               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 28.11.2019
            COM(2019) 608 final
            BILAG
            til
            Henstilling med henblik på Rådets afgørelse
            om ajourføring af forhandlingsdirektiverne for forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler (ØPA'er) med stater og regioner i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS).

               BILAG

               Forhandlingsdirektiverne vedrørende økonomiske partnerskabsaftaler (ØPA'er) med stater og regioner i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS).

               1.Præambel

               Ud over den generelle henvisning til Cotonouaftalen og den aftale, der træder i stedet for denne aftale, vil der især blive henvist til bl.a. følgende:

               ·parternes tilsagn om at ville befordre og fremskynde den økonomiske, kulturelle og sociale udvikling i AVS-staterne med det sigte at bidrage til fred, velstand og sikkerhed og fremme et stabilt og demokratisk politisk klima

               ·parternes tilsagn om at ville respektere menneskerettighederne, herunder de grundlæggende arbejdstagerrettigheder, de demokratiske principper og retsstaten, som udgør væsentlige elementer i AVS/EU-partnerskabet, samt god regeringsførelse, som udgør et grundlæggende element i AVS/EU-partnerskabet

               ·parternes tilsagn om et sæt internationalt vedtagne principper og regler, der har til formål at fremme et gensidigt understøttende forhold mellem handel og bæredygtig udvikling, herunder støtte til 2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling (2030-dagsordenen) og dens mål for bæredygtig udvikling, og Parisaftalen under De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer

               ·parternes tilsagn om at ville fokusere deres partnerskab på målet om at mindske og med tiden udrydde fattigdom i samspil med målene om at fremme bæredygtig udvikling og gradvis integration af AVS-staterne i verdensøkonomien og derfor opbygge det økonomiske og handelsmæssige samarbejde mellem AVS og EU på basis af eksisterende initiativer for regional integration i AVS-staterne

               ·målet for det økonomiske og handelsmæssige samarbejde mellem AVS-staterne og EU, som er at befordre en gnidningsløs og gradvis integration af AVS-staterne i verdensøkonomien under behørig hensyntagen til deres politiske valg og udviklingsprioriteter, herunder især deres egne strategier for fattigdomsbekæmpelse (navnlig strategiprogrammer, der skal mindske fattigdom), og derved fremme en bæredygtig udvikling og bidrage til udryddelse af fattigdom i AVS-staterne

               ·parternes tilsagn om at ville støtte den regionale integrationsproces inden for AVS-gruppen af stater og at fremme den regionale integration som et vigtigt middel til at integrere AVS-staterne i verdensøkonomien

               ·parternes tilsagn om at ville styrke det økonomiske og handelsmæssige samarbejde og skabe en ny indbyrdes handelsdynamik med det sigte at lette AVS-staternes omstilling til en liberaliseret global økonomi

               ·parternes tilsagn om at ville tage hensyn til AVS-staternes og -regionernes forskellige behov og udviklingsniveau

               ·parternes tilsagn om at ville overholde de forpligtelser, de har påtaget sig i Verdenshandelsorganisationen (WTO) og fremme WTO's målsætninger

               ·parternes fælles mål, som er at udvide samarbejdet på alle områder, der er relevante for handelen, og nå til en gradvis og gensidig liberalisering af handelen med varer og tjenesteydelser i overensstemmelse med WTO-reglerne under hensyn til AVS-staternes udviklingsniveau og de økonomiske, sociale og miljømæssige begrænsninger, de er udsat for

               ·parternes tilsagn om at ville sikre, at de bestræbelser, der gøres inden for rammerne af Cotonouaftalen og den aftale, der træder i stedet for denne aftale, og de bestræbelser, der gøres inden for rammerne af ØPA'er, bliver gensidigt forstærkende.

               2.Aftalernes art og anvendelsesområde

               ØPA'erne sigter mod at befordre en gnidningsløs og gradvis integration af AVS-staterne i verdensøkonomien under behørig hensyntagen til deres politiske valg og udviklingsprioriteter for derved at fremme en bæredygtig udvikling og bidrage til udryddelse af fattigdom i AVS-staterne.

               I overensstemmelse med artikel 36, stk. 1, i Cotonouaftalen og de relevante bestemmelser i den nye AVS-EU-partnerskabsaftale, når den er trådt i kraft, skal forhandlingerne sigte mod at indgå økonomiske partnerskabsaftaler (ØPA'er) med AVS-undergrupper som omhandlet i Cotonouaftalens artikel 37, stk. 3, og den relevante bestemmelse i den nye AVS-EU-partnerskabsaftale, når den er trådt i kraft, under hensyntagen til processen for regional integration i AVS-staterne.

               ØPA'er skal rettes mod at fremme en nærmere økonomisk integration mellem parterne ved gradvis at fjerne hindringer for samhandelen og udvide samarbejdet på alle områder med relevans for handelen i fuld overensstemmelse med WTO-bestemmelserne.

               ØPA'er skal være forenelige med målene og principperne i Cotonouaftalen og den aftale, der træder i stedet for denne aftale, herunder især bestemmelserne i del III, afsnit II. I ØPA-forhandlingerne skal der navnlig tages hensyn til parternes forskellige udviklingsniveau og AVS-staternes særlige økonomiske, sociale og miljømæssige begrænsninger samt deres evne til at tilpasse sig og justere deres økonomier til liberaliseringsprocessen.

               3.Handel med varer

               3.1.Formål

               ØPA'er skal være rettet mod at skabe frie handelsområder mellem parterne på grundlag af Cotonouaftalens udviklingsmål og den aftale, der træder i stedet for denne aftale, i overensstemmelse med WTO- bestemmelserne. Det underforstås derfor, at følgende markedsadgangsbetingelser kun gælder i disse ØPA'ers sammenhæng.

               3.2.Importtold

               ·Import til Den Europæiske Union

               ØPA'er skal bygge på og yderligere udvide de markedsadgangsvilkår, der i øjeblikket gives i henhold til Cotonouaftalen og den aftale, der træder i stedet for denne aftale. De specifikke ordninger for en yderligere toldafvikling fastsættes under forhandlingerne under hensyn til AVS-staternes eksisterende og potentielle eksportinteresser og virkningerne af handelsliberaliseringsforanstaltninger især på den regionale integration i AVS-staterne.

               ·Import til AVS-staterne

               Med det overordnede mål at fremme udvikling gennem regional økonomisk integration og passende politikker skal forhandlingerne tilstræbe 1) en afskaffelse af told på import fra EU for praktisk taget al handel i løbet af en overgangsperiode og 2) en afskaffelse af alle afgifter med virkning svarende til told ved ØPA'ernes ikrafttræden.

               Tidsplanen for toldafviklingen og den endelige varedækning i forbindelse med AVS-staternes handelsliberalisering skal afpasses efter de økonomiske, sociale og miljømæssige begrænsninger, de er underlagt, såvel som deres evne til at tilpasse deres økonomier til liberaliseringsprocessen. En overgangsperiode, der er forenelig med Cotonouaftalens mål, den aftale, der træder i stedet for denne aftale, og WTO-reglerne vil således blive anvendt på en fleksibel måde for at tage hensyn til de berørte AVS-staters specifikke begrænsninger. Samme fleksibilitet vil blive anvendt i forbindelse med varedækningen og tidsplanen/tempoet for AVS-staternes tilsagn om liberalisering.

               I denne sammenhæng skal parterne fra sag til sag undersøge, hvilke virkninger eksportrefusionsmekanismerne kan have på handelsliberaliseringsprocessen.

               Uanset ovenstående skal AVS-staterne til enhver tid indrømme Den Europæiske Union en behandling mindst svarende til mestbegunstigelsesbehandlingen. Dette gælder ikke i forbindelse med indrømmelser imellem AVS-staterne eller AVS-staternes indrømmelser over for andre udviklingslande inden for rammerne af regionale aftaler eller andre handelsbestemmelser, der er forenelige med WTO-kravene.

               Under forhandlingerne og i lyset af artikel 349 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og de aftaler, der er indgået inden for rammerne af Cotonouaftalen og den aftale, der træder i stedet for denne aftale, vil der blive taget hensyn til de særlige interesser, der gør sig gældende for regionerne i EU's yderste periferi. I denne forbindelse kan ØPA'er navnlig omfatte specifikke foranstaltninger til fordel for varer fra disse regioner, som tager sigte på at integrere dem på kort sigt i den intraregionale handel i overensstemmelse med WTO's bestemmelser.

               AVS-staterne skal som minimum forpligte sig til automatisk at indrømme alle andre parter i den pågældende ØPA en behandling, der mindst svarer til den behandling Den Europæiske Union modtager, fortrinsvis forud for handelsliberaliseringen over for Den Europæiske Union.

               Skulle der opstå alvorlige vanskeligheder som følge af handelsliberaliseringen, kan AVS-staterne efter konsultationer med Den Europæiske Union midlertidigt suspendere anvendelsen af liberaliseringstidsplanen og om nødvendigt ændre på tempoet for fremskridt i retning af den endelige oprettelse af frihandelsområdet under overholdelse af WTO-bestemmelserne.

               AVS-staternes planer og tidsplaner for handelsliberaliseringen skal indgå i ØPA'erne. Det skal omfatte de relevante lister over varer og tidsplaner for toldafvikling. Listerne og tidsplanerne fastlægges endeligt under forhandlingerne.

               ·Basistold

               De basistoldsatser, ud fra hvilke de aftalte nedsættelser skal foretages, skal være de mestbegunstigelsestoldsatser, som AVS-staterne faktisk anvender på dagen for undertegnelsen af ØPA'erne. De angives i en liste, der vedlægges den enkelte ØPA.

               3.3.Almindelige bestemmelser

               Eksportafgifter Alle eksportafgifter, der anvendes i handelen mellem parterne, afskaffes efter en aftalt tidsplan på højst 10 år.

               Kvantitative restriktioner og foranstaltninger med tilsvarende virkning på eksport og import i handelen mellem parterne afskaffes ved ØPA'ernes ikrafttræden.

               National behandling og finanspolitiske foranstaltninger. En standardbestemmelse om national behandling, der sikrer, at parternes varer får en behandling, der ikke er mindre favorabel end den, der gives tilsvarende varer af national oprindelse, vil indgå i ØPA'erne. Allerede eksisterende diskriminerende interne finanspolitiske foranstaltninger eller intern finanspolitisk praksis afskaffes fra ØPA'ens ikrafttræden.

               Skattefritagelsesklausul. ØPA'er skal omfatte en skattefritagelsesklausul i overensstemmelse med artikel 52 i Cotonouaftalen og med den relevante skattefritagelsesbestemmelse i den aftale, der træder i stedet for denne aftale, når den er trådt i kraft.

               Variabelt tempo. Når det er foreneligt med integrationsmålene i de berørte AVS-stater, skal ØPA'er indeholde bestemmelser om variabelt tempo i handelsliberaliseringen under hensyn til de berørte AVS-staters udviklingsniveau og eventuelle forskelle i integrationens omfang i denne region under hensyntagen til regionens interne integrationsproces.

               Fødevaresikkerhedsklausul. Aftalen skal indeholde bestemmelser, der har til formål at fremme fødevaresikkerheden i overensstemmelse med WTO-reglerne.

               Beskyttelsesbestemmelser. Beskyttelsesbestemmelser finder anvendelse i overensstemmelse med de relevante WTO-bestemmelser.

