               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 19.4.2017
            COM(2017) 191 final
            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om tilpasning af protokoller til aftalen mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Marokko

               BEGRUNDELSE

               1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

               •Forslagets begrundelse og formål

                  Gennem næsten et halvt århundrede har EU og Marokko udviklet et rigt og mangefacetteret partnerskab, der førte til, at Marokko i 2008 blev tildelt avanceret status for at afspejle styrken af de bilaterale bånd samt de to parters fælles ambitioner og tilsagn om at fremme deres fælles mål.

                  Samtidig har EU konsekvent gentaget sit engagement i at bilægge konflikten i Vestsahara. EU støtter fuldt ud FN's generalsekretærs og dennes personlige udsendings bestræbelser på at bistå parterne med at finde en politisk løsning, der er retfærdig, holdbar og acceptabel for alle, og som kan give Vestsaharas befolkning selvbestemmelse inden for rammerne af ordninger, der er i overensstemmelse med de mål og principper, som er fastsat i De Forenede Nationers pagt, og i overensstemmelse med FN's Sikkerhedsråds resolutioner, herunder resolution 2152 fra 2014 og resolution 2218 fra 2015.

               Med henblik på indrømmelse af toldpræferencer indeholder nærværende forslag ændringer af protokol 4
                  1
                og protokol 1
                  2
                til Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Kongeriget Marokko på den anden side ("associeringsaftalen mellem EU og Marokko" eller "associeringsaftalen") efter EU-Domstolens afgørelse af 21. december 2016 i sag C-104/16 P, hvori det blev fastslået, at associeringsaftalen og landbrugsaftalerne mellem EU og Marokko ikke finder anvendelse på Vestsahara.

               Før Domstolens afgørelse fandt de i associeringsaftalen og dennes protokoller fastsatte handelspræferencer de facto anvendelse på produkter med oprindelse i Vestsahara, et ikkeselvstyrende område. En sådan praksis kan imidlertid ikke fortsætte efter Domstolens afgørelse, medmindre protokol 4 vedrørende oprindelse ændres, så produkter fra Vestsahara ligestilles med produkter fra Marokko. Efter Domstolens afgørelse har usikkerhed på markederne påvirket de bilaterale handelsforbindelser.

               Nærværende henstilling har til formål at give bemyndigelse til forhandlinger med henblik på at etablere et retsgrundlag for fortsat at indrømme præferencer til produkter med oprindelse i Vestsahara i overensstemmelse med den hidtidige praksis. Da disse handelspræferencer på EU-markedet for landbrugs- og fiskerivarer er fastlagt i protokol 1 til associeringsaftalen, bør anvendelsesområdet for protokollen også præciseres. Dette vil hindre forstyrrelser af handelen og samtidig bevare graden af adgang til EU-markedet, idet der ikke vil blive indrømmet nye præferencer. Ændringerne af de relevante protokoller i associeringsaftalen kan på et senere stadie suppleres med en yderligere ændring af selve associeringsaftalen. Endelig bør det erindres, at to sager (C-226/16 og T-180/14) vedrørende fiskeripartnerskabsaftalen mellem EU og Marokko stadig verserer ved EU-Domstolen, og at disse sandsynligvis vil kaste yderligere vejledning af sig om betingelserne for at udvide en aftale til et ikkeselvstyrende område. Desuden er det underforstået, at enhver ordning kun vil gælde, så længe bilæggelsen af konflikten inden for rammerne af De Forenede Nationer i overensstemmelse med relevante FN-Sikkerhedsrådsresolutioner fortsat pågår.

               •Sammenhæng med de gældende regler på samme område

                  Nærværende henstilling er fuldt ud i overensstemmelse med den nuværende handelspolitik, idet toldmyndighederne de facto har anvendt præferencer på produkter fra Vestsahara med attesteret oprindelse i Marokko. Marokko vil ikke blive indrømmet nye handelspræferencer, idet målet alene er at udvide det geografiske område, der er omfattet af præferencer, og ikke at ændre antallet af områder.

                  Forslaget er i overensstemmelse med den europæiske naboskabspolitiks overordnede mål, idet det bidrager til forbedrede handelsforbindelser og økonomiske bånd i det sydlige naboskabsområde inden for rammerne af et tæt samarbejde. Det er også i overensstemmelse med den samlede EU-politik over for Marokko, som sigter på at fremme et privilegeret partnerskab med Marokko uden at foregribe resultatet af den FN-ledede proces vedrørende Vestsahara.

                  Det er ikke uden fortilfælde, at handelspræferencerne kan have et større anvendelsesområde, idet associeringsaftalen mellem EU og Marokko indeholder to fælles erklæringer, hvoraf det fremgår, at produkter med oprindelse i Republikken San Marino og i Andorra "godtages af Marokko som produkter med oprindelse i Fællesskabet i den i aftalen fastlagte betydning".

               •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder

                  EU's holdning har altid været, at det er muligt at udvide dets bilaterale aftaler med Marokko til Vestsahara på visse betingelser, som det f.eks. fremgår af fiskeripartnerskabsaftalen, der eksplicit omfatter farvandene ud for Vestsaharas kyst. En ændring af de relevante protokoller i associeringsaftalen vil også gøre det muligt at basere indrømmelsen af EU-toldpræferencer på vurderinger af fordelene for de lokale befolkninger og på overholdelsen af menneskerettighederne.

               2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

               •Retsgrundlag

                  Henstillingen er baseret på artikel 218, stk. 3 og 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

               •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence)

                  Den fælles handelspolitik hører under Unionens enekompetence (jf. artikel 3, stk. 1, i TEUF), og i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i TEU er nærhedsprincippet ikke relevant for områder, der er omfattet af enekompetence.

               •Proportionalitetsprincippet

                  Henstillingen udgør en proportional reaktion på det forhåndenværende problem. Aftalen vil ikke ændre graden af adgang til EU-markedet. Oprindelsesreglerne er fastlagt i protokollen til associeringsaftalen; det er nødvendigt at ændre protokollen for at indfri målet og reagere relativt hurtigt på den nuværende usikkerhed vedrørende handel, som påvirker Marokko, uden at dette berører den FN-ledede proces vedrørende Vestsahara, og uden at dette foregriber det endelige udfald af konflikten.

                  Derfor går henstillingen med henblik på Rådets afgørelse om bemyndigelse af Kommissionen til at føre forhandling om en aftale mellem Den Europæiske Union og Marokko om tilpasninger af protokoller til associeringsaftalen vedrørende varers oprindelse ikke ud over, hvad der er nødvendigt eller passende for at indfri de politiske mål.

               •Valg af retsakt

                  De relevante protokoller kan alene ændres ved aftale mellem parterne. Dette omfatter desuden det myndighedssamarbejde, der kræves for at gennemføre handelspræferencerne.

                  Aftalen vil tage form af en brevveksling mellem EU og Kongeriget Marokko.

               3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER

               •Høringer af interesserede parter

                  Der er blevet ført sonderende drøftelser med marokkanske myndigheder og med medlemsstater i Rådets relevante strukturer.

                  Kommissionen bør bestræbe sig på at sikre, at de af aftalen berørte personer på tidspunktet for aftalens undertegnelse er blevet tilstrækkeligt inddraget.

               •Konsekvensanalyse

                  Der er ikke blevet gennemført en konsekvensanalyse, idet henstillingen består i at tilvejebringe et retsgrundlag for præferencebehandling, som i foregående år de facto blev anvendt konsekvent på produkter fra Vestsahara. Da graden af adgang til markedet ikke vil blive ændret, vil forslaget derfor sandsynligvis ikke have betydelig handelsmæssig indvirkning på handelsstrømmene i sammenligning med de foregående år.

                  Kommissionen vil imidlertid på den mest hensigtsmæssige måde sikre, at Unionen kan tage hensyn til oplysninger, der er relevante for Vestsaharas bæredygtige udvikling, navnlig med hensyn til fordelene ved aftalen for den lokale befolkning og udnyttelsen af naturressourcer på tidspunktet for aftalens undertegnelse og også efterfølgende.

               •Grundlæggende rettigheder

                  Artikel 2 i associeringsaftalen omfatter en klausul vedrørende menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder. Klausulen indgår som et væsentligt element i aftalen, der, hvis den ikke overholdes, kan føre til aftalens suspendering. Det skal sikres, at protokollerne anvendes i overensstemmelse med de bestemmelser i associeringsaftalen, der er relevante for overholdelsen af de grundlæggende friheder og menneskerettighederne.

               4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET

                  Sammenlignet med den nuværende situation forventes der ikke at være virkninger for budgettet, hvad angår EU's toldindtægter, idet produkter med oprindelse i Vestsahara de facto allerede er fritaget for told ved deres import i EU.

