title: Kommissionens henstilling (EU) 2018/464 af 19. marts 2018 om overvågning af metaller og jod i tang, saltplanter og produkter baseret på tang (EØS-relevant tekst. )

text:
               21.3.2018

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 78/16

         KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2018/464
   af 19. marts 2018
   om overvågning af metaller og jod i tang, saltplanter og produkter baseret på tang
   (EØS-relevant tekst)
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Grænseværdierne for arsen, cadmium og bly i en række fødevarer er fastsat i Kommissionens forordning (EF) nr. 1881/2006 (1). Der er på nuværende tidspunkt ikke fastsat grænseværdier for disse stoffer i tang og saltplanter, dog med undtagelse af de i nævnte forordning fastsatte grænseværdier for kosttilskud, der udelukkende eller hovedsageligt består af tang eller produkter fremstillet af tang.

               (2)

               I Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 396/2005 (2) er maksimalgrænseværdien for kviksølv i alger og prokaryote organismer på nuværende tidspunkt fastsat til en standardværdi på 0,01 mg/kg.

               (3)

               Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler fastsatte i 2006 den øvre grænse for indtag af jod til 600 μg/dag for voksne og 200 μg/dag for børn i alderen mellem 1 og 3 år (3). Den anførte, at indtagelse af jodrige algeprodukter, særlig tørrede produkter, kan føre til indtag af jod i farlig mængde, hvis disse produkter indeholder mere end 20 mg jod/kg tørstof, og den eksponerede befolkning bor i et område med endemisk jodmangel.

               (4)

               Tilgængelige data om forekomst viser, at tang indeholder væsentlige koncentrationer af arsen, cadmium, jod, bly og kviksølv. Da saltplanter også vokser i et havmiljø, kan det med rimelighed antages, at der i forbindelse med optagelse af disse stoffer og kontaminering vil vise sig et lignende mønster.

               (5)

               Tang og saltplanter får en stadigt stigende betydning for visse EU-forbrugeres forbrugsmønstre. Det er derfor nødvendigt at vurdere, om andelen af arsen, cadmium, jod, bly og kviksølv fra tang og saltplanter i den samlede eksponering for disse stoffer kræver en fastsættelse af grænseværdier for arsen, cadmium og bly i disse varer eller en ændring af grænseværdierne for kviksølv i alger og prokaryote organismer, eller om der skal træffes foranstaltninger i forbindelse med eksponeringen for jod fra disse produkter.

               (6)

               Bilagene til Kommissionens forordning (EU) nr. 231/2012 (4) indeholder specifikationer for fødevaretilsætningsstoffer baseret på tang. For visse af disse tilsætningsstoffer anbefaler EFSA, at værdierne for urenheder i toksiske grundstoffer revideres for at sikre, at anvendelsen af disse tilsætningsstoffer ikke udgør en betydelig kilde til eksponering for disse toksiske grundstoffer, navnlig for spædbørn og småbørn (5). Derfor bør eksponeringen for arsen, cadmium, job, bly og kviksølv i fødevaretilsætningsstoffer baseret på tang og alger vurderes.

               (7)

               Der er i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/32/EF (6) fastsat grænseværdier for arsen, bly, cadmium og kviksølv. Da visse tangarter anvendes som foder, bør metalindholdet i disse arter undersøges, både af dyresundhedsmæssige årsager og i lyset af overførslen af disse metaller til animalske fødevarer.

               (8)

               Der bør indsamles data om forekomst for arsen, cadmium, jod, bly og kviksølv i en række tangarter, saltplanter og produkter baseret på tang til støtte for en vurdering af eksponeringen via kosten —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

               1.

               Medlemsstaterne bør i samarbejde med lederne af fødevare- og foderstofvirksomhederne i årene 2018, 2019 og 2020 overvåge forekomsten af arsen, cadmium, jod, bly og kviksølv i tang, saltplanter og produkter baseret på tang. Overvågningen bør omfatte spiselige saltplanter, herunder Salicorna europaea og Tetragonia tetragonoides og en lang række tangarter, og på den måde afspejle forbrugsvaner og anvendelse i foder, herunder arame (Ecklonia bicyclis), blæretang (Fucus vesiculosus), søl (Palmaria palmata), hijiki (Hizikia fusiforme), carrageentang (Chondrus crispus), fingertang (Laminaria digitata), kombu (Laminaria japonica, Saccharina japonica), nori eller purpurtang (Porphyra og Pyropia spp.), buletang (Ascophyllum nodosum), havsalat (Ulva sp.), remmetang (Himanthalia elongata), savtang (Fucus serratus), plysalger (Codium sp.) sukkertang (Sacharina latissima) wakame (Undaria pinnatifida) og vingetang (Alaria esculenta) for at kunne foretage et nøjagtigt estimat af eksponeringen. Der bør ligeledes indsamles data om forekomst i fødevaretilsætningsstoffer baseret på tang, herunder E400, E401, E403, E404, E405, E406, E407, E407a og E160a(iv).

               2.

               De i Kommissionens forordning (EF) nr. 333/2007 (7) fastsatte prøveudtagningsprocedurer bør følges for at sikre, at prøverne er repræsentative for det parti, hvoraf de er udtaget.

               3.

               Bestemmelserne i Kommissionens forordning (EF) nr. 152/2009 (8) bør følges ved overvågning af foder.

               4.

               Analyserne bør udføres i henhold til bilag III til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 882/2004 (9) ved at anvende en analysemetode, som har vist sig at give pålidelige resultater.

               5.

               Analysen af kviksølv bør udføres ved at bestemme indholdet af methylkviksølv og det samlede kviksølvindhold, og analysen af arsen bør udføres ved at bestemme indholdet af uorganisk arsen og det samlede arsenindhold og, hvis muligt, andre relevante arsenspecier.

               6.

               Antallet af arter eller tilsætningsstoffer indberettes sammen med oplysninger om, hvorvidt der er tale om analyse af friske, tørrede eller forarbejdede produkter. Hvis det er muligt, indberettes også produkternes oprindelse (vilde eller dyrkede), høstdato og -sted, den analyserede del af tangen og mulige oplysninger på slutprodukternes etiket.

               7.

               Data fra overvågningen bør regelmæssigt indberettes til EFSA sammen med de oplysninger og i det elektroniske format, som EFSA har foreskrevet, så disse data kan samles i én database.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 19. marts 2018.

            På Kommissionens vegne

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Medlem af Kommissionen

      (1)  Kommissionens forordning (EF) nr. 1881/2006 af 19. december 2006 om fastsættelse af grænseværdier for bestemte forurenende stoffer i fødevarer (EUT L 364 af 20.12.2006, s. 5).

      (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 396/2005 af 23. februar 2005 om maksimalgrænseværdier for pesticidrester i eller på vegetabilske og animalske fødevarer og foderstoffer og om ændring af Rådets direktiv 91/414/EØF (EUT L 70 af 16.3.2005, s. 1).

      (3)  Tolerable upper intake levels for vitamins and minerals — Scientific Committee on Food — Scientific Panel on Dietetic Products, Nutrition and Allergies. Februar, 2006 http://www.efsa.europa.eu/sites/default/files/efsa_rep/blobserver_assets/ndatolerableuil.pdf

      (4)  Kommissionens forordning (EU) nr. 231/2012 af 9. marts 2012 om specifikationer for fødevaretilsætningsstoffer opført i bilag II og III til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1333/2008 (EUT L 83 af 22.3.2012, s. 1).

      (5)  Re-evaluation of agar (E406) as a food additive. EFSA Journal 2016: 14(12): 4645.

      (6)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/32/EF af 7. maj 2002 om uønskede stoffer i foderstoffer (EFT L 140 af 30.5.2002, s. 10).

      (7)  Kommissionens forordning (EF) nr. 333/2007 af 28. marts 2007 om prøveudtagnings- og analysemetoder til kontrol af indholdet af sporstoffer og procesforureninger i fødevarer (EUT L 88 af 29.3.2007, s. 29).

      (8)  Kommissionens forordning (EF) nr. 152/2009 af 27. januar 2009 om prøveudtagnings- og analysemetoder til offentlig kontrol af foder (EUT L 54 af 26.2.2009, s. 1).

      (9)  Europa-Parlamentets og Rådets Forordning (EF) nr. 882/2004 af 29. april 2004 om offentlig kontrol med henblik på verifikation af, at foderstof- og fødevarelovgivningen samt dyresundheds- og dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes (EUT L 165 af 30.4.2004, s. 1).


title: Kommissionens henstilling (EU) 2018/951 af 22. juni 2018 om standarder for ligestillingsorganer

text:
               4.7.2018

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 167/28

         KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2018/951
   af 22. juni 2018
   om standarder for ligestillingsorganer
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I henhold til artikel 2 i traktaten om Den Europæiske Union bygger Unionen på værdierne respekt for den menneskelige værdighed, frihed, demokrati, ligestilling, retsstaten og respekt for menneskerettighederne, herunder rettigheder for personer, der tilhører mindretal. Dette er medlemsstaternes fælles værdigrundlag i et samfund præget af pluralisme, ikkeforskelsbehandling, tolerance, retfærdighed, solidaritet og ligestilling mellem kvinder og mænd.