               Antidumping. Hvis en af parterne skønner, at der finder skadelig dumping eller subsidiering sted i handelen med den anden part som omhandlet i GATT-bestemmelserne, kan den træffe passende foranstaltninger over for denne praksis i overensstemmelse med GATT/WTO-reglerne og -praksis. I denne forbindelse skal Den Europæiske Union tage særligt hensyn til den specifikke økonomiske og sociale situation i de berørte AVS-stater.

               Standstill. Parterne aftaler, at der ikke må indføres nye afgifter eller foretages nogen forhøjelse af eksisterende afgifter, og at der ikke må indføres nye kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning af nogen af parterne efter ikrafttrædelsen af aftalerne mellem den regionale gruppering og Unionen.

               Gennemsigtighed. Begge parter vil skulle meddele hinanden deres toldtariffer og alle efterfølgende ændringer heraf.

               Undtagelsesklausul. Aftalen skal indeholde en standard-undtagelsesklausul, hvorefter der tillades foranstaltninger bl.a. begrundet i den offentlige orden, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed og planters sundhed, bevarelse af udtømmelige naturressourcer osv., forudsat at foranstaltningerne anvendes i overensstemmelse med WTO-reglerne.

               Tarifering af varer. Det harmoniserede system anvendes til tarifering af varer i handelen mellem parterne.

               3.4.Oprindelsesregler, administrativt samarbejde og finansiel ansvarlighed

               Forhandlingerne om oprindelsesreglerne, det administrative samarbejde og den finansielle ansvarlighed baseres på EU's almindelige præferenceregler vedrørende oprindelse og på de eksisterende oprindelsesregler i den enkelte økonomiske partnerskabsaftale. I den forbindelse vurderer Den Europæiske Union enhver specifik anmodning om ændringer af oprindelsesreglerne, som forelægges af AVS-staten/-staterne, og som har til formål at forenkle de eksisterende regler og forbedre den nuværende markedsadgang for AVS-staterne.

               Aftalen vil sætte de kontraherende parter i stand til at træffe passende foranstaltninger i tilfælde af manglende administrativt samarbejde eller dårlig forvaltning. Med hensyn til spørgsmålet om tab af toldafgifter i forbindelse med dårlig forvaltning af præferenceimporten vil passende foranstaltninger kunne identificeres på grundlag af en horisontal rådsafgørelse.

               3.5.Told, handelslettelser og foranstaltninger til bekæmpelse af svig

               Forhandlingerne skal sigte mod at forenkle alle krav og procedurer i forbindelse med import og eksport, særlig med hensyn til toldbehandling, importlicenser, toldværdiansættelse, forsendelsesregler og inspektion inden afsendelse med udgangspunkt i de højeste internationale standarder og i overensstemmelse med WTO-bestemmelserne i aftalen om handelslettelser. Aftalen vil omfatte en protokol om gensidig administrativ bistand i toldspørgsmål. Den vil også omfatte en bestemmelse om bekæmpelse af svig for at forhindre misbrug af toldpræferencer.

               4.Handel med tjenesteydelser og investeringer

               4.1.Anvendelsesområde

               Aftalen skal indeholde bestemmelser om en gradvis og gensidig liberalisering af handelen med tjenesteydelser og investeringer med sigte på at opnå lige markedsadgangsmuligheder, der er forenelige med de relevante WTO-regler, særlig artikel V i GATS under hensyntagen til de berørte AVS-staters udviklingsniveau. [Aftalerne indeholder bestemmelser om audiovisuelle tjenesteydelser, der skal behandles særskilt i specifikke aftaler om kulturelt samarbejde og partnerskab mellem parterne. Disse aftaler vil sikre Den Europæiske Unions og dens medlemsstaters samt AVS-staternes mulighed for at bevare og udvikle deres kapacitet med hensyn til at definere og gennemføre deres kulturelle og audiovisuelle politikker til bevarelse af deres kulturelle mangfoldighed og samtidig anerkende, bevare og fremme AVS-staternes kulturværdier og -identiteter, fremme den interkulturelle dialog ved at forbedre mulighederne for markedsadgang for disse landes kulturelle varer og tjenesteydelser i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 27 i Cotonouaftalen og den relevante bestemmelse i den aftale, der træder i stedet for denne aftale, når den er trådt i kraft.

               Parterne skal være enige om, at der ikke indføres nye eller mere diskriminerende foranstaltninger af nogen af parterne efter aftalernes ikrafttræden mellem den regionale gruppering og Den Europæiske Union.

               Liberaliseringsprocessen skal være asymmetrisk. AVS-staterne skal indrømmes en vis fleksibilitet i forhold til deres udviklingsniveau, både globalt set og pr. sektor og undersektor i overensstemmelse med GATS-bestemmelserne, særlig dem, der vedrører udviklingslandenes deltagelse i liberaliseringsaftaler.

               For Den Europæiske Unions vedkommende skal overgangsperioden være på højst 10 år.

               For AVS-staternes vedkommende vil en overgangsperiode, der er forenelig med målene i Cotonouaftalen og den aftale, der træder i stedet for denne aftale, og WTO-reglerne, blive anvendt på en fleksibel måde for at tage hensyn til de berørte AVS-staters specifikke begrænsninger.

               AVS-stater, der er part i en ØPA, forpligter sig til at anvende mindst samme ordning indbyrdes, som de anvender over for Den Europæiske Union.

               I ØPA'erne bekræftes på ny de forpligtelser, der er indgået i henhold til artikel 42 i Cotonouaftalen, og de relevante bestemmelser i den aftale, der træder i stedet for denne aftale, når den er trådt i kraft.

               4.2.Praktiske ordninger

               Når det er berettiget i særlige økonomiske og sociale begrænsninger, som AVS-staterne er underlagt, kan forhandlingerne udskydes. I sådanne tilfælde vurderer parterne regelmæssigt situationen under ØPA-forhandlingerne. De sikrer sig, at forberedelsesperioden forud for disse forhandlinger benyttes aktivt til disse forhandlingers forberedelse, særlig ved at skaffe egnet støtte til udvikling af tjenesteydelser i overensstemmelse med bestemmelserne i Cotonouaftalen, særlig artikel 41, stk. 5, og den relevante bestemmelse i den aftale, der træder i stedet for denne aftale, når den er trådt i kraft.

               5.Løbende betalinger og kapitalbevægelser

               I ØPA'erne bekræftes på ny de forpligtelser, som parterne har påtaget sig i henhold til artikel 12 i bilag II til Cotonouaftalen, og den relevante bestemmelse i den aftale, der træder i stedet for denne aftale, når den er trådt i kraft.

               Med henblik på at styrke og udvikle de finansielle markeder søger parterne at forhandle om en yderligere åbning af kapitalmarkedet, som går ud over direkte investeringer, og samtidig overholde de gældende monetære aftaler og under hensyntagen til behovet for at udvikle passende reguleringsrammer.

               Aftalerne skal indeholde en klausul om mulighed for revision af dette kapitel for at sikre sammenhæng mellem forpligtelserne i henhold til de økonomiske partnerskabsaftaler og andre relevante aftaler, herunder forpligtelser i henhold til GATS.

               6.Handelsrelaterede områder

               6.1.Generelle bemærkninger

               I ØPA'erne bekræftes de respektive forpligtelser, som parterne har påtaget sig i henhold til Cotonouaftalen
                  1
               , og den aftale, der træder i stedet for denne aftale, særlig med hensyn til konkurrencepolitik, beskyttelse af intellektuel ejendomsret (herunder geografiske betegnelser), standardisering og certificering, sundhedsmæssige og plantesundhedsmæssige foranstaltninger, handel og miljø, handel og arbejdsstandarder, forbrugerpolitik og beskyttelse af forbrugernes sundhed. Disse bestemmelser vil blive taget op til fornyet behandling i lyset af resultaterne af de kommende multilaterale handelsforhandlinger.

               6.2.Særlige områder

               Følgende skal desuden gælde på nedenstående områder:

               Investeringer. I overensstemmelse med målet om at "mindske og med tiden udrydde fattigdom i samspil med målet om at fremme bæredygtig udvikling" (og under henvisning til artikel 1, 29, 75 til 78 i og bilag II til Cotonouaftalen og den relevante bestemmelse i den aftale, der træder i stedet for denne aftale, når den er trådt i kraft) vedtager parterne at skabe de juridiske rammer, der skal lette, udvide og stimulere gensidigt fordelagtige bæredygtige investeringer mellem parterne. Disse rammer skal baseres på princippet om ikke-forskelsbehandling, åbenhed, gennemsigtighed og stabilitet.

               Der kan dog forhandles om bestemmelser om investeringsbeskyttelse, hvorved de bedste resultater, der er opnået enighed om i de kompetente internationale fora eller bilateralt, godkendes, hvis begge parter identificerer disse som et forhandlingsområde og med forbehold af yderligere lande- eller regionsspecifikke forhandlingsdirektiver. Disse bestemmelser bør sikre en stærk beskyttelse af investorer og investeringer og samtidig fuldt ud bevare parternes ret til at regulere på deres geografiske områder for at nå legitime politiske mål.

               Offentlige indkøb. ØPA'er skal sikre fuldstændig gennemsigtighed i indkøbsreglerne og metoderne på alle forvaltningsniveauer i overensstemmelse med principperne i aftalen om offentlige udbud (WTO). Desuden skal parterne stræbe efter en gradvis liberalisering af deres indkøbsmarkeder på grundlag af princippet om ikke-forskelsbehandling og under hensyn til deres udviklingsniveau.

               Standarder, tekniske forskrifter og overensstemmelsesvurderinger. ØPA'erne bør indeholde et omfattende kapitel om tekniske handelshindringer (TBT), der bygger videre på og går ud over WTO-aftalen om tekniske handelshindringer.

               Sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger. ØPA'erne bør indeholde et omfattende kapitel om sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger, der bygger videre på WTO-aftalen om sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger.

               Databeskyttelse. ØPA'er skal fastsætte målet om, at parterne arbejder henimod at fjerne hindringer for fri bevægelighed for persondata mellem parterne, som er opstået som følge af utilstrækkelig beskyttelse af persondata, navnlig gennem udveksling af information og eksperter.

               Intellektuelle ejendomsrettigheder. ØPA'er bør skabe et passende, afbalanceret og effektivt beskyttelsesniveau og sørge for civilretlige bestemmelser og grænsehåndhævelsesbestemmelser på området for intellektuelle ejendomsrettigheder, herunder geografiske betegnelser.

               Handel og konkurrence: ØPA'er bør sigte mod at minimere konkurrencefordrejninger ved hjælp af bestemmelser om konkurrencepolitik, subsidier og statsejede virksomheder. Bestemmelserne vil ikke hindre levering af offentlige tjenesteydelser.

               Handel og bæredygtig udvikling: ØPA'er bør overholde de relevante internationalt vedtagne principper og regler om arbejdskraft (herunder kønsspørgsmål, ikkediskrimination ) og miljømæssige aspekter af handel og bæredygtig udvikling, herunder bæredygtigt fiskeri og klimaændringer, navnlig Parisaftalen. ØPA'er bør indeholde bestemmelser om effektiv gennemførelse og overvågning af disse regler samt en mekanisme til løsning af eventuelle tvister mellem parterne.

