Vigtig juridisk meddelelse

|

52008DC0413

Henstilling fra Kommissionen til Rådet om forslag på vegne af Det Europæiske Fællesskab og medlemsstaterne til ændringer til bilag I til protokollen om persistente organiske miljøgifte (POP) til FN/ECE-konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstande  /* KOM/2008/0413 endelig udg. */

	[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |Bruxelles, den 1.7.2008KOM(2008) 413 endeligHENSTILLING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDETom forslag på vegne af Det Europæiske Fællesskab og medlemsstaterne til ændringer til bilag I til protokollen om persistente organiske miljøgifte (POP) til FN/ECE-konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstandeA. BEGRUNDELSE1. Forvaltningsorganet for FN/ECE-konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstande vedtog protokollen om persistente organiske miljøgifte (POP) i juni 1998. Protokollen omfatter i øjeblikket en liste med 16 stoffer, nemlig 11 pesticider, 2 industrikemikalier og 3 utilsigtede biprodukter. Det endelige mål er at bringe alle udledninger, emissioner og tab af POP til ophør. Protokollen trådte i kraft den 23. oktober 2003. Den er ratificeret af 29 parter, herunder EU og 21 medlemsstater[1].2. Rådet vedtog en afgørelse om indgåelse af protokollen på Det Europæiske Fællesskabs vegne den 19. februar 2004[2]. Fællesskabets godkendelsesinstrument blev deponeret den 30. april 2004.3. I henhold til protokollens artikel 14 kan parterne i protokollen foreslå ændringer af protokollen og dens bilag. De foreslåede ændringer skal drøftes og vedtages med konsensus af de parter, der er til stede ved Forvaltningsorganets møde.4. I betragtning af forpligtelsen til at repræsentere Fællesskabet med én stemme i international sammenhæng, som følger af EF-traktatens artikel 10, bør forslag til ændring af bilagene til protokollen bør kun fremsættes på vegne af Fællesskabet og dets medlemsstater.5. Med henblik på at indlede procedurerne til forhandlinger om mulige ændringer til protokollens bilag forelagde Kommissionen - vedrørende spørgsmål, der hører under Fællesskabets kompetence - i 2005 på vegne af Fællesskabet og sammen med de medlemsstater, der er parter i konventionen, Forvaltningsorganet for protokollen et forslag om ændring af de relevante bilag til protokollen bestående i tilføjelse af følgende stoffer: hexachlorbutadien (HCBD), kommercielt octabromdiphenylether (c-OctaBDE), pentachlorbenzen (PeCB), polychlorerede naphthalener (PCN), korte chlorparaffiner (SCCP) og perfluoroktansulfonater (PFOS).6. Ifølge de foreliggende videnskabelige oplysninger og vurderingsrapporter udviser endosulfan og trifluralin POP-egenskaber. De to stoffer er blevet vurderet i medfør af Rådets direktiv 91/414/EØF om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler[3]. Som følge heraf blev plantebeskyttelsesmidler indeholdende endosulfan kaldt fuldstændigt og endegyldigt tilbage fra markedet inden udgangen af december 2007[4], mens plantebeskyttelsesmidler indeholdende trifluralin skulle kaldes fuldstændigt og endegyldigt tilbage fra markedet inden udgangen af december 2008[5]. Da disse stoffer kan transporteres i miljøet over lange afstande, er foranstaltninger, der træffes på nationalt plan eller EU-plan, ikke tilstrækkelige til at sikre miljø og sundhed et højt beskyttelsesniveau. Der er derfor behov for mere vidtgående foranstaltninger på internationalt plan. Fællesskabet og medlemsstaterne forslog stofferne optaget ved Stockholm-konventionen om POP i 2007. Fællesskabet og de medlemsstater, der er parter i protokollen, bør derfor foreslå, at de relevante bilag til protokollen ændres ved tilføjelse af disse to stoffer.B. HENSTILLINGPå denne baggrund henstiller Kommissionen følgende:Med henblik på indlede procedurerne til forhandlinger om mulige ændringer til bilagene til FN/ECE-protokollen om POP bemyndiger Rådet Kommissionen til på Fællesskabets vegne og sammen med de medlemsstater, der er parter i konventionen, at forelægge Forvaltningsorganet for POP-protokollen et forslag til behandling på dets næste møde i december 2008. Forslaget vedrører ændring af de relevante bilag til protokollen ved tilføjelse af følgende stoffer til bilag I:- Endosulfan- TrifluralinKommissionen sikrer sammen med medlemsstaterne, at Forvaltningsorganet får forelagt relevant information til støtte for forslagene.Udfærdiget i Bruxelles, den .På Rådets vegne, formand [1] Jf. de seneste oplysninger af 18. september 2007 fra sekretariatet for POP-protokollen.[2] Rådets afgørelse 2004/259/EF af 19. februar 2004 om indgåelse på Fællesskabets vegne af protokollen til 1979-konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstande angående persistente organiske miljøgifte (EUT L 81 af 19.3.2004, s. 37).[3] EFT L 230 af 19.8.1991, s. 1. Senest ændret ved Kommissionens direktiv 2005/58/EF (EUT L 246 af 22.9.2005, s. 17).[4] EUT L 317 af 3.12.2005, s. 25.[5] Kommissionens beslutning af 20. september 2007 om afvisning af at optage trifluralin i bilag I til Rådets direktiv 91/414/EØF og om tilbagekaldelse af godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder dette aktivstof. EUT L 255 af 29.9.2007, s. 42.


