaas, skal et eventuelt opsparet overskud beskattes som personlig indkomst i indkomstaaret efter det indkomstaar, hvor den skattepligtige senest har anvendt  virksomhedsordningen.  Ophoerer den skattepligtige med at drive en af flere virksomheder, uden at virksomheden afstaas, skal en forholdsmaessig del af et eventuelt opsparet overskud beskattes.  En skattepligtig, der tidligere har anvendt virksomhedsordningen for virksomheden, og som inden for de naermest efterfoelgende fem indkomstaar paa ny anvender virksomhedsordningen, skal ved opgoerelsen af indestaaende paa virksomhedens indskudskonto medregne  fast ejendom til samme vaerdi, som da virksomhedsordningen senest blev anvendt.  3.5. Afstaar den skattepligtige virksomheden eller ophoerer den skattepligtige med at drive selvstaendig erhvervsvirksomhed, skal et eventuelt opsparet overskud beskattes som personlig indkomst i samme indkomstaar eller, saafremt opdelingen i  virksomhedsoekonomi og privatoekonomi opretholdes aaret ud, det efterfoelgende indkomstaar. Overtager den skattepligtige en anden virksomhed inden udloebet af det efterfoelgende indkomstaar, kan den skattepligtige, hvis opdelingen i virksomhedsoekonomi og  privatoekonomi opretholdes i hele perioden, anvende virksomhedsordningen uden ophoer.  Anvender den skattepligtige virksomhedsordningen uden ophoer, indgaar salgessummen for den afstaaede virksomhed i virksomhedsordningen.  Ved afstaaelse af en af flere virksomheder, en virksomhed, der er udskilt fra den bestaaende virksomhed, eller en ideel andel af en virksomhed gaar salgssummen ind i virksomhedsordningen. Den skattepligtige kan vaelge at overfoere et beloeb, der hoejst svarer  til det kontante nettovederlag, fra virksomhedsordningen til privatoekonomien mod at en forholdsmaessig del af et eventuelt opsparet overskud haeves og beskattes som personlig indkomst i samme indkomstaar.  3.6. Ophoerer den skattepligtige med at vaere skattepligtig i Danmark, eller bliver den skattepligtige i skattemaessig henseende hjemmehoerende i udlandet, beskattes et eventuelt opsparet overskud som personlig indkomst i det indkomstaar, hvor skattepligten  ophoerer eller det skattemaessige hjemsted flyttes.  3.7. Virksomheder under virksomhedsordningen kan overdrages/omdannes paa samme maade som andre virksomheder. Indgaar virksomheden i en overdragelse med skatteudskydelse, kan der ogsaa ske udskydelse af beskatningen af et eventuelt opsparet overskud.   (1) Denne sats er 30 % for udloddet overskud.(2) Med hensyn til skattefaktoren vil den erhvervsdrivende vurdere sin generelle skattemaessige stilling; afhaengig af hans aktuelle eller forventede samlede indkomst vil han vaelge eller ikke vaelge at  oprette et kapitalselskab. Under alle omstaendigheder vil dette valg blive gjort af den erhvervsdrivende paa grundlag af hans personlige parametre, uden at han noedvendigvis har kendskab til sin beslutnings virkning paa omkostningerne for senere  investeringer og virksomhedens vaekstpotentiel.(3) Der eksisterer ogsaa i Det Forenede Kongerige en reduceret sats paa 20 %, der for nylig blev indfoert i indkomstskatteskalaen for fysiske personer, men den vedroerer imidlertid kun et meget begraenset  indkomstinterval (de foerste 2 000 £, dvs. omkring 1 500 ECU).(4) EFT nr. L 249 af 3. 10. 1969, s. 25.


title: Henstilling nr. H1 af 19. juni 2013 om Gottardo-dommen, hvorefter rettigheder, som en stats egne statsborgere er omfattet af i henhold til en bilateral overenskomst om social sikring indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland, også skal gælde for statsborgere fra andre medlemsstater  Tekst af relevans for EØS og for EF/Schweiz-aftalen

text:
               27.9.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 279/13

