title: 2004/645/EF: Kommissionens Henstilling af 16. september 2004 om medlemsstaternes konsulære repræsentationers gennemførelse af aftalememorandummet mellem Det Europæiske Fællesskab og Folkerepublikken Kinas nationale turistadministration om visumspørgsmål og dermed forbundne anliggender vedrørende turistgrupper fra Folkerepublikken Kina (status som godkendt destination ADS) (meddelt under nummer K(2004) 2886)

text:
               21.9.2004

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 296/23

      KOMMISSIONENS HENSTILLING

   af 16. september 2004
   om medlemsstaternes konsulære repræsentationers gennemførelse af aftalememorandummet mellem Det Europæiske Fællesskab og Folkerepublikken Kinas nationale turistadministration om visumspørgsmål og dermed forbundne anliggender vedrørende turistgrupper fra Folkerepublikken Kina (status som godkendt destination ADS)
   (meddelt under nummer K(2004) 2886)
   (2004/645/EF)
   KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER,
   som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 211, andet led, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Aftalememorandummet mellem Det Europæiske Fællesskab og Folkerepublikken Kinas nationale turistadministration om visumspørgsmål og dermed forbundne anliggender vedrørende turistgrupper fra Folkerepublikken Kina (1) omhandler en særlig fremgangsmåde for visumansøgning som en afvigelse fra de fælles visumregler, der er fastlagt i de fælles konsulære instrukser, for at lette udstedelsen af visum for kortere ophold til grupper af kinesiske statsborgere, som ønsker at rejse til Fællesskabets område. Aftalememorandummet trådte i kraft den 1. maj 2004.

               (2)

               Med henblik på at garantere et højt sikkerhedsniveau, særlig hvad angår forhindring af ulovlig indvandring og forebyggelse af risikoen for visumshopping mellem medlemsstaternes konsulære repræsentationer i Folkerepublikken Kina, er det hensigtsmæssigt, at alle medlemsstaterne anvender aftalememorandummet på samme måde, og det er derfor nødvendigt at fastlægge fælles gennemførelsesprocedurer for medlemsstaternes konsulære repræsentationer i Folkerepublikken Kina.

               (3)

               De fælles procedurer er baseret på bestemmelserne i aftalememorandummet, som fastlægger en harmoniseret tilgang til de forskellige anliggender fra visumansøgning til tilbagekaldelse af akkreditering i tilfælde af overtrædelse af EU's regler og/eller de kinesiske regler.

               (4)

               Grundreglerne for visumansøgning, som er beskrevet i de fælles konsulære instrukser, særlig reglerne vedrørende de lokale konsulære repræsentationer, er blevet anvendt, hvor det er relevant, som grundlag for de fælles procedurer.

               (5)

               Medlemsstaterne bør inden for disse rammer følge en fælles tilgang til akkreditering af rejsebureauer, der udpeges af Folkerepublikken Kina, og opstillingen af listen over kurerer, som udpeges af de kinesiske rejsebureauer.

               (6)

               Medlemsstaterne bør anvende de samme sanktioner i tilfælde af, at et akkrediteret kinesisk rejsebureau overtræder EU-reglerne, i overensstemmelse med reglerne i de fælles konsulære instrukser vedrørende visumansøgninger, som behandles af private administrative organer, rejsebureauer og pakkerejsearrangører.

               (7)

               Medlemsstaterne bør anvende en fælles liste over, hvilken dokumentation og hvilke oplysninger der skal forelægges i forbindelse med en visumansøgning, og i givet fald tydeliggøre, hvilke oplysninger den fornødne dokumentation skal indeholde. Der kan efter en undersøgelse fra sag til sag af de enkelte visumansøgninger anmodes om yderligere oplysninger.

               (8)

               Medlemsstater, der berøres af gennemførelsen af aftalememorandummet, bør styrke deres samarbejde i Folkerepublikken Kina og opbygge informationsudvekslingsordninger vedrørende uregelmæssigheder og anden påvist suspekt adfærd fra udpegede kurerers eller akkrediterede rejsebureauers side og lette informationsbehandlingen.

               (9)

               Kommissionen repræsenterer Fællesskabet i ADS-udvalget, der er nedsat ved aftalememorandummet og fremsender de relevante oplysninger vedrørende gennemførelsen af aftalememorandummet til de kinesiske myndigheder (den kinesiske nationale turistadministration). Medlemsstaterne bør derfor inddrage Kommissionen som Det Europæiske Fællesskabs repræsentant i ADS-udvalget i den lokale samarbejdsordning for dermed at sikre en regelmæssig og løbende information om gennemførelsen af aftalememorandummet.

               (10)

               Medlemsstater, som ikke deltager i aftalememorandummet, men som har indgået lignende bilaterale aftaler med Folkerepublikken Kina, bør også kunne deltage i den lokale samarbejdsordning. Norge og Island bør også opfordres til at tage del i den lokale konsulære samarbejdsordning, så snart de har undertegnet lignende bilaterale aftaler med Folkerepublikken Kina,

         HENSTILLER:
   Medlemsstaterne bør følge følgende fælles gennemførelsesprocedurer for at lette den praktiske anvendelse af aftalememorandummet:

               1.

               Medlemsstaternes konsulære repræsentationer i Folkerepublikken Kina bør udstede en akkrediteringsattest for hvert udpeget rejsebureau. Akkrediteringsattesterne bør være af samme model og bl.a. indeholde løbenummer, nummer på rejsebureauets erhvervslicens samt dets navn og andre relevante oplysninger. Attesterne bør højst være gyldige i et år.
               Akkrediteringsattester, der udstedes af en medlemsstat, bør anerkendes af de andre medlemsstater.
               Når et udpeget rejsebureau henvender sig for første gang til en medlemsstats konsulære repræsentation, bør den konsulære repræsentation registrere dato og tidspunkt for repræsentantens besøg og fremsende alle relevante oplysninger til Kommissionen. Denne konsulære repræsentation bør udstede akkrediteringsattesten, hvis Kommissionen bekræfter, at den er den første konsulære repræsentation, som det udpegede rejsebureau retter henvendelse til.

               2.

               Alle kurerer, som udpeges af det akkrediterede rejsebureau, bør få udleveret et fotoidentitetsskilt med bl.a. vedkommendes navn, fødselsdato, id-kortnummer og navn og adresse på det akkrediterede rejsebureau samt dets telefonnummer.
               Identitetsskiltet bør i almindelighed højst være gyldigt i et år, og det bør udleveres af medlemsstaternes konsulære repræsentationer i Folkerepublikken Kina og være af samme model.
               Kommissionen opstiller på basis af oplysninger fra Folkerepublikken Kina og efter medlemsstaternes kontrol heraf en fælles liste over kurerer og fremsender den til alle medlemsstaterne. Kommissionen ajourfører den fælles liste over kurerer, hver gang den underrettes om ændringer, og den giver alle medlemsstaternes konsulære repræsentationer i Folkerepublikken Kina meddelelse om ændringerne.

               3.

               I tilfælde af overtrædelse af EU-reglerne og/eller de kinesiske regler, særlig for så vidt angår lettelse af ulovlig indvandring, bør en medlemsstats konsulære repræsentation i Folkerepublikken Kina tilbagekalde et kinesisk rejsebureaus akkreditering. En medlemsstats konsulære repræsentations tilbagekaldelse af en akkreditering har straks virkning for alle medlemsstater. For at sikre, at alle medlemsstaterne anvender sanktionen på en ensartet måde, giver den konsulære repræsentation Kommissionen og de andre medlemsstaters konsulære repræsentationer i Folkerepublikken Kina underretning om tilbagekaldelsen. Under passende omstændigheder kan tilbagekaldelsen af akkrediteringen tages op til fornyet overvejelse, hvis det akkrediterede rejsebureau f.eks. fører bevis for, at overtrædelsen af EU-reglerne og/eller de kinesiske regler kan tilskrives en enkelt af dets ansatte, som ikke længere arbejder for rejsebureauet.
               Medlemsstaternes konsulære repræsentationer i Folkerepublikken Kina kan give akkrediterede rejsebureauer en advarsel, hvis de nærer mistanke om, at de er involveret i mindre alvorlige overtrædelser. Kommissionen og de andre medlemsstaters lokale konsulære repræsentationer bør straks underrettes herom.
               Kommissionen underretter Folkerepublikken Kinas nationale turistadministration om alle tilbagekaldelser af akkreditering og advarsler til akkrediterede rejsebureauer.

               4.

               Medlemsstaterne bør kræve, at en ADS-visumansøgning vedlægges den i bilaget til denne henstilling anførte dokumentation. Medlemsstaterne bør om fornødent udbede sig yderligere oplysninger. De kan navnlig kræve, at ansøgeren lader sig interviewe personligt eller pr. telefon, således at vedkommende kan føre bevis for sin finansielle situation (bankudtog), forelægge dokumentation for bekræftelse af et arbejdsforhold eller skriftligt samtykke fra begge forældre, hvor det drejer sig om mindreårige.

               5.

               For at lette en problemløs gennemførelse af aftalememorandummet bør medlemsstaterne afholde særlige uddannelseskurser i Folkerepublikken Kina for personalet i akkrediterede rejsebureauer, som medvirker ved gennemførelsen af aftalememorandummet.

               6.

               Medlemsstaterne og Kommissionen bør samarbejde nært i Folkerepublikken Kina og mødes med regelmæssige mellemrum for at sikre en regelmæssig og løbende informationsoverførsel og -behandling, udveksling af erfaringer med påvisning af uregelmæssigheder eller anden suspekt adfærd fra akkrediterede rejsebureauers side samt udvikling af bedste praksis for anvendelsen i praksis af aftalememorandummet.

               7.

               Denne henstilling er rettet til de medlemsstater, som deltager i aftalememorandummet mellem Det Europæiske Fællesskab og Folkerepublikken Kina.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 16. september 2004.

            På Kommissionens vegne

         António VITORINO

            Medlem af Kommissionen

      (1)  EUT L 83 af 20.3.2004, s. 14.

      BILAG
      Generelle oplysninger vedrørende gruppen

                  1)

                  En liste over alle gruppemedlemmernes navne sammen med pasnummer, en kopi af identitetssiden i passet og kopier af id-kort.

                  2)

                  En meddelelse underskrevet af repræsentanten for det akkrediterede rejsebureau med en detaljeret rejserute sammen med enkeltheder vedrørende rejsen tur-retur fra Folkerepublikken Kina, navn og adresse, telefonnummer og faxnummer på de hoteller, som gruppen skal benytte under rejsen, samt hvornår de opholder sig på hvert hotel, og nærmere oplysninger om, hvordan gruppen rejser mellem de forskellige lokaliteter; også oplysninger om alle ændringer af rejseruten, som foretages under behandlingen af visumansøgningen.

                  3)

                  Flyreservation med bekræftelse af rejsen tur-retur Folkerepublikken Kina-Europa-Folkerepublikken Kina fra luftfartsselskabet (sammen med en liste over turisternes navne).

                  4)

                  Kvittering for betaling af rejseudgifterne.

                  5)

                  En forsikringspolice for gruppen (eller for hvert af gruppens medlemmer), som er gyldig i de medlemsstater, som besøges ifølge den fastlagte rejserute. Forsikringen skal gælde hele rejsens varighed. Forsikringen skal være på mindst 30 000 EUR og dække eventuelle udgifter i forbindelse med hjemsendelse af lægelige årsager, uopsættelig lægebehandling og/eller akut hospitalsbehandling.

                  6)

                  Rejselederens navn.

                  7)

                  Navn på og nærmere oplysninger om den relevante partnerrejsearrangør i Europa.

                  8)

                  Bekræftelse fra den relevante partnerrejsearrangør i Europa af, at indkvarteringen og transporten i Europa som angivet i gruppens rejseplan gælder alle gruppens medlemmer.

            For hvert enkelt medlem af gruppen

                  9)

                  En behørigt udfyldt visumansøgning, underskrevet af hver ansøger, sammen med et foto af nyere dato.