               (2)

               I artikel 8 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde hedder det videre, at Unionen i alle sine aktiviteter tilstræber at fjerne uligheder og fremme ligestilling mellem mænd og kvinder.

               (3)

               Artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder forbyder enhver forskelsbehandling på grund af køn, race, etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering. Retten til ligestilling mellem kvinder og mænd på alle områder, herunder i forbindelse med beskæftigelse, arbejde og løn, er forankret i chartrets artikel 23. I chartrets artikel 26 anerkendes og respekteres retten for mennesker med handicap til at nyde godt af foranstaltninger, der skal sikre deres autonomi, deres sociale og erhvervsmæssige integration og deres deltagelse i samfundslivet. Endvidere er princippet om, at alle mennesker er lige for loven, forankret i artikel 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

               (4)

               I henhold til artikel 19 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde kan Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed efter en særlig lovgivningsprocedure og efter Europa-Parlamentets godkendelse, træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering med forbehold af traktaternes øvrige bestemmelser og inden for rammerne af de beføjelser, som traktaterne tillægger Unionen. I henhold til artikel 157, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde vedtager Europa-Parlamentet og Rådet foranstaltninger, der skal sikre anvendelsen af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv, herunder princippet om lige løn for samme arbejde eller arbejde af samme værdi.

               (5)

               Der er vedtaget en række direktiver om forbud mod forskelsbehandling på de relevante områder på grundlag af disse bestemmelser.

               (6)

               Rådets direktiv 2000/43/EF (1) forbyder direkte og indirekte forskelsbehandling på grund af race eller etnisk oprindelse, herunder chikane. Det finder anvendelse på alle personer i både den offentlige og den private sektor, herunder offentlige organer, for så vidt angår a) vilkårene for adgang til lønnet beskæftigelse, udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed og erhvervsmæssig beskæftigelse, herunder udvælgelseskriterier og ansættelsesvilkår, uanset sektor eller branche og uanset niveau i erhvervshierarkiet, herunder i henseende til forfremmelse, b) adgang til alle typer af og niveauer for erhvervsvejledning, erhvervsuddannelse, erhvervsmæssig videreuddannelse og omskoling, herunder praktisk arbejdserfaring, c) beskæftigelse og arbejdsvilkår, herunder afskedigelse og løn, d) medlemskab af og deltagelse i en arbejdstager- eller arbejdsgiverorganisation eller en organisation, hvis medlemmer udøver et bestemt erhverv, herunder de fordele, sådanne organisationer giver medlemmerne, e) social beskyttelse, herunder social sikring og sundhedspleje, f) sociale goder, g) uddannelse og h) adgang til og levering af varer og tjenesteydelser, herunder bolig.

               (7)

               Rådets direktiv 2000/78/EF (2) forbyder direkte eller indirekte forskelsbehandling, herunder chikane, på grund af religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering med hensyn til beskæftigelse, erhverv og erhvervsuddannelse. Det finder anvendelse på alle personer i både den offentlige og den private sektor, herunder offentlige organer, for så vidt angår litra a)-d) i foregående betragtning.

               (8)

               Rådets direktiv 2004/113/EF (3) forbyder direkte og indirekte forskelsbehandling på grund af køn, herunder chikane og sexchikane, i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser.

               (9)

               Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF (4) om ligebehandling af mænd og kvinder indeholder et forbud mod direkte og indirekte forskelsbehandling på grund af køn, herunder chikane og sexchikane, for så vidt angår adgang til beskæftigelse, herunder forfremmelse, og til erhvervsuddannelse, arbejdsvilkår, herunder løn, og erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger.

               (10)

               Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/41/EU (5) forbyder direkte og indirekte forskelsbehandling, herunder chikane og sexchikane, mellem mænd og kvinder i selvstændige erhverv. Direktivets anvendelsesområde omfatter alle former for forskelsbehandling, men social beskyttelse og barselsydelser er nævnt specifikt.

               (11)

               Alle ovennævnte direktiver (herefter »ligestillingsdirektiver«) er blevet gennemført af medlemsstaterne. I henhold til ligestillingsdirektiverne, undtagen direktiv 2000/78/EF, skal medlemsstaterne udpege et eller flere organer, der skal fremme, herunder evaluere og overvåge og støtte, ligebehandling af alle personer uden forskelsbehandling af de grunde, der er nævnt i de respektive direktiver (herefter »ligestillingsorganer«). Alle medlemsstater har således oprettet ligestillingsorganer.

               (12)

               Denne henstilling finder anvendelse på de ligestillingsorganer, der er oprettet i henhold til ovennævnte ligestillingsdirektiver.

               (13)

               Hvis der skal oprettes sådanne ligestillingsorganer i henhold til ligestillingsdirektiverne, skal medlemsstaterne i henhold til direktiverne sikre, at disse organer også har kompetence til at give ofre uvildig bistand, foretage uvildige undersøgelser af forskelsbehandling, offentliggøre uvildige rapporter og fremsætte henstillinger om ethvert spørgsmål vedrørende forskelsbehandling.

               (14)

               Kommissionen vedtog desuden den 2. juli 2008 et forslag til Rådets direktiv om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering (6). Forslagets anvendelsesområde omfatter a) social beskyttelse, herunder social sikring og sundhedsydelser, b) sociale goder, c) uddannelse og d) adgang til og levering af varer og tjenester, herunder bolig, som er tilgængelige for offentligheden. I henhold til det foreslåede direktiv skal medlemsstaterne også udpege et eller flere ligestillingsorganer på disse områder, som kan være de samme som dem, der allerede er oprettet i henhold til ligestillingsdirektiverne. Skønt forslaget endnu ikke er vedtaget, bør medlemsstaterne tilskyndes til at udpege ligestillingsorganer på disse områder, da erfaringen viser, at udpegningen af sådanne organer styrker beskyttelsen mod forskelsbehandling.

               (15)

               I henhold til direktiv 2006/54/EF og 2010/41/EU skal medlemsstaterne desuden sikre, at ligestillingsorganernes opgaver omfatter udveksling af tilgængelige oplysninger med tilsvarende europæiske organer.

               (16)

               I en række medlemsstater omfatter ligestillingsorganernes mandat også hadforbrydelser og hadefuld tale. Dette har relevans, navnlig for at sikre en effektiv gennemførelse af Rådets rammeafgørelse 2008/913/RIA (7) om bekæmpelse af visse former for og tilkendegivelser af racisme og fremmedhad ved hjælp af straffelovgivningen, hvori der fastsættes minimumsstandarder for kriminalisering, retsforfølgelse og sanktionering af racistisk hadefuld tale og hadforbrydelser.

               (17)

               Ud over deres forpligtelser i henhold til direktiverne til at oprette ligestillingsorganer har de fleste medlemsstater udvidet ligestillingsorganernes mandat til generelt at omfatte anvendelsesområdet for forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering, får så vidt angår beskæftigelse og erhverv, adgang til og levering af varer og tjenesteydelser, uddannelse, social beskyttelse og sociale goder, således at de dækker anvendelsesområdet for direktiv 2000/78/EF, samt andre områder.

               (18)

               Teksten i ligestillingsdirektiverne giver medlemsstaterne en bred skønsmargen med hensyn til ligestillingsorganernes opbygning og funktion. Dette resulterer i betydelige forskelle mellem medlemsstaternes ligestillingsorganer, for så vidt angår deres mandat, beføjelser, strukturer, ressourcer og operationelle funktion. Borgernes adgang til beskyttelse er således undertiden utilfredsstillende, og den er forskellig fra den ene medlemsstat til den anden (8).

               (19)

               Nogle medlemsstater har oprettet flere ligestillingsorganer, hvilket kræver klare samordnings- og samarbejdsmekanismer.

               (20)

               I nogle medlemsstater er de eksisterende ligestillingsorganers mandat blevet udvidet til at omfatte meget forskellige områder uden en passende forøgelse af ressourcer. En række ligestillingsorganer har endog fået reduceret deres budgetter betydeligt, hvilket kan svække deres muligheder for at varetage deres opgaver (9).

               (21)

               Det fremhæves i undersøgelser, at nogle ligestillingsorganer ikke er uafhængige og effektive, f.eks. på grund af ydre pres eller utilstrækkeligt personale (10).

               (22)

               Uafhængigheden kan i praksis blive påvirket, navnlig når ligestillingsorganet oprettes som en del af et ministerium og modtager direkte instrukser fra regeringen.

               (23)

               Ligestillingsorganerne bør ikke i urimelig grad have fokus på nogle opgaver på bekostning af andre (11).

               (24)

               For at hjælpe grupper eller enkeltpersoner, der er udsat for forskelsbehandling, med at udøve deres rettigheder bør ligestillingsorganerne også øge offentlighedens bevidsthed om deres eksistens, om de gældende regler om forbud mod forskelsbehandling og om klageadgang. Alle bør i denne forbindelse have let adgang til ligestillingsorganer, fysisk og online. Indgivelse af klager bør også fremmes gennem fortrolighed og enkle procedurer, som er gratis.

               (25)

               For at bidrage til at sikre, at ligestillingsorganerne fungerer korrekt og på en ensartet måde i hele Unionen, synes det hensigtsmæssigt at henstille til medlemsstaterne, at de indfører standarder for ligestillingsorganer.