         HENSTILLING Nr. H1
   af 19. juni 2013
   om Gottardo-dommen, hvorefter rettigheder, som en stats egne statsborgere er omfattet af i henhold til en bilateral overenskomst om social sikring indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland, også skal gælde for statsborgere fra andre medlemsstater
   (Tekst af relevans for EØS og for EF/Schweiz-aftalen)
   2013/C 279/07
   DEN ADMINISTRATIVE KOMMISSION FOR KOORDINERING AF SOCIALE SIKRINGSORDNINGER —
   som henviser til artikel 72, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (1), i henhold til hvilken den administrative kommission har til opgave at behandle ethvert administrativt spørgsmål eller fortolkningsspørgsmål, der opstår i forbindelse med bestemmelserne i forordning (EF) nr. 883/2004 og (EF) nr. 987/2009 (2),
   som henviser til artikel 72, litra c), i forordning (EF) nr. 883/2004, hvorefter den har til opgave at fremme og udvikle samarbejdet mellem medlemsstaterne og deres institutioner på den sociale sikrings område, og
   Beslutningen i sagen er truffet på de i artikel 71, stk. 2, i forordning (EF) nr. 883/2004 fastsatte betingelser —
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Princippet om, at der ikke må forskelsbehandles på grundlag af nationalitet, er af særdeles stor betydning for den fri bevægelighed for personer, jf. artikel 21, stk. 1, og artikel 45, stk. 1, i TEUF. Det indebærer afskaffelse af enhver forskelsbehandling af medlemsstaternes statsborgere.

               (2)

               I Gottardo-sagen (3), tog Domstolen konsekvensen af princippet i artikel 45 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF); sagen omhandlede en person med bopæl i Den Europæiske Union, som havde arbejdet i Frankrig, Italien og Schweiz. Den pågældende person havde ikke optjent tilstrækkelige rettigheder til at blive tilkendt pension i Italien og anmodede derfor om, at de perioder, hvor hun havde været forsikret i Schweiz og Italien, blev lagt sammen efter den regel, som i henhold til den bilaterale overenskomst mellem Italien og Schweiz gælder for statsborgere fra disse lande.

               (3)

               Domstolen erklærede, at når en medlemsstat indgår en bilateral overenskomst om social sikring med et tredjeland, hvorefter forsikringsperioder, der er tilbagelagt i det pågældende land, skal tages i betragtning med henblik på at erhverve ret til ydelser ved alderdom, følger det af det grundlæggende princip om ligebehandling, at denne medlemsstat skal indrømme statsborgere fra de øvrige medlemsstater de samme rettigheder som dem, statens egne statsborgere er blevet tillagt i medfør af overenskomsten, medmindre staten har en objektiv begrundelse for sin afvisning (4).

               (4)

               I denne forbindelse følger det af Domstolens afgørelse, at dens fortolkning af begrebet »lovgivning« i artikel 1, litra l), i forordning (EF) nr. 883/2004 ikke kan have til følge, at medlemsstaterne fritages for at overholde princippet om ligebehandling i artikel 45, stk. 2, i TEUF.

               (5)

               I den pågældende sag udtalte Domstolen, at en forrykkelse af ligevægten og gensidigheden i den bilaterale overenskomst, der var indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland, ikke udgjorde en objektiv grund til, at den medlemsstat, der var part i overenskomsten, kunne afvise at udstrække de rettigheder, som medlemsstatens egne statsborgere kunne udlede af overenskomsten, til også at omfatte de andre medlemsstaters statsborgere.

               (6)

               Domstolen godtog heller ikke de indvendinger angående en eventuel stigning i de økonomiske byrder og de administrative vanskeligheder i forbindelse med samarbejdet med de kompetente myndigheder i tredjelandet, som den medlemsstat, der var part i den bilaterale overenskomst, havde fremført som begrundelse for ikke at have overholdt sine forpligtelser i henhold til traktaten.

               (7)

               Det er vigtigt at uddrage alle konsekvenser af denne dom, som har meget stor betydning for EU-statsborgere, som opholder sig i en anden medlemsstat i medfør af retten til fri bevægelighed.

               (8)

               Det skal derfor præciseres, at bilaterale overenskomster om social sikring indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland skal fortolkes således, at de rettigheder, der gælder statsborgere i den medlemsstat, der er part i overenskomsten, i princippet gælder statsborgere fra en anden medlemsstat, der befinder sig i en set ud fra en objektiv vurdering tilsvarende situation.