               Landbrugsdialog: I betragtning af landbrugssektorens relevans for AVS-staternes socioøkonomiske udvikling og fødevaresikkerhed kan ØPA'er omfatte en dialog om landbrug (landbrugspartnerskabet), der kan omfatte spørgsmål som råvarer og regionale værdikæder, anvendelse af nye teknologier og bæredygtige fødevaresystemer.

               6.3.Gennemførelse

               ØPA-rådet (jf. punkt 8), bistået af et blandet gennemførelsesudvalg bestående af ledende tekniske eksperter, skal føre tilsyn med gennemførelsen af disse bestemmelser. Det blandede gennemførelsesudvalg skal mødes med regelmæssige mellemrum og mindst en gang om året. Det skal udarbejde årsrapporter med en vurdering af fremskridt og rette henstillinger om foranstaltninger til at opnå yderligere resultater, herunder bestemmelser om udviklingssamarbejde i overensstemmelse med Cotonouaftalens bestemmelser og den relevante bestemmelse i den aftale, der træder i stedet for denne aftale, når den er trådt i kraft.

               7.Komplementaritet

               ØPA'er og udviklingsstrategier for AVS-partnerne (navnlig strategioplæg til nedbringelse af fattigdom (PRSP'er)) skal være gensidigt understøttende. Navnlig skal AVS-staterne for at lette realiseringen af ØPA'ernes mål forpligte sig til fuldt ud at integrere ØPA'er i deres udviklingsstrategier, og EU skal gøre det samme i sine strategier for udviklingssamarbejde. Dette vil omfatte støtte til udvikling af den private sektor, navnlig små og mellemstore virksomheder (SMV'er), herunder også kønsaspektet. De forpligter sig til at afsætte tilstrækkelige ressourcer til dette formål i de nationale og regionale vejledende programmer i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i Cotonouaftalen og den relevante bestemmelse i den aftale, der træder i stedet for denne aftale, når den er trådt i kraft.

               8.Institutionelle rammer

               Der oprettes et blandet ØPA-råd for hver ØPA, som skal udføre følgende hverv:

               –sikre, at aftalen fungerer korrekt

               –undersøge udviklingen i det økonomiske og handelsmæssige samarbejde mellem parterne

               –søge egnede midler til at hindre eventuelle vanskeligheder på de af ØPA'en omfattede områder, særlig med hensyn til realiseringen af ØPA'ens udviklingsmål

               –udveksle synspunkter og rette henstillinger om ethvert anliggender af fælles interesse vedrørende det økonomiske og handelsmæssige samarbejde, herunder fremtidige tiltag til, at ØPA'en gennemføres korrekt, og særlig behovet for udviklingssamarbejde i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i Cotonouaftalen og den relevante bestemmelse i den aftale, der træder i stedet for denne aftale, når den er trådt i kraft.

               ØPA-rådets sammensætning, dets møders hyppighed, dagsorden og mødested aftales ved konsultation mellem parterne.

               ØPA-rådet skal have beføjelse til at træffe afgørelse om alle anliggender, der er omfattet af ØPA'en. Det rapporterer til det ministerråd, der er oprettet i medfør af bestemmelserne i artikel 15 i Cotonouaftalen og den relevante bestemmelse i den aftale, der træder i stedet for denne aftale, når den er trådt i kraft, om anliggender af fælles interesse for hele AVS-gruppen af stater og Den Europæiske Union.

               ØPA'en bør sikre regelmæssige konsultationer og kommunikation med civilsamfundet.

               9.Afsluttende bestemmelser

               ØPA'erne skal indeholde:

               –et kapitel om tvistbilæggelse og en misligholdelsesklausul, herunder bestemmelser svarende til artikel 96 og 97 i Cotonouaftalen og den relevante bestemmelse i den efterfølgende aftale, når den er trådt i kraft. Tvistbilæggelsesbestemmelserne kommer ikke til berøre parternes rettigheder og forpligtelser i henhold til WTO-reglerne, navnlig forståelsen vedrørende regler og procedurer for tvistbilæggelse

               –en udviklingsklausul om, at ØPA'er kan udvides, særlig gennem tiltrædelse, eller sammenlægges i takt med fremskridt i den regionale integration

               –en klausul om deres ikrafttræden, løbetid (ubegrænset), ophør, opsigelsesvarsel og territorial anvendelse.

               I ØPA'erne forstås ved "parterne", for så vidt angår AVS-staterne, den regionale gruppering eller dens medlemsstater eller den regionale gruppering og dens medlemsstater inden for deres respektive kompetenceområder. ØPA'er skal finde anvendelse på foranstaltninger, der træffes af alle statslige, regionale eller lokale myndigheder på parternes område.

               10.Forhandlingernes struktur og organisation

               Ifølge de relevante bestemmelser i Cotonouaftalen og den relevante bestemmelse i den efterfølgende aftale, når den er trådt i kraft, skal forhandlingsperioden også benyttes til kapacitetsopbygning i den offentlige og private sektor i AVS-staterne med sigte på at forbedre deres evne til at formulere og gennemføre passende regionale og multilaterale handelsstrategier og -politikker. Her vil der blive tale om foranstaltninger til at øge konkurrenceevnen, styrke regionale organisationer og støtte regionale handelsintegrationsinitiativer, om fornødent med støtte til budgettilpasning og finansreform, samt til at modernisere infrastruktur og forbedre investeringerne. En række regionale forberedende taskforcer, som vil blive oprettet i fællesskab af de regionale grupperinger, der indgår i ØPA-forhandlingerne, og Den Europæiske Union ved forhandlingernes begyndelse vil føre tilsyn med disse foranstaltninger. De regionale forberedende taskforcer skal bl.a. stille forslag til behandling som led i den nationale og regionale programmeringsdialog mellem Den Europæiske Union og AVS-staterne.

               Der vil blive etableret egnede mekanismer til at sikre, at ikke-statslige aktører i EU og AVS-landene informeres og høres om forhandlingernes indhold, og at der sikres koordinering med de igangværende dialoger mellem AVS og Unionen.

                     (1)

                        Artikel 45-51 og 78 i Cotonouaftalen og den relevante bestemmelse i den aftale, der træder i stedet for denne aftale, når den er trådt i kraft.

    ---documentbreak---

               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 28.11.2019
            COM(2019) 608 final
            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om ajourføring af forhandlingsdirektiverne for forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler (ØPA'er) med stater og regioner i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS).

               BEGRUNDELSE

               1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

               •Forslagets begrundelse og formål

               EU har forhandlet økonomiske partnerskabsaftaler (ØPA'er) med stater og regioner i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS) mellem 2002 og 2014. Unionen gennemførte disse forhandlinger på grundlag af et vidtrækkende mandat og forhandlingsdirektiver udstedt af Rådet den 12. juni 2002 (9930/02).

               På grund af en række omstændigheder, herunder kapacitetsbegrænsninger hos partneren, omfatter de indgåede og gennemførte aftaler imidlertid i dag hovedsagelig kun handel med varer. Andre områder (f.eks. tjenesteydelser, investeringer og handelsrelaterede spørgsmål) var ikke omfattet af aftalerne, men blev udtrykkeligt nævnt i forbindelse med en fremtidig revision i de såkaldte "rendezvousklausuler". Dette forhold betyder, at de nuværende ØPA'er ikke fuldt ud er tilpasset de handelsmæssige realiteter i det 21. århundrede og interesserne hos både Unionen og de berørte partnerlande. Det er derfor muligt, at der i de kommende år vil være en interesse i at "uddybe" disse aftaler, så de blandt andet også kommer til at omfatte tjenesteydelser, investeringer, handel og bæredygtig udvikling, intellektuelle ejendomsrettigheder, konkurrencepolitik og offentligt udbud.

               Indtil dato har 31 lande gennemført syv forskellige ØPA'er i AVS-staterne og -regionerne.

               Blandt disse lande har fem lande, der i øjeblikket er i færd med at gennemføre den foreløbige økonomiske partnerskabsaftale i det østlige og sydlige Afrika (Mauritius, Madagaskar, Seychellerne, Zimbabwe og fornylig Comorerne), anmodet om at indlede forhandlinger på grundlag af rendezvousklausulen. Målet er at udarbejde en omfattende aftale, der kan hjælpe dem med at udnytte de globale værdikæders muligheder. Der blev indledt forhandlinger om en sådan omfattende aftale den 2. oktober 2019 i Mauritius.

               Fremtidige forhandlinger med AVS-stater og -regioner, herunder ØSA, vil blive gennemført på grundlag af de eksisterende forhandlingsdirektiver, som Rådet fastlagde i 2002, og som ledsagede dets bemyndigelse til at indlede forhandlinger. De eksisterende direktiver fra 2002 er allerede omfattende og dækker næsten alle handelsrelaterede områder. Ikke desto mindre er de i dag delvist forældede, for så vidt angår ordlyden, og der mangler sammenhæng med EU's seneste politiske initiativer og prioriteter, efterhånden som handelen udvikler sig på verdensplan, f.eks. med hensyn til styrkelsen af vores politik for handel og bæredygtig udvikling.

               Rådet anmodede derfor om en ajourføring af de forhandlingsdirektiver, der blev vedtaget i 2002, for at bringe ordlyden og indholdet af disse direktiver i overensstemmelse med den seneste udvikling og politikkerne på handelsrelaterede områder, navnlig Europa-Kommissionens meddelelse fra 2015 om "Handel for alle", men også 2030-dagsordenen, der er centreret omkring de 17 mål for bæredygtig udvikling og Parisaftalen om bekæmpelse af klimaændringer, der blev vedtaget af det internationale samfund i 2015.

               Dette initiativ udgør derfor et bidrag til gennemførelsen af meddelelsen om "Handel for alle", samtidig med at der tages hensyn til de igangværende forhandlinger om en partnerskabsaftale efter Cotonou. Det tager også højde for alliancen mellem Afrika og Europa med fokus på bæredygtige investeringer og jobs, som blev lanceret af Kommissionens formand i september 2018, og den eksterne investeringsplan som dens vigtigste komponent.

               Det umiddelbare formål med dette initiativ er at udstyre Kommissionen med ajourførte forhandlingsdirektiver for økonomiske partnerskabsaftaler med AVS-stater og -regioner, der er i overensstemmelse med den nuværende EU-forhandlingspraksis, og at sikre, at eventuelle yderligere forhandlinger med stater og regioner i Afrika, Vestindien og Stillehavet imødegår de nuværende handelsudfordringer.

               Det overordnede mål er at forhandle ajourførte og moderne handelsaftaler med AVS-stater og -regioner, der vil fremme handel og investeringer og støtte disse lande i deres integration i den globale økonomi.

               •Sammenhæng med de gældende regler på samme område

                  Ovennævnte mål er i fuld overensstemmelse med traktaten om Den Europæiske Union (TEU), hvori det fastslås, at EU bør "tilskynde til alle landes integration i den internationale økonomi, herunder gennem gradvis afskaffelse af hindringer for international handel."
                     1

                  Målene er også fuldt ud i overensstemmelse med målene i Cotonouaftalen og med de generelle principper, som aftalen fremmer.

               •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder

                  Målene er i overensstemmelse med andre EU-politikker.

               2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

               •Retsgrundlag

                  Artikel 207, stk. 4, første afsnit, i TEUF sammenholdt med artikel 218, stk. 3 og 4, i TEUF.