               (26)

               Behovet for standarder for ligestillingsorganer blev yderligere understreget i den fælles beretning fra 2014 om anvendelsen af direktiv 2000/43/EF og 2000/78/EF (12), rapporten fra 2015 om anvendelsen af direktiv 2004/113/EF (13) samt i evalueringsrapporten om henstillingen om løn og åbenhed fra 2014 og i EU's handlingsplan 2017-2019 om bekæmpelse af kønsbestemte lønforskelle (14). Europa-Parlamentet opfordrede desuden til indførelse af standarder for ligestillingsorganer i sin beslutning fra 2015 (15).

               (27)

               De Forenede Nationer (16), Det Europæiske Netværk af Ligestillingsorganer (17) og Europarådet (18) har allerede vedtaget standarder for ligestillingsorganer og menneskerettighedsinstitutioner.

               (28)

               Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne. Den har til formål at bidrage til at mindske forskellene i standarderne for ligestillingsorganer i hele Europa.

               (29)

               I henstillingen opstilles standarder for ligestillingsorganernes mandat, uafhængighed, effektivitet, tilgængelighed og samordning og for adgang til organerne for at sikre, at de kan varetage deres funktioner effektivt.

               (30)

               Denne henstilling bygger på Kommissionens tilsagn om at opfordre og hjælpe medlemsstaterne til at forbedre deres evne til at håndhæve EU-retten og sørge for klageadgang for at sikre, at enkeltpersoner og grupper, der er udsat for forskelsbehandling og er beskyttet af EU-retten, kan udøve deres fulde rettigheder i overensstemmelse med meddelelsen »EU-retten: Bedre resultater gennem bedre anvendelse« (19). Uafhængige ligestillingsorganer spiller en afgørende rolle for en effektiv gennemførelse af EU-retten og en omfattende og konsekvent håndhævelse heraf. Ligestillingsorganer er også værdifulde for den fortsatte udvikling af lige og rummelige demokratiske samfund.

               (31)

               På de områder, der er omfattet af Unionens kompetence, skal standarder for ligestillingsorganer også overholde de tilgængelighedskrav, der er fastlagt i FN's konvention om rettigheder for personer med handicap. Denne konvention blev godkendt på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2010/48/EF (20) og er således en integrerende del af EU's retsorden og har forrang for afledt EU-ret.

               (32)

               Direktiv 2000/43/EF, 2000/78/EF, 2004/113/EF og 2006/54/EF pålægger medlemsstaterne at meddele alle tilgængelige oplysninger om deres gennemførelse, således at Kommissionen kan udarbejde en rapport med en vurdering af de foranstaltninger, de har truffet i henhold til de relevante direktiver. Meddelelsen skal ske inden for visse forud fastsatte intervaller (21), således at Kommissionen kan vedtage og offentliggøre rapporten. Medtagelse af oplysninger om medlemsstaternes overholdelse af nærværende henstilling i denne meddelelse vil muliggøre en vurdering af dens indvirkning.

               (33)

               På EU-plan berører nærværende henstilling ikke principperne om national procesret og medlemsstaternes retstraditioner. Den udvider ikke Unionens beføjelser som fastlagt i traktaterne og afledt EU-ret —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
   KAPITEL I

      FORMÅL OG EMNE

               (1)

               Formålet med denne henstilling er at fastsætte foranstaltninger, som medlemsstaterne kan anvende til at hjælpe med at forbedre ligestillingsorganernes uafhængighed og effektivitet, navnlig hvad angår deres evne til at sikre, at enkeltpersoner og grupper, der er udsat for forskelsbehandling, kan udøve deres fulde rettigheder.

               (2)

               Alle medlemsstater bør sikre, at ligestillingsorganerne kan udføre deres funktioner som fastsat i direktiv 2000/43/EF, 2004/113/EF, 2006/54/EF og 2010/41/EU uafhængigt og effektivt.

         KAPITEL II

      ANBEFALEDE FORANSTALTNINGER

   1.1.   Ligestillingsorganernes mandat

   1.1.1.   Former for forskelsbehandling og anvendelsesområde for ligestillingsorganernes mandat

               (1)

               Ud over deres forpligtelser i henhold til direktiv 2000/43/EF, 2004/113/EF, 2006/54/EF og 2010/41/EU for så vidt angår udpegelse af organer til fremme af ligebehandling (herefter »ligestillingsorganer«) bør alle medlemsstaterne overveje at udpege et ligestillingsorgan med fokus på forskelsbehandling på grund af religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering inden for anvendelsesområdet for direktiv 2000/78/EF.

               (2)

               Medlemsstaterne bør overveje at udvide ligestillingsorganernes mandat, således at det omfatter alle forbudte former for forskelsbehandling inden for beskæftigelse og erhverv, adgang til og levering af varer og tjenesteydelser, uddannelse, social beskyttelse og sociale goder, herunder hadefuld tale relateret til disse former for forskelsbehandling på disse områder.

               (3)

               Både for så vidt angår organer med et enkelt mandat og ligestillingsorganer, der har flere mandater og/eller håndterer flere former for forskelsbehandling, bør ligestillingsorganernes interne struktur sikre, at der er fokus på hver del af mandatet og på hver enkelt form for forskelsbehandling. Dette bør stå i et rimeligt forhold til virkningen af den pågældende form for forskelsbehandling, og ressourcerne bør fordeles på passende vis.

         1.1.2.   Funktioner omfattet af ligestillingsorganernes mandat

      Uvildig bistand

               (1)

               Medlemsstaterne bør tage hensyn til følgende aspekter af den uvildige bistand til ofre: modtagelse og behandling af individuelle eller kollektive klager, juridisk rådgivning til ofre, herunder i forbindelse med deres klager, deltagelse i mægling og indgåelse af forlig, repræsentation af klagere i retten og deltagelse i egenskab af amicus curiae eller ekspert, hvis det er nødvendigt.

               (2)

               Medlemsstaterne bør også tage hensyn til, at uvildig bistand til ofre kan indebære at give ligestillingsorganerne mulighed for at anlægge eller deltage i retssager med henblik på at bekæmpe strukturel og systematisk forskelsbehandling i sager, som organerne selv har udvalgt på grund af deres omfang, alvor eller behovet for at skabe juridisk klarhed. Sådanne retssager kan finde sted i organets eget navn, i ofrenes navn, eller føres af den eller de organisationer, der repræsenterer ofrene, i overensstemmelse med national procesret.

               (3)

               Medlemsstaterne bør ligeledes tage hensyn til, at bistand til ofre kan omfatte fremsættelse af henstillinger eller, hvis dette er tilladt i henhold til national ret, udstedelse af retligt bindende afgørelser i forbindelse med individuelle eller kollektive sager om forskelsbehandling samt opfølgning herpå for at sikre gennemførelsen.

               (4)

               Medlemsstaterne bør gøre det muligt for ligestillingsorganerne at indsamle relevant dokumentation og relevante oplysninger i overensstemmelse med national ret.

               (5)

               Hvis ligestillingsorganerne har retsevne til at træffe bindende afgørelser, bør medlemsstaten også give dem beføjelse til at træffe passende, effektive og forholdsmæssige sanktioner.

               (6)

               Udøvelsen af de beføjelser, der tillægges ligestillingsorganer, bør være underlagt de fornødne garantier, herunder, hvis det er relevant, effektive retsmidler og en retfærdig procedure. Retten til domstolsprøvelse af bindende afgørelser truffet af ligestillingsorganer, der har beføjelse til at træffe sådanne afgørelser i henhold til national ret, bør navnlig fastslås udtrykkeligt i national ret.

      Uafhængige undersøgelser

               (7)

               Medlemsstaterne bør give ligestillingsorganerne beføjelse til at foretage regelmæssige uafhængige undersøgelser. Omfanget og udformningen af undersøgelserne bør sikre, at der indsamles tilstrækkelige solide data om forskelsbehandling, således at der kan foretages den analyse, som er nødvendig for at drage evidensbaserede konklusioner om, hvor de største udfordringer ligger, og hvordan de håndteres.

      Uafhængige rapporter

               (8)

               Medlemsstaterne bør give ligestillingsorganerne beføjelse til at offentliggøre regelmæssige uafhængige rapporter og forelægge dem for de berørte offentlige institutioner, herunder de relevante nationale eller regionale regeringer og parlamenter, hvor det er relevant. De bør være så omfattende, at der kan foretages en samlet vurdering af situationen med hensyn til forskelsbehandling i medlemsstaten på de enkelte omfattede områder.

               (9)

               Med henblik på udarbejdelse af uafhængige rapporter af høj kvalitet bør medlemsstaterne give ligestillingsorganerne beføjelse til at udføre uafhængig forskning. Dette kan omfatte indsamling af data, navnlig om antallet af klager over de enkelte former for forskelsbehandling, varigheden af den administrative procedure fra indgivelsen af klagen til afslutning af sagen, resultatet af den administrative procedure og antallet, varigheden og udfaldet af retssager, som ligestillingsorganerne er involveret i.

      Anbefalinger fra ligestillingsorganer

               (10)

               Medlemsstaterne bør sikre, at de offentlige myndigheder i muligt omfang tager hensyn til ligestillingsorganernes anbefalinger om lovgivning, politik, procedure, programmer og praksis. Det bør sikres, at de offentlige myndigheder informerer ligestillingsorganerne om, hvordan der er taget hensyn til anbefalingerne, og offentliggør disse oplysninger.