               (9)

               Ud over at sikre en ensartet anvendelse i konkrete tilfælde af den retspraksis, der kommer til udtryk i Gottardo-dommen, er der principielt behov for en gennemgang af de eksisterende bilaterale overenskomster. I denne henseende hedder det i artikel 351 i TEUF om tidligere indgåede overenskomster, at: »den eller de pågældende medlemsstaterne (bringer) alle egnede midler i anvendelse med henblik på at fjerne de konstaterede uoverensstemmelser«, mens artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union foreskriver, at »medlemsstaterne træffer alle almindelige eller særlige foranstaltninger for at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, der følger af traktaterne eller af retsakter vedtaget af EU-institutionerne.«

               (10)

               Det er vigtigt at minde om, at nye bilaterale overenskomster om social sikring indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland skal indeholde en udtrykkelig henvisning til princippet om forbud mod at forskelsbehandle en statsborger fra en anden medlemsstat på grundlag af nationalitet, når denne i henhold til retten til fri bevægelighed har opholdt sig i den medlemsstat, der er part i den pågældende overenskomst.

               (11)

               Anvendelsen af Gottardo-dommen på individuelle tilfælde afhænger i vid udstrækning af samarbejdet med tredjelande, eftersom det påhviler disse lande at attestere de forsikringsperioder, som den pågældende person har tilbagelagt der.

               (12)

               Det bør henhøre under den administrative kommission at behandle dette spørgsmål, eftersom Gottardo-dommen vedrører anvendelse af ligestillingsprincippet på området for social sikring.

         HENSTILLER følgende til de kompetente myndigheder og institutioner:

               1.

               I overensstemmelse med princippet om forbud mod forskelsbehandling mellem en stats egne statsborgere og statsborgere fra en anden medlemsstat, som har benyttet sig af deres ret til fri bevægelighed i henhold til artikel 21, stk. 1, og artikel 45, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, finder bestemmelserne i en overenskomst om sociale sikring indgået med et tredjeland i princippet også anvendelse på statsborgere fra en anden medlemsstat, der befinder sig i samme situation som statens egne statsborgere.

               2.

               Nye bilaterale overenskomster om social sikring, der indgås mellem en medlemsstat og et tredjeland, bør indeholde en udtrykkelig henvisning til princippet om forbud mod at forskelsbehandle en statsborger fra en anden medlemsstat på grundlag af nationalitet, når denne har udøvet sin ret til fri bevægelighed til eller fra den medlemsstat, der er part i den pågældende overenskomst.

               3.

               Medlemsstaterne underretter myndighederne i de lande, hvormed de har indgået bilaterale overenskomster om social sikring, hvis bestemmelser kun finder anvendelse på deres statsborgere, om følgerne af denne henstilling. De medlemsstater, som har indgået bilaterale overenskomster med et og samme tredjeland, kan i fællesskab træffe foranstaltninger med henblik på fremsættelse af anmodninger om samarbejde. Det giver sig selv, at et sådant samarbejde er tvingende nødvendigt, hvis EU-retten skal efterleves.

               4.

               Henstilling P1 ophæves fra den dag, hvor denne henstilling træder i kraft.

               5.

               Denne henstilling offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende. Den anvendes fra den første dag i den anden måned, der følger efter offentliggørelsen.

            Formand for den administrative kommission

         Anne McMANUS

      (1)  EUT L 166 af 30.4.2004, s. 1.

      (2)  EUT L 284 af 30.10.2009, s. 1.

      (3)  Dom af 15. januar 2002 i sag C-55/00, Elide Gottardo mod Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Sml. 2002 I, s. 413 ff.

      (4)  Dom af 15. januar 2002 i sag C-55/00, Elide Gottardo mod Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Sml. 2002 I, s. 413, præmis 34.