                  10)

                  Et pas, der er gyldigt mindst 90 dage efter udløbet af visummets gyldighed.


Avis juridique important

|

32001Y0214(01)

Kommissionens henstilling af 17. januar 2001 om den maksimale alkoholkoncentration i blodet (AKB) for førere af motorkøretøjer (EØS-relevant tekst)

EF-Tidende nr. C 048 af 14/02/2001 s. 0002 - 0010

Kommissionens henstillingaf 17. januar 2001om den maksimale alkoholkoncentration i blodet (AKB) for førere af motorkøretøjer(2001/C 48/02)(EØS-relevant tekst)BEGRUNDELSE1. INDLEDNING1.1. Baggrund1.1.1. I henhold til artikel 71, stk. 1, litra c), i traktaten om Den Europæiske Union skal den fælles transportpolitik i EU omfatte foranstaltninger til forbedring af transportsikkerheden. I april 1997 vedtog Kommission et program med foranstaltnnger til forbedring af færdselssikkerheden(1). Programmet omfattede en specifik henvisning (s. 20 og 41) til effektiviteten ved at nedsætte indtagelse af alkohol og spirituskørsel som et middel til at mindske antallet af ulykker og skader. Den 17. marts 2000 blev der vedtaget endnu en meddelelse(2), som indeholder en fornyet vurdering af prioriteterne i EU vedrørende bedre trafiksikkerhed. I dokumentet fastslås det endnu en gang, at spirituskørsel er et af hovedproblemerne i forbindelse med trafiksikkerheden.1.1.2. Spirituskørsel defineres normalt som nedsat køreevne hos:- en fører med en alkoholkoncentration i blodet (AKB), der overstiger en ved lov fastsat grænse, hvis overtrædelse er strafbar, eller- en fører med en AKB, der overstiger en fastsat grænse, hvis overtrædelse straffes med en form for administrativ sanktion som f.eks. bødestraf, eller- en fører med en AKB, som ligger under en fastsat grænse, men hvor føreren anses for at være uegnet til at føre et køretøj.1.1.3. Siden midten af 1960'erne er betydningen af indtagelse af alkohol for førerens køreevne blevet analyseret i mange forskningsarbejder, og konklusionen har været, at der er en direkte forbindelse mellem AKB og riskoen for at blive involveret i en ulykke. I alle motoriserede lande har man i stigende grad indført en politik, der går ud på at mindske sprituskørsel, nogle gange gennem indførelse af lavere AKB-grænser som en prioritet med henblik på at mindske antallet af ulykker og deraf følgende skader(3)(4)(5). Disse politikker bygger normalt på en blanding af promillegrænser, politiindsats, oplysningskampagner, alkoholistbehandling og juridiske eller administrative sanktioner afhængig af medlemsstaten.1.1.4. I 1988 fremsatte Kommissionen et forslag til direktiv om harmoniserede AKB-grænser, idet formålet var at fastsætte en maksimal AKB-grænse på 0,5 mg/ml i hele Fællesskabet(6)(7). Forslaget blev ikke vedtaget på grund af nogle medlemsstaters modstand med henvisning til nærhedsprincippet. I juli 1999 besluttede Europa-Parlamentets transportkomité, at den ikke ville genbekræfte førstebehandlingen af KOM(88) 707 endelig udg., og anmodede om, at der blev udarbejdet et nyt forslag, som i højere grad afspejlede de fremskridt, der var gjort i vurderingen af de nødvendige foranstaltninger med henblik på at nedsætte spirituskørsel.1.1.5. Kommissionen finder, at både den nationale og den europæiske indsats med henblik på at mindske spritiuskørsel i EU bedst er tjent med en mere harmoniseret ordning med lovligt fastsatte maksimale AKB-grænser. Det vil give bilister i EU et klarere og tydeligere signal om, at spiritus og kørsel er en farligt aktivitet, uanset hvor de kører i EU. Den accepterer imidlertid, at der er velbegrundede nationalpolitiske indsigelser mod en sådan foranstaltning med henvisning til nærhedsprincippet, og den har derfor ikke til hensigt at fremsætte det oprindelige forslag til direktiv endnu en gang som anført i meddelelsen om hovedopgaver inden for trafiksikkerhed. Kommissionen fremlægger derfor et forslag til Kommissionens henstilling, som fastlægger Kommissionens holdning til en række indsatsområder vedrørende:- promillegrænser (AKB)- vilkårlige alkoholtester- harmonisering af målestandarder for udstyr til måling af udåndingsluften- udveksling af oplysninger om bedste praksis- støtte til forskning og udvikling- støtte til oplysningskampagner i hele Europa- koordinering af anvendelsen af registerede data om alkoholrelaterede trafikulykker.Kommissionen har på nuværende tidspunkt ikke til hensigt at trække det oprindelige direktivforslag tilbage, idet medlemsstaterne måske vil ønske at genaktivere det på baggrund af denne meddelelse.1.2. Omfanget af spirituskørsel1.2.1. Der har været mange vurderinger af trafiksikkerhedsproblemet i forbindelse med spirituskørsel, og hvad man kan gøre for at mindske det(8). I nogle medlemsstater skønner man, at mellem 1 og 5 % af bilisterne har en alkoholkoncentration i blodet, der overstiger de respektive maksimale promillegrænser. Desuden er der langt større sandsynlighed for, at sådanne bilister bliver involveret i trafikulykker, idet de udgør 20 % af ulykker med dræbte og alvorligt tilskadekomne, og op til 25 % af ulykker, hvor føreren dræbes. De udgør stadig et stort trafiksikkerhedsproblem, til trods for at der har været et stort fald i antallet af uheld, som skyldes sprituskørsel, i de seneste 20 år.1.2.2. Kommissionen skønner, at der hvert år stadig dør mindst 10000 trafikanter i trafikulykker, hvor spirituskørsel er involveret, og at dette er en rimelig begrundelse for at fokusere på dette samfundstab i EU. Hvis man anvender den 1 million EUR-regel, der er formuleret i programmet om trafiksikkerhed i EU, bliver den samfundsmæssige værdi af disse mistede liv 10 mia. EUR pr. år.2. BEGRUNDELSE FOR EN MAKSIMAL ALKOHOLKONCENTRATION I BLODET PÅ 0,5 MG/ML2.1. Fordelen ved mere harmoniserede alkoholkoncentrationer i blodet i EU2.1.1. Den vigitigste fordel ved en mere ensartet lovfastsat maksimal alkoholkoncentration i blodet i EU er, at en sådan grænse giver førere af passager- og godskøretøjer en klarere og tydeligere besked om, at det over en vis grænse er farligt at blande alkohol og bilkørsel. Ud fra førerens synspunkt vil mere ensartede grænser også give en standardreference for gennemførelsen af den nationale lovgivning og for oplysningskampagner i hele Europa. Det bør være sådan, at uanset hvor en bilist kører i EU, skal han være opmærksom på, at der findes en mere ensartet grænse, og at han kan blive dømt for spirituskørsel, hvis han gribes i at overskride den.2.2. Fastsættelse af en passende maksimal grænse for alkoholindhold i blodet i EU2.2.1. Det er Europa-Komissionens opfattelse, at en fuldstændig adskillelse mellem spiritus og bilkørsel vil medføre en betydelig nedgang i antallet af trafikuheld, og især i antallet af dræbte ved trafikulykker. De foreliggende statistikker antyder, at mindst 10000 personer ville blive reddet årligt, hvis spirituskørsel fuldstændig forsvandt. Om denne ideelle tilstand vil kunne gennemføres, afhænger imidlertid i høj grad af hvordan reglen kan gennemføres (både ved prøver ved vejsiden og teknologiske kørerestriktioner) samt bilisternes overholdelse af loven. Logisk set burde den lovfastsatte grænse for alkoholkoncentrationen i blodet (og udåndingsækvivalenten), som er nødvendig for at støtte dette mål, være lig med 0, hvilket i praksis betyder en måling af alkoholkoncentrationen i blodet på mellem 0,1 og 0,2 mg/ml afhængig af, hvilken tolerance der er tilladt.2.2.2. Ud fra et trafiksikkerhedshensyn er det væsentligste mål at gennemføre en fuldstændig fjernelse af spirituskørsel. Men det må erkendes, at uden offentlighedens accept og en troværdig håndhævelse vil fastsættelse af en for lav promillegrænse ikke blive effektiv. Det er Kommissionens holdning, at der ved fastsættelse af en lovlig maksimumsgrænse for alkoholkoncentrationen i blodet eller en ordning med forskellige grænser i EU bør tages hensyn til følgende:- den grænse, hvor risikoen for at blive involveret i en ulykke, og især i en udlykke med dødelig udgang, begynder at stige væsentligt- den højere risiko for at blive involveret i uheld for visse grupper af bilister, som f.eks. uerfarne bilister og førere af tohjulede motorkøretøjer- behovet for at forbedre køreundervisningen og uddannelsesordningerne, især for unge bilister, og- de potentielt højere niveauer af dødsfald, personskader, tingskader, afbrydelser, trafikpropper og forsinkelser efter et uheld, som tungere køretøjer kan forårsage.2.2.3. Det er Kommissionens opfattelse, at der generelt bør tages hensyn til, at offentlighedens holdning over for grænser for alkoholkoncentrationen i blodet synes at pege imod støtte til lavere grænser i EU(9). På grundlag af akkumulative forskningsresultater og analyser bør den maksimale grænse for alkoholkoncentrationen i blodet på 0,5 mg/ml, som første gang blev foreslået den 5. december 1988, være den maksimale lovfastsatte grænse, der anbefales inden for EU.3. PROMILLEGRÆNSER I MEDLEMSSTATERNE3.1. Retsgrundlag3.1.1. De fleste medlemsstater har allerede indført en grænse for alkoholkoncentrationen i blodet på 0,5 mg/ml i deres nationale lovgivning enten som en lovfastsat grænse, hvor føreren anses for at have begået en kriminel handling, eller som en grænse for alkoholkoncentrationen i blodet, som straffes med en administrativ bøde eller yderligere sanktioner. Kommissionen anbefaler, at alle medlemsstater vedtager denne øvre grænse, og bevæger sig hen imod endnu lavere grænser af hensyn til forbedring af trafiksikkerheden. Kommissionen mener imidlertid, at det tilkommer de nationale myndigheder at vælge, hvor grænsen for alkoholkoncentrationen i blodet skal ligge, og hvorledes den skal håndhæves, samt hvilke straffe der idømmes.3.2. Nedsættelse af grænserne for alkoholkoncentrationen i medlemsstaterne3.2.1. Følgende medlemsstater har allerede nedsat deres promillegrænser, siden de indførte den første lovbestemte grænse:>TABELPOSITION>3.2.2. Følgende medlemsstater har imidlertid ikke nedsat deres AKB-grænser, siden de første gang indførte dem i deres nationale lovgivning.>TABELPOSITION>3.2.3. Desuden har Spanien vedtaget en lavere AKB-grænse på 0,3 mg/ml for uerfarne førere, for førere af tunge godskøretøjer og busser, og førere af køretøjer, der medfører farligt gods. Østrig har vedtaget en lavere grænse på 0,1 mg/ml for de samme tunge kategorier og også for knallertkørere under 18 år. Nederlandene overvejer, om der skal vedtages en lavere AKB-grænse på 0,2 mg/ml for uerfarne førere.4. EFFEKTIVITETEN AF FORANSTALTNINGER TIL NEDSÆTTELSE AF SPIRITUSKØRSEL4.1. Foreliggende oplysninger4.1.1. Forskning og statistiske analyser angiver, at der er visse kategorier af førere, som er centrale i spørgsmålet om spirituskørsel. Der er typisk tale om:- relativt unge og uerfarne mandlige bilister- bilister, som regelmæssigt kører med et meget højt AKB-niveau, og- folk, der drikker lejlighedsvis, med en lav alkoholkoncentration i blodet (nogle gange endda under den maksimalt tilladte grænse), som relativt dårligere tåler alkohol.4.1.2. Det er svært at vurdere, hvilken virkning en nedsættelse af alkoholkoncentrationen i blodet vil få, fordi den specifikke virkning ofte, men ikke altid, skjules af samtidige ændringer i håndhævelsen, straffen og oplysningskampagner. Fra Australien, Japan, USA og nogle EU-medlemsstater er der imidlertid meget, der tyder på, at en nedsættelse af promillegrænse sammen med en effektiv håndhævelse, straf og oplysningskampagne kan sænke spirituskørslen væsentligt, selv blandt højrisikolovovertrædere. Alkoholistbehandling er imidlertid af særlig betydning for at løse problemet omkring højrisikoovertrædere. Der er også tegn på, at en nedsættelse af promillegrænsen alene, uden støtte i form af håndhævelse og oplysningskampagner, også kan mindske spirituskørsel betydeligt, men det indebærer sandsynligvis, at loven skal overholdes i en urealistisk grad. De