                  I henhold til artikel 207, stk. 4, træffer Rådet med henblik på forhandling og indgåelse af de i artikel 207, stk. 3, omhandlede aftaler afgørelse med kvalificeret flertal.

                  I henhold til artikel 218, stk. 3, i TEUF forelægger Kommissionen henstillinger for Rådet, der vedtager en afgørelse om bemyndigelse til at indlede forhandlinger.

                  I henhold til artikel 218, stk. 4, i TEUF kan Rådet give forhandleren direktiver og udpege et særligt udvalg, som der skal føres samråd med under forhandlingerne.

                  For så vidt angår forhandlingerne om ØPA'erne, har Rådet allerede godkendt, at der indledes forhandlinger, og udstedt direktiver til Kommissionen i 2002. Det er imidlertid nødvendigt at ajourføre forhandlingsdirektiverne for mere præcist at kunne målrette nye forhandlinger i lyset af EU's seneste politiske initiativer og prioriteter, efterhånden som handelen udvikler sig på verdensplan. Det betyder bl.a., at direktiverne skal afspejle EU's nuværende ambitioner om i sine aftaler at medtage internationalt vedtagne principper og regler om arbejdsmarkeds- og miljøaspekter, herunder henvisninger til 2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling og Parisaftalen om bekæmpelse af klimaændringer. De eksisterende direktiver afspejler heller ikke behovet for bestemmelser om effektiv gennemførelse og overvågning af disse regler samt en mekanisme til løsning af eventuelle tvister mellem parterne på dette område.

                  Kommissionen henstiller således til Rådet at vedtage en afgørelse på grundlag af artikel 207, stk. 4, første afsnit, i TEUF sammenholdt med artikel 218, stk. 3 og 4, i TEUF.

               •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence)

                  Den fælles handelspolitik er et område, hvor Unionen har enekompetence i henhold til artikel 3 i TEUF. Nærhedsprincippet finder således ikke anvendelse (artikel 5, stk. 3, i TEU).

               •Proportionalitetsprincippet

                  Kommissionens henstilling er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.

               •Valg af retsakt

                  Afgørelse vedtaget af Rådet for Den Europæiske Union om ajourføring af forhandlingsdirektiverne for forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler (ØPA'er) med stater og regioner i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS).

               3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER

               •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning

                  Et afsnit om efterfølgende evaluering vedrørende gennemførelsen af den nuværende foreløbige økonomiske partnerskabsaftale med ØSA-staterne vil indgå i den kommende bæredygtighedsvurdering.

               •Høringer af interesserede parter

               Der er ikke planlagt specifikke høringer af borgere og interessenter, da ajourføringen af ordlyden er begrænset.

               Kommissionen vil dog høre borgere og interessenter om individuelle forhandlinger, der kan finde sted i fremtiden i henhold til de ajourførte forhandlingsdirektiver.

               Nærmere bestemt vil der i forbindelse med de kommende forhandlinger med de ØSA-stater, der er parter i økonomiske partnerskabsaftaler, blive iværksat en bæredygtighedsvurdering for at gennemføre en bred høring af borgere og interessenter, både i Unionen og i ØSA-regionen, om de potentielle virkninger af de nye handelsemner, der skal indgå i aftalen. De indledende drøftelser blev påbegyndt i oktober 2019, og bæredygtighedsvurderingen vil blive gennemført sideløbende med forhandlingerne for at bidrage til processen.

               Bæredygtighedsvurderingen er en platform for systematisk dialog mellem interessenter og handelsforhandlere gennem en grundig høring, hvor alle interessenter får mulighed for at deltage.

               De vigtigste interessenter, der skal høres i forbindelse med bæredygtighedsvurderingen, vil omfatte den offentlige sektor, ikke-statslige organisationer, virksomheder, arbejdsmarkedets parter og den akademiske verden.

                  Ud over partnerskabsaftalen mellem ØSA og Unionen er der på nuværende tidspunkt ikke planlagt yderligere forhandlinger om at uddybe eller udvide andre eksisterende økonomiske partnerskabsaftaler. Alle sådanne tiltag vil blive ledsaget af regionale og landespecifikke vurderinger af potentielle virkninger og omfattende høringer af interesserede parter.

                  Kommissionen hører også regelmæssigt interessenter, bl.a. i ekspertgruppen om handelsaftaler
                     2
                   og som led i civilsamfundsdialogen
                     3
                  .

               •Ekspertbistand

                  Ikke relevant.

               •Konsekvensanalyse

                  Der er ikke behov for en konsekvensanalyse på nuværende tidspunkt, da forhandlingerne om ØPA'er med AVS-stater og -regioner er baseret på Rådets nuværende bemyndigelse af Kommissionen fra 2002. Forhandlingernes indhold udgør ikke et nyt politikområde; de er en fortsættelse af de forhandlinger, der har været i gang i årevis.

                  Desuden foretages en forudgående konsekvensanalyse som regel kun, hvis der er behov for at støtte beslutningen om at indlede eller ikke indlede forhandlinger med visse handelspartnere, dvs. inden Rådet giver sin tilladelse til at påbegynde forhandlinger. I dette tilfælde har Rådet allerede bekræftet, at der ikke er behov for en ny tilladelse til at uddybe forhandlingerne med ØSA.

                  Da anvendelsesområdet for ændringerne af de nuværende forhandlingsdirektiver er begrænset, bør virkningen ikke være væsentlig.

                  Som nævnt i afsnittet om interessenthøringer planlægger Europa-Kommissionen en bæredygtighedsvurdering for forhandlingerne om de nye forhandlinger med ØSA, som vil blive indledt i begyndelsen af 2020. Det vil omfatte et afsnit om efterfølgende evaluering af gennemførelsen af den nuværende ØPA. Dette vil give os en evaluering af virkningerne, der går ud over, hvad vi foretager os i forbindelse med de klassiske bæredygtighedsvurderinger. Det samme kunne gælde for eventuelle fremtidige forhandlinger om uddybning af de øvrige eksisterende ØPA'er.

               •Målrettet regulering og forenkling

                  Ikke relevant.

               •Grundlæggende rettigheder

                  Initiativet respekterer fuldt ud Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, navnlig artikel 8 om beskyttelse af personoplysninger.

               4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET

                  Forslaget har ingen virkninger for Unionens budget.

               5.ANDRE FORHOLD

               •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering

                  Ikke relevant.

               •Forklarende dokumenter (for direktiver)

                  Ikke relevant.

               •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget

                  Ikke relevant.

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om ajourføring af forhandlingsdirektiverne for forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler (ØPA'er) med stater og regioner i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS).

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

               under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 207, stk. 4, første afsnit, sammenholdt med artikel 218, stk. 3 og 4,

               under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen, og

               ud fra følgende betragtninger:

               (1)Den 12. juni 2002 vedtog Rådet for Den Europæiske Union direktiver om forhandling vedrørende økonomiske partnerskabsaftaler (ØPA'er) med stater og regioner i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS).

               (2)Indgåede ØPA'er med AVS-stater og -regioner indeholder rendezvousklausuler for fremtidig revision af disse aftaler.

               (3)Ajourføringen af forhandlingsdirektiverne er nødvendig for mere præcist at kunne målrette nye forhandlinger i lyset af EU's seneste politiske initiativer og prioriteter, efterhånden som handelen udvikler sig på verdensplan —

               VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               Forhandlingsdirektiverne til Kommissionen om forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler (ØPA'er) med stater og regioner i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS) ændres som anført i bilaget.

               Artikel 2

               Denne afgørelse er rettet til Kommissionen.

               Udfærdiget i Bruxelles, den .

                     På Rådets vegne

                     Formanden

                     (1)

                        Artikel 21, stk. 2, litra e), i TEU.

                     (2)

                  http://ec.europa.eu/trade/trade-policy-and-you/expert-groups/

                     (3)

                  http://trade.ec.europa.eu/civilsoc/meetdetails.cfm?meet=11531


               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 5.2.2019
            COM(2019) 70 final
            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse til at indlede af forhandlinger med henblik på indgåelse af en aftale mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater om grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale inden for strafferetligt samarbejde

               BEGRUNDELSE

               1.
                     BAGGRUND

               De grænseoverskridende datastrømme er i vækst og sociale medier, webmail, beskedtjenester og apps bruges i stigende grad til at kommunikere, arbejde, mødes og finde oplysninger, også til ulovlige formål. Et stadigt større antal strafferetlige efterforskninger er derfor afhængige af elektronisk bevismateriale, som ikke er offentligt tilgængeligt. Den grænseløse karakter og den måde, hvorpå tjenesteydelser kan leveres fra hele verden, herunder fra ikke-europæiske virksomheder, betyder, at en lettere grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale er et presserende spørgsmål i forbindelse med næsten enhver form for kriminalitet. Navnlig den seneste tids terrorangreb har understreget behovet for at prioritere at finde løsninger på, hvordan medlemsstaternes anklagemyndigheder og domstole kan sikre og fremskaffe elektronisk bevismateriale hurtigere og mere effektivt.

               Mere end halvdelen af alle strafferetlige efterforskninger i dag kræver grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale. Der er behov for at fremskaffe elektronisk bevismateriale i ca. 85 % af alle strafferetlige efterforskninger, og i to tredjedele af disse efterforskninger omfatter dette bevismaterialer fra udbydere af onlinetjenester i en anden jurisdiktion. Antallet af anmodninger til de største udbydere af onlinetjenester voksede med 84 % i perioden 2013-2018. Der tale om oplysninger, der i forbindelse med en strafferetlig efterforskning har afgørende betydning for at identificere personer eller fremskaffe oplysninger om deres aktiviteter.

               Elektronisk bevismateriale er forskellige typer af oplysninger i elektronisk form, som er relevante i forbindelse med efterforskning og retsforfølgning af strafbare handlinger, og som ofte bliver lagret på servere, der tilhører udbydere af onlinetjenester. Dette omfatter "indholdsdata" som f.eks. e-mails, tekstbeskeder, fotografier og videoer samt ikkeindholdsdata som f.eks. abonnentdata eller oplysninger om trafik vedrørende en onlinekonto.

               Samarbejde mellem judicielle myndigheder er den traditionelle metode for myndighedssamarbejde inden for alle former for kriminalitetsbekæmpelse. I dag er medlemsstaternes væsentligste instrument til at anmode om grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale i de fleste andre EU-lande den europæiske efterforskningskendelse.

               EU's medlemsstater har adgang til at rette anmodninger om gensidig retshjælp til tredjelande (og til Danmark og Irland, som ikke deltager i den europæiske efterforskningskendelse). Flere forskellige myndigheder er involveret på begge sider. Procedurerne blev udformet før internettets tid, hvor mængden af anmodninger var en brøkdel af, hvad de er i dag, og hvor elektronisk bevismateriales ustabile karakter ikke var relevant.

               En af de vigtigste modtagere af anmodninger om gensidig retshjælp fra EU's medlemsstater (og fra hele verden) vedrørende adgang til elektronisk bevismateriale er USA, hvor de største tjenesteudbydere har deres hovedkvarterer. En aftale mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater om gensidig retshjælp blev undertegnet den 25. juni 2003 og trådte i kraft den 1. februar 2010. Aftalen er en vigtig transatlantisk mekanisme til at sikre et effektivt samarbejde på det strafferetlige område og til at bekæmpe organiseret kriminalitet og terrorisme.