               19.2.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 65/162

         P7_TA(2013)0234
   Henstilling til Rådet om FN's Generalforsamlings 68. samling
   Europa-Parlamentets henstilling af 11. juni 2013 til Rådet om FN's Generalforsamlings 68. samling (2013/2034(INI))
   (2016/C 065/23)

      Europa-Parlamentet,

               —

               der henviser til traktaten om Den Europæiske Union (TEU), særlig artikel 21 og 34,

               —

               der henviser til forslag til henstilling til Rådet af Alexander Graf Lambsdorff for ALDE-Gruppen (B7-0083/2013) om FN's Generalforsamlings 68. samling,

               —

               der henviser til Rådets afgørelse 2011/168/FUSP af 21. marts 2011 om Den Internationale Straffedomstol og om ophævelse af fælles holdning 2003/444/FUSP,

               —

               der henviser til EU's prioriteringer for FN's Generalforsamlings 67. samling som vedtaget af Rådet den 23. juli 2012 (1),

               —

               der henviser til Kommissionens meddelelse af 10. september 2003 med titlen »Den Europæiske Union og De Forenede Nationer: et argument for multilateralt samarbejde« (COM(2003)0526),

               —

               der henviser til FN's Generalforsamlings 67. samling, navnlig Generalforsamlingens resolutioner om »The Arms Trade Treaty« [traktaten om våbenhandel] (2), »Quadrennial comprehensive policy review of operational activities for development of the United Nations system« [firårlig omfattende undersøgelse af FN-systemets operationelle udviklingsaktiviteter] (3), »Freedom of religion or belief« [religions- og trosfrihed] (4), »Promotion of a democratic and equitable international order« [fremme af en demokratisk og retfærdig international orden] (5), »Enhancement of international cooperation in the field of human rights« [styrkelse af det internationale samarbejde på menneskerettighedsområdet] (6), »The rule of law at the national and international levels« [retsstatsprincippet på nationalt og internationalt plan] (7) og »Women, disarmament, non-proliferation and arms control« [kvinder, nedrustning, ikkespredning og våbenkontrol] (8),

               —

               der henviser til FN's Generalforsamlings resolution af 3. maj 2011 om Den Europæiske Unions deltagelse i FN's arbejde (9),

               —

               der henviser til FN’s Generalforsamlings resolution af 31. oktober 2003, hvorved FN's konvention mod korruption vedtoges (10),

               —

               der henviser til FN's Sikkerhedsråds resolution 1325 af 31. oktober 2000 om kvinder, fred og sikkerhed,

               —

               der henviser til FN's Menneskerettighedsråds resolution af 5. juli 2012 om fremme, beskyttelse og nydelse af menneskerettighederne på internettet, som anerkender betydningen af menneskerettighedsbeskyttelse og den frie informationsstrøm på internettet,

               —

               der henviser til sin henstilling til Rådet af 13. juni 2012 om FN's Generalforsamlings 67. samling (11),

               —

               der henviser til sin henstilling til Rådet af 18. april 2013 om FN-princippet »Responsibility to Protect« (pligt til beskyttelse) (R2P) (12),

               —

               der henviser til sin beslutning af 11. maj 2011 om EU som global aktør: dets rolle i multilaterale organisationer (13),

               —

               der henviser til sin beslutning af 7. juli 2011 om eksterne EU-politikker til fremme af demokratisering (14),

               —

               der henviser til sin beslutning af 7. februar 2013 om den 22. samling i FN's Menneskerettighedsråd (15),

               —

               der henviser til rapporten fra den fælles delegation fra Udenrigsudvalget og Underudvalget om Menneskerettigheder til FN's Generalforsamlings 67. samling den 28.—29. oktober 2012,

               —

               der henviser til forretningsordenens artikel 121, stk. 3, og artikel 97,

               —

               der henviser til betænkning fra Udenrigsudvalget og udtalelse fra Udviklingsudvalget (A7-0202/2013),

               A.

               der henviser til, at der i betragtning af den stigende globalisering og den stadig tættere indbyrdes forbundethed mellem stater og samfund er et stigende behov og stadig større muligheder for at fastlægge fælles regler og beslutningsmekanismer, der gør det muligt at tage de nye globale udfordringer op i fællesskab;

               B.

               der henviser til, at den fragmenterede globale politiske beslutningstagning, kombineret med et hastigt stigende antal internationale og transnationale forummer, skaber nye komplekse sammenhænge inden for internationale forbindelser;

               C.

               der henviser til, at EU går ind for effektiv multilateralisme med et stærkt FN-system som kernen heri; der henviser til, at FN befinder sig i den globale styrings centrum;

               D.

               der henviser til, at et solidt og stabilt partnerskab mellem EU og FN understøtter og bidrager til FN's arbejde inden for alle tre søjler — fred og sikkerhed, menneskerettigheder og udvikling — og at EU herigennem skal opfylde sit ansvar for at medvirke til at finde fælles tilgange til globale udfordringer;

               E.

               der henviser til, at respekt for og fremme og beskyttelse af menneskerettighedernes universalitet og udelelighed er hjørnesten for EU's aktioner på den internationale scene; der henviser til, at demokrati og retsstatsprincippet er støtter for varig fred, idet de står som garanter for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder;

               1.

               henstiller til Rådet:

         EU som global aktør

               a)

               hele tiden at sikre kohærensen i og synligheden af EU's optræden som global aktør i FN; at styrke EU's evne til at handle koordineret, hurtigt og over en bred front på den globale scene og til at nå resultater på konstant og rettidig vis; at sikre fuldstændig gennemførelse af FN's Generalforsamlings resolution af 3. maj 2011 om EU’s deltagelse i FN's arbejde

               b)

               at fremme effektiv multilateralisme ved at styrke FN's repræsentativitet, gennemsigtighed, ansvarlighed, nyttevirkning og effektivitet med det formål at forbedre dets resultater ude i marken; at henlede opmærksomheden på behovet for at finde en ny institutionel balance mellem G20's nye rolle, FN og dets agenturer samt de internationale finansielle institutioner

               c)

               at indgå i et mere aktivt samarbejde med strategiske og andre bi- og multilaterale partnere for at fremme effektive løsninger på problemer og, når som helst det er muligt, søge at bidrage til kollektive bestræbelser på at opnå bedre resultater