Avis juridique important

|

31981H0560

81/560/EØF: Rådets henstilling af 13. juli 1981 om lufttransport af lettere ekspresgods

EF-Tidende nr. L 203 af 23/07/1981 s. 0051 - 0051 den spanske specialudgave: Kapitel 07 bind 3 s. 0013  den portugisiske specialudgave: Kapitel 07 bind 3 s. 0013

++++  RAADETS HENSTILLING  af 13 . juli 1981  om lufttransport af lettere ekspresgods   ( 81/560/EOEF )  RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER _  som henviser til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab , saerlig artikel 84 , stk . 2 , og  som henleder opmaerksomheden paa sine konklusioner af 6 . december 1979 , i hvilke Kommissionens memorandum om De europaeiske Faellesskabers bidrag til udviklingen af virksomheder for lufttransport er taget til efterretning ,  HENSTILLER  til medlemsstaterne at fremme lufttransport af lettere ekspresgods inden for bestaaende virksomheder og behandle ansoegninger om oprettelse af nye virksomheder i denne sektor saa velvilligt som muligt under hensyn til markedssituationen , og .  OPFORDRER  Kommissionen til at fortsaette behandlingen af dette spoergsmaal og til sin tid at aflaegge rapport til Raadet .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 13 . juli 1981 .  Paa Raadets vegne  Lord CARRINGTON  Formand


Avis juridique important

|

31982K1545

Kommissionens henstilling nr. 1545/82/EKSF af 11. juni 1982 om undtagelse fra henstilling nr. 1399/82/EKSF om fællesskabstilsyn med importen af visse jern- og stålprodukter, henhører under EKSF-traktaten, og som har oprindelse i tredjelande

EF-Tidende nr. L 171 af 17/06/1982 s. 0026 - 0026

*****  KOMMISSIONENS  HENSTILLING Nr. 1545/82/EKSF  af 11. juni 1982  om undtagelse fra henstilling nr. 1399/82/EKSF om faellesskabstilsyn med importen af visse jern- og staalprodukter, som henhoerer under EKSF-traktaten, og som har oprindelse i tredjelande  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER RETTER -  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske Kul- og Staalfaellesskab, saerlig artikel 74,  under henvisning til afgoerelse 82/221/EKSF truffet af repraesentanterne for regeringerne for Det europaeiske Kul- og staalfaellesskabs medlemsstater forsamlet i Raadet af 16. april 1982 om suspension af indfoersel af alle varer med oprindelse i Argentina (1), suspension, der senest er viderefoert ved afgoerelse 82/324/EKSF af 24. maj 1982 (2), og  ud fra foelgende betragtninger:  i henhold til henstilling nr. 1399/82/EKSF (3) skal importoererne inden enhver import af jern- og staalprodukter henhoerende under EKSF-traktaten fremskaffe et importdokument; dette dokument udstedes af de kompetente myndigheder inden for en frist paa fem arbejdsdage efter ansoegningens indgivelse;  i henhold til ovennaevnte afgoerelser truffet af repraesentanterne for regeringerne suspenderes importen af alle varer henhoerende under EKSF-traktaten og med oprindelse i Argentina, med henblik paa overgang til fri omsaetning i en af Faellesskabets medlemsstater;  disse afgoerelser, som er udtrykt i generelle vendinger, boer ledsages af praktiske bestemmelser under hensyntagen til ovennaevnte henstilling nr. 1399/82/EKSF; den automatiske udstedelse af importtilladelser for varer med oprindelse i Argentina boer foelgelig suspenderes -  FOELGENDE HENSTILLING:  Artikel 1  Artikel 1, stk. 1, i henstilling nr. 1399/82/EKSF suspenderes for alle jern- og staalprodukter henhoerende under EKSF-traktaten og med oprindelse i Argentina for saa vidt angaar udstedelse af det noedvendige importdokument. Medlemsstaterne udsteder kun importdokumenter for saadanne produkter, saafremt:  - de paagaeldende produkter importeres i medfoer af en kontrakt, der er indgaaet forud for datoen for ikrafttraedelsen af afgoerelse 82/221/EKSF,  - eller produkterne var undervejs til Faellesskabet paa denne dato.  Artikel 2  Denne henstilling meddeles medlemsstaterne og offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.  Den traeder i kraft paa dagen for denne offentliggoerelse. Den anvendes saa laenge, som beslutning 82/221/EKSF er i kraft.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 11. juni 1982.  Paa Kommissionens vegne  Wilhelm HAFERKAMP  Naestformand  (1) EFT nr. L 102 af 16. 4. 1982, s. 3.  (2) EFT nr. L 146 af 25. 5. 1982, s. 4.  (3) EFT nr. L 157 af 8. 6. 1982, s. 5.