               En første fælles vurdering af aftalen blev foretaget i 2016
                  1
               . Det blev i vurderingen konkluderet, at aftalen skaber merværdi i forholdet mellem EU og USA med hensyn til gensidig retshjælp, og at den generelt fungerer godt. Der vil blive gjort en yderligere indsats for at forbedre samarbejdet. Det retslige samarbejde mellem offentlige myndigheder, herunder samarbejdet med myndighederne i USA, er af afgørende betydning, men metoden er ofte for langsom i betragtning af det elektroniske bevismateriales meget ustabile karakter, idet proceduren i gennemsnit tager 10 måneder og kan medføre et uforholdsmæssigt forbrug af ressourcer. Selv om suverænitet er et vigtigt aspekt i det retslige samarbejde i en konkret efterforskning, er det imidlertid blevet mere og mere almindeligt, at den eneste forbindelse til den anden stat er det sted, hvor dataene eller tjenesteudbyderen befinder sig. For så vidt angår elektronisk bevismateriale blev medlemsstaterne i den fælles vurdering fra 2016 opfordret til at samarbejde direkte med amerikanske tjenesteudbydere med henblik på at sikre og fremskaffe elektronisk bevismateriale hurtigere og mere effektivt.

               Direkte samarbejde med amerikanske tjenesteudbydere har udviklet sig til en alternativ kanal til retsligt samarbejde. Samarbejdet er begrænset til ikkeindholdsdata
                  2
                og er frivilligt ifølge amerikansk ret. I praksis betyder det, at EU-medlemsstatens offentlige myndigheder tager direkte kontakt til en tjenesteudbyder i USA og i henhold til nationale strafferetsplejeregler anmoder om oplysninger, som tjenesteudbyderen har adgang til, typisk data vedrørende en af tjenestens brugere. Dette vedrører nogle tjenesteudbydere, som er etableret i USA, og i et mere begrænset omfang i Irland, som svarer direkte på anmodninger fra medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder på frivillig basis, når der er tale om anmodninger vedrørende ikkeindholdsdata.

               Amerikansk ret
                  3
                tillader tjenesteudbydere i USA at samarbejde direkte med offentlige myndigheder i Europa vedrørende ikkeindholdsdata. Dette samarbejde er imidlertid frivilligt. Udbyderne har derfor udarbejdet deres egne politikker på området, eller også tager de fra sag til sag stilling til, hvorvidt og hvordan de vil samarbejde. Udover stigningen i direkte samarbejde med tjenesteudbydere har afgørelser og retssager i USA i den seneste tid omhandlet, hvorvidt de amerikanske myndigheder har ret til at anmode om udlevering at oplysninger, som en tjenesteudbyder opbevarer i udlandet, når dennes hovedsæde er beliggende i USA. Dette gælder navnlig "Microsoft Irland"-sagen
                  4
               .

               Antallet af direkte anmodninger om samarbejde på frivillig basis er steget hurtigt og nåede i 2017 op på mere end 124 000. Direkte samarbejde på frivillig basis sikrer hurtigere adgang til gensidig retshjælp, men er begrænset til ikkeindholdsdata. Samarbejdet kan desuden være upålideligt, der kan være problemer med at overholde de relevante retssikkerhedsgarantier, det kan kun lade sig gøre med et begrænset antal tjenesteudbydere (som alle har forskellige politikker på området), og der er en mangel på gennemsigtighed og ansvarlighed. Den deraf følgende fragmentering kan skabe retsusikkerhed, rejse spørgsmål om retsforfølgningens lovlighed og give anledning til betænkeligheder med hensyn til beskyttelse af grundlæggende rettigheder og retssikkerhedsgarantier for de personer, som sådanne anmodninger vedrører. Desuden efterkommes mindre end halvdelen af alle anmodninger til tjenesteudbyderne
                  5
               .

               Hvad angår gensidige anmodninger fra amerikanske myndigheder til tjenesteudbydere i EU forbyder mange medlemsstaters regler på telekommunikationsområdet nationale teleselskaber at svare direkte på anmodninger fra tredjelandes myndigheder, herunder anmodninger om ikkeindholdsdata. Desuden er der ingen retlig ramme for direkte samarbejde i andre kommunikationssektorer. De amerikanske myndigheder kan normalt kun fremskaffe sådanne oplysninger fra tjenesteudbydere i EU gennem en anmodning om gensidig retshjælp.

               2.
                     FORMÅL MED FORSLAGET

               Kommissionen har i den europæiske dagsorden om sikkerhed
                  6
                fra april 2015 forpligtet sig til at evaluere hindringerne for strafferetlige efterforskninger af it-kriminalitet, navnlig grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale. Den 17. april 2018 forelagde Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet et forslag til en forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager
                  7
                og et forslag til et direktiv om harmoniserede regler for udpegning af retlige repræsentanter med henblik på indsamling af bevismateriale i straffesager ("forslagene om elektronisk bevismateriale")
                  8
               .

               Formålet med disse forslag er at fremskynde processen i EU med henblik på at sikre og fremskaffe elektronisk bevismateriale direkte fra tjenesteudbydere, der er etableret i en anden jurisdiktion. Forslagenes anvendelsesområde omfatter specifikke typer tjenesteudbydere, som leverer tjenester i EU. En udbyder leverer tjenester i EU, når denne sætter brugerne i en eller flere medlemsstater i stand til at benytte sine tjenester, og når udbyderen har en væsentlig tilknytning til Unionen, f.eks. ved at denne har et forretningssted i en medlemsstat eller leverer tjenester til et betydeligt antal brugere i denne medlemsstat. Udbydere, der ikke er til stede i EU, er forpligtet til at udpege en retlig repræsentant, som editionskendelser kan håndhæves over for.

               Det Europæiske Råd har understreget betydningen af dette spørgsmål såvel internt som eksternt. Af Det Europæiske Råds konklusioner af 18. oktober 2018 fremgår det, at "der bør findes løsninger, som kan sikre hurtig og effektiv grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale for effektivt at bekæmpe terrorisme og anden grov og organiseret kriminalitet, både i EU og på internationalt plan; der bør inden valgperiodens udløb opnås enighed om Kommissionens forslag om elektronisk bevismateriale og adgang til finansielle oplysninger samt om bedre bekæmpelse af hvidvask af penge
                  9
               . Kommissionen bør også omgående forelægge forhandlingsmandater til de internationale forhandlinger om elektronisk bevismateriale".

               Forslagene fra Kommissionen om elektronisk bevismateriale udgør grundlaget for en koordineret og sammenhængende EU-tilgang både internt og på internationalt plan under behørig hensyntagen til EU-reglerne, herunder reglerne om ikkeforskelsbehandling mellem medlemsstaterne og deres statsborgere. Selv om Kommissionen i sin konsekvensanalyse til forslagene om elektronisk bevismateriale allerede bemærkede, at forslagene med fordel kunne suppleres af bilaterale og multilaterale aftaler om grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale med dertilhørende garantier, besluttede den at foreslå EU-regler om de relevante metoder og garantier i forbindelse med grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale, inden den ville indlede forhandlinger med tredjeparter.

               På internationalt plan finder der for øjeblikket drøftelser sted som en del af forhandlingerne om den anden tillægsprotokol til Europarådets konvention om IT-kriminalitet
                  10
               . Grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale har været et tilbagevendende punkt på de seneste møder mellem ministrene for retlige og indre anliggender fra EU og USA.

               De to henstillinger om at indlede forhandlinger med USA og om at deltage i forhandlingerne om den anden tillægsprotokol til Europarådets konvention om IT-kriminalitet vedtages samtidig af Kommissionen. Selv om de to processer vil fortsætte i forskelligt tempo, vedrører de sammenhængende problemstillinger, og tilsagn i en forhandling vil kunne have direkte indvirkning på andre forhandlinger.

               Selv om forslagene om elektronisk bevismateriale omhandler specifikke typer tjenesteudbydere, der leverer tjenester til EU's marked, er der en risiko for modstridende forpligtelser i forhold til lovgivningen i tredjelande. Med henblik på at imødegå disse lovkonflikter – og i overensstemmelse med princippet om international høflighed – gives der i forslagene om elektronisk bevismateriale mulighed for at anvende specifikke mekanismer, når en tjenesteudbyder i forbindelse med anmodninger om bevismateriale står over for modstridende forpligtelser som følge af lovgivningen i et tredjeland. Disse mekanismer omfatter en prøvelsesprocedure med henblik på at afklare en sådan situation. En aftale mellem EU og USA bør sigte mod at undgå modstridende forpligtelser mellem de to parter.

               Store tjenesteudbydere, som er i besiddelse af relevant bevismateriale i forbindelse med strafferetlige efterforskninger, er omfattet af amerikansk jurisdiktion. Med "Stored Communications Act" (lov om lagring af meddelelser) fra 1986 blev der indført et forbud mod videregivelse af indholdsdata, mens ikkeindholdsdata kan udleveres på frivillig basis. I USA blev CLOUD Act (Clarifying Lawful Overseas Use of Data - lov om præcisering af lovlig udenlandsk anvendelse af data) vedtaget af den amerikanske kongres den 23. marts 2018 som en ændring til Stored Communications Act, og det præciseres deri, at amerikanske tjenesteudbydere er forpligtede til at overholde amerikanske pålæg om at oplyse indholdsdata og ikkeindholdsdata, uanset hvor sådanne data er lagret, herunder data lagret i EU. CLOUD Act giver desuden mulighed for at indgå gennemførelsesaftaler med tredjelandes regeringer, hvorefter amerikanske tjenesteudbydere vil kunne levere indholdsdata direkte til de pågældende tredjelandes regeringer. De oplysninger, der er omfattet af CLOUD Act, er opbevarede oplysninger eller aflyttet kablet eller elektronisk kommunikation, og loven gælder kun alvorlige forbrydelser ("serious crimes"). Gennemførelsesaftalerne med tredjelandes regeringer er underlagt visse betingelser, nemlig at tredjelandet yder en tilstrækkelig beskyttelse, herunder at det begrænser adgangen til oplysninger vedrørende amerikanske statsborgere.

               Formålet med dette initiativ er gennem fælles regler at håndtere det konkrete juridiske problem med adgangen til indholdsdata og ikkeindholdsdata hos tjenesteudbydere i EU og USA. Dette initiativ vil med en international aftale kunne supplere EU's forslag om elektronisk bevismateriale ved at imødegå lovkonflikter, navnlig med hensyn indholdsdata og hurtigere adgang til elektronisk bevismateriale. Denne henstilling omfatter forhandlingsdirektiver til indledning af forhandlinger om en aftale med USA om grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale. EU har en interesse i en omfattende aftale med USA, både med henblik på at beskytte europæiske rettigheder og værdier som f.eks. beskyttelse af privatlivets fred og personoplysninger og med henblik på vores egne sikkerhedsinteresser.