foreliggende tal antyder, at en sænkelse af promillegrænsen til 0,5 mg/ml for de medlemsstater, som stadig har 0,8 mg/ml, ikke blot ville nedsætte ulykkestallet for unge mænd, der indtager spiritus, men også blandt den hårde kerne af problembilister, som sædvanligvis kører efter at have drukket for meget, forudsat at nedsættelsen ledsages af en effektiv, målrettet kontrol og stikprøver.4.2. Behovet for at støtte de lovfastsatte maksimale promillegrænser med en effektiv håndhævelse4.2.1. Der er kun fire medlemsstater (Det Forenede Kongerige, Irland, Italien og Luxembourg), som fortsat har en øvre promillegrænse på 0,8 mg/ml. I Det Forenede Kongeriges tilfælde har denne grænse været uændret, siden den først blev fastsat i 1967. Den meget betydelige nedgang i omfanget af spirituskørsel i Det Forenede Kongerige i de sidste 20 år, hvor der har været et fald i ulykker med dødelig udgang på 70 %, er blevet opnået på grundlag af en uændret promillegrænse, men med effektiv håndhævelse og oplysningskampagner, som har ændret adfærden omkring spiritusindtagelse og kørsel. Kommissionen tror, at selv i medlemsstater som Det Forenede Kongerige, som har haft held med at reducere antallet af ulykker med dødelig udgang som følge af spirituskørsel, er det muligt at mindske antallet yderligere ved at indføre en lavere maksimalgrænse på 0,5 mg/ml og udvide andre foranstaltninger. Desuden er det også muligt at opnå betydelige nedgange i de medlemsstater, som allerede har fastsat en maksimalgrænse på 0,5 mg/ml eller lavere, ved at udvide kontrolaktiviteten og fastsætte strengere straffe for bilister, som dømmes for spirituskørsel. Især tilslutter Kommissionen sig det synspunkt, at omfattende og regelmæssige stikprøver af udåndingsluften er et meget omkostningseffektivt afskrækkelsesmiddel til at hindre spirituskørsel.5. EN LAVERE MAKSIMAL PROMILLEGRÆNSE PÅ 0,2 MG/ML FOR SPECIFIKKE TRAFIKANTGRUPPER5.1. Uerfarne bilister5.1.1. Det er klart, at uerfarne (hovedsagelig unge) førere i forholdsmæssigt stort tal involveres i ulykker forårsaget af spirituskørsel. Da risikoen for, at uerfarne bilister involveres i en ulykke som følge af spirituskørsel, er relativ høj sammenlignet med mere erfarne bilister, tror Kommissionen, at en lavere promillegrænse på 0,2 mg/ml er velegnet, mens bilisterne lærer at køre eller kun har haft et fuldgyldigt kørekort i mindre end to år, og anbefaler, at medlemsstaterne vedtager denne lavere grænse for denne sårbare gruppe af bilister. Nogle stater ønsker muligvis at fastsætte en endnu længere periode, hvor den pågældende har været i besiddelse af et fuldgyldigt kørekort, inden de tillader højere promillegrænser end 0,2 mg/ml.5.2. Førere af tohjulede motorkøretøjer5.2.1. Førere af tohjulede motorkøretøjer har statistisk set en risiko for at blive dræbt eller alvorligt kvæstet i en trafikulykke, som er mange gange større end for bilister. Motorcykelførere, især unge uerfarne førere, som drikker og kører, risikerer især at miste køreevnen som følge af alkohol. Skønt de tilgængelige statistikker på europæisk plan langtfra er entydige, er der visse nationale dødsfaldsstatistikker, som angiver, at førere af tohjulede motorkøretøjer ikke i samme grad som førere af biler blander alkohol og kørsel, og at de allerede har indtaget en mere ansvarlig holdning over for den større risiko, de har for at blive involveret i ulykker. I nogle medlemsstater har meget unge førere (så unge som 14 år) lov til at føre langsomtkørende tohjulede motorkøretøjer, og aldersprofilen for førere er relativ lav i EU, og en lavere grænse ville derfor synes velegnet til at forstærke de gode kørevaner, der er indøvet under uddannelsen. Kommissionen finder, at den relative højere risiko for at blive indblandet i trafikulykker hos denne gruppe trafikanter bør afspejles i en lavere maksimal promillegrænse på 0,2 mg/ml for førere af tohjulede motorkøretøjer, og anbefaler, at medlemsstaterne vedtager denne lavere grænse.5.3. Førere af godskøretøjer ( > 3,5 t totalvægt) og busser ( > 8 passagersæder)5.3.1. De foreliggende statistikker angiver, at risikoen for, at en stor bus bliver involveret i en trafikulykke med dræbte eller alvorligt kvæstede, er større end for en bil, pr. kørt km, hvilket afspejler det langt større antal passagerer i busser og deres operationelle kendetegn. For tunge godskøretøjer er riskoen stort set den samme som for en bil pr. kørt km. Disse relative risici gælder også for de samlede ulykkesrisici ved ulykker, hvor disse køretøjer er involveret. Da busser medfører langt flere passagerer end biler, er deres tilknyttede passagerulykkesrisiko pr. passagerkm meget lavere. Imidlertid viser EU's statistikker, at uheld med dødelig udgang, som involverer tunge godskøretøjer og busser, udgør ca. 18 % af alle uheld med dødelig udgang i EU.5.3.2. Selv om trafikulykkesstatistikkerne endnu ikke er tilstrækkeligt omfattende til, at der kan foretages en detaljeret evaluering af den relative risiko i EU, er der andre faktorer end risiko, som også skal tages i betragtning i forbindelse med fastsættelsen af passende promillegrænser for førere af tunge køretøjer. Når tunge køretøjer involveres i en trafikulykke, kan de potentielt forårsage alvorlig tingsskade, afbrydelser, forsinkelser og trafikpropper, især i tunneler, på broer, på hovedfærdselsårer eller i tætbefolkede byområder. På baggund af væksten i Fællesskabets gods- og buspassagertrafik i det seneste tiår er det passende at indføre en ensartet maksimal promillegrænse på 0,2 mg/ml for alle førere af tunge godskøretøjer og busser, og Kommissionen anbefaler, at medlemsstaterne vedtager en sådan lavere grænse. Den har bemærket, at nogle operatører allerede har indført en "nul alkohol" - politik for deres erhvervschauffører.5.4. Førere af køretøjer, der medfører farligt gods5.4.1. Der er ingen oplysninger, der tyder på, at køretøjer, der medfører farligt gods, har større sandsynlighed for at blive involveret i en trafikulykke end køretøjer, som ikke medfører farligt gods. Imidlertid er ulykker, der omfatter køretøjer, der medfører farligt gods, potentielt meget farlige. Kommissionen tror, at en lavere maksimalgrænse på 0,2 mg/ml er passende for førere af køretøjer, der medfører farligt gods, og anbefaler, at der fastsættes en sådan grænse. De fleste køretøjer, der medfører farligt gods, vil være på mere end 3,5 t tilladt totalvægt.6. SKØN OVER NEDGANGEN I ANTALLET AF DØDSFALD SOM FØLGE AF FORANSTALTNINGER TIL NEDSÆTTELSE AF OMFANGET AF SPIRITUSKØRSEL6.1. De foreliggende tal6.1.1. Det er en meget vanskelig opgave at vurdere, i hvor høj grad antallet af dræbte vil falde som følge af en nedsættelse af promillegrænsen sammen med national håndhævelse og oplysningskampagner. De skøn, der foreligger fra Europa, USA, Japan og Australien om nedgangen i uheld og skader som følge af lavere promillegrænser, kombineret med parallelle foranstaltninger til at nedsætte omfanget af spirituskørsel, er meget forskellige, men de antyder, at en sådan indsats er meget effektiv. Virkningerne kan være kumulative, men påvirkes stærkt af ændringer i trafikanternes holdning og adfærd. De foreliggende tal viser, at en samlet indsats til nedbringelse af spirituskørsel i EU, baseret omkring en ordning med ensartede promillegrænser, der gælder i hele EU, sammen med national kontrol og oplysningskampagner realistisk vil kunne nedsætte dødsfald som følge af trafikuheld, som skyldes spirituskørsel, med ca. 10 %. Det er ikke nogen videnskabelig baseret beregning, men udgør et fornuftigt minimumsmål baseret på internationale tal.6.1.2. Det må indrømmes, at forholdet mellem den maksimale lovfastsatte promillegrænse og forekomsten af spirituskørsel ikke er entydig, da mange andre faktorer også påvirker adfærden omkring spiritusindtagelse og kørsel. Andelen af dræbte førere med spiritusindhold i blodet over den tilladte grænse rapporteres at være højere i Nordamerika, hvor den lovfastsatte promillegrænse ligger på mellem 1,0 og 0,8 mg/ml, og meget lavere i Japan, hvor grænsen blev fastsat til 0,5 mg/ml i 1970. På den anden side har der været et betydeligt fald i omfanget af spirituskørsel i Det Forenede Kongerige i de sidste 20 år som følge af en blanding af kontrol og straf sammen med regelmæssige oplysningskampagner, som alle har været koordineret omkring en grænse på 0,8 mg/ml, som ikke er blevet nedsat, siden den første gang blev fastsat i 1967.6.1.3. Der er blevet forsøgt forskellige metoder til at mindske forekomsten af spirituskørsel som svar på nationale forhold med forskellig grad af succes. Kommissionen er af den opfattelse, at en passende blanding af de mange foreliggende foranstaltninger til nedsættelse af spirituskørsel bør træffes af medlemsstaterne, men at disse foranstaltninger i forbindelse med en fælles transportpolitik helst skal bygge på en mere ensartet ordning med promillegrænser.6.2. Fordelingen af dødsfaldsreducerende virkninger6.2.1. En nedgang på 10 % i alle EU-trafikdrab, hvor spirituskørsel er involveret, ville årligt kunne redde 1000 liv. Det svarer til 2,5 % af det samlede antal trafikdrab i EU. De foreliggende tal viser, at omkring to tredjedele af de liv, der årligt reddes, ville være førere over den relevante promillegrænse, og den resterende tredjedel ville være "ædru" førere og passagerer og andre trafikanter. Imidlertid vil den andel af dødsfald, der undgås, variere fra medlemsstat til medlemsstat. Det er muligt, at faldet i dødsfald kan blive endnu større, men det afhænger hovedsagelig af, i hvor høj grad reglerne overholdes, især i de medlemsstater, hvor det nuværende kontrolniveau er relativt lavt. Anvendelse af omfattende kontroller af udåndingsluften, hvor førerne vil føle, at de har en stor risiko for at blive testet, er et meget omkostningseffektivt afskrækkelsesmiddel, selv om det så også bliver nødvendigt at øge midlerne til denne indsats.6.2.2. Den anbefalede generelle grænse på 0,5 mg/ml, med 0,2 mg/ml for visse grupper af førere, vil påvirke nogle medlemsstater mere end andre, fordi ti medlemsstater allerede har anlagt deres nationale "spirituskørsels"-politik omkring en promillegrænse på 0,5 mg/ml. Sverige vedtog en lavere promillegrænse på 0,2 mg/ml i 1990, og to medlemsstater har allerede lavere grænser for visse grupper af førere. Faldet i antallet af ulykker og skader som følge af en nedsættelse af promillegrænsen vil derfor være forskelligt fra medlemsstat til medlemsstat, men det vil hovedsagelig afhænge af, hvor effektivt den nationale håndhævelse er, og om førerne overholder bestemmelserne.7. ØKONOMISK VIRKNING7.1. Det "økonomiske problem" i fjerntliggende landdistrikter7.1.1. For de medlemsstater, som stadig har en promillegrænse på 0,8 mg/ml (især Det Forenede Kongerige og Irland), argumenteres det, at en nedsættelse til 0,5 mg/ml under visse forudsætninger vedrørende drikkeadfærd og kørselspraksis kunne føre til en nedgang i salget af alkohol og økonomiske tab. Det kunne være tilfældet for detailhandlere (pubber) i fjerntliggende landdistrikter, hvor det eneste transportmiddel er privatbiler, og hvor førere enten nedsætter deres forbrug af alkohol eller antallet af pubbesøg eller begge dele.7.1.2. Det er Kommissionens opfattelse, at den samfundsmæssige værdi af et lavere antal ulykker som følge af lavere promillegrænser i hele Fællesskabet, opfulgt af effektiv national kontrol, uddannelse og oplysningskampagner, højst sandsynligt vil opveje de mulige økonomiske tab i nogle regioner. Der er ikke nogen grund til at tro, at kørselsvaner og drikkevaner ikke kan ændres, så de tilpasses til behovet for at hindre kørsel ved spiritusindtagelse over promillegrænser, som har vist sig at være skadelige for køreevnen.7.1.3. Det skal bemærkes, at Kommissionen ikke anbefaler et totalforbud mod alkohol for førere. Desuden vil det sociale aspekt af