      Fremme af ligestilling

               (11)

               For at fremme ligestilling og mangfoldighed bør medlemsstaterne give ligestillingsorganerne mulighed for at bidrage til bekæmpelse af forskelsbehandling, især ved at tilbyde uddannelse, information, rådgivning, vejledning og støtte til de aktører, der er pålagt forpligtelser i henhold til ligestillingsdirektiverne, institutioner og enkeltpersoner, og til at øge offentlighedens bevidsthed om organernes eksistens, om de gældende regler om forbud mod forskelsbehandling og om klageadgang.

               (12)

               Medlemsstaterne bør i denne forbindelse også give ligestillingsorganerne mulighed for at deltage i den offentlige debat, føre en regelmæssig dialog med offentlige myndigheder, kommunikere med grupper, der er udsat for forskelsbehandling, og interessenter og fremme bedste praksis og positive foranstaltninger.

         1.2.   Uafhængighed og effektivitet

   1.2.1.   Uafhængighed

               (1)

               For at sikre, at ligestillingsorganerne er uafhængige i varetagelsen af deres opgaver, bør medlemsstaterne overveje elementer såsom organiseringen af disse organer, deres plads i den overordnede administrative struktur, deres budget og deres procedurer for forvaltning af ressourcer med særlig fokus på procedurer for udnævnelse og afskedigelse af personale, herunder personer i ledende stillinger. Dette bør ske uden at berøre medlemsstaternes særlige nationale organisationsstrukturer.

               (2)

               Medlemsstaterne bør sikre, at personalet i ligestillingsorganer, herunder personer i ledende stillinger og bestyrelsesmedlemmer, afholder sig fra enhver handling, der er uforenelig med deres hverv, og ikke, så længe deres embedsperiode varer, udøver uforenelig lønnet eller ulønnet virksomhed.

         1.2.2.   Ressourcer

               (1)

               Medlemsstaterne bør sikre, at det enkelte ligestillingsorgan råder over de nødvendige menneskelige, tekniske og finansielle ressourcer samt lokaler og infrastruktur til effektivt at kunne udføre sine opgaver og udøve sine beføjelser. Ved tildelingen af ressourcer til ligestillingsorganerne bør der tages hensyn til tillagte kompetencer og opgaver. Ressourcerne kan kun anses for at være tilstrækkelige, hvis de giver ligestillingsorganerne mulighed for at varetage deres ligestillingsfunktioner effektivt inden for en rimelig frist og inden for de frister, som er fastsat i national ret.

               (2)

               Medlemsstaterne bør sikre, at ligestillingsorganerne har et tilstrækkeligt antal ansatte, og at de er tilstrækkeligt kvalificerede med hensyn til færdigheder, viden og erfaring til at kunne varetage alle ligestillingsorganernes funktioner på passende vis og effektivt.

               (3)

               Medlemsstaterne bør give ligestillingsorganerne mulighed for at overvåge gennemførelsen af deres egne afgørelser samt afgørelser truffet af institutioner, kompetente instanser og domstole i sager om forskelsbehandling. De bør med henblik herpå straks underrettes om sådanne afgørelser og om de foranstaltninger, der er truffet for at gennemføre dem.

         1.2.3.   Indgivelse af klage, klageadgang og tilgængelighed

               (1)

               Medlemsstaterne bør sikre, at det er muligt at indgive klager til ligestillingsorganer mundtligt, skriftligt og online på et sprog, som klageren har valgt, og som almindeligvis anvendes i den medlemsstat, hvor ligestillingsorganet er beliggende.

               (2)

               Medlemsstaterne bør sikre, at proceduren for indgivelse af klager til ligestillingsorganer er enkel og gratis.

               (3)

               Medlemsstaterne bør pålægge ligestillingsorganerne at tilbyde vidner og whistleblowere og i muligt omfang personer, der klager over forskelsbehandling, fortrolighed.

               (4)

               Medlemsstaterne bør sikre, at alle har let adgang til ligestillingsorganernes fysiske lokaler, deres information, herunder informationsteknologier, og tjenesteydelser og produkter såsom dokumenter og audiovisuelt materiale eller møder og arrangementer for offentligheden, eller som er åbne for offentligheden. De bør navnlig være tilgængelige for personer med handicap, til hvem der desuden skal sørges for en rimelig tilpasning som defineret i FN's konvention om rettigheder for personer med handicap, for at sikre personer med handicap adgang til ligestillingsorganer på lige fod med andre.

               (5)

               Hvis det er nødvendigt af geografiske eller andre årsager, bør medlemsstaterne overveje at gøre det muligt for ligestillingsorganerne at etablere lokale og/eller regionale ligestillingskontorer eller iværksætte lokale og/eller regionale outreachinitiativer for at sikre en regelmæssig midlertidig tilstedeværelse.

               (6)

               Medlemsstaterne bør sikre ligestillingsorganerne et tilstrækkeligt budget og tilstrækkelige ressourcer, således at de kan gennemføre effektive oplysningskampagner for at informere offentligheden om deres eksistens og om muligheden for at indgive klager om forskelsbehandling.

         1.3.   Samordning og samarbejde

               (1)

               Hvis der er flere ligestillingsorganer i samme medlemsstat, bør medlemsstaterne give dem mulighed for en regelmæssig og effektiv samordning for at sikre, at de anvender principperne om ikkeforskelsbehandling på en sammenhængende måde. Ligestillingsorganerne bør ikke i urimelig grad have fokus på nogle opgaver på bekostning af andre. Andre kompetente organer bør inddrages i oplysningsaktiviteter i muligt omfang, således at offentligheden er fuldt informeret.

               (2)

               Medlemsstaterne bør give ligestillingsorganerne mulighed for at indlede en dialog og samarbejde effektivt med relevante nationale myndigheder og organer i samme medlemsstat. Ligestillingsorganerne bør i denne forbindelse høres i god tid og på en gennemskuelig måde om politik- og lovforslag og om udviklingen på områder, der er omfattet af deres mandat.

               (3)

               Medlemsstaterne bør give ligestillingsorganerne beføjelse til at samarbejde på EU-plan og på internationalt plan med andre ligestillingsorganer og andre organisationer, herunder gennem fælles undersøgelser.

               (4)

               Medlemsstaterne bør give ligestillingsorganerne beføjelse til at samarbejde med relevante organer. Disse omfatter de nationale rammer, der er udpeget i henhold til artikel 33, stk. 2, i FN's konvention om rettigheder for personer med handicap, nationale romakontaktpunkter, civilsamfundsorganisationer, og — for at sikre, at midlerne ikke fordeles til projekter, der involverer forskelsbehandling — de myndigheder, der forvalter de europæiske struktur- og investeringsfonde.

         KAPITEL III

      MEDLEMSSTATERNES RAPPORTERING

   Medlemsstaterne opfordres til at medtage oplysninger om, hvordan de følger op på denne henstilling, i deres rapportering om gennemførelsen af direktiv 2000/43/EF, 2000/78/EF, 2004/113/EF og 2006/54/EF.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 22. juni 2018.

            På Kommissionens vegne

         Věra JOUROVÁ

            Medlem af Kommissionen

      (1)  Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse (EFT L 180 af 19.7.2000, s. 22).

      (2)  Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303 af 2.12.2000, s. 16).

      (3)  Rådets direktiv 2004/113/EF af 13. december 2004 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser (EUT L 373 af 21.12.2004, s. 37).

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (EUT L 204 af 26.7.2006, s. 23).

      (5)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/41/EU af 7. juli 2010 om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv og om ophævelse af Rådets direktiv 86/613/EØF (EUT L 180 af 15.7.2010, s. 1).

      (6)  COM(2008)426 final.

      (7)  Rådets rammeafgørelse 2008/913/RIA af 28. november 2008 om bekæmpelse af visse former for og tilkendegivelser af racisme og fremmedhad ved hjælp af straffelovgivningen (EUT L 328 af 6.12.2008, s. 55).

      (8)  Jf. bl.a. Human European Consultancy in partnership with the Ludwig Boltzmann Institute of Human Rights, oktober 2010, »A Study on Equality Bodies set up under Directives 2000/43/EC, 2004/113/EC and 2006/54/EC«, s. 177, og Det Europæiske Netværk af Ligestillingsorganer, oktober 2012 »Equality Bodies. Current Challenges«.

      (9)  Human European Consultancy, op. cit., s. 78, 125, 142, og Det Europæiske Netværk af Ligestillingsorganer, op. cit., s. 8 og 17. Jf. ligeledes Det Europæiske Netværk af Ligestillingsorganer, »Strategic Role of Equality Bodies«, 2009, s. 43-44 og 52.

      (10)  Human European Consultancy, op. cit., s. 70-145, og Det Europæiske Netværk af Ligestillingsorganer, op. cit., s. 8 og 13-20.

      (11)  Europa-Kommissionen, 2006, »Catalysts for Change? Equality bodies according to Directive 2000/43/EC — existence, independence and effectiveness«, s. 57.

      (12)  Fælles beretning om anvendelsen af Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse (»direktivet om racelighed«) og af Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (»direktivet om beskæftigelseslighed«) (COM(2014) 2 final).