               Som beskrevet ovenfor afskærer amerikansk ret (Stored Communications Act fra 1986) på nuværende tidspunkt amerikanske tjenesteudbydere fra at besvare anmodninger fra udenlandske retshåndhævende myndigheder vedrørende indholdsdata. I henhold til denne lovgivning skal der kunne påvises en bestyrket mistanke, inden en anmodning om gensidig retshjælp kan efterkommes. EU-medlemsstaternes tjenesteudbydere kan i øjeblikket ikke reagere på direkte anmodninger fra tredjelandes myndigheder. En aftale mellem EU og USA ville kunne supplere og øge effektiviteten af forslagene om elektronisk bevismateriale, navnlig med hensyn til indholdsdata, som befinder sig i amerikanske tjenesteudbyderes varetægt. Dem vil muliggøre direkte samarbejde med en tjenesteudbyder ved at skabe en mere effektiv retlig ramme for de judicielle myndigheder, eftersom det på nuværende tidspunkt er svært for EU's myndigheder at fremskaffe indholdsdata via anmodninger om gensidig retshjælp.

               For så vidt angår ikkeindholdsdata har de amerikanske myndigheder pga. det voksende antal anmodninger om gensidig retshjælp, som rettes til USA, opfordret EU's retshåndhævende og judicielle myndigheder om at rette anmodninger om ikkeindholdsdata direkte til de amerikanske tjenesteudbydere. Amerikansk ret tillader, men opstiller ikke krav om, at amerikansk baserede udbydere svarer på sådanne anmodninger. For myndighederne i EU vil en aftale mellem EU og USA betyde mere sikkerhed, klare retssikkerhedsgarantier og mindre fragmentering i forbindelse med adgang til ikkeindholdsdata, som befinder sig i amerikanske tjenesteudbyderes varetægt. En aftale vil også give amerikanske myndigheder mulighed for gensidig adgang til oplysninger til i EU-tjenesteudbyderes varetægt.

               Formålet med henstillingen til Rådets afgørelse er at indlede forhandlinger mellem EU og USA, således at der kan opnås en transatlantisk aftale om grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale direkte fra tjenesteudbydere med henblik på anvendelse i straffesager. Formålet er at tilpasse samarbejdsmekanismerne til den digitale tidsalder, give retsvæsenet og de retshåndhævende myndigheder redskaber til at sætte ind over for den måde, som kriminelle kommunikerer på i dag, og imødegå moderne former for kriminalitet.

               En aftale mellem EU og USA ville give en række praktiske fordele:

               ·den vil sikre gensidig adgang til indholdsdata for judicielle myndigheder

               ·den vil regulere adgang til ikkeindholdsdata på grundlag af pålæg fra judicielle myndigheder, sikre gensidig adgang for myndigheder i EU og USA og sikre gennemgang af betingelserne og garantierne for direkte samarbejde for tjenesteudbyderne.

               ·den vil bidrage til en mere rettidig adgang til data for judicielle myndigheder

               ·den vil imødegå risikoen for lovkonflikter

               ·den vil reducere risikoen for fragmentering af regler og procedurer og harmonisere rettigheder og garantier gennem ét enkelt mandat for alle EU's medlemsstater i forhandlingerne med USA, således at forskelsbehandling af EU-medlemsstater og deres borgere undgås

               ·den vil præcisere den bindende karakter og håndhævelsen af pålæg over for tjenesteudbydere, og samtidig udførligt fastlægge de judicielle myndigheders forpligtelser.

               Stærke beskyttelsesmekanismer for grundlæggende rettigheder bør være en forudsætning for indgåelsen af aftalen. Disse forhandlingsdirektiver har til formål at forbedre retssikkerheden for myndigheder, tjenesteudbydere og berørte personer, således at der sikres proportionalitet, beskyttelse af grundlæggende rettigheder, gennemsigtighed og ansvarlighed for både judicielle myndigheder og tjenesteudbydere.

               3.
                     RELEVANTE BESTEMMELSER PÅ POLITIKOMRÅDET

               Den gældende EU-retlige ramme omfatter Unionens samarbejdsinstrumenter i straffesager såsom direktiv 2014/41/EU om den europæiske efterforskningskendelse i straffesager
                  11
               , konventionen om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater
                  12
               , forordning 2018/1727 om Eurojust
                  13
               , forordning (EU) 2016/794 om Europol
                  14
               , Rådets rammeafgørelse 2002/465/RIA om fælles efterforskningshold
                  15
                og forslaget til forordningen om forebyggelse af udbredelsen af terrorrelateret onlineindhold
                  16
               .

               Den 17. april 2018 forelagde Kommissionen Rådet og Europa-Parlamentet et forslag til en forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager
                  17
                og et forslag til et direktiv om harmoniserede regler for udpegning af retlige repræsentanter med henblik på indsamling af bevismateriale i straffesager
                  18
               . Udadtil har EU indgået en række bilaterale aftaler med tredjelande, f.eks. Aftalen mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater om gensidig retshjælp
                  19
               . Denne aftale er tænkt som et supplement til disse ordninger.

               Personoplysninger, der er omfattet af denne henstilling til Rådets afgørelse, er beskyttet og må kun behandles i overensstemmelse med den generelle forordning om databeskyttelse (databeskyttelsesforordningen)
                  20
                og – for myndigheder i EU – direktivet om databeskyttelse vedrørende politi og strafferetlige myndigheder (direktivet om databeskyttelse på retshåndhævelsesområdet)
                  21
               . Aftalen bør supplere aftalen mellem EU og USA om databeskyttelse og privatlivets fred, også kaldet "paraplyaftalen", som trådte i kraft den 1. februar 2017, og den amerikanske Judicial Redress Act (lov om retslig prøvelse), der udvider anvendelsesområdet for Privacy Act til EU-borgere, og som blev endeligt vedtaget den 24. februar 2016.

               Elektroniske kommunikationsdata omfattet af denne henstilling med henblik på Rådets afgørelse er beskyttede og må kun behandles i overensstemmelse med direktiv 2002/58/EF (e-databeskyttelsesdirektivet)
                  22
               .

               Aftalen bør respektere de grundlæggende rettigheder, friheder og generelle principper i EU-retten som fastlagt i EU's traktater og charter om grundlæggende rettigheder, processuelle rettigheder, herunder retten til adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol, uskyldsformodningen og retten til forsvar, legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf samt eventuelle forpligtelser, der påhviler de retshåndhævende og judicielle myndigheder i denne henseende. For så vidt angår de nødvendige databeskyttelsesgarantier for oplysninger overført fra EU til retshåndhævende myndigheder i USA vil de relevante bestemmelser i EU og USA's aftale om databeskyttelse og privatlivets fred blive suppleret af yderligere beskyttelsesforanstaltninger for at tage hensyn til følsomheden af de pågældende kategorier af oplysninger og de unikke krav til tjenesteudbyderes direkte overførsel af elektronisk bevismateriale.

               Aftalen bør desuden ikke berøre andre gældende internationale aftaler om strafferetligt samarbejde mellem myndigheder såsom aftalen om gensidig retshjælp mellem EU og USA. Aftalen bør i forbindelse med de bilaterale forbindelser mellem USA og EU have forrang for enhver aftale eller ordning, som opnås i forhandlingerne om den anden tillægsprotokol til Europarådets konvention om IT-kriminalitet.

               Rådet skal give bemyndigelse til at indlede forhandlingerne, godkende forhandlingsdirektiverne og give bemyndigelse til undertegnelse og indgåelse af aftalen i henhold til artikel 218, stk. 3 og 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

               Grundlæggende rettigheder

                  Aftalen kan potentielt påvirke en række grundlæggende rettigheder:

               ·rettigheder for den person, hvis oplysninger der gives adgang til: herunder retten til beskyttelse af personoplysninger, retten til respekt for privatliv og familieliv, hjem og kommunikation, retten til ytringsfrihed og forsamlingsfrihed, adgangen til effektive retsmidler og en upartisk domstol, uskyldsformodningen og retten til forsvar, legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf

               ·tjenesteudbyderens rettigheder: friheden til at oprette og drive egen virksomhed, adgang til effektive retsmidler

               ·retten til frihed og sikkerhed for personer.

                  Under hensyntagen til de relevante EU-retlige regler om databeskyttelse og privatlivets fred bør tilstrækkelige og væsentlige garantier indarbejdes i aftalen for at sikre, at disse personers rettigheder beskyttes i overensstemmelse med EU-rettens generelle principper og Den Europæiske Unions Domstols relevante praksis.

                  Aftalen mellem EU og USA bør være forenelig med forslagene fra Kommissionen om elektronisk bevismateriale, hvilket også bør omfatte deres udvikling i lovgivningsproceduren og den form, de endeligt vedtages i.

                  Definitionerne af de straffesager, for hvilke sådanne oplysninger kan fremskaffes, de omfattede typer af oplysninger, kravene med hensyn til pålæg, retsmidlerne og garantierne samt anvendelsesområdet med hensyn til overtrædelser vil udgøre en vigtig del af forhandlingerne med henblik på at undgå lovkonflikter og forbedre myndighedernes adgang. Definitionerne og anvendelsesområdet bør være forenelige med indholdet af EU's interne regler for elektronisk bevismateriale, efterhånden som dette udvikler sig.

                  Kommissionen er af den opfattelse, at det er i både EU's og USA's interesse at indgå en omfattende aftale, da dette vil skabe juridisk klarhed for judicielle og retshåndhævende myndigheder på begge sider og forhindre modstridende retlige forpligtelser for tjenesteudbyderne. Dette er også den eneste måde, hvorpå det kan undgås at have forskellige regler for EU-borgere og tjenesteudbydere som følge af nationalitet.

                  Aftalen bør præcisere den bindende karakter og håndhævelsen af pålæg over for tjenesteudbydere, og den bør samtidig udførligt fastlægge de judicielle myndigheders forpligtelser.

                  I punkt 1-3 i forhandlingsdirektiverne foreslår Kommissionen aftalens tre hovedmålsætninger: for det første at fastsætte fælles regler og imødegå lovkonflikter i forbindelse med pålæg vedrørende indholdsdata og ikkeindholdsdata fra en judiciel myndighed hos den ene kontraherende part, når pålægget er rettet til en tjenesteudbyder, som er omfattet den anden kontraherende parts lovgivning, for det andet på grundlag af et sådant pålæg at tillade direkte overførsel af elektronisk bevismateriale på et gensidigt grundlag fra en tjenesteudbyder til en anmodende myndighed og for det tredje at sikre respekt for grundlæggende rettigheder friheder og generelle principper i EU-retten som fastlagt i Den Europæiske Unions traktater og charter om grundlæggende rettigheder.

                  I punkt 4 i forhandlingsdirektiverne foreslår Kommissionen, at aftalen bør finde anvendelse på straffesager, både forud for og under retssagen. I den forbindelse bør aftalen være forenelig med artikel 3 i forslaget til forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager. Både forud for og under retssagen finder alle former for retlig beskyttelse anvendelse på de berørte personer, herunder de strafferetlige retssikkerhedsgarantier.

                  I punkt 5 i forhandlingsdirektiverne foreslår Kommissionen, at aftalen bør skabe gensidige rettigheder og forpligtelser for parterne.

                  Kommissionen foreslår i punkt 6 i forhandlingsdirektiverne, at aftalen bør fastlægge definitionerne og typerne af oplysninger, som skal omfattes, herunder både indholdsdata og ikkeindholdsdata. Indholdsdata omfatter indholdet af den elektroniske udveksling og adgangen dertil betragtes som den mest indgribende kategori af adgang til elektronisk bevismateriale. Ikkeindholdsdata omfatter både abonnentoplysninger, som er den type oplysninger, der oftest anmodes om i forbindelse med strafferetlig efterforskning, og trafikdata, som omfatter oplysninger om identiteten af afsendere og modtagere af elektroniske beskeder samt metadata, herunder tidspunkter for og frekvens og varighed af udvekslingerne.