at drikke kunne bevares, hvis der slås mere på anvendelse af offentlig transport, fælles transport i privatbiler, udpegelse af en fører, som ikke drikker, moderate drikkevaner eller overgang fra alkoholiske til ikke-alkoholiske drikke. Der vil uundgåeligt være en konflikt i denne forbindelse, men det bør erindres, at hvert trafikdrab svarer til en økonomisk omkostning på 1 mio. EUR, og at det også har en reel økonomisk virkning, hvis omfanget af spirituskørsel ikke nedsættes. Formålet med henstillingen er at forbedre trafiksikkerheden og ikke at støtte "alkoholmarkedet" i visse regioner.7.2. Behovet for yderligere midler til at gennemføre lavere promillegrænser7.2.1. Enhver indførelse af lavere maksimale promillegrænser vil afhængig af ændringerne i drikke- og kørselsadfærden betyde en øget arbejdsbyrde for politiet ved et givet kontrolressourceniveau. Den nationale kontrolindsats er afgørende for at nedbringe antallet af ulykker som følge af spirituskørsel. Den seneste rapport fra Den Europæiske Arbejdsgruppe om Alkohol, Narkotika og Medicin pegede på betydningen af kontrol. Det nuværende kontrolniveau i hele Fællesskabet er meget forskelligt. Vedtagelsen af lavere promillegrænser vil uundgåeligt betyde, at der vil være behov for flere ressourcer til en effektiv kontrol og afskrækkelse, især i medlemsstater, hvor kontrolniveauerne er relativt lave. Hvis der ikke sker en betydelig stigning i politiets ressourcer til kontrol, vil lavere promillegrænser kunne være kontraproduktive, fordi de begrænsede politieressourcer så kunne blive optaget af at tage sig af de flere førere, der blev opdaget med et relativt lavt alkoholindhold i blodet, og derved vil opdagelsesraten for mere alvorlige overtrædere, som i højere grad vil kunne forårsage alvorlige ulykker, blive lavere.7.2.2. For at skabe en effektiv afskrækkelsesvirkning er vedvarende kontrol afgørende, men kontrolprogrammerne, såsom stikprøver af udåndingsluften, er dyre og kræver store ressourcer. Det skal imidlertid bemærkes, at stikprøver af udåndingsluften er meget omkostningseffektive, og det betaler sig klart at investere i dem. Det er derfor ikke urimeligt at forvente, at omkostningerne ved den nødvendige øgede kontrol for at skabe en nedgang på 1000 dødsfald om året i EU inden for en ordning med mere harmoniserede promillegrænser vil være lavere end 1 mia. EUR pr. år, som man vurderer, der vil kunne spares ved at undgå ulykker. Desuden bør det fastslås, at den øgede forbindelse mellem de nationale politistyrker giver mulighed for at gøre kontrollen mere effektiv med uændrede kontrolressourcer.8. BEHOVET FOR STATISTIKKER OVER TRAFIKULYKKER8.1. På nationalt niveau8.1.1. Rapporten fra Den Europæiske Arbejdsgruppe om Alkohol, Narkotika og Medicin påpeger manglerne ved de nuværende statistikker vedrørende ulykker, hvor alkohol er indblandet. Systematisk alkoholtestning af førere efter et trafikuheld og registrering af resultaterne til statistisk analyse er af væsentlig betydning for at kunne overvåge, hvorvidt foranstaltningerne til nedsættelse af spirituskørsel er effektive. I nogle medlemsstater registreres resultaterne af alkoholtester ikke fuldt ud i de nationale databaser over trafikuheld, selv om politikontrollen er øget. Fuldstændige resultater over alkotester (udåndingsluft og blod) ville give mulighed for at sammenligne forekomsten af spirituskørsel i forskellige grupper af førere.8.2. På EU-niveau8.2.1. Hvis alle testresultater blev indsendt til Det Europæiske Fællesskabs Trafikuheldsdatabase (CARE)(10), ville størrelsen af prøven blive øget væsentligt, så der kan ske en analyse af promillegrænsefordelingerne (og udåndingsluftsækvivalenter) for forskellige trafikantgrupper på europæisk niveau. Det ville give en enestående europæisk datakilde til oplysning om og kontrol af virkningerne af indsatsen mod spirituskørsel. Der vil kunne opnås en væsentlig analytisk merværdi ved at samle alle resultater vedrørende testniveauerne for udåndingsluft og alkoholindhold i blodet. Desuden fremmes den epidemiologiske overvågning af personskader inden for Fællesskabets handlingsprogram(11) om forebyggelse af personskader som led i indsatsen inden for folkesundhed, ved hjælp af et EF-system til indsamling af data og udveksling af oplysninger om personskader (EUPHIN: European Union Public Health Information Network). Der vil blive fastlagt de vigtigste personskadeindikatorer, som er baseret på fælles fastlagte standarder, og som giver nationalt repræsentative oplysninger, herunder indikatorer fra andre relevante politiske områder (f.eks. sikkerhed på arbejdspladsen, transport og civilbeskyttelse).9. STANDARDER FOR UDSTYR TIL ALKOHOLTESTER9.1. Behovet for bindende EU-standarder9.1.1. Den Europæiske Arbejdsgruppe om Alkohol, Narkotika og Medicin rapporterede, at medlemsstaterne i vid udstrækning støttede fastsættelsen af bindende EU-målestandarder for evidensudstyr til måling af udåndingsluften, hvis resultater kan anvendes som bevis i en retssag.9.1.2. Muligheden for at supplere blodprøveresultaterne med de resultater, der fremkommer ved anvendelse af udstyr til måling af udåndingsluften, betyder en udvidelse af politikontrollen. Medlemsstater, der har en promillegrænse på 0,5 mg/ml, anvender en måleækvivalens for udåndingsluften (BRAC) på enten 0,22 eller 0,25 µg alkohol pr. ml udåndingsluft. Men det forskellige udstyr til måling af udåndingsluften, som på nuværende tidspunkt er på markedet, har en forskellig nøjagtighedsgrad. Det betyder, at medlemsstater skal tage højde for målefejl både i deres ækvivalensniveauer for alkohol i blodet og alkohol i udåndingsluften for de førere, der måles. Udsvinget for målefejlen er forskellig i de forskellige medlemsstater.9.1.3. I forbindelse med de harmoniserede maksimale promillegrænser i EU omfatter de anbefalede promillegrænser på 0,5 og 0,2 mg/ml ikke noget udsving for målefejl. Ved at fastsætte harmoniserede målestandarder for måleudstyr er det enklere at indføre harmoniserede promillegrænser for blodet og udåndingsluften, der er baseret på det godkendte måleudstyrs tekniske evne. De tilladte statistiske målefejl vil blive nærmere harmoniseret ved at udvikle standarder for måleudstyr.9.1.4. Nogle medlemsstater har også indført en vid tolerance ved måling af indholdet i blodet, for at få førere, der er blevet standset, til at vælge en måling af udåndingsluften i stedet for en mere kostbar og tidsforbrugende blodprøve. I Sverige indebærer toleranceniveauet for testresultater, på trods af, at der har været anvendt en relativ lav promillegrænse på 0,2 mg/ml siden 1990, at førere under visse omstændigheder kan have en koncentration på op til 0,34 mg/ml. Formålet med denne forhøjede tolerancetærskel er at øge kontrolniveauet, da der kan gennemføres mange flere evidenstester af udåndingsluften end blodprøver for et givet niveau af politiressourcer. Sådanne tolerancetærskler må naturligvis fastsættes af medlemsstaterne, som må afveje afskrækkelseseffekten af den lovfastsatte promillegrænse mod afskrækkelseseffekten ved en lidt højere, men tilladelig promillegrænse, med et højere kontrolniveau.9.1.5. Kommissionen er for øjeblikket ved at udarbejde et udkast til forslag til et direktiv om måleinstrumenter, som, hvis det vedtages, vil harmonisere kravene til målenøjagtigheden for evidensudstyr til måling af udåndingsluften i EU. Retningslinjer for internationale standarder fastsættes af Den Internationale Organisation for Retslig Metrologi (OIML), og medlemsstaterne baserer deres lovgivning på disse standarder.10. MANGLENDE KØREEVNE SOM FØLGE AF EN KOMBINERET VIRKNING AF ALKOHOL OG NARKOTIKA10.1. Problemet med illegal narkotika10.1.1. Den seneste forskning vedrørende indvirkningen af marihuana på køreevnen(12) konkluderede, at de negative virkninger for førerens køreevne ved brug af cannabis alene, som frembragte doser af tetrahydrocannabinol (THC) på 100-200 ug/kg, ikke var meget forskellige fra den manglende køreevne som følge af indtagelse af andre former for narkotika eller alkoholkoncentration i blodet på over 0,8 mg/ml. Det fandtes imidlertid, at de samme doser THC medførte alvorlige virkninger for køreevnen, når de blev kombineret med alkohol, som var tilstrækkeligt til at frembringe en alkoholkoncentration i blodet på 0,4 mg/ml.10.1.2. Dette bevis på den høje risiko for bilister og førere af motorkøretøjer, og den øgede anvendelse af cannabis og påvisningen af THC (samt andre former for ulovlig narkotika) hos førere, der er involveret i ulykker(13), giver anledning til voksende bekymring for trafiksikkerheden i EU. Der er imidlertid mange ulovlige narkotika, og det er ikke klart, hvordan de alle interagerer med alkohol, så køreevnen nedsættes. Desuden opfordres Kommissionen og medlemsstaterne i EU's handlingsplan for narkotika 2000-2004, som er godkendt af det Europæiske Råd i Feira, til at igangsætte forskning af virkningerne for køreevnen ved indtagelse af ulovlig narkotika og lægemidler. Besiddelse og anvendelse af alle former for illegale narkotika er pr. definition en overtrædelse, som kan straffes inden for rammerne af den nationale lovgivning. Da besiddelse eller anvendelse af et ulovligt narkotisk stof under alle omstændigheder er en kriminel handling, bør medlemsstaterne overveje spørgsmålet om, hvorvidt kørsel under indflydelse af illegal narkotika skal anses for at være en alvorligere overtrædelse end spirituskørsel, og derfor omhandles dette aspekt ikke i denne henstilling.10.2. Problemet med lovlig narkotika10.2.1. Brug af lovlig narkotika (medicin) i sig selv eller i kombination med alkohol, og deres virkning på førerens evne til at køre, er også et meget vigtigt spørgsmål i forbindelse med den øgede ulykkesrisiko. Men der er en lang række tilladte narkotika, og deres virkninger for køreevnen er på ingen måde udforsket så omfattende, som virkningerne af alkohol er blevet. F.eks. er benzodiazepiner en meget anvendt gruppe af lægemidler, som kombineret med alkohol kan være lige så ødelæggende for køreevnen som kombinationen af alkohol og cannabis ved lave doser.10.2.2. Hele spørgsmålet om lovlig narkotikas indvirkninger på førerne er i sig selv et meget indviklet emne, hvoraf det specifikke aspekt vedrørende alkohol kombineret med lovlig narkotika kun udgør en del. Imidlertid kunne medlemsstaterne måske ønske at overveje, hvordan de skal behandle dette spørgsmål i deres nationale lovgivning. På europæisk plan vil der helt klart være fordele ved at udveksle oplysninger om forskningsresultater og bedste praksis.(1) Bedre færdelssikkerhed i EU: Program for 1997-2001 (KOM(97) 131 endelig udg.).(2) Trafiksikkerhed: Hovedopgaver i EU: Statusrapport og prioritering af foranstaltninger (KOM(2000) 125 endelig udg.).(3) A strategic road safety plan for the European Union: ETSC, februar 1997.(4) Report of the Working Group on Alcohol Drugs and Medicines for the High Level Group, oktober 1999.(5) NHTSA reporter Vol. 10, nr. 2: forår 1999, nr. 3: sommer 1999.(6) KOM(88) 707 endelig udg.(7) KOM(89) 640 endelig udg.(8) Reducing Traffic Injuries resulting from Alcohol Impairment: ETSC januar 1995. Report of the Working Group on Alcohol Drugs and Medicines for the High Level Group, oktober 1999.(9) SARTRE 95 og 98 (Social Attitudes to Road Traffic Risk In Europe).(10) Rådets afgørelse 93/704/EF.(11) Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 372/1999/EF af 8. februar 1999 om vedtagelsen af Fællesskabets handlingsprogram vedrørende forebyggelse af personskader som led i indsatsen inden for folkesundhed (1999-2003).(12) Marijuana, alcohol and actual driving performance, NHTSA, juli 1999.(13) Literature review on the relation between Drug Use, Impaired Driving, and Traffic Accidents: Section 2.4.2: European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction, februar 1999.