         EU og global styring

               d)

               at styrke samarbejdet med partnere om at gøre FN til en mere effektiv og sammenhængskraftig organisation i det 21. århundrede

               e)

               at fremme en omfattende og ved fælles overenskomst vedtaget reform af FN's Sikkerhedsråd; at forelægge et konkret forslag til, hvorledes der som et centralt, langsigtet mål for EU kan etableres én fælles EU-plads i et udvidet FN-Sikkerhedsråd; at tage initiativ til at skabe en fælles holdning blandt medlemsstaterne med henblik herpå; i endnu højere grad at fremme gennemsigtighed og bedre koordinering af politikker og holdninger blandt EU-medlemmerne af FN's Sikkerhedsråd; at sikre, at de medlemsstater, der i øjeblikket har en permanent plads i FN’s Sikkerhedsråd, fremmer Unionens synspunkter og holdninger som et middel til sikring af, at EU handler på koordineret vis i FN’s Sikkerhedsråd

               f)

               fortsat på koordineret vis at arbejde på at styrke FN's Generalforsamlings rolle og autoritet og på at øge dens effektivitet og nyttevirkning, herunder ved at forbedre dens arbejdsmetoder

               g)

               at fremme en mere institutionaliseret inddragelse af andre aktører (civilsamfundsrepræsentanter, akademikere) i FN's Generalforsamlings arbejde; at styrke FN-systemet gennem udvidet og snævrere inddragelse af civile eksperter

               h)

               at fremme gennemførelsen af transnationale virksomheders obligatoriske afgivelse af oplysninger om deres betalinger, opdelt efter land, navnlig for så vidt angår virksomheder i bank- og minedriftssektoren, der er registreret eller noteret på finansielle markeder i partneres nationale jurisdiktioner

         Fred og sikkerhed

               i)

               at fremme inkorporeringen af et fredsskabende perspektiv i fredsbevarende operationer og styrke koordineringen mellem fredsbevarende operationer og FN-landegrupper og udviklingsaktører

               j)

               at medvirke til at styrke regionale organisationers rolle og kapacitet inden for fredsbevarelse, konfliktforebyggelse, civil og militær krisestyring og konfliktløsning; at fremme fælles evalueringsmissioner og at styrke samarbejdet mellem EU og dets partnere (herunder Den Afrikanske Union og subregionale organisationer, NATO, OSCE, ASEAN, CELAC, Den Arabiske Liga osv.) om at forebygge konflikter og i lande, der har gennemgået en konflikt

               k)

               efter anmodning at støtte De Forenede Nationer gennem indsættelse af EU-kampgrupper i forbindelse med fredsbevarende missioner og at sikre, at medlemsstaterne fuldt ud samarbejder om anvendelsen af sådanne kampgrupper i forbindelse med missioner, hvortil FN’s Sikkerhedsråd eller FN’s Generalforsamling har givet tilladelse

               l)

               at sikre, at fredsbevarende missioners mandater afspejler behovet for at støtte valgprocesser, herunder valgobservationsmissioner

               m)

               at arbejde på at få indført pligten til beskyttelse (R2P) som en ny norm i folkeretten inden for de rammer, som FN's medlemslande blev enige om på verdenstopmødet i 2005

               n)

               at sikre, at eventuelle videre udviklinger og anvendelser af R2P-princippet er i fuld overensstemmelse med og overholder international humanitær ret, og samtidig arbejde hen imod dette princips universalitet som et redskab til forebyggende diplomati og en drivkraft bag menneskelig udvikling

               o)

               at følge op på de forslag, som Parlamentet fremsatte i sin henstilling til Rådet om FN’s R2P-prrincip (16), og at arbejde sammen med partnere for at sikre, at begrebet R2P fokuserer på forebyggelse, beskyttelse og genopbygning efter konflikter i situationer, der giver anledning til bekymringer som følge af folkedrab, etnisk udrensning, krigsforbrydelser eller forbrydelser mod menneskeheden, og aldrig benyttes som et påskud for at fremme særlige interesser, nationale interesser eller sådanne internationale geostrategiske eller økonomiske koalitioners interesser, hvormed formålet er et systemskifte; at bistå stater med at opbygge kapacitet med henblik herpå

               p)

               at fastlægge de kriterier, der skal følges, når der træffes foranstaltninger til gennemførelse af R2P, navnlig tredje søjle heraf, som omfatter militære interventioner, f.eks. kriterier vedrørende forholdsmæssighed, ex-ante klarhed med hensyn til politiske målsætninger og anvendelse af grundige konsekvensvurderinger

               q)

               at styrke EU’s rolle som en global politisk aktør ved at spille en aktiv rolle i forebyggende diplomati

               r)

               at kræve af alle parter, det være sig statslige eller ikkestatslige aktører, der er direkte eller indirekte involveret i væbnet konflikt, at de fuldt ud overholder deres forpligtelser i henhold til folkeretten, herunder forpligtelsen til at skabe et humanitært rum og til at sikre nødlidendes uhindrede adgang til humanitær bistand, med særligt fokus på beskyttelsen af civile, og at de slår til lyd for en fredelig og diplomatisk løsning på enhver form for konflikt

               s)

               at støtte FN’s Sikkerhedsråds resolution 1325 (2000) og 1820 (2008) om kvinder, fred og sikkerhed; at lægge vægt på og sikre kvinders deltagelse i fredsprocesser; at erkende behovet for at integrere ligestillingsaspekter i konfliktforebyggelse, fredsbevarende operationer, humanitær bistand og genopbygning efter konflikter

               t)

               at samarbejde med FN om at imødegå globale sikkerhedstrusler såsom atomvåbenspredning, organiseret kriminalitet og terrorisme; at intensivere bestræbelserne på at afslutte forhandlingerne om en omfattende konvention om international terrorisme

               u)

               at samarbejde med multi- og bilaterale partnere om at udøve et stærkere og mere effektivt pres med henblik på at bringe menneskerettighedskrænkelserne og volden i Syrien til øjeblikkeligt ophør; sammen med partnere, navnlig USA, Tyrkiet og Den Arabiske Liga, at udforske alle muligheder for så vidt angår gennemførelsen af R2P-princippet for at hjælpe det syriske folk og sætte en stopper for blodsudgydelserne; at lægge pres på den syriske regering og alle de parter, der er involveret i krisen, for at få dem til fuldt ud at overholde den humanitære folkeret og til at tillade såvel hurtig ydelse af humanitær bistand på tværs af grænserne og af basale offentlige tjenester som fuld adgang til humanitære organisationer; at opfordre internationale partnere til at opfylde deres finansielle tilsagn om at yde hjælp til syriske flygtninge, således at UNHCR og andre organisationer kan tilbyde den fornødne bistand; sammen med partnere at undersøge, hvorledes den syriske krises indvirkning på nabolandene kan begrænses mest muligt