title: RÅDETS HENSTILLING af 20. marts 1989 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (1984) (fjerde EUF) for regnskabsåret 1987 #

text:
Avis juridique important

|

31989H0213

RÅDETS HENSTILLING af 20. marts 1989 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (1984) (fjerde EUF) for regnskabsåret 1987  -

EF-Tidende nr. L 080 af 23/03/1989 s. 0082 - 0082

*****  RAADETS  HENSTILLING  af 20. marts 1989  om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemfoerelsen af transaktionerne under Den Europaeiske Udviklingsfond (1984) (fjerde EUF) for regnskabsaaret 1987  (89/213/EOEF)  RAADET FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER -  som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 206b,  som henviser til Tredje AVS/EOEF-konvention, undertegnet i Lomé den 8. december 1984,  som henviser til Raadets afgoerelse 86/283/EOEF af 30. juni 1986 om de oversoeiske landes og territoriers associering med Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (1),  som henviser til den interne aftale om finansiering og forvaltning af Faellesskabets bistand (2), undertegnet i Bruxelles den 19. februar 1985, aendret ved afgoerelse 86/281/EOEF (3), saerlig artikel 29, stk. 3,  som henviser til finansforordningen af 11. november 1986 vedroerende Den Sjette Europaeiske Udviklingsfond (4), saerlig artikel 66 til 73,  som har gennemgaaet forvaltningsregnskabet og status pr. 31. december 1987 vedroerende transaktionerne under Den Europaeiske Udviklingsfond (1984) (sjette EUF) samt Revisionsrettens beretning vedroerende regnskabsaaret 1987 med Kommissionens tilhoerende svar (5),  som tager i betragtning, at der i henhold til artikel 29, stk. 3, i den interne aftale meddeles Kommissionen decharge for den finansielle forvaltning af Den Europaeiske Udviklingsfond (1984) (sjette EUF) af Europa-Parlamentet efter henstilling fra Raadet, og  som tager i betragtning, at Kommissionens gennemfoerelse af alle transaktioner under Den Europaeiske Udviklingsfond (1984) (sjette EUF) i regnskabsaaret 1987 har vaeret tilfredsstillende -  HENSTILLER  til Europa-Parlamentet, at det meddeler Kommissionen decharge for gennemfoerelsen af transaktionerne under Den Europaeiske Udviklingsfond (1984) (sjette EUF) for regnskabsaaret 1987.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 20. marts 1989.  Paa Raadets vegne  F. FERNANDEZ ORDOÑEZ  Formand  (1) EFT nr. L 175 af 1. 7. 1986, s. 1.  (2) EFT nr. L 86 af 31. 3. 1986, s. 210.  (3) EFT nr. L 178 af 2. 7. 1986, s. 13.  (4) EFT nr. L 325 af 20. 11. 1986, s. 42.  (5) EFT nr. C 316 af 12. 12. 1988, s. 173 og 303.


title: Rådets henstilling af 14. juli 2015 om Den Tjekkiske Republiks nationale reformprogram for 2015 og med Rådets udtalelse om Den Tjekkiske Republiks konvergensprogram for 2015

text:
               18.8.2015

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 272/32

         RÅDETS HENSTILLING
   af 14. juli 2015
   om Den Tjekkiske Republiks nationale reformprogram for 2015 og med Rådets udtalelse om Den Tjekkiske Republiks konvergensprogram for 2015
   (2015/C 272/09)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 9, stk. 2,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker. Strategien fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               På grundlag af Kommissionens forslag vedtog Rådet den 14. juli 2015 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker, og den 21. oktober 2010 vedtog Rådet en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (2). Disse udgør tilsammen de »integrerede retningslinjer«, som medlemsstaterne blev opfordret til at tage i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 8. juli 2014 vedtog Rådet en henstilling (3) om Den Tjekkiske Republiks nationale reformprogram for 2014 og afgav sin udtalelse om Den Tjekkiske Republiks opdaterede konvergensprogram for 2014.