      (13)  Rapport om anvendelsen af Rådets direktiv 2004/113/EF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser (COM(2015) 190 final). Dette behov blev også nævnt i midtvejsevalueringen af EU-rammen for de nationale strategier for romaernes integration (COM(2017) 458 final), i Agenturet for Grundlæggende Rettigheders rapport om grundlæggende rettigheder fra maj 2017 og i rapporten om gennemførelsen af Kommissionens henstilling om styrkelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder gennem åbenhed (COM(2017) 671 final).

      (14)  Rapport om gennemførelsen af Kommissionens henstilling om styrkelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder gennem åbenhed, op. cit. og EU's handlingsplan 2017-2019 om bekæmpelse af kønsbestemte lønforskelle (COM(2017) 678 final).

      (15)  Europa-Parlamentets beslutning af 8. oktober 2015 om anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (2014/2160(INI)).

      (16)  FN's Højkommissariat for Menneskerettigheder (OHCHR), principper vedtaget af FN's Generalforsamling om nationale institutioners status (Parisprincipperne), resolution 48/134 af 20. december 1993, og generelle bemærkninger om fortolkningen og gennemførelsen af disse principper fra det internationale koordinationsudvalg for nationale institutioner vedrørende fremme og beskyttelse af menneskerettigheder af 21. februar 2018.

      (17)  Det Europæiske Netværk af Ligestillingsorganer, 2016, »Developing Standards for Equality Bodies. An Equinet Working Paper«.

      (18)  Den Europæiske Kommission mod Racisme og Intolerance (ECRI), revideret generel henstilling nr. 2 om ligestillingsorganer til bekæmpelse af racisme og intolerance på nationalt plan — »Equality Bodies to combat racism and intolerance at national level«, CRI(2018) 06 af 7.12.2017.

      (19)  C(2016) 8600.

      (20)  Rådets afgørelse 2010/48/EF af 26. november 2009 om Det Europæiske Fællesskabs indgåelse af De Forenede Nationers konvention om handicappedes rettigheder (EUT L 23 af 27.1.2010, s. 35).

      (21)  Hvert fjerde år i henhold til direktiv 2006/54/EF og hvert femte år i henhold til direktiv 2000/43/EF, 2000/78/EF og 2004/113/EØF.


               18.7.2018

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 252/298

         P8_TA(2017)0029
   EU's prioriteter for den 61. samling i FN's Kommission for Kvinders Status
   Europa-Parlamentets henstilling af 14. februar 2017 til Rådet om EU's prioriteringer for den 61. samling i FN's Kommission for Kvinders Status (2017/2001(INI))
   (2018/C 252/30)

      Europa-Parlamentet,

               —

               der henviser til forslag til henstilling til Rådet fra Constance Le Grip, på vegne af EPP-Gruppen, og Maria Arena, på vegne af S&D-Gruppen, om EU's prioriteringer for den 61. samling i FN's Kommission for Kvinders Status (B8-1365/2016),

               —

               der henviser til Rådets konklusioner af 26. maj 2015 om kønsaspektet inden for udvikling og et nyt globalt partnerskab for fattigdomsudryddelse og bæredygtig udvikling efter 2015 samt af 16. december 2014 om en forandringsdagsorden for perioden efter 2015,

               —

               der henviser til den 61. samling i FN's Kommission for Kvinders Status (CSW) og dens prioriterede tema »Kvinders økonomiske selvstændiggørelse på det foranderlige arbejdsmarked«,

               —

               der henviser til den fjerde verdenskonference om kvinder, der blev holdt i Beijing i september 1995, erklæringen og handlingsplanen vedtaget i Beijing og de efterfølgende slutdokumenter fra de ekstraordinære FN-samlinger Beijing + 5, + 10, + 15, + 20 om flere foranstaltninger og initiativer til at gennemføre Beijing-erklæringen og -handlingsplanen vedtaget henholdsvis den 9. juni 2000, den 11. marts 2005, den 2. marts 2010 og den 9. marts 2015,

               —

               der henviser til FN's konvention fra 1979 om afskaffelse af alle former for diskrimination mod kvinder (CEDAW),

               —

               der henviser til forretningsordenens artikel 113,

               —

               der henviser til betænkning fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling (A8-0018/2017),

               A.

               der henviser til, at ligestilling mellem kvinder og mænd er et af EU's grundlæggende principper, som er fastsat i traktaten om Den Europæiske Union, og et af Unionens mål og opdrag, og til, at EU også er styret af dette princip i sin optræden udadtil, eftersom begge dimensioner bør være samordnet;

               B.

               der henviser til, at kvinders menneskerettigheder og ligestilling mellem kønnene ikke bare er grundlæggende menneskerettigheder, men forudsætninger for at fremme udvikling og mindske fattigdom og et nødvendigt fundament for en fredelig, fremgangsrig og bæredygtig verden;

               C.

               der henviser til, at chikane og vold mod kvinder omfatter en bred vifte af menneskerettighedskrænkelser; der henviser til, at en hvilken som helst af disse former for misbrug kan give dybe psykologiske ar og indebære fysisk eller seksuel skade eller lidelse, trusler om sådanne handlinger og tvang, og kan skade kvinders og pigers almene sundhedstilstand, herunder deres reproduktive og seksuelle sundhed, og i nogle tilfælde have døden til følge;

               D.

               der henviser til, at præsident Donald Trump den 23. januar 2017 genindførte den såkaldte globale mundkurv (»Global Gag Rule«), som forhindrer internationale organisationer i at modtage nogen form for amerikansk sundhedsbistand, hvis de yder, rådgiver om, henviser til eller driver lobbyvirksomhed for aborttjenester — selv hvis de gør dette med deres egne, ikke-amerikanske midler, og selv hvis det er lovligt at udføre aborter i deres hjemland; der henviser til, at programmer, som beskæftiger sig med hiv/aids, mødres og børns sundhed, bekæmpelse af zikavirus og andre sundheds- og sygdomsrelaterede spørgsmål, nu vil blive påvirket; der henviser til, at denne regel indebærer, at de fremskridt, der er gjort i årenes løb for at forbedre befolkningens sundhed og velbefindende i lokalsamfund overalt i verden, navnlig med hensyn til kvinders og pigers rettigheder, bliver rullet tilbage, og at millioner af mennesker afskæres fra at få adgang til sundhedspleje;

               E.

               der henviser til, at det femte mål for bæredygtig udvikling (SDG5) er at opnå ligestilling mellem kønnene og styrke kvinders og pigers position i samfundet overalt i verden; der henviser til, at SDG5 er et mål i sig selv, hvilket betyder, at det skal integreres i hele 2030-dagsordenen og virkeliggørelsen af alle målene for bæredygtig udvikling; der henviser til, at styrkelse af kvinders position betyder, at de skal udrustes med de nødvendige redskaber til at blive økonomisk uafhængige, blive repræsenteret ligeligt overalt i samfundet, spille en ligeværdig rolle i alle livets sfærer og opnå større magt i det offentlige liv og kontrol over alle beslutninger, der påvirker deres liv;

               F.

               der henviser til, at kvinder er vigtige økonomiske aktører overalt i verden, og at kvinders økonomiske deltagelse kan stimulere økonomien, skabe beskæftigelse og opbygge inkluderende velstand; der henviser til, at lande, der værdsætter kvinder og sætter dem i stand til at deltage fuldt ud på arbejdsmarkedet og i beslutningstagningen, er mere stabile, velstående og sikre; der henviser til, at kønsbudgettering er intelligent økonomi og sikrer, at offentlige udgifter tjener til at fremme ligestilling mellem kvinder og mænd;

               G.

               der henviser til, at kvinders kreativitet og iværksætterpotentiale er underudnyttede kilder til økonomisk vækst og arbejdspladser, som bør udvikles yderligere;

               H.

               der henviser til, at EU-regeringerne 20 år efter Beijingkonferencen måtte erkende, at selv om der foreligger solide beviser for, at en styrkelse af kvinders position i samfundet er en central forudsætning for at bekæmpe fattigdom, fremme udvikling og løse verdens mest presserende problemer, har intet land indtil videre fuldt ud opnået ligestilling mellem kvinder og mænd og styrkelse af kvinders og pigers position, og at der kun er gjort fremskridt langsomt og uensartet, ligesom der stadig findes store mangler og væsentlige former for diskrimination, samtidig med at der er opstået nye udfordringer i forbindelse med gennemførelsen af de 12 kritiske problemområder i handlingsprogrammet;

               I.

               der henviser til, at EU spiller en vigtig rolle i at fremme styrkelsen af kvinders og pigers position, både i EU og på verdensplan, ved hjælp af politiske og økonomiske midler; der henviser til, at EU skal spille den afgørende rolle som vogter over den sprogbrug om kvinders menneskerettigheder, der er aftalt i FN og EU;

               J.

               der henviser til, at kvinder fortsat producerer omkring 80 % af fødevarerne i de fattigste lande og i øjeblikket er dem, der primært værner om biodiversitet og såsæd;

               K.

               der henviser til, at jord ikke bare er et produktionsmiddel, men et kultur- og identitetsbærende sted; der henviser til, at jord derfor er en grundlæggende livskomponent og en umistelig ret for landbokvinder og kvinder fra indfødte befolkningsgrupper;