               v)

               i overensstemmelse med FN’s Sikkerhedsråds relevante resolutioner at støtte den berørte regions og det internationale samfunds bestræbelser på at finde en politisk løsning på konflikten i Mali og fremme en demokratisk overgang gennem en konsolidering af overgangsinstitutionerne ved — bl.a. gennem mægling — at fremme inklusiv national dialog og forsoning samt afholdelse af frie, retfærdige og gennemsigtige valg; også at støtte initiativerne til fordel for Malis territoriale integritet og sikkerheden for landets befolkning; at fremhæve betydningen af at bevare stabiliteten i Sahel-regionen og af at forhindre en negativ indvirkning på stabiliteten i Malis nabolande; nøje at koordinere sine aktioner med regionale og internationale partnere, herunder Den Afrikanske Union og Ecowas; at yde støtte til — og opfordre EU’s medlemsstater til at deltage i — en FN-ledet fredsbevarende mission og at sørge for militær uddannelse af Malis væbnede styrker inden for rammerne af EUTM Mali; fortsat at yde bistand til MISMA (Mission Internationale de Soutien au Mali)

               w)

               at glæde sig over traktaten om våbenhandel (ATT), som blev vedtaget af FN’s Generalforsamling den 2. april 2013, og som vil finde anvendelse på en lang række våben, herunder ammunition; aktivt at fremme en hurtig undertegnelse og ratifikation samt en effektiv og universel gennemførelse af ATT fra alle FN-medlemslandenes side, herunder verdens største våbenproducentlande; at gå i spidsen for bestræbelser på at fastsætte de højeste fælles standarder — bl.a. for så vidt angår menneskerettighedssituationen i modtagerlande — for reguleringen af den internationale handel med våben og bekæmpelsen af ulovlig våbenhandel for på denne måde at forebygge konflikter, begrænse menneskelig lidelse og korruption og bidrage til international fred og sikkerhed

               x)

               at øge sine bestræbelser med henblik på multilaterale tilsagn om begrænsning af antallet af nukleare våben

         Menneskerettigheder, demokrati og retsstatsprincippet

               y)

               at øge de internationale bestræbelser på at sikre, at alle de i FN's konventioner fastlagte menneskerettigheder betragtes som universelle, udelelige, indbyrdes afhængige og indbyrdes forbundne, og at deres overholdelse håndhæves; at modsætte sig forsøg på at undergrave humanitær ret i kampen mod terrorisme; at fremme integrationen af menneskerettigheder, herunder digitale frihedsrettigheder, og grundlæggende frihedsrettigheder i alle aspekter af FN's arbejde

               z)

               at søge at styrke processen med universel regelmæssig gennemgang ved at inddrage anbefalingerne i bi- og multilaterale dialoger med FN's medlemslande, navnlig menneskerettighedsdialoger; at fremme et klima, der gør det muligt for ngo'er at komme med input i de forskellige faser af processen med universel regelmæssig gennemgang

               aa)

               at bekæmpe intolerance, negative stereotyper, stigmatisering, diskrimination og tilskyndelse til vold; at give udtryk for sin dybe bekymring over den stigende vold mod medlemmer af religiøse og andre samfund i forskellige dele af verden

               ab)

               at tage fat på begrænsninger af presse- og mediefriheden overalt i verden; at bekæmpe vold mod journalister og bloggere; at beskytte og fremme ytringsfrihed såvel online som offline

               ac)

               at virke for universel støtte af Romstatutten for Den Internationale Straffedomstol (ICC) og at arbejde hen imod en styrkelse af ICC’s arbejdskapacitet for at begrænse straffrihed for forbrydelser mod menneskeheden

               ad)

               at fremme engagementet i en international orden baseret på retsstatsprincippet som værende af afgørende betydning for staternes fredelige sameksistens og for opbygningen af mere modstandsdygtige stater og bæredygtig fred; med hensyn hertil at erindre om, at støtte af demokratiet og overholdelse af retsstatsprincippet er indbyrdes forbundne og bør fremmes som sådanne som en målsætning for EU's udenrigspolitik

               ae)

               i højere grad at bistå stater, der anmoder herom, med at gennemføre deres respektive internationale forpligtelser inden for deres egne grænser gennem øget teknisk bistand samt opbygning af institutioner og kapaciteter

               af)

               at følge op på anbefalingerne i den politiske erklæring, der vedtoges på High-Level Meeting on the Rule of Law [mødet på højt plan om retsstatsprincippet] i september 2012; at støtte oprettelsen af joint global focal point for the rule of law [det fælles globale knudepunkt for retsstatsprincippet]; fuldt ud at støtte den rolle, som Rule of Law Coordination and Resource Group [gruppen vedrørende koordination og ressourcer i forbindelse med retsstatsprincippet] spiller med hensyn til overordnet koordinering og kohærens, også for at undgå opsplitning af arbejdet mellem forskellige tjenester (Departementet for Politiske Anliggender, FN's udviklingsprogram osv.)

               ag)

               at erindre om, at korruption er en krænkelse af menneskerettighederne, og at Den Europæiske Union har krævet enekompetence for så vidt angår undertegnelsen af FN’s konvention mod korruption; at anmode næstformanden i Kommissionen/Unionens højtstående repræsentant om at forelægge en EU-handlingsplan for bekæmpelse af korruption med henblik på en effektiv overvågning af gennemførelsen af konventionens henstillinger, f.eks. gennem en medlemsstatsforpligtelse til at offentliggøre og formidle oplysninger om korruption; at etablere kanaler for indberetning af sådanne krænkelser, en juridisk ramme for beskyttelsen af vidner og midler til sikring af civilsamfundets deltagelse