               (4)

               Den 28. november 2014 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester om samordning af de økonomiske politikker for 2015. Samme dag vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (4) rapporten om varslingsmekanismen, hvori Den Tjekkiske Republik ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

               (5)

               Den 18. december 2014 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne om at stimulere investeringer, intensivere strukturreformer og forfølge en ansvarlig vækstfremmende finanspolitisk konsolidering.

               (6)

               Den 26. februar 2015 offentliggjorde Kommissionen sin landerapport om Den Tjekkiske Republik for 2015. Den analyserede Den Tjekkiske Republiks fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget den 8. juli 2014.

               (7)

               Den 30. april 2015 afleverede Den Tjekkiske Republik sit nationale reformprogram for 2015 og sit konvergensprogram for 2015. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (8)

               Den Tjekkiske Republik befinder sig for øjeblikket under den præventive del af stabilitets- og vækstpagten. Ifølge landets konvergensprogram for 2015 vil regeringen gradvist nedbringe det offentlige underskud til 1,9 % af BNP i 2015 og yderligere til 0,6 % af BNP i 2018. Regeringen har til hensigt at nå den mellemsigtede målsætning for det strukturelle underskud på 1 % af BNP i 2018, men ifølge den genberegnede strukturelle saldo (5) forventes dette mål at blive nået i 2016. Ifølge konvergensprogrammet forventes den offentlige gældskvote at opnå næsten 41 % i 2015 for derefter gradvist at falde til 40,2 % i 2018. Det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag for budgetfremskrivningerne i stabilitetsprogrammet, er realistisk, og de foranstaltninger, der skal støtte virkeliggørelsen af målene for de samlede underskud fra 2016 og fremefter er tilstrækkeligt specificeret. Der er imidlertid en risiko for, at virkningen af de planlagte foranstaltninger på indtægtssiden bliver mindre end anslået. Baseret på Kommissionens forårsprognose fra 2015 forventes udgiftsbenchmarket at blive overholdt i 2015. Der forventes en vis afvigelse i 2016, idet væksten i nettoudgifterne vil overstige benchmarket med 0,3 % af BNP. Der vil derfor være behov for yderligere foranstaltninger i 2016.
               På baggrund af sin vurdering af konvergensprogrammet for 2014 og Kommissionens forårsprognose fra 2015 finder Rådet, at Den Tjekkiske Republik i store træk kan forventes at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten. Hovedelementerne i den finanspolitiske ramme er på plads. Rækkevidden af den mellemsigtede budgetplanlægning og budgetreglen er imidlertid begrænset, og håndhævelsen har været svag. Et udkast til reformpakke er adskillige gange blevet ændret og forsinket, og dets vedtagelse skal efter planen nu finde sted i 2015. Den Tjekkiske Republik står stadig over for udfordringer hvad angår langsigtet finanspolitisk holdbarhed, hvilket i høj grad skyldes de forventede stigninger i udgifterne til pension og sundhedsvæsen. Mere gunstige demografiske fremskrivninger har medført visse forbedringer med hensyn til udsigterne for pensionssystemet. Den lovbestemte pensionsalder skal ifølge lovgivningen gradvist hæves, men den planlagte ændring på mellemlang sigt er for langsom Drøftelser vedrørende en ændring af den nuværende ordning for indeksering af pensioner er i gang, men der er endnu ikke vedtaget nogen foranstaltninger. Selvom der er truffet visse foranstaltninger til at forbedre omkostningseffektiviteten og forvaltningen af sundhedssektoren, har fremskridtene på området været begrænsede. De indikatorer, der bruges til at måle resultaterne i hospitalssektoren, viser, at medicinsk behandling ikke altid ydes på omkostningseffektiv vis, mens fordelingen af ressourcer hæmmes af vanskeligheder i forbindelse med indførelsen af et system for godtgørelse af hospitalernes omkostninger. Der er ligeledes tegn på, at de praktiserende læger ikke i tilstrækkelig grad screener patienterne, inden de sendes videre. Offentlige udbud i sundhedssektoren er desværre præget af mange uregelmæssigheder, hvilket tyder på utilstrækkelig vejledning og kontrol.