               1.

               henstiller til Rådet:

                     Overordnede betingelser for styrkelse af kvinders og pigers position

                           a)

                           at bekræfte sine forpligtelser i henhold til Beijinghandlingsprogrammet og til den række af foranstaltninger til fremme af kvinders menneskerettigheder og ligestilling mellem kønnene, som er fastsat heri; at bekræfte sit engagement i den tosporede tilgang til kvinders menneskerettigheder gennem integration af kønsaspektet inden for alle politikområder og gennemførelse af konkrete foranstaltninger til fremme af kvinders menneskerettigheder og ligestilling mellem kønnene

                           b)

                           at tilskynde til politikker med henblik på investering i kvinders og pigers lige adgang til kvalitetspræget almen uddannelse og erhvervsuddannelse, herunder formel, uformel og ikkeformel uddannelse, og at udrydde kønsforskelle på disse områder og i alle sektorer, navnlig dem der traditionelt er mandsdominerede

                           c)

                           at bekæmpe alle former for vold mod kvinder og piger i den offentlige og den private sfære som en alvorlig krænkelse af deres fysiske og psykologiske integritet, der forhindrer dem i at nå deres fulde potentiale at gøre fremskridt i retning af en fuldstændig ratifikation af Istanbulkonventionen fra alle parters side

                           d)

                           at tænke over, at FN, EU og dets medlemsstater for at blive mere effektive aktører på globalt plan også må optrappe deres nationale bestræbelser på at udrydde vold mod kvinder og kønsbaseret vold; derfor at gentage sin opfordring til Kommissionen om at foreslå en EU-strategi til bekæmpelse af vold mod kvinder, inklusive et direktiv med fastsættelse af minimumsstandarder; endvidere i denne forbindelse at opfordre alle parter til at undertegne og ratificere Europarådets konvention om forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet

                           e)

                           at udtænke politikker med henblik på at fremme og understøtte ordentligt arbejde og fuld beskæftigelse for alle kvinder

                           f)

                           at sikre universel adgang til seksuel og reproduktiv sundhedspleje og reproduktive rettigheder som fastsat i handlingsplanen fra den internationale konference om befolkning og udvikling, Beijing-handlingsplanen og slutdokumenterne fra gennemgangskonferencerne; at tilvejebringe alderssvarende seksualundervisning for piger og drenge, unge kvinder og unge mænd for at mindske antallet af tidlige, uønskede graviditeter og spredningen af seksuelt overførte sygdomme

                           g)

                           at tage afstand på det kraftigste fra reglen om »den globale mundkurv«, som indebærer, at internationale organisationer ikke kan modtage amerikansk støtte til familieplanlægning, hvis de yder, rådgiver om, henviser til eller driver lobbyvirksomhed for aborttjenester; at betragte denne regel som et direkte angreb på og et tilbageslag for de fremskridt, der er gjort til fordel for kvinders og pigers rettigheder; at opfordre EU og dets medlemsstater til omgående at imødegå konsekvenserne af den globale mundkurv ved markant at styrke finansieringen af seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder, og etablere en international fond, som skal finansiere adgang til prævention og sikker og lovlig abort ved hjælp af både nationale udviklingsmidler og EU-udviklingsmidler for at udfylde det finansieringshul, der er opstået, efter at Trump-regeringen har taget initiativ til at standse finansieringen til alle udenlandske hjælpeorganisationer, der leverer tjenesteydelser vedrørende seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder

                           h)

                           at udrydde lønforskelle mellem kønnene og kløfter med hensyn til livslang læring og pension

                           i)

                           at sætte en stopper for alle former for diskrimination af kvinder i lovgivning og i politikker på alle niveauer

                           j)

                           at bekæmpe alle former for kønsstereotyper, der fastholder ulighed, vold og diskrimination, i alle sfærer af samfundet

                           k)

                           at støtte kvindeorganisationer på alle niveauer i deres arbejde; at involvere dem som partnere i politikudformning og sikre passende finansiering

                           l)

                           at anvende kønsbudgettering som et redskab til integrering af kønsaspektet i alle offentlige udgifter

                     Forbedring af kvinders økonomiske selvstændiggørelse og overvindelse af barriererne på arbejdsmarkedet

                           m)

                           at opfordre alle parter til at ratificere og gennemføre CEDAW, med særligt fokus på artikel 1, 4, 10, 11, 13, 14 og 15

                           n)

                           indtrængende at opfordre alle parter til at vedtage politikker og lovgivning, der sikrer lige adgang til arbejde samt lige løn for lige arbejde og for arbejde af samme værdi

                           o)

                           at videreføre og optrappe arbejdet hen imod politikker, der støtter og fremmer kvinders iværksætteri, inden for rammerne af ordentligt arbejde og fjernelse af alle forhindringer for og samfundsmæssige fordomme imod, at de kan etablere og drive en virksomhed, herunder forbedring af adgangen til finansielle tjenesteydelser, kredit, risikovillig kapital og markeder på lige vilkår og fremme af adgangen til information, undervisning og netværk med henblik på at drive forretning; i denne forbindelse at anerkende og fremme den rolle, som sociale foretagender, kooperativer og alternative forretningsmodeller spiller for styrkelse af kvinders status

                           p)

                           at anerkende, at makroøkonomiske politikker, især om budgetdisciplin og offentlige tjenesteydelser, har uforholdsmæssigt stor indvirkning på kvinder, og at de politiske beslutningstagere er nødt til at tage hensyn til disse kønsrelaterede virkninger

                           q)

                           at fremme nye investeringer i infrastruktur til social omsorg, uddannelse og sundhedspleje samt i offentlig levering af tilgængelige, prismæssigt overkommelige og kvalitetsprægede ydelser igennem hele livscyklussen, herunder omsorg for børn, plejekrævende personer og ældre; at sikre en stærk beskyttelse af og arbejdstagerrettigheder for gravide kvinder under og efter graviditeten

                           r)

                           at støtte politikker til fordel for en ligelig fordeling af huslige og omsorgsmæssige forpligtelser mellem kvinder og mænd

                           s)

                           at støtte oprettelsen af en ILO-konvention, der skal fastlægge en international standard for imødegåelse af kønsbaseret vold på arbejdspladsen

                           t)

                           at gennemføre politikker, der sigter mod at imødegå fænomenet politisk vold mod kvinder, herunder fysisk vold, intimidering og chikane på internettet

                           u)

                           at træffe effektive foranstaltninger med henblik på afskaffelse af børnearbejde, eftersom millioner af pigebørn udnyttes; at indføre nye mekanismer i den nuværende EU-lovgivning for at forhindre import af produkter, der er fremstillet ved brug af børnearbejde

                           v)

                           gennem bevidstgørelseskampagner og støtteprogrammer at tilskynde kvinder og piger til at gå i gang med akademiske og forskningsmæssige karrierer inden for alle videnskabelige områder, med særligt fokus på teknologi og digital økonomi

                           w)

                           at sikre kohærens mellem EU's interne og eksterne politikker og målene for bæredygtig udvikling

                     Sikring af at kvinder er repræsenteret ligeligt på alle beslutningstagningsniveauer

                           x)

                           at beskytte de civile og politiske rettigheder og støtte en sikring af kønsbalancen på alle niveauer af beslutningstagningen, herunder i den politiske beslutningstagning, økonomisk politik og programmer, på arbejdspladser, i erhvervslivet eller i den akademiske verden

                           y)

                           at inddrage arbejdsmarkedets parter, civilsamfundet og kvindeorganisationer i den økonomiske beslutningstagning

                           z)

                           at styrke kvinders lederskab og deltagelse i beslutningstagningen i konfliktsituationer og efter konflikter og sikre kvinders adgang til job, markeder og politisk deltagelse og lederskab i lande, der får bilagt konflikter, hvilket alt sammen er afgørende for stabiliteten

                     Imødekommelse af de mest marginaliserede kvinders behov

                           aa)

                           at lette landbokvinders ejendomsret til jord og adgang til kredit og fremme, tilskynde og støtte kvinders iværksætterinitiativer i landdistrikter for at sætte kvinderne i stand til at blive økonomisk uafhængige og til at deltage fuldt ud i og nyde godt af bæredygtig udvikling i landdistrikterne; at beskytte og fremme korte fødevareforsyningskæder gennem aktive politikker på både internt og eksternt plan i EU

                           ab)

                           at fastlægge interne og internationale regler, der sikrer begrænsninger på den omfattende land grabbing, som er i strid med småejeres, navnlig kvinders, interesser

                           ac)

                           at opfordre til inddragelse af landbokvinders organisationer i politisk beslutningstagning på lokalt, regionalt, nationalt og globalt niveau og støtte kvindenetværk med udveksling af erfaringer og god praksis, navnlig når de pågældende beslutninger kan få indflydelse på deres liv

                           ad)

                           at opfordre alle lande til at ratificere og gennemføre FN's konvention om rettigheder for personer med handicap, herunder artikel 6 med overskriften »Kvinder med handicap«

                           ae)

                           at fremhæve kvindelige vandrende arbejdstageres ret til ordentlige arbejdsforhold og ligeværdig social beskyttelse, navnlig for migranter og flygtninge, der arbejder som hushjælp; at opfordre til ratifikation og gennemførelse af ILO-konvention nr. 189