         Bæredygtig udvikling

               ah)

               at bidrage til at styrke en udviklingsvenlig politikkohærens og målbevidste bestræbelser på at bekæmpe fattigdom og til at forbedre udviklingsstøttens effektivitet, da disse aspekter stadig har central betydning for at nå årtusindudviklingsmålene (MDG-målene)

               ai)

               at indarbejde vurdering og styring af katastroferisikobegrænsning i udviklingsstrategierne med henblik på at beskytte befolkningernes liv og livsgrundlag

               aj)

               at forbedre sammenhængen mellem nødhjælp, rehabilitering, begrænsning af katastroferisikoen og udvikling og øge samordningen mellem humanitære aktører og udviklingsaktører for at sikre videreførelsen af bistand og opbygge modstandskraft, hvad de gentagne fødevarekriser i Sahel-regionen og på Afrikas Horn er vidnesbyrd om, at der er behov for

               ak)

               at arbejde hen imod en fuldstændig gennemførelse af resultatet af Rio+20-konferencen, bl.a. ved at fremme bæredygtig udvikling som det ledende princip for langsigtet global udvikling; uanset den finansielle og økonomiske krises indvirkning på EU27 at opfylde EU’s og medlemsstaternes internationale løfte om at afsætte 0,7 % af BNP til udviklingsbistand

               al)

               at samarbejde med henblik på at gøre High-Level Political Forum for Sustainable Development [politisk forum på højt niveau for bæredygtig udvikling] operationelt til tiden med henblik på koordinering af den løbende overvågning og evaluering af fremskridtene med at nå de erklærede mål

               am)

               at fremme universel adgang til vand og økonomisk overkommelige og bæredygtige energitjenesteydelser, eftersom disse er centrale drivkræfter i udryddelsen af fattigdom og i inklusiv vækst

               an)

               at arbejde hen imod dagsordenen for årtusindudviklingsmålene for tiden efter 2015 på sammenhængende og koordineret vis; at forhandle om fastlæggelse af ét enkelt sæt mål for bæredygtig udvikling, som har global rækkevidde og er handlingsorienterede, målelige, tidsbundne og lette at formidle; at stræbe efter mål, der omfatter bæredygtighed, retfærdighed og regeringsførelse

               ao)

               at støtte det initiativ, som formanden for FN’s Generalforsamling har taget til at forelægge civilsamfundet en udviklingsdagsorden for tiden efter 2015 gennem tilrettelæggelse af et særligt arrangement om opnåelsen af MDG-målene, der skal finde sted under FN’ Generalforsamlings 68. samling i 2013 og er en vigtig lejlighed til at høre civilsamfundet, eftersom dette arrangement kunne tjene til at bringe de bæredygtige udviklingsmål og post-2015-udviklingsprocessen ind på samme spor

               ap)

               at opfordre til, at den nye samarbejdsramme for tiden efter 2015 ledsages af en forudsigelig og realistisk finansieringsdagsorden i tråd med de aftalte målsætninger

         Globalt samarbejde mellem parlamenter

               aq)

               at fremme interaktion om globale spørgsmål mellem regeringer og parlamenter; at styrke global styring og åbne mulighed for øget offentlig og parlamentarisk deltagelse i FN's aktiviteter

         Generelle betragtninger

               ar)

               at forbedre opfølgningen af henstillinger vedtaget af Europa-Parlamentet, herunder ved at opfordre EU-Udenrigstjenesten til hvert år at rapportere tilbage til Europa-Parlamentet om resultaterne af samlingen i FN’s Generalforsamling;

               2.

               pålægger sin formand at sende denne henstilling til Rådet, næstformanden i Kommissionen/Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik og til orientering til Kommissionen.

      (1)  Rådet for Den Europæiske Union 9820/1/12.

      (2)  FN's Generalforsamlings resolution A/RES/67/234.

      (3)  FN's Generalforsamlings resolution A/RES/67/226.

      (4)  FN's Generalforsamlings resolution A/RES/67/179.

      (5)  FN's Generalforsamlings resolution A/RES/67/175.

      (6)  FN's Generalforsamlings resolution A/RES/67/169.

      (7)  FN's Generalforsamlings resolution A/RES/67/97.

      (8)  FN's Generalforsamlings resolution A/RES/67/48.

      (9)  FN's Generalforsamlings resolution A/RES/65/276.

      (10)  FN's Generalforsamlings resolution A/RES/58/4.

      (11)  Vedtagne tekster, P7_TA(2012)0240.

      (12)  Vedtagne tekster, P7_TA(2013)0180.

      (13)  Vedtagne tekster, P7_TA(2011)0229.

      (14)  Vedtagne tekster, P7_TA(2011)0334.

      (15)  Vedtagne tekster, P7_TA(2013)0055.

      (16)  Vedtagne tekster, P7_TA(2013)0180.


Avis juridique important

|

31998H0287

98/287/EF: Kommissionens henstilling af 23. april 1998 om dobbelt angivelse af priser og andre monetære beløb