               (9)

               På beskatningsområdet er de største udfordringer at bekæmpe skatteunddragelse og gøre skatteopkrævningen mindre omkostnings- og tidskrævende for både skatteyderne og myndighederne. Den Tjekkiske Republik har identificeret overholdelse af skattereglerne og bekæmpelse af skatteunddragelse som prioriteter og har taget en række skridt inden for disse områder. Der er indført adskillige foranstaltninger i 2015 vedrørende både direkte og indirekte skatter, ligesom der er planlagt yderligere foranstaltninger for 2016. Compliance-omkostningerne er dog stadigt for høje. Standardisering af beskatningsgrundlaget for den personlige indkomstskat, sygesikringsbidrag og sociale bidrag vil kunne medføre en forenkling af skattesystemet, men denne ændring er ikke blevet indført, og der foreligger p.t. ingen planer for, hvordan problemet skal løses. Arbejdet med at forenkle selvangivelsen og øge anvendelsen af forhåndsudfyldte formularer bliver ikke udført systematisk. Fremfor at forenkle momssystemet indførte Den Tjekkiske Republik en tredje momssats i 2014. Der er kun sket begrænsede fremskridt med hensyn til at nedbringe forskellene i den skattemæssige behandling af lønmodtagere og selvstændige. Skatteindtægterne i Den Tjekkiske Republik beror i høj grad stadig på beskatning af arbejdskraft, og lavtlønnede arbejdstagere, navnlig dem uden børn, er pålagt et relativt højt skattetryk på arbejde. Foranstaltninger, som træder i kraft i 2015, vil i nogen grad nedsætte skatten på arbejde for udvalgte grupper, men vil samlet set have en begrænset virkning. Ejendoms- og miljøskatterne (undtagen brændstof) er fortsat lave, hvilket viser, at det er muligt at flytte beskatningen væk fra arbejde.

               (10)

               Hvad angår reformer af de lovregulerede erhverv skete der begrænsede fremskridt i 2014, men den midlertidige nationale handlingsplan, som blev vedtaget i april 2015, indeholder en række konkrete tiltag, som skal forbedre lovgivningsrammerne og fjerne uforholdsmæssige og uberettigede krav.

               (11)

               De seneste års indsats for at tackle korruptionsproblemet har været præget af store forsinkelser. Den seneste handlingsplan for bekæmpelse af korruption dækker en række prioriterede områder. Den omfatter lovgivning om finanskontrol, den offentlige anklagemyndighed, finansiering af politiske partier, beskyttelse af whistleblowere og en ny politik for forvaltning af statsejede virksomheder samt en ændring af lovgivningen om fri adgang til oplysninger. Ikke desto mindre lader det til, at indsatsen for at få vedtaget denne lovgivning er begrænset. Vedtagelsen og gennemførelsen af loven om offentligt ansatte og de relaterede foranstaltninger har betydet, at Den Tjekkiske Republik er begyndt at tackle problemerne med den offentlige administrations effektivitet og stabilitet. De offentlige investeringer bremses af administrative og lovgivningsmæssige hindringer i forbindelse med investeringsplanlægning, manglende gennemsigtighed og lang sagsbehandling ved indhentning af bygge- og arealanvendelsestilladelser. I de senere år har en række initiativer fokuseret på offentlige udbud, men der er fortsat problemer med gennemsigtigheden. Navnlig offentliggøres offentlige kontrakter stadig ikke i et centralt register. Effektiviteten i offentlige udbudsprocedurer hæmmes af den utilstrækkelige vejledning og oplæring af personalet i de ordregivende institutioner. Kontrollen med systemet er fortsat begrænset.

               (12)

               Samlet set er beskæftigelsen p.t. høj, men visse dårligt stillede befolkningsgrupper er stadig underrepræsenterede på arbejdsmarkedet, herunder forældre med små børn, lavt kvalificerede arbejdstagere, handicappede og romaer. Der er taget visse skridt mod en styrkelse af den offentlige arbejdsformidlings effektivitet. Beskæftigelsen blandt unge mennesker er stigende, og den offentlige arbejdsformidling forsøger at målrette sin indsats mod især de unge. Manglen på gode børnepasningstilbud til overkommelige priser og den begrænsede brug af fleksible arbejdsordninger gør det svært for kvinder med børn at deltage på arbejdsmarkedet. Der er taget skridt til at øge adgangen til børnepasning, men de politikker, der støtter offentlig børnepasning af de yngste børn, er stadig utilstrækkelige.