title: Den Europæiske Centralbanks henstilling af 19. april 2013 til Rådet for Den Europæiske Union om eksterne revisorer for Den Europæiske Centralbank (ECB/2013/9)

text:
               27.4.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 122/1

         DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS HENSTILLING
   af 19. april 2013
   til Rådet for Den Europæiske Union om eksterne revisorer for Den Europæiske Centralbank
   (ECB/2013/9)
   2013/C 122/01
   STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR —
   under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 27.1, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Regnskaberne for Den Europæiske Centralbank (ECB) og for de nationale centralbanker i de medlemsstater, der har euroen som valuta, revideres af uafhængige eksterne revisorer, der indstilles af ECB's Styrelsesråd og godkendes af Rådet for Den Europæiske Union.

               (2)

               Mandatet for ECB's nuværende eksterne revisorer udløb efter revisionen for regnskabsåret 2012. Det er derfor nødvendigt at udnævne eksterne revisorer fra regnskabsåret 2013.

               (3)

               ECB har valgt Ernst & Young GmbH Wirtschaftsprüfungsgesellschaft som eksterne revisorer for regnskabsårene 2013 til 2017 —

         VEDTAGET FØLGENDE HENSTILLING:
   Det henstilles, at Ernst & Young GmbH Wirtschaftsprüfungsgesellschaft udnævnes til ECB's eksterne revisorer for regnskabsårene 2013 til 2017.

      Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 19. april 2013.

         Mario DRAGHI

            Formand for ECB


title: Rådets henstilling af 19. marts 2007 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (ottende EUF) for regnskabsåret 2005

text:
               8.5.2007

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 103/3

      RÅDETS HENSTILLING

   af 19. marts 2007
   om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af transaktionerne under Den Europæiske Udviklingsfond (ottende EUF) for regnskabsåret 2005
   (2007/C 103/03)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION —
   som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
   som henviser til fjerde AVS-EF-konvention, undertegnet den 15. december 1989 i Lomé (1) og ændret ved aftalen undertegnet på Mauritius den 4. november 1995 (2),
   som henviser til den interne aftale om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand inden for anden finansprotokol til fjerde AVS-EF-konvention (3) herunder oprettelsen af Den Ottende Europæiske Udviklingsfond (ottende EUF), særlig artikel 33, stk. 3 i den aftale,
   som henviser til finansforordningen af 16. juni 1998 vedrørende samarbejdet med henblik på udviklingsfinansiering under fjerde AVS-EF-konvention (4), særlig artikel 66-74,
   som har gennemgået forvaltningsregnskabet og status pr. 31. december 2005 vedrørende transaktionerne under ottende EUF samt Revisionsrettens beretning vedrørende regnskabsåret 2005 med Kommissionens tilhørende svar (5), og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Europa-Parlamentet meddeler i henhold til artikel 33, stk. 3, i førnævnte interne aftale Kommissionen decharge for den finansielle forvaltning af ottende EUF efter henstilling fra Rådet, og

               (2)

               Kommissionens gennemførelse af alle transaktioner under ottende EUF i regnskabsåret 2005 har været tilfredsstillende,

         HENSTILLER til Europa-Parlamentet, at det meddeler Kommissionen decharge for gennemførelsen af transaktionerne under ottende EUF for regnskabsåret 2005.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 19. marts 2007

            På Rådets vegne

         H. SEEHOFER

            Formand

      (1)  EFT L 229 af 17.8.1991, s. 3.

      (2)  EFT L 156 af 29.5.1998, s. 3.

      (3)  EFT L 156 af 29.5.1998, s. 108.

      (4)  EFT L 191 af 7.7.1998, s. 53.

      (5)  EUT C 263 af 31.10.2006, s. 205.


Vigtig juridisk meddelelse

|

52005PC0508

Henstilling med henblik på Rådets afgørelse om Den Europæiske Kulturhovedstad i år 2009  /* KOM/2005/0508 endelig udg. */

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 18.10.2005KOM(2005) 508 endeligHenstilling med henblik påRÅDETS AFGØRELSEom Den Europæiske Kulturhovedstad i år 2009(forelagt af Kommissionen)BEGRUNDELSEEuropa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1419/1999/EF af 25. maj 1999 om en fællesskabsaktion vedrørende "Den Europæiske Kulturhovedstad" 2005-2019[1] fastlægger proceduren for udpegelse af Den Europæiske Kulturhovedstad fra 2005 og fremover. I bilag 1 til afgørelsen er der anført en liste over medlemsstater, der skal udpege kulturhovedstæderne. De ti nye medlemsstater, der tiltrådte EU den 1. maj 2004, var ikke medtaget på denne liste. Kommissionen forelagde derfor et forslag om ændring af afgørelse nr. 1419/1999/EF for at give de nye medlemsstater mulighed for at foreslå en europæisk kulturhovedstad fra 2009. Forslaget blev vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet den 13. april 2005 (afgørelse nr. 649/2005/EF). I henhold til artikel 2 i afgørelse nr. 1419/1999/EF, som ændret ved afgørelse nr. 649/2005/EF, udpeges to byer i to medlemsstater (en fra EUR-15 og en fra de nye medlemsstater) til Europæiske Kulturhovedstæder efter tur fra 2009, i overensstemmelse med den rækkefølge, der er fastsat i bilag I til afgørelsen.Senest fire år før starten på det pågældende arrangement forelægger de pågældende medlemsstater byernes ansøgninger for Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og Regionsudvalget.Kommissionen indkalder hvert år en jury, som udarbejder en rapport om ansøgningerne i lyset af aktionens mål og karakteristika. Denne jury består af uafhængige højtstående personer, som er eksperter med baggrund inden for den kulturelle sektor. Juryen forelægger sin rapport for Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet.Europa-Parlamentet kan inden for en frist på tre måneder fra modtagelsen af rapporten fremsende en udtalelse om ansøgningerne til Kommissionen. Europa-Parlamentet har ikke fremsendt en udtalelse for 2009[2].Rådet, der træffer afgørelse på grundlag af en henstilling, som Kommissionen udarbejder i lyset af juryens rapport, udpeger officielt de pågældende byer som Europæiske Kulturhovedstæder for det år, ansøgningen vedrører.I overensstemmelse med artikel 2 og bilag I har Østrig og Litauen givet meddelelse om ansøgningerne fra henholdsvis Linz og Vilnius.Juryen holdt møde den 14. april 2005 for at behandle begge ansøgninger. Behandlingen omfattede høringer af repræsentanter for Linz og Vilnius. Juryen forelagde sin rapport for Kommissionen den 29. april 2005. På juryens anmodning fremsendte Kommissionen den til de øvrige institutioner.På grundlag af en samlet evaluering af de to byers ansøgninger og juryens henstillinger desangående vedtog juryen ensstemmigt at anbefale Den Europæiske Unions institutioner, at Linz og Vilnius skal være Europæiske Kulturhovedstæder i 2009, idet juryen opfordrede til en række forbedringer inden for de områder, der er nævnt i rapporten.I overensstemmelse med artikel 2, stk. 3, i afgørelse nr. 1419/1999/EF, som ændret ved afgørelse nr. 649/2005/EF, forelægger Kommissionen hermed vedlagte henstilling for Rådet om den officielle udnævnelse af Linz og Vilnius til Europæiske Kulturhovedstæder i 2009.Henstilling med henblik påRÅDETS AFGØRELSEom Den Europæiske Kulturhovedstad i år 2009RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1419/1999/EF, som ændret ved afgørelse nr. 649/2005/EF, om en fællesskabsaktion vedrørende "Den Europæiske Kulturhovedstad" 2005-2019[3], særlig artikel 2, stk. 3,under henvisning til juryens rapport af april 2005 til Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet i overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, i afgørelse nr. 1419/1999/EF, som ændret ved afgørelse nr. 649/2005/EF,i betragtning af at kriterierne i artikel 3 i og bilag II til afgørelse nr. 1419/1999/EF, som ændret ved afgørelse nr. 649/2005/EF, er helt opfyldt,under henvisning til Kommissionens henstilling af  2005 -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1Linz og Vilnius udpeges til "Europæisk Kulturhovedstad 2009" i overensstemmelse med artikel 2, stk. 1, i afgørelse nr. 1419/1999/EF, som ændret ved afgørelse nr. 649/2005/EF.Artikel 2Begge de udpegede byer træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at arrangementet opfylder kravene i artikel 1 og 5 i afgørelse nr. 1419/1999/EF, som ændret ved afgørelse nr. 649/2005/EF.Udfærdiget i Bruxelles, den .På Rådets vegneFormand [1] EFT L 166 af 1.7.1999, s. 1.[2] Jf. "Betænkning om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om ændring af afgørelse 1419/1999/EF", ordfører Michel Rocard, PE 334.052, begrundelse, side 10.[3] EFT L 166 af 1.7.1999, s. 1, og EUT L 117 af 4.5.2005, s. 20.


title: Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om Rumæniens nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Rumæniens konvergensprogram for 2014_x000b_

text:
				|

		52014DC0424

			Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om Rumæniens nationale reformprogram for 2014_x000b__x000b_og med Rådets udtalelse om Rumæniens konvergensprogram for 2014_x000b_ /* COM/2014/0424 final - 2014/ () */

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Rumæniens nationale reformprogram for 2014
og med Rådets udtalelse om Rumæniens konvergensprogram for 2014