EF-Tidende nr. L 130 af 01/05/1998 s. 0026 - 0028

KOMMISSIONENS HENSTILLING af 23. april 1998 om dobbelt angivelse af priser og andre monetære beløb (98/287/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER,som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 155, ogsom tager følgende i betragtning:(1) Ifølge udkastet til Rådets forordning om indførelse af euroen (1) vil euroen blive de deltagende medlemsstaters valuta fra den 1. januar 1999; euroen vil erstatte de deltagende medlemsstaters nationale valutaer til omregningskursen; i løbet af en overgangsperiode vil euroen findes i forskellige denominationer; de nationale valutaenheder vil være underenheder af euroen efter omregningskursen; ifølge artikel 4, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1103/97 af 17. juni 1997 om visse bestemmelser vedrørende indførelsen af euroen (2) skal omregningskurserne anvendes til omregninger begge veje mellem euroenheden og de nationale valutaenheder;(2) problematikken vedrørende dobbelt angivelse af priser og andre monetære beløb blev drøftet på den første rundbordskonference om de praktiske aspekter af euroen i maj 1997; til opfølgning af denne rundbordskonference blev der af Kommissionen nedsat rådgivende ekspertgrupper, som skulle undersøge spørgsmålet om dobbelt pris- og beløbsangivelse og om tilvænning til de nye priser og værdiskalaer i euro; disse rådgivende ekspertgruppers rapporter er blevet offentliggjort (3), og deres konklusioner - sammen med Kommissionens foreløbige konklusioner - fremlagt i meddelelsen »Opdatering af de praktiske aspekter af indførelsen af euroen«, som blev vedtaget den 11. februar 1998 (4); denne fremgangsmåde blev drøftet på rundbordskonferencen den 26. februar 1998;(3) på grundlag af disse konklusioner er det Kommissionens opfattelse, at dobbelt pris- og beløbsangivelse i vid udstrækning vil lette overgangen til euroen for såvel forbrugere som virksomheder inden for detailhandel og tjenesteydelser, og at dobbelt pris- og beløbsangivelse især vil blive et vigtigt instrument i forbrugeroplysningen og -beskyttelsen; dobbelt pris- og beløbsangivelse er ét af de mange kommunikationsmidler, der vil kunne bruges som led i en overordnet kommunikationsstrategi med henblik på at lette omstillingen til euroen;(4) lovgivning på EF-plan om dobbelt pris- og beløbsangivelse er efter Kommissionens opfattelse ikke den bedste måde at sikre, at dobbelt pris- og beløbsangivelse opfylder forbrugernes behov og samtidig reducerer omkostningerne ved overgangen til euroen mest muligt; Kommissionen har dog draget den konklusion, at hvor dobbelt pris- og beløbsangivelse benyttes, vil overholdelse af en »standard for god praksis« øge sikkerheden og klarheden for alle berørte parter; en sådan standard for god praksis bør omfatte følgende: en klar tilkendegivelse fra detailhandlernes side af, om de er villige til at acceptere betaling i euroenheden i overgangsperioden; en klar skelnen mellem på den ene side den enhed, som prisen fastsættes i, og som de beløb, der skal betales, beregnes i, og på den anden side modværdien, der kun anføres til orientering; aftaler om fælles formater og design for dobbelt pris- og beløbsangivelse, hvor det er hensigtsmæssigt, samt undgåelse af en for stor informationsmængde, som kan skabe forvirring;(5) artikel 4 og 5 i forordning (EF) nr. 1103/97 fastsætter regler for indførelsen og anvendelsen af omregningskurserne; omregningskurserne og afrundingsreglerne bør benyttes ved beregningen af modværdierne ved dobbelt pris- og beløbsangivelse; dobbelt pris- og beløbsangivelse bør ikke indebære at detailhandlerne er forpligtet til at acceptere betalinger i euro i overgangsperioden;(6) der findes en række bestemmelser om forbrugerbeskyttelse og forbrugeroplysning; artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/6/EF af 16. februar 1998 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med angivelse af priser på forbrugsvarer (5) fastsætter, at prisangivelser (salgsprisen og prisen pr. måleenhed) skal angives på en sådan måde, at de ikke kan misforstås, er umiddelbart synlige og let læselige; nævnte artikel 4 fastsætter i overensstemmelse med betragtning 13 i direktivet, at medlemsstaterne af gennemsigtighedshensyn kan sætte en maksimal grænse for, hvor mange priser, der skal angives i den nationale valutaenhed og i euroenheden; betragtning 5 i forordning (EF) nr. 1103/97 fastsætter, at andre foranstaltninger end foranstaltningerne i denne forordning og i den forordning, der skal vedtages i henhold til traktatens artikel 109 L, stk. 4, tredje punktum, bør undersøges for at sikre en afbalanceret overgang, navnlig for forbrugerne;(7) for klarhedens og fuldstændighedens skyld anføres såvel de retlige krav som fortolket af Kommissionen som den af Kommissionen foreslåede standard for god praksis sammen i denne henstilling; denne standard for god praksis kunne tjene som minimumsgrundlag for forhandlinger mellem de berørte brancher og forbrugerne med det sigte at aftale standarder for gennemsigtighed og informationsniveau; sådanne forhandlinger er allerede indledt på nationalt plan og EF-plan;(8) det vil være ønskeligt, hvis dobbelt pris- og beløbsangivelse på »retningsgivende bilag« som