                           af)

                           indtrængende at opfordre alle parter til at gennemføre politikker, der sikrer flygtningekvinders og -pigers rettigheder og en human behandling af dem

                           ag)

                           at sikre, at kønsbaseret forfølgelse betragtes som grundlag for ansøgning om asyl i henhold til FN-konventionen fra 1951 om flygtninges retsstilling

                           ah)

                           at fremhæve behovet for at beskytte og fremme LGBTI-kvinders rettigheder

                           ai)

                           at opfordre Kommissionen for Kvinders Status til sammen med CEDAW-komitéen at institutionalisere en tværsektoriel tilgang til deres analyse og til at fremme konceptet med bekæmpelse af flere forskellige former for diskrimination gennem tværsektoriel analyse i alle FN's organer

                           aj)

                           at føre politikker med henblik på at tackle situationen med kvinder, der er ramt af fattigdom og social udstødelse

                           ak)

                           at anerkende kvinders rolle som formelle og uformelle omsorgspersoner og gennemføre politikker med sigte på at forbedre de vilkår, hvorunder de yder omsorg

                     Omsættelse af disse forpligtelser til udgifter og større synliggørelse af dem

                           al)

                           at mobilisere de ressourcer, der er nødvendige for at virkeliggøre kvinders økonomiske rettigheder og mindske kønsulighed, bl.a. gennem anvendelse af de eksisterende instrumenter på EU-plan og på medlemsstatsplan, såsom kønsspecifikke konsekvensanalyser; at anvende kønsbudgettering i forbindelse med offentlige udgifter for at sikre ligestilling mellem kvinder og mænd og fjerne alle former for kønsulighed

                           am)

                           at sikre, at Parlamentet og Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling inddrages fuldt ud i beslutningsprocessen vedrørende EU's holdning på den 61. samling i FN's Kommission for Kvinders Status

                           an)

                           at udtrykke sin stærke støtte til det arbejde, der udføres af UN Women, som er en central aktør inden for FN-systemet, når det gælder om at udrydde vold mod kvinder og piger på verdensplan og bringe alle relevante interessenter sammen med henblik på at skabe politiske ændringer og koordinere tiltag at opfordre FN's medlemsstater og EU til at øge deres finansiering af UN Women;

               2.

               pålægger sin formand at sende denne henstilling til Rådet og til orientering til Kommissionen.


title: Rådets henstilling af 13. juli 2018 om Ungarns nationale reformprogram for 2018 og med Rådets udtalelse om Ungarns konvergensprogram for 2018

text:
               10.9.2018

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 320/72

      RÅDETS HENSTILLING
      af 13. juli 2018
      om Ungarns nationale reformprogram for 2018 og med Rådets udtalelse om Ungarns konvergensprogram for 2018
      (2018/C 320/16)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 9, stk. 2,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
      som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
      som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Den 22. november 2017 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2018 for samordning af de økonomiske politikker. Der blev i passende omfang taget højde for den europæiske søjle for sociale rettigheder, som blev proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 22. marts 2018 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 22. november 2017 vedtog Kommissionen på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 også rapporten om varslingsmekanismen, hvori Ungarn ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

                  (2)

                  Den 7. marts 2018 blev landerapporten for Ungarn 2018 offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Ungarns fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 11. juli 2017 (2), opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og opfyldelsen af Ungarns nationale Europa 2020-mål.

                  (3)

                  Den 30. april 2018 fremlagde Ungarn sit nationale reformprogram for 2018 og sit konvergensprogram for 2018. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

                  (4)

                  Der er taget hensyn til de relevante landespecifikke henstillinger i programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (3) kan Kommissionen, hvis det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjerne for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

                  (5)

                  Ungarn er i øjeblikket underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten og omfattet af gældsreglen. Ifølge konvergensprogrammet for 2018 forventer regeringen en forværring af det samlede underskud fra 2,0 % i 2017 til 2,4 % i 2018 og derefter en gradvis forbedring til 0,5 % af BNP senest i 2022. Den mellemfristede budgetmålsætning, dvs. et strukturelt underskud på 1,5 % af BNP, forventes opfyldt i 2020. På grundlag af den genberegnede strukturelle saldo (4) forventes den mellemfristede budgetmålsætning opfyldt i 2022. Ifølge konvergensprogrammet ventes den offentlige gældskvote at falde gradvist til lige under 60 % inden udgangen af 2022. Det makroøkonomiske scenario, der ligger til grund for de pågældende budgetmæssige fremskrivninger, er gunstigt, hvilket medfører betydelige risici for gennemførelsen af underskudsmålene.

                  (6)

                  Det fremgår af konvergensprogrammet for 2018, at den budgetmæssige virkning af de sikkerhedsrelaterede foranstaltninger i 2017 er betydelig, og der gives tilstrækkelig dokumentation for omfanget og arten af disse ekstraudgifter på budgettet. Ifølge Kommissionen andrager disse ekstraudgifter 0,17 % af BNP i 2017 for sikkerhedsrelaterede foranstaltninger. I henhold til artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1466/97 kan der tages hensyn til disse yderligere udgifter, idet den alvorlige terrortrussel er en usædvanlig begivenhed, dens virkning for Ungarns offentlige finanser er betydelig, og de offentlige finansers holdbarhed ikke bringes i fare ved at tillade en midlertidig afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning. Derfor er den påkrævede tilpasning i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i 2017 justeret for at tage hensyn til disse yderligere udgifter.

                  (7)

                  Den 12. juli 2016 henstillede Rådet, at Ungarn gennemfører en årlig finanspolitisk tilpasning på 0,6 % af BNP hen imod den mellemfristede budgetmålsætning i 2017, medmindre den mellemfristede budgetmålsætning kunne nås med en lavere indsats. På grundlag af de endelige tal for 2017 blev det konstateret, at Ungarn havde en væsentlig afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristende budgetmålsætning. Kommissionen rettede en advarsel til Ungarn den 23. maj 2018 om, at der var konstateret en væsentlig afvigelse fra den mellemfristede budgetmålsætning i 2017, jf. artikel 121, stk. 4, i TEUF og artikel 10, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97. Den 22. juni 2018 vedtog Rådet efterfølgende en henstilling (5), som bekræftede nødvendigheden af, at Ungarn træffer foranstaltninger til at sikre, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter (6) ikke overstiger 2,8 % i 2018, svarende til en årlig strukturel tilpasning på mindst 1 % af BNP. På basis af Kommissionens forårsprognose 2018 er der risiko for en afvigelse fra den anbefalede indsats.

                  (8)

                  I lyset af Ungarns offentlige gældskvote på over 60 % af BNP og det forventede produktionsgab på 2,3 % bør den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter i 2019 ikke overstige 3,9 % i overensstemmelse med den strukturelle tilpasning på 0,75 % af BNP, som kræves ifølge den tilpasningsmatrix, der er fastlagt efter fælles aftale som led i stabilitets- og vækstpagten. På basis af Kommissionens forårsprognose 2018 er der risiko for en væsentlig afvigelse fra dette krav i 2019. Generelt er Rådet af den opfattelse, at der i 2018 i lyset af de stærkt forværrede budgetudsigter bør træffes væsentlige nye foranstaltninger for at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten i overensstemmelse med den henstilling, der blev rettet til Ungarn den 22. juni 2018 med henblik på at rette op på den observerede væsentlige afvigelse fra tilpasningen i retning af den mellemfristede budgetmålsætning.

                  (9)

                  Den samlede beskæftigelsesgrad er forbedret betydeligt, og den positive økonomiske tendens giver mulighed for at genintegrere især arbejdsløse personer på arbejdsmarkedet. Den kønsbetingede kløft i beskæftigelsesfrekvensen er bred, navnlig i aldersgruppen 25-39 år, hvilket delvis kan forklares med et begrænset udbud af børnepasning. Det lave niveau for deltagelse i børnepasning for børn under 3 år ligger betydeligt under Barcelonamålet og EU-gennemsnittet. Selv om den offentlige beskæftigelsesordning fortsat er den vigtigste aktive arbejdsmarkedspolitik, er antallet af deltagere i ordningen faldet betydeligt, hvilket udgør en positiv udvikling. Ordningen er imidlertid stadig ikke tilstrækkelig målrettet, og hvad angår reintegration af deltagerne på det åbne arbejdsmarked, er virkningen fortsat begrænset i betragtning af situationen på arbejdsmarkedet. Aktive arbejdsmarkedspolitikker, der har mere fokus på opkvalificering og omskoling, er underudviklede.

                  (10)

                  Den andel af befolkningen, som risikerer fattigdom og social eksklusion, er faldet til 26,3 % i 2016, men er fortsat over EU-gennemsnittet. Børn er generelt mere udsat for fattigdom end andre aldersgrupper. Niveauet for mindsteindkomstydelser ligger mere end 50 % under fattigdomsgrænsen for en enkelt husholdning, hvilket placerer det blandt de laveste i EU. Niveauet for arbejdsløshedsydelser er utilstrækkeligt: Maksimumsperioden på tre måneder er den korteste i EU og udgør kun ca. en fjerdedel af den tid, som jobsøgende i gennemsnit skal bruge til at finde beskæftigelse. Derudover ligger betalingsniveauet blandt de laveste i EU.