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om tilpasning af protokoller til aftalen mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Marokko

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

               under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 218, stk. 3 og 4, og

               under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen, og

               ud fra følgende betragtninger:

               (1)Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Kongeriget Marokko på den anden side ("associeringsaftalen") trådte i kraft den 1. marts 2000.

               (2)EU-Domstolen fastslog i sin afgørelse i sag C-104/16 P, at associeringsaftalen alene omfatter Kongeriget Marokkos territorium og ikke dækker Vestsahara, der er et ikkeselvstyrende område. Siden aftalens ikrafttrædelse er produkter fra Vestsahara med attesteret oprindelse i Marokko imidlertid blevet importeret i Unionen med de toldpræferencer, der er fastlagt i de relevante bestemmelser i associeringsaftalen.

               (3)Det er vigtigt, at de handelsstrømme, som er udviklet gennem årene, ikke forstyrres, og samtidig bør det sikres, at der foreligger passende garantier for beskyttelsen af menneskerettighederne og den bæredygtige udvikling af de berørte områder.

               (4)Den Europæiske Union støtter FN's bestræbelser på at finde en gensidigt acceptabel politisk løsning for befolkningen i Vestsaharas selvbestemmelse i overensstemmelse med principperne i og formålet med FN-pagten.

               (5)Det er derfor hensigtsmæssigt at forhandle om en ændring af de relevante protokoller til associeringsaftalen —

               VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndiges hermed til på vegne af Unionen at føre forhandling om en international aftale om tilpasning af protokoller til associeringsaftalen mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Marokko. Kommissionen leder forhandlingsdelegationen, der også omfatter Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik.

               Artikel 2

               Forhandlingsdirektiverne er fastsat i bilaget.

               Artikel 3

               Forhandlingerne føres i samråd med [name of the special committee to be inserted by the Council].

               Artikel 4

               Denne afgørelse er rettet til Kommissionen.

               Udfærdiget i Bruxelles, den .

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        Protokol 4 til Euro-Middelhavsaftalen vedrørende definitionen af "produkter med oprindelsesstatus" og metoder for administrativt samarbejde.

                     (2)

                        Protokol 1 til Euro-Middelhavsaftalen vedrørende ordningerne der finder anvendelse på importen til Den Europæiske Union af landbrugsprodukter, forarbejdede landbrugsprodukter, fiske- og fiskerivarer med oprindelse i Kongeriget Marokko.

    ---documentbreak---

               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 19.4.2017
            COM(2017) 191 final
            BILAG
            til
            HENSTILLING MED HENBLIK PÅ RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om tilpasning af protokoller til aftalen mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Marokko

               BILAG

               FORHANDLINGSDIREKTIVER FOR EN AFTALE MELLEM

               Den Europæiske Union og Kongeriget Marokko om tilpasning af protokoller til associeringsaftalen mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Marokko

               Forhandlingerne bør baseres på det privilegerede partnerskab, der er udviklet mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Marokko, og bør sigte på at tilpasse partnerskabets instrumenter til parternes fælles ambition om at fremme partnerskabet, associeringsaftalen og dens protokoller, som udgør væsentlige dele heraf.

               Kommissionen bør sikre, at handelspræferencer, der er fastsat i associeringsaftalen mellem EU og Marokko og dennes protokoller, indrømmes produkter med oprindelse i Vestsahara. Der bør ikke forhandles om yderligere toldpræferencer. Kommissionen bør også sikre, at der i aftalen eksplicit fastsættes en hensigtsmæssig ramme og procedure, som gør det muligt for parterne på grundlag af regelmæssige udvekslinger af oplysninger at vurdere dens virkning i forbindelse med dens gennemførelse og drøfte hindringer for, at aftalen fungerer korrekt.

               Dette medfører passende ændringer af relevante protokoller til associeringsaftalen.

               Aftalen bør have form af en brevveksling.

               Kommissionen bør have tilstrækkelige oplysninger til på tidspunktet for aftalens undertegnelse at vurdere aftalens potentielle indvirkning på bæredygtig udvikling, navnlig med hensyn til fordelene for den lokale befolkning og udnyttelsen af de berørte områders naturressourcer.

               Det skal sikres, at protokollerne anvendes i overensstemmelse med de bestemmelser i associeringsaftalen, der er relevante for overholdelsen af de grundlæggende friheder og menneskerettighederne.

               Kommissionen bør bestræbe sig på at sikre, at de af aftalen berørte personer på tidspunktet for aftalens undertegnelse er blevet tilstrækkeligt inddraget.

               Kommissionen bør gøre sit yderste for at sikre, at aftalen kan gennemføres snarest muligt.

               Forhandlingerne og udfaldet heraf bør fremme FN's generalsekretærs bestræbelser på at finde en løsning, der giver befolkningen i Vestsahara selvbestemmelse i overensstemmelse med principperne i og formålet med FN-pagten.


               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 5.6.2019
            COM(2019) 505 final
            Henstilling med henblik på
            RÅDETS HENSTILLING
            om Tysklands nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Tysklands stabilitetsprogram for 2019

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS HENSTILLING

               om Tysklands nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Tysklands stabilitetsprogram for 2019

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,

               som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,

               som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker
                  1
               , særlig artikel 5, stk. 2,

               som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer
                  2
               , særlig artikel 6, stk. 1,

               som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,

               som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,

               som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,

               som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,

               som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,

               som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,

               som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og

               som tager følgende i betragtning:

               (1)Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2019 for samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder, som blev proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 21. marts 2019 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Tyskland blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dato vedtog Kommissionen en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd tilsluttede sig den 21. marts 2019. Den 9. april 2019 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet ("henstillingen vedrørende euroområdet").

               (2)Da Tyskland har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Tyskland sikre en fuldstændig og rettidig efterlevelse af henstillingen vedrørende euroområdet som afspejlet i henstilling 1 og 2 nedenfor. Navnlig vil investeringsforanstaltninger og fremme af lønvæksten bidrage til efterlevelse af den første henstilling vedrørende euroområdet (genoprettelse af balancen), mens omlægningen af beskatningen væk fra arbejde vil bidrage til efterlevelse af den tredje henstilling vedrørende euroområdet (arbejdsmarkedets funktion).

               (3)Den 27. februar 2019 blev landerapporten for Tyskland 2019
                  3
                offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Tysklands fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 13. juli 2018, opfølgningen på de henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og opfyldelsen af Tysklands nationale Europa 2020-mål. Den indeholdt desuden en dybdegående undersøgelse efter artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011, hvis resultater også blev offentliggjort den 27. februar 2019
                  4
               . Kommissionen konkluderer på baggrund af sin analyse, at Tyskland er berørt af makroøkonomiske ubalancer. Navnlig er det kun langsomt faldende overskud på betalingsbalancens løbende poster fortsat højt og har betydning ud over landegrænserne. Overskuddet faldt en smule i 2018 i forbindelse med en stigning i den indenlandske efterspørgsel og forventes at falde gradvist i de kommende år, men dog at holde sig over den tærskel, der er fastsat i proceduren i forbindelse med makroøkonomiske ubalancer. Overskuddet er forårsaget af de lave indenlandske investeringer i forhold til opsparingen i både den private og den offentlige sektor. Takket være foranstaltninger til fremme af de private og offentlige investeringer er disse vokset betydeligt. Derfor bæres væksten nu i højere grad frem af den indenlandske efterspørgsel. I betragtning af de gunstige finansieringsbetingelser, efterslæbet af offentlige investeringer, især på kommunalt plan, og det finanspolitiske råderum kunne der imidlertid have været forventet en større vækst i investeringerne og forbruget i forhold til BNP. Lønvæksten er steget noget med stramningen af arbejdsmarkedet, selv om væksten i reallønnen fortsat er beskeden.

               (4)Den 16. april 2019 fremlagde Tyskland sit nationale reformprogram for 2019 og den 17. april 2019 sit stabilitetsprogram for 2019. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (5)Der er taget hensyn til de relevante landespecifikke henstillinger i programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (ESI-fondene) for perioden 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013
                  5
                kan Kommissionen, hvor det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring
                  6
               .