bankkontoudskrifter og fakturaer fra offentlige forsyningsvirksomheder påbegyndes tidligt i overgangsperioden; dobbelt pris- og beløbsangivelse bør indføres gradvis i detailhandelen afhængigt af en række faktorer; det tempo, hvori kunderne ønsker at gennemføre omstillingen, behovet for at oplyse forbrugerne, hvilken type detailforretning der er tale om, og hvilke produkttyper der sælges, samt hvilke tekniske følgevirkninger og omkostninger ændringen af de eksisterende pris- og beløbsangivelsessystemer vil medføre;(9) henstilling 98/286/EF om dialog, opfølgning og oplysning med henblik på at lette overgangen til euroen (6) omhandler foranstaltninger til overvågning og evaluering af standarden for god praksis i relation til indførelsen af euroen; Kommissionen vil overveje lovgivning for at sikre, at standarden for god praksis, vedrørende dobbelt pris- og beløbsangivelse overholdes, hvis disse foranstaltninger skulle vise sig at være ineffektive,HENSTILLER:Artikel 1 Definitioner I denne henstilling forstås ved:a) »dobbelt angivelse af priser og andre monetære beløb«: samtidig angivelse af beløb i den nationale valutaenhed og i euroenhedenb) »deltagende medlemsstater«: de medlemsstater, der indfører den fælles valuta i overensstemmelse med traktatenc) »national valutaenhed«: valutaenheden i en deltagende medlemsstat, som denne enhed defineres på dagen før starten på tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Uniond) »euroenhed«: valutaenheden af euroen som omhandlet i artikel 2, andet punktum, i udkastet til Rådets forordning om indførelse af euroene) »overgangsperiode«: det tidsrum, der begynder den 1. januar 1999 og slutter den 31. december 2001f) »omregningskurs«: den uigenkaldeligt fastlåste omregningskurs, der vedtages af Rådet for valutaen i hver deltagende medlemsstat i henhold til traktatens artikel 109 L, stk. 4, første punktum.Artikel 2 Standard for god praksis 1. Ved dobbelt angivelse af priser og andre monetære beløb skal følgende regler overholdes i medfør af gældende lovgivning:a) omregningskurserne skal benyttes ved beregningen af modværdierne ved dobbelt pris- og beløbsangivelseb) afrunding til nærmeste cent skal overholdes som en minimumsstandard for nøjagtigheden af angivelser af priser og andre monetære beløb, der er blevet omregnet fra en national valutaenhed til euroenhedenc) dobbelte angivelser af priser og andre monetære beløb skal angives på en sådan måde, at de ikke kan misforstås, er umiddelbart synlige og let læselige.2. Desuden bør følgende grundlæggende regler overholdes:a) Især med henblik på at sikre, at dobbelte pris- og beløbsangivelser ikke kan misforstås:i) bør det være muligt at skelne mellem på den ene side den enhed, som prisen fastsættes i, og som de beløb, der skal betales, beregnes i, og på den anden side modværdien, der kun anføres til orienteringii) bør dobbelte angivelser af priser og andre monetære beløb ikke overlæsses med for mange tal. Generelt kan den dobbelte prisangivelse på enkeltvarer begrænses til den endelige pris, som forbrugerne skal betale. Generelt kan dobbelte pris- og beløbsangivelser på kasseboner fra detailforretninger og andre finansielle opgørelser begrænses til totalbeløbet.b) Detailhandlerne bør klart og tydeligt tilkendegive, om de er villige til at acceptere betaling i euroenheden i overgangsperioden.Artikel 3 Gennemførelse 1. Dobbelt pris- og beløbsangivelse bør indgå som led i en overordnet kommunikationsstrategi, der sigter mod at lette overgangen til euroen for forbrugere og ansatte.2. Dobbelt pris- og beløbsangivelse i retningsgivende bilag som bankkontoudskrifter og fakturaer fra offentlige forsyningsvirksomheder bør påbegyndes tidligt i overgangsperioden.3. Indførelsen af dobbelt pris- og beløbsangivelse i detailhandelen bør ske gradvis og vil afhænge af behovet for at lette overgangen for kunderne og forbrugerne, og det tempo, hvori de ønsker at gennemføre omstillingen. Den vil også afhænge af, hvilken type detailforretning der er tale om, hvilken type produkter der sælges, og hvilke tekniske følgevirkninger og omkostninger ændringen af de eksisterende pris- og beløbsangivelsessystemer vil medføre.4. Brancheorganisationerne bør overveje mulighederne for at udarbejde fælles formater eller design for dobbelte pris- og beløbsangivelser. De opfordres desuden til at hjælpe de mindre detailhandlere med at tilvejebringe dobbelte pris- og beløbsangivelser og gennemføre andre informationsinitiativer.Artikel 4 Afsluttende bestemmelser Medlemsstaterne opfordres til at støtte gennemførelsen af denne henstilling.Artikel 5 Adressater Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne og til alle erhvervsdrivende, der måtte anvende dobbelt angivelse af priser og andre monetære beløb.Udfærdiget i Bruxelles, den 23. april 1998.På Kommissionens vegneYves-Thibault DE SILGUYMedlem af Kommissionen(1) EFT C 236 af 2. 8. 1997, s. 8.(2) EFT L 162 af 19. 6. 1997, s. 1.(3) Rapport fra ekspertgruppen om de tekniske og omkostningsmæssige aspekter af dobbelt pris- og beløbsangivelse, »Euro Paper« nr. 13; rapport fra ekspertgruppen om accept af de nye priser og værdiskalaer, »Euro Paper« nr. 18.(4) KOM(1998) 61 endelig udg.(5) EFT L 80 af 18. 3. 1998, s. 27.(6) Se side 22 i denne Tidende.