                  I punkt 7 i forhandlingsdirektiverne, foreslår Kommissionen, at der i aftalen bør defineres et præcist anvendelsesområde med hensyn til de omfattede lovovertrædelser og tærskelværdierne med hensyn til strafferammen. I den forbindelse bør aftalen være forenelig med artikel 5, stk. 4, i forslaget til forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager. Den myndighed, som pålægget hidrører fra, bør være forpligtet til at sikre, at foranstaltningen er nødvendig og forholdsmæssig i den enkelte sag, bl.a. i forhold til grovheden af den lovovertrædelse, der efterforskes. Aftalen bør omfatte passende tærskelværdier for strafferammen i forbindelse med indholdsdata og ikkeindholdsdata. I den forbindelse bør aftalen være forenelig med den treårige tærskel, der begrænser instrumentets anvendelsesområde til grovere former for kriminalitet, men ikke i for høj grad begrænse myndighedernes anvendelsesmuligheder.

                  Kommissionen foreslår i punkt 8 i forhandlingsdirektiverne, at det i aftalen fastlægges, hvilke betingelser der skal opfyldes, inden en judiciel myndighed kan udstede et pålæg, og hvordan dette skal meddeles. I den forbindelse bør aftalen være forenelig med artikel 5 om betingelserne vedrørende afsigelse af kendelser i forordningen om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager.

                  Kommissionen foreslår i punkt 9 i forhandlingsdirektiverne, at aftalen bør omfatte en bestemmelse om adgang til effektive retsmidler for registrerede i forbindelse med straffesager. Det bør i aftalen også fastlægges, under hvilke omstændigheder en tjenesteudbyder har ret til at anfægte et pålæg. For de berørte personer er grundlaget for disse bestemmelser artikel 17 i forslaget til forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager, som sikrer, at personer berørt af europæiske editionskendelser har adgang til effektive retsmidler i overensstemmelse med national ret, hvilket normalt er under retssagen. Retsmidler for registrerede er også fastlagt i direktiv (EU) 2016/680 og forordning (EU) 2016/679. Eftersom pålægget er en bindende foranstaltning, kan det også påvirke tjenesteudbyderes rettigheder, navnlig friheden til at drive virksomhed og betingelserne herfor. Kommissionen foreslår, at aftalen bør omfatte en ret for tjenesteudbyderen til at rejse visse krav i den stat, som pålægget hidrører fra, f.eks. hvis det ikke er blevet udstedt eller godkendt af en judiciel myndighed.

                  I punkt 10 i forhandlingsdirektiverne foreslår Kommissionen, at fristen for udleveringen af de oplysninger, der er omfattet af pålægget, bør fastlægges i aftalen. I den forbindelse bør aftalen være forenelig med artikel 9 i forslaget til forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager, hvorved modtagerne pålægges at svare inden for en normal frist på 10 dage; dog kan myndighederne fastsætte en kortere frist, hvis det er berettiget.

                  Kommissionen foreslår i punkt 11 i forhandlingsdirektiverne, at aftalen ikke bør berøre andre gældende internationale aftaler om strafferetligt samarbejde mellem myndigheder såsom aftalen om gensidig retshjælp mellem EU og USA.

                  I punkt 12 i forhandlingsdirektiverne foreslår Kommissionen, at aftalen i de bilaterale forbindelser mellem EU og USA bør have forrang for Europarådets konvention om IT-kriminalitet og enhver aftale eller ordning, som opnås i forhandlingerne om den anden tillægsprotokol til konventionen, for så vidt som bestemmelserne i sidstnævnte aftale eller ordning omhandler spørgsmål, der er omfattet af aftalen.

                  I punkt 13 i forhandlingsdirektiver foreslår Kommissionen, at aftalen bør være gensidig med hensyn til de kategorier af personer, hvis oplysninger der ikke må anmodes om i henhold til aftalen. Aftalen må ikke medføre forskelsbehandling mellem personer fra forskellige EU-medlemsstater. Kommissionen er af den opfattelse, at denne aftale, som omfatter hele EU, er en af garantierne med henblik på at opfylde dette krav.

                  Punkt 14-16 i forhandlingsdirektiverne omhandler databeskyttelsesgarantierne i forbindelse med denne aftale. Ifølge punkt 14 i forhandlingsdirektiverne bør aftalen ved henvisning gøre aftalen mellem EU og USA om databeskyttelse og privatlivets fred anvendelig; denne aftale er også kendt under navnet "paraplyaftalen". I punkt 15 fremfører Kommissionen, at aftalen bør supplere paraplyaftalen med yderligere garantier, der tager hensyn til følsomheden af de pågældende kategorier af oplysninger og de unikke krav til tjenesteudbyderes direkte overførsel af elektronisk bevismateriale set i forhold til overførsel mellem myndigheder. I punkt 16 fastlægges de yderligere garantier, som Kommissionen foreslår som nødvendige med henblik på denne aftale, herunder vedrørende specifikation af formålet, formålsbegrænsning, underretning og videreoverførsel.

                  Punkt 17 i forhandlingsdirektiverne omhandler de yderligere retssikkerhedsgarantier, som Kommissionen foreslår vil være nødvendige for at tage hensyn til de unikke krav til tjenesteudbyderes direkte overførsel af elektronisk bevismateriale set i forhold til overførsel mellem myndigheder. Disse krav omfatter, at der ikke skal kunne anmodes om oplysninger i straffesager, der kan føre til dødsstraf, pålæggendes proportionalitet og specifikke garantier for oplysninger, der er beskyttet af privilegier og immuniteter. Immuniteter og privilegier for visse erhverv såsom advokater samt grundlæggende interesser forbundet med statens sikkerhed eller forsvar i modtagerens medlemsstat skal ligeledes tages i betragtning under retssagen i udstedelsesstaten. Prøvelse ved en judiciel myndighed er en yderligere garanti i denne forbindelse.

               I forhandlingsdirektivernes afsnit om forvaltningsbestemmelser under punkt 18-23 foreslår Kommissionen, at aftalen skal omfatte regelmæssige fælles vurderinger af dens anvendelse og en bestemmelse om dens varighed. Det foreslås også, at det i aftalen fastlægges, at parterne skal høre hinanden for at lette bilæggelsen af tvister vedrørende fortolkning eller anvendelse af aftalen. Der bør på begge sider indsamles statistik for at lette vurderingsprocessen. Derudover foreslås det i forhandlingsdirektiverne, at den fremtidige aftale bør indeholde en bestemmelse om suspension og ophævelse, i tilfælde af at en tvist ikke kan bilægges ved hjælp af høringsproceduren —

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om bemyndigelse til at indlede af forhandlinger med henblik på indgåelse af en aftale mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater om grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale inden for strafferetligt samarbejde

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

               under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 218, stk. 3 og 4,

               under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen:

               (1)
                     Den 17. april 2018 fremsatte Kommissionen et forslag til en forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager og et forslag til et direktiv om harmoniserede regler for udpegning af retlige repræsentanter med henblik på indsamling af bevismateriale i straffesager ("forslagene om elektronisk bevismateriale")
                  23
               . Rådet nåede til enighed om en generel indstilling om forslaget til forordning på mødet i Rådet for Retlige og Indre Anliggender den 7. december 2018
                  24
               .

               (2)
                     Der bør indledes forhandlinger med henblik på at indgå en aftale mellem Unionen og Amerikas Forenede Stater om judicielles myndigheders grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale, der er i tjenesteudbyderes varetægt, i forbindelse med strafferetlige efterforskninger.

               (3)
                     Aftalen bør omfatte de nødvendige garantier for grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder og overholde de principper, som anerkendes i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, navnlig retten til respekt for privatliv og familieliv i chartrets artikel 7, retten til beskyttelse af personoplysninger i chartrets artikel 8, adgangen til effektive retsmidler og en upartisk domstol i chartrets artikel 47, uskyldsformodningen og retten til forsvar i chartrets artikel 48 og legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf i chartrets artikel 49. Aftalen bør anvendes i overensstemmelse med disse rettigheder og principper.

               (4)
                     Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse blev hørt i overensstemmelse med artikel 42, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1725
                  25
                og afgav udtalelse den …
                  26
                —

               VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndiges herved til på Unionens vegne at forhandle en aftale mellem Unionen og Amerikas Forenede Stater om judicielle myndigheders grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale, der er i tjenesteudbyderes varetægt, i forbindelse med strafferetlige efterforskninger.

               Artikel 2

               Forhandlingsdirektiverne er fastsat i bilaget.

               Artikel 3

               Forhandlingerne bør føres i samråd med det særlige udvalg, der udpeges af Rådet.

               Artikel 4

               Denne afgørelse er rettet til Kommissionen.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        Vurdering af aftalen om gensidig retshjælp mellem EU og USA, 7. april 2016, 7403/16.

                     (2)

                        Indholdsdata kan kun fremskaffes på frivillig basis i tilfælde, som anses for at være en nødsituation, der indebærer fare for dødsfald eller alvorlige personskader.

                     (3)

                        Afsnit 2701(2) i Electronic Communications Privacy Act 1986 (ECPA) 41.

                     (4)

                        Sagen blev behandlet af den amerikanske højesteret den 27. februar 2018. Den 27. april 2018 afviste højesteret sagen, efter at parterne havde oplyst, at CLOUD Act var endelig vedtaget, således at en ny kendelse kunne afsiges med henblik på udlevering af de efterspurgte oplysninger fra Microsoft.

                     (5)

                        Kommissionens konsekvensanalyse, som ledsagede pakken om elektronisk bevismateriale, 17. april 2018, SWD (2018) 118 final.

                     (6)

                        Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet: Den europæiske dagsorden om sikkerhed, 28. april 2015 (COM (2015) 185 final).

                     (7)

                        Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager, 17. april 2018 (COM(2018) 225 final).

                     (8)

                        Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om harmoniserede regler for udpegning af retlige repræsentanter med henblik på indsamling af bevismateriale i straffesager, 17. april 2018 (COM(2018) 226 final).

                     (9)

                        Der forhandles stadig med Europa-Parlamentet og Rådet, men Rådet nåede til enighed om sin generelle indstilling vedrørende Kommissionens forslag til forordning på mødet i Rådet for Retlige og Indre Anliggender den 7. december 2018.

                     (10)

                        Europarådets konvention om IT-kriminalitet (Budapestkonventionen) (CETS nr. 185) af 23. november 2001,
                  http://conventions.coe.int
                  .

                     (11)

                        Europa-Parlamentets og Rådets
                  direktiv 2014/41/EU
                   af 3. april 2014 om den europæiske efterforskningskendelse i straffesager (EUT L 130 af 1.5.2014, s. 1).

                     (12)

                  Rådets retsakt af 29. maj 2000
                   om udarbejdelse i henhold til artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Union af konventionen om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater.

                     (13)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1727 af 14. november 2018 om Den Europæiske Unions Agentur for Strafferetligt Samarbejde (Eurojust), og om erstatning og ophævelse af Rådets afgørelse 2002/187/RIA.