               (6)Tyskland er i øjeblikket underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. I sit stabilitetsprogram for 2019 forventer regeringen et budgetoverskud på mellem 0,5 % og 0,75 % af BNP i perioden 2019-2023. På grundlag af den genberegnede strukturelle saldo
                  7
                er den mellemfristede budgetmålsætning om et strukturelt underskud på 0,5 % af BNP fortsat mere end opfyldt i hele programperioden. Ifølge stabilitetsprogrammet for 2019 ventes den offentlige gældskvote i 2019 at falde til under den traktatfæstede referenceværdi på 60 % af BNP og frem til 2023 at falde gradvist til 51,25 % af BNP. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for budgetfremskrivningerne, er gunstigt. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2019 ventes den strukturelle saldo at udvise et overskud på 1,1 % af BNP i 2019 og 0,8 % af BNP i 2020, hvilket er over den mellemfristede budgetmålsætning. Den offentlige bruttogæld forventes fortsat at falde støt. Rådet er af den generelle opfattelse, at Tyskland ventes at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten i 2019 og 2020. Samtidig bør finans- og strukturpolitikken under hensyntagen til den mellemfristede budgetmålsætning benyttes til at opnå en vedholdende positiv udvikling i de private og offentlige investeringer, navnlig på regionalt og kommunalt niveau.

               (7)Selv om de offentlige og private investeringer steg kraftigt i 2018, ligger investeringskvoten fortsat under gennemsnittet i euroområdet. Således steg de offentlige investeringer i 2018 med 7,7 % nominelt og 3,8 % i faste priser, men der er stadig behov for en yderligere indsats for at indhente efterslæbet, navnlig for investeringer i infrastruktur og uddannelse. Efter en periode med negative vækstrater har realvæksten i de offentlige investeringer i de sidste tre år været positiv. Denne forbedring er frugten af regeringens bestræbelser på at fremme investeringerne. Investeringerne på kommunalt plan var imidlertid stadig lavere end afskrivningerne, og investeringsefterslæbet frem til 2018 steg til 5 % af BNP. Sammen med den gunstige budgetstilling tyder dette på, at der er råderum til at øge investeringerne på alle forvaltningsniveauer, navnlig på regionalt og kommunalt niveau. Investeringerne i den offentlige infrastruktur bremses fortsat af kapacitets- og planlægningsmæssige begrænsninger på kommunalt plan. Der er truffet foranstaltninger til at overvinde disse begrænsninger, men de har endnu ikke ført til konkrete og varige resultater. Også for de digitale offentlige tjenester og de offentlige indkøb er der mulighed for forbedringer. De private investeringer er steget mærkbart, men ikke i samme omfang for alle typer aktiver. Investeringerne i udstyr er som følge af en rekordhøj kapacitetsudnyttelse vokset kraftigt. Væksten i boliginvesteringer fortsætter. Bygge- og anlægssektoren melder imidlertid nu om kapacitetsbegrænsninger og prisstigninger. Erhvervsbyggeriet har i reale termer kun været svagt stigende, hvilket tyder på, at vigtige dele af infrastrukturen muligvis ikke har holdt trit med kravene i økonomien.

               (8)De offentlige udgifter til uddannelse var på 4,1 % af BNP i 2017, hvilket fortsat er under EU-gennemsnittet på 4,6 %. Af de samlede offentlige udgifter var 9,3 % afsat til uddannelse, hvilket også er under EU-gennemsnittet på 10,2 %. Udgifterne til uddannelse og forskning var i 2017 på 9 % af BNP, hvorved det nationale mål på 10 % af BNP ikke blev nået. Selv om uddannelsesudgifterne steg i faste priser, voksede det store investeringsefterslæb yderligere som følge af den demografiske udvikling. De lovgivningsmæssige ændringer i form af den såkaldte DigitalPakt, der giver forbundsregeringen mulighed for at investere direkte i digital uddannelse ud over de af delstaterne tildelte midler, er lovende, men har endnu ikke givet resultater. Udfordringer såsom det stigende antal studerende, manglen på lærere, digitaliseringen og den yderligere udbygning af førskoleundervisning og børnepasning vil kræve en passende offentlig finansiering. For at styrke Tysklands vækstpotentiale og fremme tilpasningen til teknologiske forandringer er det af afgørende betydning, at udgifterne til uddannelse, forskning og innovation øges.

               (9)Tyskland har i de senere år gjort fremskridt med hensyn til at øge sin forsknings- og udviklingsintensitet, hovedsagelig som følge af en stigning i udgifterne til forskning og udvikling i store virksomheder, navnlig inden for sektorerne mellemhøj- og højteknologisk fremstillingsindustri (og navnlig bilindustrien). I små og mellemstore virksomheder ligger forsknings- og udviklingsintensiteten betydeligt under EU-gennemsnittet, og denne forskel øges fortsat. Små og mellemstore virksomheder har tendens til at drage mindre fordel af samarbejdet med offentlige forskningsinstitutter end store virksomheder. Disse to faktorer er til skade for innovationen i virksomhederne, der udviser en på lang sigt faldende tendens. Yderligere investeringer i forskning og udvikling er af afgørende betydning, ikke blot for at øge innovationskapaciteten i hele økonomien og øge produktiviteten, men også for at lette overgangen til en kulstoffattig og cirkulær økonomi, navnlig på områderne bæredygtig transport, grønne energiteknologier, økoinnovation og genanvendelse, og for yderligere at forbedre den offentlige forskningssektors resultater og dens bidrag til opnåelse af disse mål.

               (10)Digitaliseringen af den tyske økonomi skrider kun langsomt frem, og små og mellemstore virksomheders omstilling til digitale teknologier forløber fortsat trægt. Tyskland halter bagefter med hensyn til den landsdækkende udbygning af bredbånd med meget høj kapacitet (gigabithastigheder), især i landdistrikter, hvor øgede investeringer ville kunne forbedre produktivitetsvæksten. Kun 9 % af Tysklands husholdninger havde medio 2018 adgang til fiberbaseret internet med høj ydeevne i forhold til et EU-gennemsnit på 30 %. Modernisering af de eksisterende kobbernet ("vectoring") er fortsat den etablerede udbyders foretrukne teknologiske løsning. Selv om mange tjenesteydelser er afhængige af højhastighedsforbindelser, var 23 700 erhvervsparker i 2017 ikke tilsluttet et fibernet, og 28 % af alle virksomheder havde ikke adgang til et net med en hastighed på mindst 50 Mbit/s. Manglende adgang til sådanne hurtige forbindelser bremser investeringerne, navnlig for små og mellemstore virksomheder, der ofte er beliggende i landdistrikter og overgangszoner mellem by og land. I landdistrikter afhænger udbredelsen af ultrahurtige bredbåndsinfrastrukturer (≥ 100 Mbit/s) fortsat af offentlige interventioner; her kan forskellige muligheder, der går videre end subsidier, undersøges. Hvad angår resultaterne inden for digitale offentlige tjenester og e-sundhed ligger Tyskland langt under EU-gennemsnittet. Kun 43 % af de tyske internetbrugere anvendte i 2018 e-forvaltningstjenester (sammenlignet med et EU-gennemsnit på 64 %). Med hensyn til e-sundhed har 7 % af tyskerne anvendt sundheds- og plejeydelser, der udbydes på nettet (sammenlignet med et EU-gennemsnit på 18 %). 19 % af de praktiserende læger anvender e-recept-udskrivning (sammenlignet med et EU-gennemsnit på 50 %).

               (11)For at tage fat på udfordringerne i forbindelse med luftkvalitet og for at støtte modvirkning af og tilpasning til klimaændringer må Tyskland investere mere i transportinfrastruktur og rene mobilitetsløsninger. Drivhusgasemissionerne fra vejtransport er steget kraftigt i løbet af de seneste fem år. Luftkvaliteten i Tyskland giver anledning til alvorlig bekymring, især i byområder, hvor ca. 60 % af de skadelige emissioner af kvælstofoxider stammer fra trafikken. Bedre udviklede intermodalitetsløsninger ville komme fragttransporten til gode. I den daglige bolig-arbejdsstedtrafik er bilen stadig langt det oftest anvendte transportmiddel, og tyskerne tilbringer gennemsnitligt ca. 30 timer om året i trafikkøer. Omkostningerne til trafikpropper og til søgning efter parkeringspladser anslås at udgøre 110 mia. EUR om året, svarende til ca. 4 % af Tysklands BNP. Selv om køretøjer, der anvender alternative brændstoffer, udgør den største stigning blandt nye indregistreringer, er de absolutte tal fortsat lave. Bildeling og samkørsel benyttes stadig alt for lidt. Der er også behov for betydelige offentlige og private investeringer med henblik på nye forsyningskæder for batterier og råvarer af kritisk betydning.