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2 og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt
overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], særlig artikel 9, stk.
2,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[2],
som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet[3],
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske
og Finansielle Udvalg,
som henviser til udtalelse fra Udvalget for
Social Beskyttelse,
som henviser til udtalelse fra Udvalget for
Økonomisk Politik, og
som tager følgende i betragtning:
(1)
Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd
Kommissionens forslag til en ny strategi for beskæftigelse og vækst, Europa
2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer
på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge EU's
potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)
På grundlag af Kommissionens forslag vedtog Rådet
den 13. juli 2010 en henstilling om de overordnede retningslinjer for
medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21.
oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes
beskæftigelsespolitikker, som tilsammen udgør de "integrerede
retningslinjer". Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede
retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og
beskæftigelsespolitik.
(3)
Den 29. juni 2012 vedtog medlemsstaternes stats- og
regeringschefer en vækst- og beskæftigelsespagt, som udgør en sammenhængende
ramme for indsatsen på nationalt plan og på EU-plan samt i euroområdet under
anvendelse af alle tilgængelige løftestænger, instrumenter og politikker. De
traf beslutning om tiltag, der skal iværksættes af medlemsstaterne, og
forpligtede sig navnlig fuldt ud til at nå målene i Europa 2020-strategien og
gennemføre de landespecifikke henstillinger.
(4)
Den 9. juli 2013 vedtog Rådet en henstilling om
Rumæniens nationale reformprogram for 2013 og afgav udtalelse om Rumæniens
konvergensprogram for 2012-2016.
(5)
Den 13. november 2013 vedtog Kommissionen den
årlige vækstundersøgelse[4],
som markerede starten på det europæiske semester i 2014 for samordning af de
økonomiske politikker. Samme dag vedtog Kommissionen på grundlag af forordning
(EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen[5].
(6)
Den 20. december 2013 tilsluttede Det Europæiske
Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af finansiel stabilitet,
finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede
behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk
konsolidering, genetablere normale lånemuligheder for erhvervslivet, fremme
vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser
af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.
(7)
Den 6. maj 2014 forelagde Rumænien sit nationale reformprogram
for 2014 og den 5. maj 2014 sit konvergensprogram for 2014. For at tage
hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet
vurderet sammen.
(8)
Den 22. oktober 2013 vedtog Rådet afgørelse
2013/513/EU om mellemfristet finansiel bistand til Rumænien på op til 2 mia.
EUR indtil september 2015. I betragtning af den aktuelle situation med ustabile
kapitalstrømme, som navnlig berører nye vækstmarkeder, risiciene for det
makroøkonomiske scenario og de resterende svagheder i banksektoren blev det
anset for hensigtsmæssigt at yde forebyggende mellemfristet finansiel bistand
til Rumænien under mekanismen for betalingsbalancestøtte til medlemsstater uden
for euroområdet. Selv om Rumænien under de aktuelle markedsforhold ikke agter
at anmode om udbetaling af midler, forventes den forebyggende bistand at kunne
bidrage til at konsolidere den makroøkonomiske, finanspolitiske og finansielle
stabilitet og gennem strukturreformer øge robustheden og vækstpotentialet i den
rumænske økonomi. Aftalememorandummet af 6. november 2013 og de efterfølgende
supplementer om fastsættelse af de betingelser, der skal opfyldes inden for
rammerne af EU's forebyggende bistand, supplerer og støtter de landespecifikke
henstillinger i det europæiske semester. EU's forebyggende bistand forudsætter,
at Rumænien gennemfører et omfattende økonomisk politisk program med særligt
fokus på strukturelle reformforanstaltninger, herunder de landespecifikke
henstillinger, der vedrører administrativ kapacitet, produktmarkedsreformer,
erhvervsklimaet, arbejdsmarkedet, pensioner, statsejede virksomheder og
sundhedssektoren. Denne dagsorden fritager ikke Rumæniens regering for fuldt ud
at gennemføre alle de landespecifikke henstillinger. Den politiske
prioritering, gennemførelse og koordinering, der er nødvendig for at gennemføre
aftalememorandummet og de landespecifikke henstillinger, skal indgå på
sammenhængende vis, når der træffes prioriterede beslutninger.
(9)
Formålet med den budgetstrategi, der er skitseret i
konvergensprogrammet for 2014, er at opfylde den mellemfristede målsætning om
et strukturelt underskud på -1 % af BNP i 2015, der afspejler kravene i
stabilitets- og vækstpagten, og efterfølgende holde dette niveau. Rumænien har i
2014 mulighed for en midlertidig afvigelse fra tilpasningskursen hen imod den
mellemfristede målsætning for projekter, der finansieres i fællesskab. Der skal
kompenseres for den midlertidige afvigelse i det følgende år. Programmet
foreskriver en stabilisering af den (genberegnede) strukturelle saldo i 2014 og
en forbedring på 0,8 % af BNP i 2015. Udgifterne forventes at stige i et
tempo, der overholder benchmarket for udgifter i både 2014 og 2015. Gældskvoten
forventes at nå 40 % i 2015 og falde i 2016-2017. Generelt er den
budgetstrategi, der er skitseret i programmet, i overensstemmelse med kravene i
stabilitets- og vækstpagten. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund
for de budgetmæssige fremskrivninger, er realistisk. Det er generelt i
overensstemmelse med Kommissionens prognose fra foråret 2014. Det potentielle
BNP-skøn, der ligger til grund for konvergensprogrammet, er imidlertid en smule
højere, væsentligst på grund af mere optimistiske udsigter for arbejdsmarkedet.
Der er risici for budgetplanerne for 2014 vedrørende udgiftskontrol og en
lavere end forventet skatteopkrævning. Endvidere er de foranstaltninger, der
ligger til grund for den finanspolitiske kurs for 2015 og derefter, endnu ikke
specificeret. Ifølge Kommissionens prognoser vil Rumænien i 2014 på trods af en
mindre forværring af den strukturelle saldo i 2014 opfylde kravene i
stabilitets- og vækstpagten under hensyntagen til den midlertidige afvigelse
for projekter, der finansieres i fællesskab. For 2015 er der en risiko for en
betydelig afvigelse fra den krævede strukturelle tilpasning under hensyntagen
til den kompensation for den tilladte midlertidige afvigelse for projekter, der
finansieres i fællesskab. Endvidere forventes Rumænien at afvige fra benchmarket
for udgifter i 2015. Baseret på vurderingen af programmet og Kommissionens
prognoser i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af den
opfattelse, at programmet medfører risiko for en betydelig afvigelse fra kravene
i den præventive del i 2015.
(10)
Skattesvig og skatteunddragelse på momsområdet,
herunder grænseoverskridende ordninger, afgifter, sociale sikringsbidrag og
indkomstskat, er fortsat en stor udfordring.  Mærkbare fremskridt med
bekæmpelse af sort arbejde er begrænsede, og håndhævelse af skattelovgivningen
hindres af manglen på realistiske og bindende gennemførelsesforanstaltninger og
et utilstrækkeligt fokus på forebyggelse. En reform af skatteforvaltningen for
at gøre den mere effektiv er i gang; grænseoverskridende administrativt
samarbejde, navnlig på momsområdet, er fortsat begrænset. Skattekilen for lav-
og mellemindkomster er fortsat høj og ansporer til sort arbejde og manglende
opgivelse af indkomster. Der er sket visse fremskridt inden for
miljøbeskatning, idet beskatningssystemet for motorkøretøjer blev forbedret og
afgifterne på brændstof blev sat op og underkastet automatisk indeksering.
Rumænien står over for risici for de offentlige finansers langsigtede
holdbarhed, navnlig på grund af aldersrelaterede udgifter. Der er problemer med
hensyn til pensionssystemets holdbarhed og hensigtsmæssighed på grund af et
lavt antal beskæftigede bidragsydere i forhold til antallet af pensionerede. Rumænien
har taget skridt til at ensrette pensionsalderen for mænd og kvinder i 2035.
(11)
Ineffektiv ressourceanvendelse og dårlig
forvaltning øger risikoen for sundhedssektorens finansielle holdbarhed. Udbredte
uformelle betalinger inden for det offentlige sundhedsvæsen hindrer yderligere
adgangen til systemet og svækker systemets effektivitet og kvalitet. Der er
iværksat reformer, der skal gøre sundhedssektoren mere effektiv og øge den
finansielle holdbarhed, men det er nødvendigt med en yderligere indsats. Nogle
af foranstaltningerne er forsinkede og lider af utilstrækkelig finansiering og
tjenesternes lave kapacitet. En nedbringelse af den overdrevne brug af
hospitalsindlæggelser og en styrkelse af den primære sundhedspleje og
henvisningssystemerne vil gøre systemet mere omkostningseffektivt. Der er
iværksat yderligere reformer af sundhedssystemet for at forbedre befolkningens
sundhed, bl.a. ved at sikre lige adgang til sundhedstjenester af høj kvalitet.
(12)
En høj andel af ikkeerhvervsaktive, utilstrækkelig
udnyttelse af den potentielle arbejdskraft og behovet for at øge
arbejdsstyrkens kvalitet og produktivitet er de væsentligste udfordringer for
det rumænske arbejdsmarked. Kvaliteten af den offentlige jobsøgning og
omskoling er stadig lav på trods af visse mindre foranstaltninger. Begrænsede
ressourcer i den offentlige arbejdsformidling og en manglende måling af
resultater hindrer en effektiv levering af personaliserede tjenester til
jobsøgere, tjenester til arbejdsgivere og integration af aktive og passive
arbejdsmarkedspolitikker. Rumænien har et stort og stigende antal unge, som
hverken er i beskæftigelse eller under almen uddannelse eller
erhvervsuddannelse (17,3 % i 2013). En national strategi for aktiv aldring
for at støtte en stigning i ældre arbejdstageres beskæftigelsesfrekvens er
blevet forsinket og forventes nu klar ved udgangen af 2014.
(13)
Der findes ikke gennemsigtige retningslinjer for
fastsættelse af mindstelønninger med inddragelse af arbejdsmarkedets parter med
henblik på at støtte beskæftigelsen og konkurrenceevnen og sikre
arbejdsindkomsten på holdbar vis.
(14)
Uddannelsesreformen fra 2011, der fastsætter en
langsigtet dagsorden for et kvalitetsløft af uddannelse på alle niveauer, er
endnu ikke fuldt operationel på grund af utilstrækkelige finansielle og menneskelige
ressourcer. Efter et skarpt fald i erhvervsuddannelserne i de sidste tyve år er