                     (14)

                        Europa-Parlamentets og Rådets
                  forordning (EU) 2016/794
                   af 11. maj 2016 om Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol) og om erstatning og ophævelse af Rådets afgørelse 2009/371/RIA, 2009/934/RIA, 2009/935/RIA, 2009/936/RIA og 2009/968/RIA.

                     (15)

                  Rådets rammeafgørelse 2002/465/RIA
                   af 13. juni 2002 om fælles efterforskningshold.

                     (16)

                        Forslag til en forordning om forebyggelse af udbredelsen af terrorrelateret onlineindhold, 12. september 2018 (COM (2018) 640 final).

                     (17)

                        Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager, 17. april 2018 (COM(2018) 225 final).

                     (18)

                        Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om harmoniserede regler for udpegning af retlige repræsentanter med henblik på indsamling af bevismateriale i straffesager, 17. april 2018 (COM(2018) 226 final).

                     (19)

                  Rådets afgørelse 2009/820/FUSP
                   af 23. oktober 2009 om indgåelse på Den Europæiske Unions vegne af aftalen mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater om udlevering og aftalen mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater om gensidig retshjælp.

                     (20)

                        Europa-Parlamentets og Rådets
                  forordning (EU) 2016/679
                   af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF.

                     (21)

                        Europa-Parlamentets og Rådets
                  direktiv (EU) 2016/680
                   af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af Rådets rammeafgørelse 2008/977/RIA.

                     (22)

                        Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktivet om privatlivets fred og elektronisk kommunikation) (EFT L 201 af 31.7.2002, s. 37) som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009 om ændring af direktiv 2002/22/EF om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, direktiv 2002/58/EF om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor og forordning (EF) nr. 2006/2004 om samarbejde mellem nationale myndigheder med ansvar for håndhævelse af lovgivning om forbrugerbeskyttelse

                     (23)

                        Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager, 17. april 2018 (COM(2018) 225 final). Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om harmoniserede regler for udpegning af retlige repræsentanter med henblik på indsamling af bevismateriale i straffesager, 17. april 2018 (COM(2018) 226 final).

                     (24)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager – Rådets generelle indstilling, ST 15292 2018 INIT, 12. december 2018.

                     (25)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1725 af 23. oktober 2018 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af forordning (EF) nr. 45/2001 og afgørelse nr. 1247/2002/EF (EUT L 295 af 21.11.2018, s. 39).

                     (26)

                        EUT C ….

    ---documentbreak---

               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 5.2.2019
            COM(2019) 70 final
            BILAG
            to
            til henstilling med henblik på RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse til at indlede af forhandlinger med henblik på indgåelse af en aftale mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater om grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale inden for strafferetligt samarbejde

               BILAG

               1.MÅLSÆTNINGER

               Kommissionen bør i forhandlingerne søge at opnå de specifikke målsætninger, som udførligt beskrives nedenfor, og samtidig sikre, at resultatet af forhandlingerne er foreneligt med Unionens interne regler vedrørende elektroniske bevismaterialer, herunder Europa-Parlamentets og Rådets videreudvikling af disse regler i lovgivningsproceduren og i sidste ende i deres endelig vedtagne form. Disse interne regler vil udgøre grundlaget for Unionens forhandlingsposition.

               1.Fastsætte af fælles regler og imødegå lovkonflikter med hensyn til pålæg til fremskaffelse af elektronisk bevismateriale i form af indholdsdata og ikkeindholdsdata fra af en judiciel myndighed hos den ene kontraherende part, når pålægget er rettet til en tjenesteudbyder, som er omfattet den anden kontraherende parts lovgivning. Dette bør mindske fragmenteringen af praksis og retlige regler og øge retssikkerheden mellem Unionen og Amerikas Forenede Stater i forbindelse med fremskaffelse af elektronisk bevismateriale i straffesager.

               2.Tillade direkte overførsel af elektronisk bevismateriale på et gensidigt grundlag fra en tjenesteudbyder til en anmodende myndighed som fastlagt i punkt 1.

               3.Sikre respekt for grundlæggende rettigheder friheder og generelle principper i EU-retten som fastlagt i Den Europæiske Unions traktater og charter om grundlæggende rettigheder, herunder proportionalitet, processuelle rettigheder, uskyldsformodningen og retten til forsvar for personer, der er anklaget i en straffesag, samt privatlivets fred og beskyttelse af personoplysninger og kommunikationsdata, når sådanne oplysninger behandles, herunder ved overførsler til retshåndhævende myndigheder i tredjelande, og eventuelle forpligtelser, der påhviler de retshåndhævende og judicielle myndigheder i denne henseende.

               Med henblik på at nå målsætningerne i første del bør aftalen især omhandle følgende elementer:

               2.AFTALENS ART OG ANVENDELSESOMRÅDE

               4.Aftalen bør finde anvendelse på straffesager, både forud for og under retssagen.

               5.Aftalen bør skabe gensidige rettigheder og forpligtelser for parterne.

               6.I aftalen bør definitionerne og typerne af oplysninger, som skal omfattes, fastlægges, herunder både indholdsdata og ikkeindholdsdata.

               7.Der bør i aftalen defineres et præcist anvendelsesområde med hensyn til de omfattede lovovertrædelser og tærskler med hensyn til strafferammen.

               8.Det bør i aftalen fastlægges, hvilke betingelser der skal opfyldes, inden en judiciel myndighed kan udstede et pålæg, og hvordan dette kan meddeles.

               9.Aftalen bør omfatte en bestemmelse om adgang til effektive retsmidler for registrerede i forbindelse med straffesager. Det bør i aftalen også fastlægges, under hvilke omstændigheder en tjenesteudbyder har ret til at anfægte et pålæg.

               10.Aftalen bør fastlægge fristen for udleveringen af de oplysninger, der er omfattet af pålægget.

               11.Den bør ikke berøre andre gældende internationale aftaler om strafferetligt samarbejde mellem myndigheder såsom aftalen om gensidig retshjælp mellem EU og USA.

               12.I de bilaterale forbindelser mellem Unionen og Amerikas Forenede Stater bør aftalen have forrang for Europarådets konvention om IT-kriminalitet og enhver aftale eller ordning, som opnås i forhandlingerne om den anden tillægsprotokol til Europarådets konvention om IT-kriminalitet, for så vidt som bestemmelserne i sidstnævnte aftale eller ordning omhandler spørgsmål, der er omfattet af aftalen.

               3.GARANTIER

               13.Aftalen bør være gensidig med hensyn til de kategorier af personer, hvis oplysninger der ikke må anmodes om i henhold til aftalen. Aftalen må ikke medføre forskelsbehandling mellem personer fra forskellige medlemsstater.

               14.Aftalen bør ved henvisning gøre aftalen mellem EU og USA om databeskyttelse og privatlivets fred anvendelig; pågældende aftale er også kendt under navnet "paraplyaftalen" og trådte i kraft den 1. februar 2017.

               15.Aftalen bør supplere paraplyaftalen med yderligere garantier, der tager hensyn til følsomheden af de pågældende kategorier af oplysninger og de unikke krav til tjenesteudbyderes direkte overførsel af elektronisk bevismateriale set i forhold til overførsel mellem myndigheder.

               16.De yderligere garantier med hensyn til beskyttelse af privatlivets fred og databeskyttelse, som skal behandles inden for aftalens rammer, bør bl.a. omfatte:

               (a)specifikation af de formål, hvortil der kan anmodes om og overføres personoplysninger og elektroniske kommunikationsdata

               (b)krav om, at pålægget er begrænset til de personoplysninger og elektroniske kommunikationsdata som er nødvendige og rimelige i forhold til udleveringsformålet

               (c)krav om, at anvendelse og videregivelse til andre amerikanske myndigheder, som ikke er bundet af paraplyaftalen, skal være betinget af underretning af og forudgående tilladelse fra den udpegede kompetente judicielle myndighed i den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret eller repræsenteret, og kun må finde sted, dersom det sikres, at den modtagende myndighed effektivt beskytter personoplysningerne og de elektroniske kommunikationsdata i overensstemmelse med aftalens bestemmelser. Den kompetente judicielle myndighed bør i sine overvejelser vedrørende sådanne forudgående tilladelser tage behørigt hensyn til alle relevante forhold, herunder lovovertrædelsens alvor og det formål, som oplysningerne oprindeligt blev overført til

               (d)krav om, at videreoverførsel til andre tredjelande kun må ske til retshåndhævende myndigheder med ansvar for at forebygge, efterforske, afsløre og retsforfølge strafbare handlinger, herunder terrorisme, og er betinget af underretning af og forudgående tilladelse fra den kompetente judicielle myndighed, der er udpeget i den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret eller repræsenteret Den kompetente judicielle myndighed bør i sine overvejelser om sådanne forudgående tilladelser tage behørigt hensyn til de forhold, som er fastlagt i paraplyaftalens artikel 7, stk. 2.

               (e)Aftalen kan behandle de ekstraordinære omstændigheder og garantier, som i tilfælde af en alvorlig og umiddelbar trussel mod den offentlige sikkerhed vil være en forudsætning for at videreoverførsel kan finde sted uden forudgående tilladelse.

               (f)Underretningen om et brud på informationssikkerheden til den kompetente myndighed, der er udpeget i den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret eller repræsenteret, skal finde sted i henhold til de betingelser, der er fastlagt i paraplyaftalens artikel 10, stk. 2.

               17.De yderligere retssikkerhedsgarantier, som skal behandles inden for aftalens rammer, bør bl.a. omfatte:

               (a)de nødvendige garantier med henblik på at sikre, at der ikke kan anmodes om oplysninger i straffesager, der kan føre til dødsstraf

               (b)tilstrækkelige betingelser til sikring af nødvendigheden og proportionaliteten af pålæg vedrørende adgang til elektronisk bevismateriale, navnlig via skelnen mellem oplysningskategorier, hvor det er relevant

               (c)retssikkerhedsgarantierne for personer, der er genstand for et pålæg om oplysninger i forbindelse med en straffesag.

               (d)de specifikke garantier for oplysninger, der er beskyttet af privilegier og immuniteter

               (e)fortrolighedsgarantier for myndigheder og tjenesteudbydere, navnlig krav om ikke at videregive oplysninger.

               4.FORVALTNINGEN AF AFTALEN

               18.Det bør i aftalen fastlægges, at parterne skal foretage regelmæssige fælles vurderinger af dens anvendelse og undersøge, hvordan den anvendes mest effektivt. Med henblik herpå bør der på begge sider indsamles statistik til dette formål.

               19.Aftalen bør indeholde en bestemmelse om dens varighed. Det skal i lyset af resultaterne af forhandlingerne vurderes, om aftalen skal være tidsbegrænset eller af ubegrænset varighed. I begge tilfælde bør der indføjes en bestemmelse med krav om at aftalen tages op til revision på et senere tidspunkt.

               20.Det bør i aftalen fastlægges, at parterne skal høre hinanden for at lette bilæggelsen af tvister vedrørende fortolkning eller anvendelse af aftalen.

               21.Aftalen bør give begge parter mulighed for at suspendere og ophæve aftalen, i tilfælde af at tvisten ikke kan bilægges ved hjælp af ovennævnte høringsprocedure.

               22.Aftalen bør indeholde en bestemmelse om dens geografiske anvendelsesområde.

               23.Aftalen skal have samme gyldighed på alle officielle EU-sprog.