               (12)Tysklands elnet tilpasser sig kun langsomt til produktion fra vedvarende energi, og der er stadig behov for betydelige investeringer i transmissions- og distributionsnet. De store forsinkelser i gennemførelsen af mange projekter har medført betydelige omkostninger for tyske og europæiske elnet og elmarkeder. Således var kun ca. 800 km af de i loven om udbygning af energinettet fra 2009 udpegede 1 800 km netprojekter gennemført i andet kvartal af 2018, hvilket til dels skyldes modstand i offentligheden. Forsinkelser i udbygningen af nettet vil både i Tyskland og uden for Tysklands grænser føre til højere omkostninger i forbindelse med overbelastning af nettet og i stigende grad forvride markederne. Med henblik på at nå energi- og klimamålene er investeringer i energinet, der fremmer sammenkobling af sektorer, diversificering og en passende netinfrastruktur, afgørende for energisystemets fleksibilitet og for en bedre integration mellem de forskellige sektorer af økonomien.

               (13)Boliger til overkommelige priser er blevet en mangelvare i Tyskland. Siden 2015 er både huslejer og boligpriser navnlig i storbyer steget hurtigere end deres langsigtede gennemsnit. I 2017 stod 20 % af Tysklands befolkning på 65 år og derover over for uforholdsmæssigt høje boligudgifter (dvs. de samlede boligudgifter udgjorde mere end 40 % af den disponible indkomst) sammenlignet med 10 % af befolkningen på 65 år og derover i resten af Europa. For befolkningsgruppen med den laveste indkomst lå procentdelen af befolkningen i husstande, hvor de samlede boligudgifter udgør 40 % eller mere af den disponible indkomst, 10 point over EU-gennemsnittet på 35,3 %. Forbundsregeringen har reageret herpå med foranstaltninger såsom en "prisbremse", der begrænser huslejestigninger (Mietpreisbremse), en støtteordning for køb af ny ejendom (Baukindergeld) samt en ændring af grundloven, der gør det muligt for de føderale myndigheder at yde økonomisk støtte til opførelsen af socialt boligbyggeri. Ikke desto mindre ligger antallet af nyopførte boliger langt under efterspørgslen og også betydeligt under forbundsregeringens mål om 375 000 nyopførte boliger om året. Der kan være behov for yderligere foranstaltninger, f.eks. fremskyndelse af opførelsen af sociale boliger, forbedring af transportforbindelserne samt en reform af arealanvendelsen og bygningsreglementet.

               (14)Tyskland har i stort omfang nydt godt af integrationen i det indre marked og spiller en vigtig rolle for dets videre udvikling. Der er dog fortsat store hindringer for konkurrencen i sektoren for erhvervstjenester i Tyskland i forhold til i andre EU-medlemsstater. Dette vedrører flere områder, herunder lovregulerede erhverv som arkitektur, ingeniørvæsen og juridiske tjenesteydelser, hvor lovgivningsmæssige begrænsninger som f.eks. aktiviteter, der er forbeholdt bestemte erhverv, og pris- og gebyrregulering hæmmer konkurrencen. Men også for ikkeregulerede erhvervstjenester gælder der i forhold til andre medlemsstater flere begrænsninger i det generelle erhvervsklima. Ændringer i reguleringen af erhvervstjenester med henblik på at øge konkurrencen ville forbedre effektiviteten og virkningen af investeringer og øge den økonomiske aktivitet.

               (15)Efter nogle forbedringer i de foregående år er der i det forløbne år kun gjort små fremskridt med hensyn til at fremme de private investeringer og væksten gennem reformer af det tyske skattesystem. Skattesystemet er fortsat komplekst, det forvrider beslutningsprocessen (f.eks. vedrørende arbejdsmarkedsdeltagelse, investeringer og finansiering), og det kunne give mere effektive incitamenter til investering og forbrug. De fleste fremskridt er gjort i forbindelse med skatten på arbejde, men det fremgår endnu ikke af tallene. Der er stadig muligheder for at mindske den forvridende beskatning af arbejde gennem en omlægning af beskatningen til indtægtskilder, som i højere grad fremmer inklusiv og bæredygtig vækst. Skatten på arbejde (skattekilen) var i 2018 fortsat blandt de højeste i EU, både for arbejdstagere med gennemsnitsindtægt og for lavtlønnede. Arbejdstagernes socialsikringsbidrag er internationalt set meget høje og udgør samlet set ca. to tredjedele af skattekilen, mens indkomstskatten udgør en tredjedel. Til gengæld er indtægterne fra miljøafgifter i forhold til BNP blandt de laveste i EU. Kapitalomkostningerne og den gennemsnitlige faktiske selskabsskattesats, der varierer fra region til region, er blandt de højeste i EU. Den effektive gennemsnitlige skattesats var på 28,8 % (samlet nationalt tal) sammenlignet med et EU-gennemsnit på 20 %. Som følge af samspillet mellem selskabsskatten, erhvervsskatten og solidaritetsbidraget er systemet for selskabsbeskatning komplekst, det forårsager høje omkostninger i forbindelse med skatteforvaltningen, og det forvrider investeringernes niveau og placering. Desuden forvrider selskabsskatten finansieringsbeslutninger, idet den fremmer lånefinansiering, der ifølge data fra 2017 anslås til at være den tredjehøjeste i EU. En sænkning af kapitalomkostningerne for egenkapital kunne øge de private investeringer og styrke det relativt underudviklede venturekapitalmarked.

               (16)Arbejdsmarkedet er fortsat stærkt, men visse gruppers arbejdsmarkedspotentiale udnyttes ikke fuldt ud. I fjerde kvartal 2018 nåede beskæftigelsesfrekvensen for aldersgruppen 20-64 op på 79,9 % og er dermed en af de højeste i EU. Arbejdsløsheden faldt i begyndelsen af 2019 til et rekordlavt niveau på 3,2 %. Den høje andel af ledige stillinger og manglen på arbejdskraft bliver mere og mere mærkbar og begrænser produktionen betydeligt i visse regioner og sektorer. Alligevel udnyttes visse gruppers arbejdsmarkedspotentiale ikke fuldt ud, f.eks. kvinder og personer med indvandrerbaggrund. Andelen af kvinder med deltidsarbejde er med 46,7 % meget høj. Skatten på arbejde er fortsat forholdsvis høj i Tyskland, også for lavtlønnede. De særlige regler om fælles indkomstbeskatning for ægtepar (Ehegattensplitting) mindsker navnlig sekundære forsørgeres incitamenter til at forøge arbejdstiden. Personer med indvandrerbaggrund har en betydeligt lavere beskæftigelsesfrekvens end indfødte, og forskellen er især stor for kvinder. Der er truffet foranstaltninger til at støtte integrationen af flygtninge på arbejdsmarkedet, men der er stadig udfordringer, herunder utilstrækkeligt kendskab til tysk, manglende kvalifikationer eller kvalifikationer, der ikke kan overføres, omsorgspligt for børn og slægtninge samt manglende erfaring med uskrevne regler på det tyske arbejdsmarked.

               (17)Tyskland er hårdere ramt af babyboomgenerationens tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet end andre EU-lande. På lang sigt vil denne demografiske udvikling lægge pres på Tysklands offentlige finanser, udfordre pensionernes tilstrækkelighed og kunne forøge den i øjeblikket begrænsede andel af den ældre befolkning (på 65 år og derover), der er truet af fattigdom eller social udstødelse. Frem til 2040 forventes Tyskland at opleve en af de største stigninger i EU i udgifterne til offentlige pensioner i forhold til BNP (en stigning på 1,9 procentpoint af BNP), mens forholdet mellem den gennemsnitlige offentlige pension og gennemsnitslønnen forventes at falde med 4,4 procentpoint til 37,6 % ifølge rapporten fra 2018 om befolkningens aldring (Europa-Kommissionen, 2018d). De seneste pensionsreformer førte til en forhøjelse af pensionsydelserne for visse grupper, men der hersker stadig ikke klarhed om, hvorvidt de derved opnåede sociale fordele står i et rimeligt forhold til deres betragtelige finanspolitiske omkostninger. Regeringen har også fastlagt en "dobbelt stoplinje" (doppelte Haltelinie): en maksimal pensionsbidragssats på 20 % og en minimal indkomstkompensation på 48 % frem til 2025. Overholdelse af disse grænseværdier forventes at kræve betydelige budgetoverførsler, hvilket vil øge byrden yderligere for de yngre generationer. Desuden er tilstrækkeligheden af lavtlønnede arbejdstageres pensionsindkomst fortsat et problem.