der igangsat flere reformer og pilotprojekter i de seneste år, men udbuddet af
erhvervsuddannelser, deres relevans for arbejdsmarkedet og erhvervslivets
engagement i uddannelse på arbejdspladsen og praktikpladser er fortsat på et
utilstrækkeligt niveau. Der er fortsat et betydeligt kvalifikationsmismatch for
personer med en videregående uddannelse, og forbindelsen mellem erhvervslivet
og den akademiske verden er ringe, hvilket fremgår af en høj
arbejdsløshedsprocent og af det forhold, at mange universitetsuddannede enten
er ansat i job, der ikke svarer til deres uddannelse, eller i job, der kræver
færre kvalifikationer. Deltagelsen i livslang uddannelse er fortsat en af de
laveste i EU. Skolefrafaldet er fortsat et af de højeste i EU og er nu større
end før 2010, hvilket navnlig berører romaer. Kvinders beskæftigelse hindres af
et lavt udbud af og begrænset adgang til økonomisk overkommelige
børnepasningsmuligheder, navnlig for børn på 0-3 år.
(15)
Fattigdomsbekæmpelse er fortsat en stor udfordring.
På trods af den forholdsvis stabile beskæftigelsessituation er husholdningernes
bruttoindkomst faldet, og indkomstuligheden har været stigende. Familier med
børn er især ramt. Der var kun begrænsede fremskridt med at fremskynde
overgangen fra institutionel til alternativ pasning af børn, som mangler
forældreomsorg. Der er fortsat et stort antal personer med handicap på store
institutioner, og tjenester til handicappede er ikke tilstrækkeligt udviklede.
De sociale ydelsers ringe udbredelse, dækning og hensigtsmæssighed er en
udfordring for de sociale ydelsers bidrag til fattigdomsbekæmpelse. Indførelsen
af en mindsteløn, der kombinerer tre eksisterende sociale ydelser (den garanterede
mindsteløn, familieydelser og varmetilskud), som er planlagt til 2015, er
blevet forsinket. Gennemførelsen af den nationale strategi for integration af
romaer startede i 2012, men bevillingen til gennemførelse af væsentlige
handlingsplaner var utilstrækkelig, og resultaterne er beskedne. Revisionen af
strategien og gennemførelsen af de reviderede handlingsplaner er forsinket.
(16)
Den offentlige forvaltnings ringe kapacitet med
hensyn til at udvikle og gennemføre politikker er en af de største udfordringer
for Rumænien, idet den skader landets generelle udvikling, erhvervsklimaet og
kapaciteten til at foretage offentlige investeringer, og ikke giver mulighed
for at yde offentlige tjenester af ordentlig kvalitet. De strukturelle årsager,
der har ført til en lav administrativ kapacitet, blev analyseret i 2013. På den
baggrund er der i øjeblikket ved at blive udarbejdet en strategi for 2014-2020
om en styrkelse af den offentlige forvaltning, og den forventes færdiggjort i
midten af 2014.
(17)
På trods af betydelige fremskridt er udnyttelsen af
EU-midler fortsat den laveste i EU. Fortsat svage forvaltnings- og
kontrolsystemer og offentlige udbudsprocedurer kan have negative konsekvenser
for udarbejdelsen og gennemførelsen af næste generation af programmer.
Lovgivningen om offentlige udbud lider af ustabilitet og manglende sammenhæng.
Det institutionelle set-up med en række aktører og hyppigt overlappende
ansvarsområder er ikke indrettet på at afhjælpe manglerne og yde de
ordregivende myndigheder den nødvendige rådgivning. Korruption og
interessekonflikter er fortsat et problem for de ordregivende myndigheder. Et
system til forudgående kontrol af, om der er interessekonflikter i forbindelse
med indgåelse af offentlige indkøbsaftaler, forventes at blive operationelt ved
udgangen af 2014.
(18)
Dårlig kvalitet af lovgivningen og manglende
gennemsigtighed for de reguleringsmæssige rammer er en hindring for
erhvervslivet og borgerne. Procedurerne for opnåelse af elektricitet,
behandling af byggetilladelser og betaling af skatter er stadig komplekse.
Uklare ejendomsrettigheder er en yderligere udfordring for Rumæniens
erhvervsklima, idet under 50 % af ejendommene registreres i matrikelbogen og
kun omkring 15 % af ejendomsregistreringerne kontrolleres og registreres
digitalt. Rumænien har gjort visse fremskridt med at forbedre kvaliteten,
uafhængigheden og effektiviteten af Rumæniens retsvæsen og med bekæmpelse af
korruption, men disse områder er fortsat et problem for erhvervslivet, der
efterspørger effektive retsmidler. Modstanden over for
integritetsforanstaltninger og korruptionsbekæmpende foranstaltninger på
politisk og administrativt niveau er stadig stærk.
(19)
Prisregulering på elektricitetsmarkedet for
industrikunder stoppede i 2013, og udfasningen af gas- og elprisreguleringen er
i gang. Effektivitet og gennemsigtighed i forvaltningen af statsejede
virksomheder i disse sektorer er en stor udfordring. Liberaliseringen af
energipriserne forventes at være et incitament til at fremme
energieffektiviteten, selv om det er nødvendigt med konkrete foranstaltninger
og ressourceforpligtelser for yderligere at forbedre energieffektiviteten i
boligerne, i fjernvarmenettet, i industrien og inden for bytransport. Integrationen
af Rumæniens el- og gasmarkeder i EU-markederne er fortsat ufuldstændig, og der
er stadig betydelige hindringer for etableringen af grænseoverskridende
gassammenkoblinger, der kunne bidrage til en større spredning af
forsyningskilder.
(20)
Den underudviklede grundlæggende
transportinfrastruktur er fortsat en flaskehals for vækst. Høj vækst i
bilparken og vejinfrastrukturens ringe kvalitet er en hindring for
erhvervslivet og økonomien. Dårlig vedligeholdelse af jernbanenettet har
påvirket sikkerhed og driftssikkerhed. Fragttransport på de indre vandveje er
langt under potentialet, navnlig på Donau. Ineffektivitet og mangel på
gennemsigtighed i forvaltningen af statsejede virksomheder i transportsektoren
hindrer udviklingen af netinfrastrukturer.
(21)
Som led i det europæiske semester har Kommissionen
gennemført en omfattende analyse af Rumæniens økonomiske politik. Den har
vurderet konvergensprogrammet og det nationale reformprogram. Den har ikke blot
taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk
politik i Rumænien, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med
EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede
økonomiske styring i Den Europæiske Union, ved at der fra EU-niveau ydes bidrag
til kommende nationale beslutninger. Kommissionens henstillinger inden
for rammerne af det europæiske semester er afspejlet i henstilling 1-8
nedenfor.
(22)
På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået
Rumæniens konvergensprogram, og dets udtalelse[6]
afspejles især i henstilling 2 nedenfor,
HENSTILLER, at Rumænien i perioden
2014-2015 træffer følgende foranstaltninger med henblik på at:
1.           Gennemføre
EU's/IMF's finansielle støtteprogram ved fuldt ud at takle de politiske
forbehold, der indgår i aftalememorandummet fra 6. november 2013 og de
efterfølgende supplementer, der supplerer og støtter gennemførelsen af disse
landespecifikke henstillinger.
2.           Gennemføre budgetstrategien
for 2014, styrke den budgetmæssige indsats for at nå den mellemfristede
målsætning i 2015 i overensstemmelse med forpligtelserne i henhold til
betalingsbalanceprogrammet og som fastsat i konvergensprogrammet for 2014,
bl.a. ved at specificere de underliggende foranstaltninger, og derefter
fastholde den mellemfristede målsætning. Forbedre skatteopkrævningen ved
fortsat at gennemføre en samlet strategi for håndhævelse af skattelovgivningen
og styrke bestræbelserne på at nedbringe momssvig. Bekæmpe sort arbejde.
Mindske skattetrykket for lav- og mellemindkomster på en budgetneutral måde.
Afslutte den pensionsreform, der blev påbegyndt i 2010, ved at indføre samme
pensionsalder for mænd og kvinder.
3.           Fremskynde reformer af
sundhedssektoren for at øge effektiviteten, kvaliteten og adgangen dertil,
navnlig for dårligt stillede personer og afsidesliggende og isolerede
samfundsgrupper. Styrke indsatsen for at mindske uformelle betalinger, herunder
gennem egentlige forvaltnings- og kontrolsystemer.
4.           Styrke aktive
arbejdsmarkedsforanstaltninger og kapaciteten for det nationale
arbejdsformidlingskontor. Være særlig opmærksom på aktivering af unge, der ikke
er registreret. Styrke foranstaltningerne for at fremme ældre arbejdstageres
beskæftigelsesegnethed. I samarbejde med arbejdsmarkedets parter udarbejde
klare retningslinjer for en gennemsigtig fastsættelse af mindstelønninger under
hensyntagen til den økonomiske situation og arbejdsmarkedssituationen.
5.           Forbedre kvaliteten af og
adgangen til erhvervsuddannelser, praktikpladser, videregående uddannelser og
livslang læring og sikre tilpasning til arbejdsmarkedets behov. Sikre adgang
til førskoleundervisning og børnepasningsmuligheder.
6.           For at bekæmpe fattigdom forbedre
sociale ydelsers produktivitet og effektivitet, navnlig ydelser til børn, og
fortsætte reformen af social bistand, så den i højere grad knyttes til
aktiveringsforanstaltninger. Fremskynde indsatsen for at gennemføre de
planlagte foranstaltninger til fordel for integration af romaer på
arbejdsmarkedet, øge skolefremmødet og nedbringe skolefrafaldet gennem en
partnerskabstilgang og en robust overvågningsmekanisme.
7.           Fremskynde indsatsen for at
styrke den offentlige forvaltnings kapacitet, bl.a. ved at forbedre
effektiviteten, forvaltningen af de menneskelige ressourcer og værktøjerne til
beslutningstagning, koordineringen i og mellem de forskellige
forvaltningsniveauer, og ved at forbedre gennemsigtigheden, integriteten og
ansvarligheden. Fremskynde bestræbelserne på at øge udnyttelsen af EU-midler,
styrke forvaltnings- og kontrolsystemerne og øge kapaciteten for strategisk
planlægning, herunder den flerårige budgetplanlægning. Takle de vedvarende
mangler i de offentlige indkøbsprocedurer. Fortsat forbedre retssystemets
kvalitet og effektivitet, bekæmpe korruption på alle niveauer og sikre en
effektiv gennemførelse af retsafgørelser.
8.           Fremme konkurrence og
effektivitet på energi- og transportområdet. Fremskynde ledelsesreformen i
statsejede virksomheder i energi- og transportsektoren og øge deres
effektivitet. Forbedre og strømline politikker til sikring af energieffektivitet. Forbedre den grænseoverskridende integration af
energinetværk og prioritere muligheden for gennemstrømning i begge retninger i gassammenkoblinger.
Udfærdiget i Bruxelles, den […].
                                                                       På
Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2014) 424 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 og P7_TA(2014)0129.
[4]               COM(2013) 800 final.
[5]               COM(2013) 790 final.
[6]               I henhold til artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr.
1466/97.