                  (11)

                  De ungarske strukturer og processer med hensyn til social dialog er fortsat underudviklede og giver ikke mulighed for at inddrage arbejdsmarkedets parter i politikudformning og -gennemførelse på en meningsfuld måde. Manglerne i interessenternes engagement og den begrænsede gennemsigtighed påvirker det videnskabelige grundlag for og kvaliteten af politikudformningen, hvilket skaber usikkerhed for investorerne og forsinker konvergensprocessen.

                  (12)

                  Der er gennemført foranstaltninger med henblik på at forbedre skattesystemet, men der er fortsat problemer. På trods af at skattekilen på arbejde falder, er den navnlig for visse lavindkomstgrupper stadig høj sammenlignet med niveauet på tværs af Unionen. Skattesystemets overordnede kompleksitet kombineret med den fortsatte anvendelse af forvridende sektorspecifikke skatter udgør fortsat en svaghed. Foranstaltninger mod skatteyderes aggressive planlægningsstrategier er af afgørende betydning med henblik på at hindre forvridning af konkurrencen mellem virksomheder, sørge for retfærdig behandling af skatteyderne og beskytte de offentlige finanser. Effekter af skatteyderes aggressive planlægningsstrategier, som smitter af på tværs af medlemsstater, kræver en samordnet indsats i form af nationale politikker, der supplerer EU-lovgivningen. Ungarn oplever relativt høj kapitaltilstrømning og -udstrømning via enheder med særligt formål, som ikke er koblet sammen med realøkonomien. Manglende tilbageholdelse af skat på udgående (dvs. fra personer bosiddende i Unionen til personer bosiddende i tredjelande) udbytte, renter og royalties, der betales af virksomheder, der er hjemmehørende i Ungarn, kan medføre, at disse betalinger helt undgår at blive beskattet, hvis de heller ikke beskattes i modtagerpartens jurisdiktion. Kommissionen noterer sig, at Ungarn anerkender, at udgående betalinger i tilfælde af misbrug kan føre til aggressiv skatteplanlægning. Kommissionen vil på grundlag af nylige udvekslinger fortsætte sin konstruktive dialog med henblik på at bekæmpe skatteyderes aggressive planlægningsstrategier.

                  (13)

                  Reguleringsmæssige hindringer inden for tjenester, og navnlig detailhandel, påvirker sektorens resultater og hæmmer effektiv omfordeling af ressourcer, produktivitet og innovation. Der er en vedvarende tendens til at overlade visse tjenester til statsejede virksomheder, der er skabt specifikt til dette formål, hvilket er til ulempe for den frie konkurrence. Den retlige rammes uforudsigelighed udgør endnu et problem, navnlig i detailbranchen, som i de seneste år har oplevet, at reglerne ofte er blevet ændret. Da de foreslåede regler ofte skræddersyes efter omsætning eller butiksareal, påvirker de hovedsaglig udenlandske detailkæder. Dette øger usikkerheden blandt virksomhedslederne og kan hindre investeringer. Der er behov for stabile lovgivningsmæssige rammer, der fremmer konkurrencen. Restriktiv regulering af erhverv er fortsat udbredt i Ungarn, navnlig med hensyn til vigtige erhverv som revision og juridiske tjenester.

                  (14)

                  Der er fortsat bekymringer vedrørende forebyggelse og retsforfølgelse af korruption. I henhold til adskillige indikatorer lader Ungarns eksponering for korruption til at være øget i løbet af de seneste år, og risikoen for korruption kan påvirke landets vækstpotentiale i negativ retning. Det er af afgørende betydning for bekæmpelsen af korruption og hvidvaskning af penge, at anklagemyndigheden fungerer, og selv om anvendelsen af foranstaltninger til bekæmpelse af korruption på lavt niveau lader til at have haft en vis succes, er der ikke tilstrækkeligt fokus på at indlede efterforskning af sager på højt niveau. Begrænset gennemsigtighed og begrænsning af adgang til oplysninger udgør yderligere hindringer for foranstaltninger, som har til formål at forebygge korruption. Der er taget betydelige skridt med hensyn til offentlige udbud, men der er plads til yderligere forbedringer af gennemsigtigheden og konkurrencen i udbudsprocessen. Dette kan opnås ved blandt andet at gøre data indsamlet via e-udbudssystemet tilgængelige for offentligheden.

                  (15)

                  Uddannelsesresultaterne mht. grundlæggende færdigheder ligger betydeligt under EU-gennemsnittet, navnlig for børn med dårlig socioøkonomisk baggrund. Eleverne ledes tidligt over i forskellige skoletyper, som udviser store forskelle hvad angår uddannelsesresultater og erhvervsvalg. Dårligt stillede børn, herunder romabørn, koncentreres typisk i erhvervsskoler, der karakteriseres af lavere niveau mht. grundlæggende færdigheder og højere frafald, og de personer, som går ud af disse skoler, får i gennemsnit mindre i løn. Frafaldsprocenten i de tidlige skoleår er steget til gennemsnitligt 12,4 % og er særligt høj blandt romabørn. Disse udfordringer er særligt presserende i forbindelse med kvalitet og inklusiv uddannelse. Den stadig mindre gruppe af ansøgere til og det høje frafald på videregående uddannelser vil yderligere begrænse gennemførelsesprocenten på et tidspunkt, hvor efterspørgslen efter højtkvalificeret arbejdskraft stiger.

                  (16)

                  Trods de igangværende bestræbelser på at forbedre folkesundheden er dårlige sundhedsresultater, der forværres af en usund livsstil, et vedvarende fænomen, som påvirker den menneskelige kapital negativt. Lave sundhedsudgifter kombineret med ineffektiv fordeling af ressourcerne begrænser det ungarske sundhedssystems effektivitet. Dette har kombineret med omfattende afhængighed af egenbetaling negative konsekvenser for ligheden, hvad angår rettidig adgang til økonomisk overkommelige, forebyggende og helbredende sundhedsydelser af høj kvalitet. Mangel på sundhedspersonale hæmmer også adgangen til pleje, selv om nylige lønforhøjelser har mindsket denne udfordring. I den løbende reformindsats fokuseres der på at tackle overdreven brug af hospitalsbehandlingstjenester, som i høj grad skyldes, at de primære sundhedstjenester ikke er klædt på til at fungere som effektive dørvogtere. Yderligere rationalisering af anvendelsen af hospitalsressourcerne kombineret med målrettede investeringer, som har til formål at styrke de primære sundhedstjenester, vil gøre det muligt at mindske forskellene med hensyn til adgang til pleje, drive effektivitetsgevinster og på effektiv vist forbedre sundhedsresultaterne.

                  (17)

                  Som led i det europæiske semester 2018 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Ungarns økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2018. Den har også vurderet konvergensprogrammet for 2018, det nationale reformprogram for 2018 og de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Ungarn i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Ungarn, men også til, i hvilket omfang de overholder EU-regler og -retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

                  (18)

                  Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået konvergensprogrammet for 2018, og dets holdning (7) afspejles især i henstilling 1 nedenfor,

            HENSTILLER, at Ungarn i 2018 og 2019 træffer foranstaltninger med henblik på at:

                  1.

                  Sikre efterlevelse af Rådets henstilling af 22. juni 2018 i 2018 med henblik på at rette op på den væsentlige afvigelse fra tilpasningen i retning af den mellemfristede budgetmålsætning. Træffe foranstaltninger til at sikre, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 3,9 % i 2019, svarende til en årlig strukturel tilpasning på mindst 0,75 % af BNP.

                  2.

                  Fortsætte med at forenkle skattesystemet, navnlig ved at mindske de sektorspecifikke skatter. Forbedre beslutningsprocessens kvalitet og gennemsigtighed gennem social dialog og engagement med andre interessenter samt regelmæssige og tilstrækkelige konsekvensanalyser. Styrke rammerne for korruptionsbekæmpelse, styrke retsforfølgningsindsatsen og forbedre gennemsigtigheden af og konkurrencen i forbindelse med offentlige udbud ved bl.a. at videreudvikle e-udbudssystemet. Styrke konkurrencen, den reguleringsmæssige stabilitet og gennemsigtigheden i servicesektoren, især på detailområdet.

                  3.

                  Skaffe adgang til arbejdskraftreserver ved at forbedre kvaliteten af de aktive arbejdsmarkedspolitikker. Forbedre resultaterne på uddannelsesområdet og øge deltagelsen af dårligt stillede grupper, navnlig romaer, i inklusiv almen uddannelse af høj kvalitet. Forbedre de sociale ydelsers og arbejdsløshedsunderstøttelsens dækning og tilstrækkelighed.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 2018.

               På Rådets vegne

            H. LÖGER

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  EUT C 261 af 9.8.2017, s. 1.

         (3)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

         (4)  Den konjunkturkorrigerede saldo eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, der er genberegnet af Kommissionen efter den metode, som er aftalt i fællesskab.

         (5)  Rådets henstilling af 22. juni 2018 med henblik på at korrigere den væsentlige konstaterede afvigelse fra tilpasningsstien hen imod den mellemfristede budgetmålsætning i Ungarn (EUT C 223 af 27.6.2018, s. 1).

         (6)  De primære offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til EU-programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifter til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårsperiode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden modregnes.

         (7)  I henhold til artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.