               (18)På trods af den stigende mangel på arbejdskraft er væksten i reallønnen fortsat beskeden, mens de nominelle lønninger steg med 3,1 % i 2018. Den samlede lønvækst i 2018, der også lå lidt højere end produktivitetsvæksten, skyldes bl.a., at beskæftigelsen især voksede for bedre betalte fuldtidsjob, og at andelen af marginalt deltidsarbejde i den samlede beskæftigelse er faldet. Således faldt andelen af arbejdstagere, der er omfattet af kollektive overenskomster, yderligere (med 2 procentpoint fra 2016 til 2017) til 49 % i den vestlige del af landet og 34 % i den østlige del af landet. Der er betydelige forskelle mellem de forskellige sektorer, idet flere arbejdstagere er omfattet af kollektive overenskomster i den offentlige sektor og industrien end i servicesektoren. Lavtlønnede arbejdstagere har generelt draget fordel af den i 2015 indførte mindsteløn. I den nedre ende af lønskalaen, navnlig de to nederste løndeciler, er timelønningerne steget betydeligt. Andelen af lavtlønnede, der udgjorde 22,5 % i 2017, ligger imidlertid stadig langt over EU-gennemsnittet. Antallet af personer, der udelukkende var beskæftiget i minijob, faldt i perioden 2010-2018 med 6,8 %, mens antallet af arbejdspladser, der var omfattet af social sikring, i den samme periode steg med ca. 18,1 %. En forbedring af de betingelser, der fremmer lønvæksten, ville stimulere den indenlandske efterspørgsel og bidrage til at genoprette balancen i euroområdet.

               (19)Den opadgående sociale mobilitet inden for uddannelse er lav i Tyskland. Ifølge nationale kilder er der kun gjort få fremskridt med hensyn til at mindske den socioøkonomiske baggrunds indflydelse på uddannelsesresultaterne. Tyskland har vist gode resultater hvad angår indslusning af nyankomne migranter og flygtninge i uddannelser og erhvervsuddannelser. Personer med migrantbaggrund står imidlertid generelt over for større udfordringer end indfødte (hvilket f.eks. andelen af elever, der forlader skolen tidligt, og vanskeligheder med at finde praktikpladser viser). Da der allerede er en betydelig lærermangel, er der i lyset af de stadig mere heterogene klasser behov for en stor indsats for at styrke lærerfaget. Arbejdstageres deltagelse i voksenuddannelse er af stor betydning for arbejdsstyrkens fremtidige muligheder på arbejdsmarkedet, hvilket især gælder for de 7,5 millioner personer, der ikke har grundlæggende læse- og skrivefærdigheder.

               (20)Selv om antallet af personer, der er truet af fattigdom eller social udstødelse, er faldet siden toppunktet i 2014, er der stadig udfordringer med hensyn til lige muligheder. Således var risikoen for fattigdom eller social udstødelse i 2017 67 procentpoint højere for børn af lavtuddannede forældre end for børn af højtuddannede forældre. Denne forskel ligger betydeligt over EU-gennemsnittet (53,9 procentpoint).

               (21)Programmeringen af EU's midler for perioden 2021-2027 kan bidrage til at afhjælpe nogle af de mangler, der blev konstateret i henstillingerne, navnlig på de områder, der er omfattet af bilag D til landerapporten
                  8
               . Dette ville gøre det muligt for Tyskland at optimere anvendelsen af disse midler i relation til de indkredsede sektorer, idet der tages hensyn til regionale forskelle.

               (22)Som led i det europæiske semester 2019 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Tysklands økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2019. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2019 og det nationale reformprogram for 2019 samt de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Tyskland i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Tyskland, men også til deres overensstemmelse med Unionens regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

               (23)Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået Tysklands stabilitetsprogram for 2019 og er af den opfattelse, at Tyskland ventes at overholde stabilitets- og vækstpagten.

               (24)På baggrund af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram for 2019 og stabilitetsprogrammet for 2019. Dets henstillinger efter artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling 1 og 2 nedenfor,

               HENSTILLER, at Tyskland i 2019 og 2020 træffer foranstaltninger med henblik på:

               1.under hensyntagen til den mellemfristede budgetmålsætning at benytte finans- og strukturpolitikken til at opnå en vedholdende positiv udvikling i de private og offentlige investeringer, navnlig på regionalt og kommunalt niveau, at målrette investeringstiltagene inden for den økonomiske politik mod uddannelse, forskning og innovation, digitalisering og bredbånd med meget høj kapacitet, bæredygtig transport samt energinet og boliger til overkommelige priser, idet der tages hensyn til regionale forskelle, at omlægge beskatningen væk fra arbejde til kilder, som i højere grad fremmer en inklusiv og bæredygtig vækst, at styrke konkurrencen inden for erhvervstjenester og lovregulerede erhverv

               2.at mindske de negative incitamenter til at arbejde flere timer, herunder den høje skattekile, især for lavtlønnede og sekundære forsørgere, at træffe foranstaltninger til at sikre pensionssystemets langsigtede holdbarhed og samtidig opretholde pensionernes tilstrækkelighed, at forbedre betingelserne for at fremme en højere lønvækst, idet der tages hensyn til den rolle, som arbejdsmarkedets parter spiller, at forbedre uddannelsesresultaterne og kvalifikationsniveauerne for dårligt stillede grupper.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

                     (3)

                        SWD(2019) 1004 final.

                     (4)

                        COM(2019) 150 final.

                     (5)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

                     (6)

                        COM(2014) 494 final.

                     (7)

                        Den konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, som genberegnet af Kommissionen efter den i fællesskab aftalte metode.

                     (8)

                        SWD(2019) 1004 final.


               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 5.6.2019
            COM(2019) 501 final
            Henstilling med henblik på
            RÅDETS HENSTILLING
            om Belgiens nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Belgiens stabilitetsprogram for 2019

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS HENSTILLING

               om Belgiens nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Belgiens stabilitetsprogram for 2019

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,

               som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,

               som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker
                  1
               , særlig artikel 5, stk. 2,

               som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,

               som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,

               som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,

               som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,

               som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,

               som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,

               som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og

               som tager følgende i betragtning:

               (1)Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2019 for samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder som proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 21. marts 2019 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Belgien ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dag vedtog Kommissionen en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd tilsluttede sig den 21. marts 2019. Den 9. april 2019 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet ("henstillingen vedrørende euroområdet").

               (2)Da Belgien har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Belgien sikre en fuldstændig og rettidig implementering af henstillingen vedrørende euroområdet som afspejlet i henstilling 1 til 3 nedenfor.

               (3)Den 27. februar 2019 blev landerapporten for Belgien 2019
                  2
                offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Belgiens fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 13. juli 2018, opfølgningen på de henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og opfyldelsen af Belgiens nationale Europa 2020-mål.

               (4)Den 26. april 2019 forelagde Belgien sit nationale reformprogram for 2019 og sit stabilitetsprogram for 2019. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (5)Der er taget hensyn til de relevante landespecifikke henstillinger i programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde ("ESI-fondene") for perioden 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013
                  3
                kan Kommissionen for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer til sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har i retningslinjerne for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring
                  4
               , redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse.

               (6)Belgien er i øjeblikket underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten og omfattet af gældsreglen. I sit stabilitetsprogram for 2019 har regeringen planlagt en gradvis forbedring af den samlede saldo fra et underskud på 0,7 % af BNP i 2018 til 0,0 % af BNP i 2022. På grundlag af den genberegnede strukturelle saldo
                  5
                forventes den mellemfristede budgetmålsætning om strukturel budgetbalance ikke at blive opfyldt i den periode, som stabilitetsprogrammet for 2019 omfatter. Efter at have nået et højdepunkt på næsten 107 % af BNP i 2014 faldt den offentlige gældskvote til 102 % af BNP i 2018, og ifølge stabilitetsprogrammet for 2019 forventes den at falde yderligere til 94 % af BNP i 2022. Det makroøkonomiske scenario, der ligger til grund for budgetfremskrivningerne, er realistisk. De foranstaltninger, der er nødvendige for at understøtte de planlagte underskudsmål fra og med 2020, er imidlertid ikke specificeret, hvilket er en del af grunden til, at Kommissionen i sin forårsprognose 2019 under antagelse af en uændret politik regner med en forringelse af den strukturelle saldo i 2020.

               (7)Den 5. juni 2019 udarbejdede Kommissionen en rapport i henhold til artikel 126, stk. 3, i TEUF grundet Belgiens manglende overholdelse af gældsreglen i 2018. Efter en vurdering af alle relevante faktorer blev det i rapporten konkluderet, at det ikke fremgår helt klart af den nuværende analyse, om gældskriteriet som fastlagt i traktaten og forordning (EF) nr. 1467/1997 er opfyldt eller ej.