title: Henstilling fra Kommissionen til Rådet om underskrivelse og afsendelse af et brev til formandskabet for Det Andinske Fællesskab om en brevveksling med henblik på ændring af aftalen om politisk dialog og samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Andinske Fællesskab, undertegnet i 2003

text:
Vigtig juridisk meddelelse

|

52007PC0353

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 26.6.2007KOM(2007)353 endeligHENSTILLING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDETom underskrivelse og afsendelse af et brev til formandskabet for Det Andinske Fællesskab om en brevveksling med henblik på ændring af aftalen om politisk dialog og samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Andinske Fællesskab, undertegnet i 20031. BEGRUNDELSE1. Aftalen om politisk dialog og samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Andinske Fællesskab og dets medlemslande Bolivia, Colombia, Ecuador, Peru og Venezuela på den anden side blev undertegnet i Rom den 15. december 2003. Denne aftale er endnu ikke trådt i kraft, fordi visse stater endnu ikke har ratificeret den.2. I april 2006 trak Venezuela, som var medlem af Det Andinske Fællesskab på tidspunktet for ovennævnte aftales undertegnelse, sig ud af den regionale andiske gruppering. Dette blev officielt bekræftet af formandskabet for Det Andinske Fællesskab (brev fra Bolivias udenrigsminister af 20. november 2006) og siden af Venezuela selv (brev fra Venezuelas udenrigsminister af 18. december 2006), som ved samme lejlighed bekræftede, at Venezuela ikke ville undertegne aftalen om politisk dialog og samarbejde af 2003.3. På denne baggrund konkluderede Kommissionens og Rådets juridiske tjenester, at Venezuela ikke længere var signatar i denne aftale, og at den officielt burde ændres ved en brevveksling. På mødet i arbejdsgruppen om Latinamerika (AMLAT) den 20. februar 2007 anmodede formandskabet for Rådet Kommissionen om at stille forslag herom.2. HENSTILLINGPå baggrund af det ovenfor anførte henstiller Kommissionen til Rådet at underskrive bilagte udkast til brev og sende det til formandskabet for Det Andinske Fællesskab med henblik på en brevveksling mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Andinske Fællesskab om at slette henvisningerne til Venezuela i aftalens tekst.BILAGUDKAST TIL BREVOM EN BREVVEKSLING MELLEM DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB OG DET ANDINSKE FÆLLESSKABOM VENEZUELAS UDTRÆDEN AF DET ANDINSKE FÆLLESSKAB OG AF AFTALEN OM POLITISK DIALOG OG SAMARBEJDE, UNDERTEGNET I 2003(Brev til formandskabet for Det Andinske Fællesskab)Hr. formand,Det Europæiske Fællesskab takker formandskabet for Det Andinske Fællesskab for brev af 20. november 2006 (ref. GM-419/2006-15949) om Venezuelas udtræden af Det Andinske Fællesskab. Vi skal desuden oplyse, at vi har modtaget en note fra den venezuelanske udenrigsminister, dateret den 18. december 2006 (ref. note 1652), hvorved det bekræftes, at Venezuela også udtræder af aftalen om politisk dialog og samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Andinske Fællesskab, undertegnet i Rom den 15. december 2003.Under henvisning til disse dokumenter og de retlige instrumenter, som de refererer til (navnlig «Proceso 145-AI-2005» fra Det Andinske Fællesskabs domstol), skønner Det Europæiske Fællesskab, at Venezuela ikke længere er part i aftalen om politisk dialog og samarbejde af 2003.Det Europæiske Fællesskab foreslår derfor at fjerne henvisningerne til Venezuela i denne aftale. Det indebærer følgende ændringer:På side 1 , affattes overskriften:"AFTALE OM POLITISK DIALOG OG SAMARBEJDE MELLEM DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB OG DETS MEDLEMSSTATER PÅ DEN ENE SIDE OG DET ANDINSKE FÆLLESSKAB OG DETS MEDLEMSLANDE BOLIVIA, COLOMBIA, ECUADOR, PERU OG VENEZUELA PÅ DEN ANDEN SIDE"således:"AFTALE OM POLITISK DIALOG OG SAMARBEJDE MELLEM DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB OG DETS MEDLEMSSTATER PÅ DEN ENE SIDE OG DET ANDINSKE FÆLLESSKAB OG DETS MEDLEMSLANDE BOLIVIA, COLOMBIA, ECUADOR OG PERU PÅ DEN ANDEN SIDE"På side 4 udgår ordene "DEN BOLIVARISKE REPUBLIK VENEZUELA".På side 65 affattes artikel 59:"Denne aftale gælder på den ene side for de områder, hvor traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab finder anvendelse, og på de betingelser, der er fastsat i nævnte traktat, og på den anden side for Det Andinske Fællesskabs og dets medlemslandes Bolivias, Colombias, Ecuadors, Perus og Venezuelas område".således:"Denne aftale gælder på den ene side for de områder, hvor traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab finder anvendelse, og på de betingelser, der er fastsat i nævnte traktat, og på den anden side for Det Andinske Fællesskabs og dets medlemslandes Bolivias, Colombias, Ecuadors og Perus område".Jeg ville være Dem taknemmelig, såfremt De vil bekræfte, at Det Andinske Fællesskab er indforstået med det ovenfor anførte. I bekræftende fald foreslår Det Europæiske Fællesskab, at disse ændringer stadfæstes i en brevveksling.Modtag, hr. formand, forsikringen om min mest udmærkede højagtelse.Underskrift:Formandskabet for Rådet for Den Europæiske Union


Avis juridique important

|

31996Y0110(01)

Rådets henstilling af 22. december 1995 om harmonisering af midlerne til bekæmpelse af ulovlig indvandring og ulovlig beskæftigelse og om forbedring af de hertil beregnede kontrolmidler

EF-Tidende nr. C 005 af 10/01/1996 s. 0001 - 0003

RÅDETS HENSTILLING af 22. december 1995 om harmonisering af midlerne til bekæmpelse af ulovlig indvandring og ulovlig beskæftigelse og om forbedring af de hertil beregnede kontrolmidler (96/C 5/01)RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,som henviser til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel K.3, stk. 2,som henviser til Den Franske Republiks initiativ af af 22. december 1994,som henviser til henstillingen af 1. juni 1993 fra EF-medlemsstaternes ministre med ansvar for indvandring om kontrol med og udsendelse af tredjelandsstatsborgere, som opholder sig eller arbejder uden tilladelse i en medlemsstat,som henviser til henstillingen af 30. november 1992 fra EF-medlemsstaternes ministre med ansvar for indvandring om medlemsstaternes praksis ved udsendelse af personer, ogsom tager følgende i betragtning:I henhold til traktatens artikel K.1, stk. 2 og 3, er politikken over for tredjelandsstatsborgere og især bekæmpelsen af ulovlig indvandring, ulovligt ophold og ulovligt arbejde et spørgsmål af fælles interesse og hører derfor ind under de samarbejdsområder for medlemsstaterne, der er nævnt i traktatens afsnit VI;de medlemsstater, der er udsat for en stigning i den ulovlige indvandring, har allerede vedtaget særlige foranstaltninger for at sikre bedre styring af befolkningsbevægelserne og for at forhindre, at udlændige, som er indrejst eller opholder sig ulovligt på deres område, forbliver der uretmæssigt;for at denne indsats kan blive effektiv, er det nødvendigt at indføre indbyrdes samordnede og sammenhængende foranstaltninger;selv om der allerede er vedtaget henstillinger om principperne for den praksis, der skal følges med hensyn til udsendelse, bør denne indbyrdes tilnærmelse fortsættes, ved at medlemsstaterne opfordres til at følge en række principper, som skal sikre bedre kontrol med den situation udlændige på deres område befinder sig i;denne henstilling overholder Fællesskabets bestemmelser, konventionen af 4. november 1950 til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, særlig artikel 3 og 14, og Genèvekonventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling som ændret ved New York-protokollen af 31. januar 1967,HENSTILLER til medlemsstaterne, at de foretager en yderligere harmonisering af midlerne til kontrol med udlændige for at undersøge, om de opfylder de betingelser, der er fastsat i bestemmelserne om indrejse, ophold og beskæftigelse, på grundlag af følgende retningslinjer:1. Denne henstilling finder ikke anvendelse på borgere i Den Europæiske Union og statsborgere i de EFTA-medlemsstater, der er parter i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, samt medlemmer af deres familie, der er omfattet af fællesskabsretten.2. Når en udlændig underkastes identitetskontrol i overensstemmelse med national lovgivning, skal der, i det mindste i de tilfælde, hvor det tyder på, at der er tale om ulovligt ophold, foretages en undersøgelse af opholdssituationen. Det kan navnlig være tilfældet i følgende situationer:- identitetskontrol i forbindelse med efterforskning af lovovertrædelser eller retsforfølgning heraf- identitetskontrol for at hindre krænkelse af den offentlige orden eller sikkerhed- identitetskontrol for at bekæmpe ulovlig indrejse eller ulovligt ophold i visse områder (f.eks. grænseområder og havne, lufthavne og banegårde, der er åbne for international trafik), uden at dette i øvrigt berører grænsekontrollen.3. Udlændige bør i henhold til den nationale lovgivning over for de ansvarlige myndigheder kunne fremvise en bekræftelse af deres tilladelse til at opholde sig på den medlemsstats område, hvor de befinder sig, f.eks. dokumentation for, at de har tilladelse til at opholde sig der.4. Hvis opholds- eller arbejdssituationen ifølge den nationale lovgivning er en forudsætning for, at en udlænding kan opnå en ydelse fra det offentlige i en medlemsstat navnlig på områderne sundhed, pension samt familie- og arbejdsydelser, vil den først kunne indrømmes, når det er blevet undersøgt, om den pågældende eller hans familie er berettiget til den pågældende ydelse under hensyn til deres opholds- og arbejdssituation. En undersøgelse af opholds- eller arbejdssituationen er ikke nødvendigt i de tilfælde, hvor en offentlig myndigheds indgriben er nødvendigt af bydende humanitære årsager.Undersøgelsen foretages af den tjeneste, der udbetaler ydelsen, om nødvendigt med bistand fra de myndigheder, der er ansvarlige for bl.a. udstedelse af opholds- eller arbejdstilladelser under overholdelse af den nationale lovgivning, især lovgivningen om beskyttelse af oplysninger.Medlemsstaterne bør sikre, at de centrale eller lokale myndigheder, der skal udbetale ydelser til udlændinge, bliver gjort opmærksom på betydningen af bekæmpelsen af ulovlig indvandring, for at tilskynde dem til under overholdelse af den nationale lovgivning at meddele de kompetente myndigheder regelstridige forhold vedrørende opholdet, som de har kunnet konstatere som led i udførelsen af deres opgaver.De myndigheder, der er ansvarlige for at udstede opholdstilladelser, bør også gøres opmærksom på risikoen for pro forma-ægteskaber.5. De arbejdsgivere, som ønsker at ansætte udlændige, bør opfordres til at undersøge, om disses opholds- og arbejdssituation er lovlig, ved at anmode om fremvisning af det dokument, der viser, at de har opholds- og arbejdstilladelse i medlemsstaten.Medlemsstaterne vil kunne fastsætte, at arbejdsgiverne om nødvendigt, især under overholdelse af de betingelser, der er fastsat i den nationale lovgivning for beskyttelse af oplysninger, har ret til at foretage en kontrol ved henvendelse til de myndigheder, der bl.a. er ansvarlige for udstedelse af opholds- eller arbejdstilladelse, og som har tilladelse til at meddele dem de relevante oplysninger efter procedurer, som sikrer fortrolighed i fremsendelsen af personoplysninger.6. Enhver person, som er kendt for i henhold til den pågældende medlemsstats nationale ret at beskæftige en udenlandsk statsborger uden tilladelse, bør idømmes passende sanktioner.7. De myndigheder, der er ansvarlige for at give tilladelse til ophold, bør kunne træffe foranstaltninger, der gør det muligt at undersøge, om de personer, som er blevet nægtet fortsat ophold på medlemsstatens område, også af sig selv har forladt området.8. Hver medlemsstat bør overveje at oprette et centralt udlændingeregister med oplysninger om udlændinges administrative situation for så vidt angår ophold, bl.a. med angivelse af nægtelse af ophold og udsendelsesforanstaltninger. Et sådant register skal fungere under overholdelse af reglerne i Europarådets konvention 108 af 28. januar 1981 om beskyttelse af det enkelte menneske i forbindelse med elektronisk databehandling af personoplysninger.9. Medlemsstaterne bør sikre sig, at opholdsdokumenter, der udstedes til udlændige, frembyder tilstrækkelige garantier mod forfalskning eller misbrug - især ved farvefotokopiering - og bør efter behov ændre dem med dette for øje.10. Medlemsstaterne bør træffe de nødvendige foranstaltninger til at styrke og forbedre midlerne til identifikation af illegale udlændinge, som hverken er i besiddelse af rejsedokumenter eller identitetsdokumenter.Når en illegal udlænding tilbageholdes eller kan blive tilbageholdt i de tilfælde, der er fastsat i punkt II i henstillingen af 30. november 1992 fra EF-medlemsstaternes ministre med ansvar for indvandring om medlemsstaternes praksis ved udsendelse af personer, bør tilbageholdelsesperioden især benyttes til at tilvejebringe de rejsedokumenter, der er nødvendige for udsendelsen af udlændinge, som ikke er i besiddelse af nogen form for dokumenter. De konsulære myndigheder i den pågældende udlændings seneste opholdsland eller det land, i hvilket han er statsborger, bør foretage det supplerende identificeringsarbejde med henblik på at tilvejebringe et rejsedokument.Udlændige, som har planlagt deres illegalitet ved navnlig at nægte at forevise rejsedokumenter, bør kunne idømmes sanktioner. I særlige tilfælde kan sådanne sanktioner idømmes i henhold til straffeloven.Medlemsstaterne gør status over opfølgningen af kapitel III.2 i ovennævnte henstilling af 30. november 1992 om medlemsstaternes praksis med hensyn til udsendelse af personer.Rådet gennemgår med regelmæssige mellemrum, f.eks. en gang om året, de fremskridt, der er gjort iharmoniseringen på de områder, der er omfattet af denne henstilling.Udfærdiget i Bruxelles, den 22. december 1995På Rådets vegneL. ATIENZA SERNAFormand