               (13)

               De seneste år er uddannelsesresultaterne i Den Tjekkiske Republik blevet forbedret, men der er fortsat strukturelle udfordringer. Der har været en stor stigning i antallet af studerende på de videregående uddannelser, men det faldende kvalifikationsniveau blandt unge med en videregående uddannelse vækker bekymring. Det er håbet, at der med den forsinkede reform af de videregående uddannelser, som efter planen skal vedtages i 2015, vil blive indført akkreditering af institutionerne, strengere intern kvalitetssikring og øget profilering af de studerende samt en forbedring af finansieringssystemerne. Der skal rekrutteres flere lærere til den obligatoriske undervisningssektor, men lave lønninger og en negativ opfattelse af erhvervet gør det vanskeligt at tiltrække egnede kandidater. Et nyt karrieresystem, som har til formål at dels forbedre rekrutteringen af lærere, dels forbedre deres faglige udvikling, ventes færdigudviklet i første halvdel af 2015, så det kan indføres i september 2016. Dets samlede virkning vil dog i høj grad afhænge af den tilgængelige finansiering. Der er imidlertid stadig behov for en samlet strategi for evaluering og støtte af de skoler og elever, der klarer sig dårligt. Iværksættelsen af en sådan strategi vil kunne bidrage til at øge effektiviteten og ligheden inden for uddannelsessektoren. Til trods for at regeringen har vedtaget en omfattende uddannelsesstrategi, er der gjort begrænsede fremskridt med hensyn til at gøre uddannelse mere inklusiv. Unge mennesker med en lavere socioøkonomisk baggrund, herunder romaer, har mindre succes i uddannelsessystemet og på arbejdsmarkedet end andre.

               (14)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen foretaget en omfattende analyse af Den Tjekkiske Republiks økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2015. Den har også vurderet konvergensprogrammet og det nationale reformprogram samt de foranstaltninger, som Den Tjekkiske Republik har truffet som opfølgning på de henstillinger, der blev rettet til landet de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Den Tjekkiske Republik, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU-regler og -retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til kommende nationale beslutninger. De henstillinger, der afgives som led i det europæiske semester, afspejles i nedenstående henstilling 1-4.

               (15)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået konvergensprogrammet, og Rådets udtalelse (6) afspejles især i henstilling 1 nedenfor,

         HENSTILLER, at Den Tjekkiske Republik i 2015 og 2016 træffer foranstaltninger med henblik på at:

               1)

               Sikre en finanspolitisk tilpasning på 0,5 % af BNP i 2016. Yderligere forbedre sundhedssektorens omkostningseffektivitet og forvaltning.

               2)

               Bekæmpe skatteunddragelse, forenkle skattesystemet og gennemføre handlingsplanen for bekæmpelse af korruption. Træffe foranstaltninger, der øger gennemsigtigheden og effektiviteten af offentlige udbud, herunder ved at oprette et centralt register over offentlige kontrakter, yde mere vejledning og skærpe kontrollen.

               3)

               Mindske den høje skattebyrde på lavtlønnedes indkomst ved at flytte beskatningen over til andre områder. Yderligere forbedre mulighederne for børnepasning til en overkommelig pris.

               4)

               Vedtage reformen af de videregående uddannelser. Sikre passende efteruddannelse af lærere, støtte de skoler, der klarer sig dårligt, og træffe foranstaltninger for at fremme deltagelsen blandt dårligt stillede børn, herunder romaer.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 14. juli 2015.

            På Rådets vegne

         P. GRAMEGNA

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Opretholdt ved Rådets afgørelse 2014/322/EU af 6. maj 2014 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker for 2014 (EUT L 165 af 4.6.2014, s. 49).

      (3)  Rådets henstilling af 8. juli 2014 om Den Tjekkiske Republiks nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Den Tjekkiske Republiks konvergensprogram for 2014 (EUT C 247 af 29.7.2014, s. 12).

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

      (5)  Kommissionen genberegner den strukturelle saldo ud fra oplysningerne i konvergensprogrammet og på basis af den i fællesskab aftalte metode.

      (6)  I henhold til artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.