               (8)Belgien bekræfter i sit stabilitetsprogram for 2019, at det i sit udkast til budgetplan for 2019 anmodede om at gøre brug af fleksibiliteten under den forebyggende del i henhold til "den fælles holdning til fleksibilitet i stabilitets- og vækstpagten", der blev godkendt af Økofinrådet i februar 2016. Belgien anmodede om en midlertidig afvigelse på 0,5 % af BNP fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning med henblik på gennemførelsen af større strukturreformer med positive virkninger for den langsigtede finanspolitiske holdbarhed. Strukturreformerne omfatter en pensionsreform, en "skatteomlægning" samt reformer af selskabsbeskatningen, arbejdsmarkedet og den offentlige forvaltning. Kommissionens forårsprognose 2019 bekræfter, at Belgien overholder minimumskravet i 2019, således at der er en sikkerhedsmargen i forhold til grænseværdien for det offentlige underskud på 3 % af BNP. Der er på nuværende tidspunkt lovgivet fuldt ud om samtlige foranstaltninger på nær reformen af den offentlige forvaltning. I betragtning af disse foranstaltningers karakter og navnlig i lyset af skatteomlægningen og den tilknyttede selskabsskattereform er der stadig tvivl om deres kortsigtede virkning, ikke mindst på grund af deres neutrale karakter uden for budgettet, hvilket har forværret budgetstillingen. Eftersom de har øget det økonomiske vækstpotentiale, sænket arbejdsløsheden og mindsket risikoen for makroøkonomiske ubalancer, har de imidlertid en positiv indvirkning på gældsbæredygtigheden på mellemlang og lang sigt. På dette grundlag kan Belgien på nuværende tidspunkt anses for at være berettiget til at anvende den midlertidige afvigelse på 0,5 % af BNP i 2019, som landet har anmodet om, forudsat at landet på hensigtsmæssig vis gennemfører de aftalte reformer, som vil blive overvåget inden for rammerne af det europæiske semester.

               (9)Den 13. juli 2018 henstillede Rådet, at Belgien sikrer, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter ( ) ikke overstiger 1,8 % i 2019, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 0,6 % af BNP. Eftersom Belgien i henhold til klausulen om strukturreformer er berettiget til den midlertidige afvigelse på 0,5 % af BNP, som landet har anmodet om, kan den påkrævede strukturelle tilpasning for 2019 sænkes til 0,1 % af BNP, hvilket svarer til en nominel vækst i de primære offentlige nettoudgifter på højst 2,8 % i 2019. Ifølge Kommissionens forårsprognose for 2019 er der risiko for en væsentlig afvigelse fra den anbefalede finanspolitiske tilpasningssti i retning af den mellemfristede budgetmålsætning for 2018 og 2019 samlet set.

               (10)I lyset af Belgiens offentlige gældskvote på over 60 % af BNP og det forventede produktionsgab på 0,1 % bør den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter i 2020 ikke overstige 1,6 % i overensstemmelse med den strukturelle tilpasning på 0,6 % af BNP, som kræves ifølge den tilpasningsmatrix, der er fastlagt efter fælles aftale som led i stabilitets- og vækstpagten. På basis af Kommissionens forårsprognose 2019 er der under antagelse af en uændret politik risiko for en væsentlig afvigelse fra dette krav i 2020. Belgien forventes ikke umiddelbart at overholde gældsreglen i 2019 og 2020. Generelt er Rådet af den opfattelse, at der er behov for at træffe foranstaltninger fra og med 2019 for at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten. Det vil være vigtigt at anvende eventuelle ekstraordinære indtægter til at reducere den offentlige gældskvote yderligere. Belgiens offentlige finanser risikerer på mellemlang og lang sigt fortsat at være uholdbare grundet kombinationen af en høj gældskvote og en forventet stigning i de aldersrelaterede udgifter, navnlig i forbindelse med pensioner og langtidspleje. Som følge af en række pensionsreformer, der blev vedtaget i 2015, hæves den lovbestemte pensionsalder fra 65 til 66 år fra og med 2025 og til 67 år fra og med 2030. Derudover er der indført strengere alders- og anciennitetskrav for at kunne gå på pension tidligt. Alligevel vil de offentlige udgifter til pensioner især de kommende to årtier stadig stige med 2,9 procentpoint af BNP frem til 2070. Derudover nyder flere store grupper af tjenestemænd fortsat godt af betingelser for tidlig pensionering, som er mere favorable end standardbetingelserne. De offentlige udgifter til langtidspleje forventes at stige med 1,7 procentpoint af BNP frem til 2070, hvilket er en stigning over gennemsnittet fra et niveau, der allerede er et af de højeste i EU. Den organisatoriske fragmentering inden for langtidspleje, hvor kompetencerne på nuværende tidspunkt er spredt ud på forskellige forvaltningsniveauer, er problematisk for visse aspekter af omkostningseffektiviteten, hvorfor der stadig ikke ses nogen klar nettovirkning af den nylige ansvarsoverførsel. En styrket forvaltning ville bidrage til at opnå de tilsigtede effektivitetsgevinster. Det er eventuelt muligt at optimere plejens sammensætning for at gøre langtidsplejesystemet mere omkostningseffektivt.

               (11)Sammensætningen og effektiviteten af de offentlige udgifter kan forbedres for at skabe plads til flere offentlige investeringer. Trods et nyligt fald er Belgiens samlede udgifter som en andel af BNP stadig blandt de højeste i euroområdet. Det høje offentlige udgiftsniveau tyder på, at der er mulighed for en mere udgiftsbaseret finanspolitisk tilpasning. I betragtning af de høje offentlige udgifter sammenholdt med resultaterne af visse politikker og kvaliteten af visse offentlige tjenester kan der sættes spørgsmålstegn ved omkostningseffektiviteten. Ved hjælp af udgiftsanalyser og politiske evalueringer kan Belgien blive bedre til at prioritere og få større udbytte af de offentlige udgifter. Udgiftsanalyser kan derudover anvendes til at vurdere virkningsgraden af den indirekte offentlige støtte til erhvervsmæssig forskning og udvikling, som i procent af BNP er en af de højeste i Den Europæiske Union, og som fortsat steg sidste år. Føderale og regionale myndigheder har for nylig udtrykt interesse for at indarbejde udgiftsanalyser i deres budgetmekanisme.

               (12)Den nuværende budgetkoordinering mellem de forskellige enheder er ikke tilstrækkelig fleksibel til, at der er plads til offentlige investeringer i store projekter. En effektiv budgetkoordinering er afgørende i en føderal medlemsstat som Belgien, hvor en stor del af udgiftsbeføjelserne er blevet uddelegeret til subnationale myndigheder. Budgetkoordineringen besværliggøres af, at der på trods af samarbejdsaftalen fra 2013 stadig mangler en formel aftale om de årlige mål på alle forvaltningsniveauer. I modsætning til praksis i tidligere stabilitetsprogrammer, hvor samordningsudvalget "noterede sig" den finanspolitiske kurs, godkendte alle forvaltningsniveauer den overordnede finanspolitiske kurs, der blev fremlagt i stabilitetsprogrammet for 2018, og bakkede op om, at de finanspolitiske mål for alle forvaltningsniveauer skal nås senest i 2020. Selv om denne godkendelse øgede troværdigheden af den overordnede kurs, er der ikke indgået nogen formel aftale om de årlige finanspolitiske mål for hvert forvaltningsniveau. En manglende aftale om målene for hvert forvaltningsniveau kan underminere holdbarheden af den overordnede kurs hen imod den mellemfristede budgetmålsætning. Det hindrer desuden det højtstående finanspolitiske råds afdeling for den offentlige sektors lånebehov i effektivt at overvåge overholdelsen af disse mål. Stabilitetsprogrammet for 2019 indeholdt kun vejledende overordnede målsætninger og delmål, idet der den 26. maj 2019 blev afholdt føderale og regionale valg samt valg til regeringerne for de tre sprogfællesskaber.

               (13)Den seneste tids økonomiske vækst har været jobskabende, og beskæftigelsen er højere, end den har været de sidste ti år. Det er dog stadig kun en lille andel af de passive eller ledige, der kommer i arbejde, og Belgien går ikke i den rigtige retning, hvis Europa 2020-målet på 73,2 % skal nås. Der ses stadig store regionale forskelle på arbejdsmarkedet. Ungdomsarbejdsløsheden i Bruxelles ligger et godt stykke over EU-gennemsnittet. Arbejdsmarkedsdeltagelsen er lav blandt de lavtuddannede, personer med indvandrerbaggrund, ældre arbejdstagere og personer med handicap, hvilket tyder på, at både strukturelle og gruppespecifikke forhold hindrer dem i at blive integreret på arbejdsmarkedet, samtidig med at de eksisterende aktiveringsforanstaltninger ikke er lige effektive for alle befolkningsgrupper. Beskæftigelsesfrekvensen blandt ældre arbejdstagere (55-64 år) ligger fortsat under EU-gennemsnittet, og for personer over 60 år bliver kløften i forhold til EU-gennemsnittet stadig dybere. Blandt personer med indvandrerbaggrund, navnlig kvinder, ses der fortsat højere arbejdsløshed, en lavere erhvervsfrekvens, overkvalificering samt højere fattigdom blandt personer i arbejde. Der er truffet foranstaltninger for at bekæmpe forskelsbehandling og hjælpe nyankomne med at blive integreret, men der er stadig ingen koordineret tilgang til at tage hånd om de udfordringer, som personer med indvandrerbaggrund står over for. Som led i den såkaldte "job deal"-reform er der truffet foranstaltninger, der skal afhjælpe den lave arbejdsmarkedsdeltagelse, men virkningerne heraf er endnu ikke vurderet.

               (14)Der er stadig stærke økonomiske incitamenter til ikke at arbejde. Skønt skatteomlægningen har sænket skattekilen på arbejde, er den gennemsnitlige skattekile undtagen for de meget lavt lønnede stadig høj for alle lønmodtagere (50 % af gennemsnitslønnen). Belgien er fortsat den eneste medlemsstat, hvor arbejdsløshedsunderstøttelsen ikke er tidsbegrænset, om end den falder gradvist. Der er økonomiske ulemper ved at tage fuldtidsarbejde for sekundære forsørgere og modtagere af sygedagpenge eller invalidepension. Især enlige forældre (og i mindre grad par med børn) har kun ringe økonomiske incitamenter til at arbejde (fuldtids) på grund af en blanding af omkostninger og bortfald af ydelser. Der kan derudover opstå koordineringsproblemer, idet ansvaret for at yde social beskyttelse er delt mellem de føderale, regionale og lokale niveauer. Socialsikringssystemet dækker ikke alle personer i beskæftigelse, hvoraf nogle står uden social beskyttelse.

               (15)De forringede resultater på uddannelsesområdet og den store ulighed i uddannelsessystemet giver fortsat anledning til bekymring. Der bør sættes ind for at reducere antallet af unge, der ikke behersker de grundlæggende færdigheder, navnlig i det franske fællesskab, hvor andelen af sådanne unge ligger over OECD-gennemsnittet. Der er store forskelle på de unges uddannelsesresultater afhængigt af deres socioøkonomiske baggrund og eventuelle indvandrerbaggrund. Lærerne behøver mere støtte til at tage højde for elevernes forskelligartethed, og der er behov for at tilpasse lærernes løbende faglige udvikling. Det er nødvendigt at fremskynde reformer for at forbedre uddannelsesresultaterne med henblik på at fremme en videnintensiv, bæredygtig og inklusiv vækst og social inklusion. Det går fremad med at gennemføre den såkaldte "kvalitetspagt" ("pacte d'excellence"), det franske fællesskabs højtprofilerede skolereform, der skal styrke de grundlæggende færdigheder, sikre højere effektivitet og bedre forvaltning samt bekæmpe ulighed. Nyligt vedtagne dekreter, som træder i kraft i september 2020, omhandler tilrettelæggelsen af lærernes arbejde, det fælles grundlæggende uddannelsesprogram, skolelederes status og en styrkelse af nye elevers franskkundskaber. Det flamske fællesskab gennemfører visse reformer af ungdomsuddannelserne fra og med 2019/2020, men den tidlige niveaudeling af eleverne er fortsat et problem. Virkningen af disse reformer og foranstaltninger vil også afhænge af deres praktiske gennemførelse og overvågningen af dem. Belgiens føderale parlament har derudover sænket den skolepligtige alder fra seks til fem år. I lyset af det allerede høje udgiftsniveau på uddannelsesområdet er det nødvendigt at gennemføre reformer, der mere målrettet sigter mod at gøre systemet mere produktivt og effektivt og bedre i stand til at udstyre eleverne med fremtidsorienterede og arbejdsmarkedsrelevante kompetencer.

               (16)Produktivitetsvæksten hæmmes af lav jobmobilitet og et misforhold mellem udbudte og efterspurgte kvalifikationer. Til trods for adskillige regionale og føderale foranstaltninger, der skal afbøde manglen på kvalificeret arbejdskraft og øge aktiveringen, herunder som led i den såkaldte "job deal", ses der i mange sektorer mangel på arbejdskraft, navnlig inden for informations- og kommunikationsteknologi samt i bygge- og sundhedssektoren. Væksten i byggesektoren bremses af mangel på kvalifikationer og arbejdskraft. I visse sektorer er der et væsentligt behov for omskoling og opkvalificering af arbejdsstyrken. Jobmobiliteten og deltagelsen i voksenundervisning og voksenuddannelse er lav. Ringe sprogfærdigheder er et stort problem, navnlig i Bruxelles, hvor ca. 50 % af jobtilbuddene i overensstemmelse med det nationale reformprogram forudsætter kendskab til både fransk og nederlandsk. Uddannelsesniveauet på videregående uddannelser er højt, men der er for få universitetsuddannede inden for naturvidenskab, teknologi, ingeniørvæsen og matematik (STEM). I 2016 var Belgien nr. 26 i EU hvad angår nyuddannede fra videregående STEM-uddannelser, samtidig med at der kun startede få, især få kvinder, på beslægtede videregående uddannelser. Det går fremad med den overordnede gennemførelse af "STEM-handlingsplanen for 2012-2020" i Flandern, men antallet af dimittender fra STEM-ungdomsuddannelserne blandt de tekniske uddannelser og erhvervsuddannelserne er stagneret siden 2010. Det franske fællesskab har ingen STEM-handlingsplan og mangler stadig at gennemføre sin nyligt vedtagne "strategi for digitale uddannelser" på skolerne. Udviklingen af nye virksomheder hæmmes af mangel på fagfolk med iværksætterviden inden for naturvidenskab, teknologi, ingeniørvirksomhed og matematik. De digitale færdigheder ligger generelt på et godt niveau, men stiger ikke. I det nationale reformprogram fremhæves enigheden mellem Flandern og Vallonien om at forbedre arbejdskraftens mobilitet mellem regionerne.

               (17)Forskning og udvikling er koncentreret på nogle få industrier, og innovation udbredes ikke i tilstrækkelig grad til resten af økonomien, hvilket i sidste ende tynger produktivitetsvæksten. Offentlig forskning synes at ligge under EU-gennemsnittet i regionerne og sprogfællesskaberne med undtagelse af Flandern. Der er også regionale og subregionale forskelle med hensyn til forskning, udvikling og innovation. I den nationale pagt vedrørende strategiske investeringer udpeges en styrkelse af digitaliseringen som en lovende mulighed for at øge Belgiens produktivitet og innovationskapacitet. Dette kræver investeringer i digital infrastruktur, herunder effektive skridt til en vellykket udrulning af 5G, samt menneskelig kapital, iværksætterånd og en hurtigere udbredelse af digital teknologi, navnlig i de virksomheder, som indtil nu har haltet bagefter.

               (18)Kvaliteten af vejinfrastrukturen er faldende efter flere år med lave offentlige investeringer. Samtidig synes vedligeholdelsen af det store og tætte vejnet ikke at være omkostningseffektiv for regionerne og de lokale myndigheder. De belgiske veje er nogle af de mest overbelastede i EU. Jernbanenettet er tæt og af god kvalitet, men det er fortsat en udfordring at færdiggøre og opgradere det, og der er trængsel omkring Bruxelles og ved adgangen til havnene i Antwerpen og Zeebrugge. Der er planlagt betydelige investeringer i jernbaneinfrastruktur og -signalsystemer for nærtrafiktog, men de bremses især af forskellige regler for budgetallokering på tværs af regionerne. Forvridende incitamenter samt hindringer for konkurrence og for investeringer i de indenlandske passagerjernbanetjenester og intercitybustjenester begrænser desuden udbuddet af og efterspørgslen efter alternative kollektive og kulstoffattige transporttjenester. Den stigende overbelastning skyldes delvis det stadig voksende antal personbiler fremmet af afgiftsfrie veje, firmabilfradraget og lave miljøskatter. Høje skatter på overdragelse af fast ejendom har sammen med firmabilordningen en negativ indvirkning på mobiliteten. Jernbanetjenesternes kvalitet er dalet, og udbuddet af den kollektive trafik i byerne og mellem by og land kan navnlig forbedres i Vallonien, hvor jobsøgende i betydelig grad begrænses af manglende adgang til beskæftigelse. Ifølge det nationale reformprogram er der større investeringer og reformer på vej i alle regioner, mens der på føderalt niveau og i samarbejde med regionerne sker fremskridt med færdiggørelsen af nettet af nærtrafiktog omkring Bruxelles. Selv om Belgien har vedtaget en lov om at åbne de indenlandske jernbanemarkeder, har landet fortsat en meget høj andel af passagertransport underlagt offentlige serviceforpligtelser med kontrakter, der er tildelt uden forudgående udbud. Private busselskaber må ikke drive intercitybustjenester. De lokale myndigheder har forskellige regler for taxakørsel. Regionerne har udarbejdet deres egne trafikplaner, men en indviklet koordinering forhindrer en sammenhængende vision for mobilitet inden for Belgien og om muligt med de tilstødende byer og regioner. Det er muligt for jernbanemyndigheden at udvide omfanget af sine reguleringsaktiviteter.

               (19)Energiomstillingen skal understøttes af betydelige investeringer. Renovering af den gamle bygningsmasse, som blev bygget før indførelsen af energinormer, vil bidrage til at nå emissionsreduktionsmålene for 2020 og 2030. Udrulningen af en alternativ brændstofinfrastruktur sker forholdsvis langsomt. Det er nødvendigt at investere betragteligt i elproduktion, sammenkoblingskapacitet, intelligente elnet, energilagring og energieffektivitet.

               (20)På trods af regeringens bestræbelser bærer virksomhederne fortsat en tung administrativ og lovgivningsmæssig byrde, hvilket hæmmer iværksætteri. Nystartede og små virksomheder har fået skattelettelser, men skattesystemet er stadig komplekst, når det drejer sig om finansielle investeringer. Belgien har med sin reform af selskabsloven reduceret antallet af juridiske selskabsformer, lettet den juridiske elektroniske kommunikation, sænket minimumskapitalkravene og ændret insolvenslovgivningen ifølge det nationale reformprogram, således at navnlig liberale erhverv nu er omfattet. Til trods for denne indsats ses der imidlertid store forsinkelser på byggetilladelser, dyre ejendomsregistreringer og langvarige retssager. Forvaltningsdomstolene er udfordret af manglende ressourcer og langvarige retssager, hvilket forårsager betydelige forsinkelser, især på byggetilladelser, men også med hensyn til udbudsprocedurer. Samordningen af klima-, energi- og transportpolitikken samt den digitale politik er derudover kompleks og ikke altid effektiv. Samarbejdet mellem toldmyndighederne og markedsovervågningsmyndighederne er ikke optimalt, hvilket øger risikoen for, at varer, der ikke er i overensstemmelse med de gældende regler, kommer ind i EU via de belgiske grænser. Konsekvensanalyser kan indarbejdes bedre i den politiske beslutningsproces. De digitale offentlige tjenester for erhvervslivet er af lav kvalitet. Den manglende digitalisering af retssystemet udgør stadig et alvorligt problem, navnlig i forbindelse med dataindsamling. En fuldstændig digitalisering af retsvæsenet er en vigtig forudsætning for yderligere kvalitetsforbedringer af retssystemet, såsom en ajourføring af forretningsprocedurerne og bedre forvaltning af de menneskelige og finansielle ressourcer ved domstolene.

               (21)I flere erhvervstjenester er der konkurrence- og investeringshindringer, hvilket hæmmer vækst og produktivitet. Mens antallet af nye tjenesteudbydere ligger betydeligt under EU-gennemsnittet, ligger fortjenesten over gennemsnittet i EU. Kommissionens restriktionsindikator viser, at den belgiske lovgivningsramme for revisorer, skatterådgivere, arkitekter og ejendomsmæglere er betydeligt mere restriktiv end EU-gennemsnittet. Der er med en nyligt vedtaget lov indført strengere krav for patentagenter. Det føderale planlægningsorgan skønner, at en ambitiøs reduktion af regelbyrden inden for arkitektvirksomhed og juridiske og regnskabsmæssige tjenester vil øge arbejdsproduktiviteten. De høje lovregulerede notargebyrer ved handel med fast ejendom øger de allerede betydelige registreringsafgifter. Regionerne har i forskellig grad reformeret håndværks- og handelserhvervene. Detailsektoren kæmper stadig med driftsmæssige begrænsninger, som lægger en dæmper på produktiviteten og investeringerne. Konkurrenceevnen i supermarkedssektoren er ikke optimal på grund af en høj koncentration og en lav udskiftning i branchen. Ifølge restriktionsindikatoren for detailsektoren har de belgiske detailhandlere de sjette mest restriktive operationelle rammer i EU. I det nationale reformprogram fremhæves de seneste reformer i Bruxelles, der skal gøre det lettere at etablere detailhandel. Telekommunikationsmarkedet er præget af en høj koncentrationsgrad (forstærket af nylige overtagelser) og ringe konkurrence. Dette illustreres også af de relativt høje priser på faste tjenester i forhold til andre tilsvarende lande. Hvad angår faste net kendetegnes detailmarkedet ved geografisk afgrænsede duopoler af etablerede operatører og kabelnetoperatører. Dette kan være en hindring for visse operatørers levering af bundtede tjenester med konvergens mellem fastnet- og mobiltelefoni. I det nationale reformprogram fremhæves den nyligt vedtagne reform af den økonomiske lovgivning, som skal sikre, at konkurrencereglerne i højere grad overholdes, og at den belgiske konkurrencemyndighed fungerer bedre, ved at skabe mere effektive procedurer og mindske risikoen for yderligere tvister indbragt for Cour des Marchés/Marktenhof. Den belgiske konkurrencemyndighed har begrænsede ressourcer i forhold til de andre medlemsstaters konkurrencemyndigheder.

               (22)Programmeringen af EU's midler for perioden 2021-2027 kan være med til at afhjælpe nogle af de problemer, der blev konstateret i henstillingerne, navnlig på de områder, der er omfattet af bilag D til landerapporten
                  6
               . Dette vil gøre det muligt for Belgien at optimere anvendelsen af disse midler i de udpegede sektorer, idet der tages hensyn til regionale forskelle.

               (23)Som led i det europæiske semester 2019 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Belgiens økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2019. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2019, det nationale reformprogram for 2019 og de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Belgien i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Belgien, men også til deres overensstemmelse med EU-regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

               (24)Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået stabilitetsprogrammet for 2019, og dets holdning
                  7
                afspejles især i henstilling 1 nedenfor,

               HENSTILLER, at Belgien i 2019 og 2020 træffer foranstaltninger med henblik på at:

               1.sikre, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 1,6 % i 2020, hvilket svarer til en årlig strukturtilpasning på 0,6 % af BNP, anvende ekstraordinære indtægter til at fremskynde nedbringelsen af den offentlige gældskvote, fortsætte reformer, der skal sikre finanspolitisk holdbarhed på langtidspleje- og pensionsområdet, herunder ved at begrænse muligheden for tidlig tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet, forbedre effektiviteten og sammensætningen af de offentlige udgifter, navnlig ved hjælp af udgiftsanalyser, og samordningen af finanspolitikken på alle offentlige forvaltningsniveauer for at skabe plads til offentlige investeringer

               2.fjerne de negative incitamenter, der afholder folk fra at arbejde, og styrke effektiviteten af aktive arbejdsmarkedspolitikker, især for de lavtuddannede, ældre arbejdstagere og personer med indvandrerbaggrund, højne kvaliteten af uddannelsessystemet og gøre det mere rummeligt samt udbedre misforholdet mellem udbudte og efterspurgte kvalifikationer

               3.målrette investeringstiltagene inden for den økonomiske politik mod bæredygtig transport, herunder en opgradering af jernbaneinfrastrukturen, og mod overgangen til en lavemissionsøkonomi, energiomstillingen samt forskning og innovation, navnlig inden for digitalisering, idet der tages hensyn til regionale forskelle, imødegå de stadig større udfordringer i forbindelse med mobilitet ved at styrke incitamenterne til og fjerne hindringerne for at øge udbuddet af og efterspørgslen efter lavemissionstransport og kollektiv transport

               4.mindske den lovgivningsmæssige og administrative byrde for at fremme iværksættervirksomhed og fjerne hindringer for konkurrencen inden for servicesektoren, navnlig inden for telekommunikation, detailhandel og liberale erhverv.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        SWD(2019) 1000 final.

                     (3)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

                     (4)

                        COM(2014) 494 final.

                     (5)

                        Den konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, der er genberegnet af Kommissionen efter den metode, der er aftalt i fællesskab.

                     (6)

                        SWD(2019) 1000 final.

                     (7)

                        I henhold til artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97.