				|

		52013DC0367

			Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om Ungarns nationale reformprogram for 2013 og med Rådets udtalelse om Ungarns konvergensprogram for 2012-2016 /* COM/2013/0367 final - 2013/ () */

Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Ungarns nationale reformprogram for 2013
og med Rådets udtalelse om Ungarns konvergensprogram for 2012-2016

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt
overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], særlig artikel 9, stk. 2,
som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets
forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og
korrektion af makroøkonomiske ubalancer[2],
særlig artikel 6, stk. 1,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[3],
som henviser til beslutninger fra
Europa-Parlamentet[4],
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)       Den 26. marts 2010 godkendte
Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for beskæftigelse
og vækst, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske
politikker, som fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig
indsats for at øge EU's potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)       Rådet vedtog den 13. juli
2010 på grundlag af Kommissionens forslag en henstilling om de overordnede
retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker
(2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for
medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[5],
som tilsammen udgør de "integrerede retningslinjer". Medlemsstaterne
blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres
nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.
(3)       Den 29. juni 2012 vedtog
stats- og regeringscheferne en vækst- og beskæftigelsespagt, som udgør en
sammenhængende ramme for indsatsen på nationalt plan og på EU-plan samt i
euroområdet under anvendelse af alle tilgængelige løftestænger, instrumenter og
politikker. De traf beslutning om tiltag, der skal iværksættes af
medlemsstaterne, og forpligtede sig navnlig fuldt ud til at nå målene i Europa
2020-strategien og gennemføre de landespecifikke henstillinger.
(4)       Den 6. juli 2012 vedtog Rådet
en henstilling om Ungarns nationale reformprogram for 2012 og afgav sin
udtalelse om Ungarns opdaterede konvergensprogram for 2011-2015.
(5)       Den 28. november 2012 vedtog
Kommissionen den årlige vækstundersøgelse[6],
som markerede starten på det europæiske semester i 2013 for samordning af de
økonomiske politikker. Den 28. november 2012 vedtog Kommissionen ligeledes på
basis af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen[7], hvori Ungarn blev udpeget som
en af de medlemsstater, for hvilke der ville blive gennemført en dybdegående
undersøgelse.
(6)       Den 14. marts 2013
tilsluttede det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af
finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af
vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og
vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånemuligheder
i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de
sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.
(7)       Den 10. april 2013
offentliggjorde Kommissionen resultaterne af sin dybdegående undersøgelse[8] for Ungarn i henhold til
artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Kommissionen konkluderer på grundlag
af sin analyse, at Ungarn har makroøkonomiske ubalancer, som bør overvåges og
kræver en beslutsom politisk indsats. Især bør den igangværende justering af
den stærkt negative internationale nettoinvesteringsposition, der i vidt omfang
skyldes den private sektors nedgearing i en kontekst med betydelig offentlig
gæld og et ugunstigt erhvervsklima, fortsat følges meget nøje for at mindske de
store risici for negative virkninger for økonomiens funktionsmåde.
(8)       Den 24. april 2013 forelagde
Ungarn sit konvergensprogram for 2013 for perioden 2012-2016 og den 22. april
2013 sit nationale reformprogram for 2013. For at tage hensyn til de indbyrdes
sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.
(9)       Baseret på vurderingen af
konvergensprogrammet (programmet) for 2013 i henhold til Rådets forordning (EF)
nr. 1466/97 er Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske scenarie, der
danner grundlag for de budgetmæssige fremskrivninger i programmet, er noget
optimistisk. De ungarske myndigheders vækstprognoser for 2013 og 2014 på
henholdsvis 0,7 % and 1,9 % er ca. ét og et halvt procentpoint højere
end i Kommissionens prognose fra foråret 2013. Den budgetstrategi, der er
skitseret i programmet, tager sigte på at sikre en holdbar korrektion af det
uforholdsmæssigt store underskud inden fristen ved udgangen af 2012 og fortsat
overholde den mellemfristede målsætning. Ungarn har iværksat betydelige
finanspolitiske bestræbelser i 2012 og har med et budgetunderskud på 1,9 %
af BNP mere end nået underskudsmålet på 2,5 % af BNP som henstillet af Rådet,
delvis takket være yderligere engangsindtægter på 0,2 % af BNP oven i dem,
der allerede var bekræftet på tidspunktet for Rådets henstilling. De
korrigerende foranstaltninger for 2012 og videre frem, herunder især dem, der
blev bebudet i efteråret 2012, var imidlertid primært koncentreret på
indtægtssiden, med hovedfokus på udvalgte sektorer, hvilket sætter
spørgsmålstegn ved konsolideringsindsatsens holdbarhed. Ifølge Kommissionens
prognose fra foråret 2013 er der behov for en yderligere indsats i både 2013 og
2014 for at opnå en holdbar korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud.
Efter offentliggørelsen af forårsprognosen vedtog regeringen en ny pakke
korrigerende foranstaltninger, og på grundlag af Kommissionens opdaterede
vurdering forventes underskuddet at forblive under tærsklen på 3 % af BNP
med de nye foranstaltninger i både 2013 og 2014. I programmet er den
mellemfristede målsætning blevet ændret fra en strukturel saldo på ‑1,5 %
til ‑1,7 % af BNP. Den nye mellemfristede målsætning er i
overensstemmelse med kravene i stabilitets- og vækstpagten. Ungarn registrerede
en strukturel saldo på ‑0,7 % af BNP i 2012, dvs. et godt stykke
over dets reviderede mellemfristede målsætning, og i Kommissionens prognose fra
foråret 2013 forudses det, at den strukturelle saldo fortsat vil være tråd med
den mellemfristede målsætning i prognoseperioden og ligge på ‑1,1 %
i 2013 og ‑1,8 % i 2014. På grundlag af de foranstaltninger, der er
vedtaget efter Kommissionens prognose fra foråret 2013, vil den strukturelle
saldo også i 2014 kunne ligge over den mellemfristede målsætning. Vækstraten
for de offentlige udgifter i 2013 og 2014, eksklusive diskretionære
foranstaltninger på indtægtssiden, vil stort set svare til den mellemfristede
referencerate for potentiel BNP-vækst, men forventes at overstige denne
betydeligt i 2015 og 2016. Udgiftsbenchmarkene vil således ikke blive overholdt
i disse to år. Ifølge regeringens planer vil den offentlige gældskvote fortsat
falde i programperioden fra 79,2 % i 2012 til 77,2 % i 2014 og
yderligere til 73,4 % i 2016, hvilket betyder, at den fortsat vil ligge
over referenceværdien på 60 % af BNP. I Kommissionens prognose fra foråret
2013 forventes der derimod, idet der tages højde for risici i forbindelse med
konsolideringsplanerne, kun en marginal nedgang til 78,9 % af BNP i 2014,
som med de nye korrigerende foranstaltninger skulle være ca. 0,5 procentpoint
lavere. Ungarn vil fra 2013 befinde sig i en overgangsperiode for så vidt angår
overholdelse af gældskriteriet, og ifølge Kommissionens prognose fra foråret
2013 gør landet tilstrækkelige fremskridt i retning af overholdelse af
gældskriteriet i 2013 og 2014.
(10)     Den mellemfristede
budgetmæssige ramme er stadig kun vejledende, så inden for tidshorisonten for
den finanspolitiske planlægning fokuseres der kun på det aktuelle budgetår.
Trods en række nylige forbedringer svarer finansrådets opgaver og analytiske
ressourcer endnu ikke til dets nye vetoret og behovet for en systematisk
efterfølgende vurdering af overholdelsen af numeriske finanspolitiske regler.
Hvis de mellemfristede budgetmæssige rammer styrkes, og finansrådets mandat
udvides, vil det kunne bidrage til at gøre de nye rammer for den
finanspolitiske styring mere solide og troværdige.
(11)     Den ungarske finansielle
sektor er ved at nedgeare meget hurtigt, til dels som følge af en række
politiske foranstaltninger, som har haft kraftig negativ indvirkning på
bankernes rentabilitet og medvirker til stramme kreditbetingelser.
Forvaltningen af den forringede porteføljekvalitet udgør en af de største
udfordringer for den finansielle sektor, kædet sammen med et voksende antal
misligholdte lån. I de seneste år har regeringen vedtaget adskillige
foranstaltninger til støtte for låntagere af lån i udenlandsk valuta, i flere
tilfælde uden at høre interesseparterne i banksektoren. Disse foranstaltninger
har dog ikke altid fokuseret på nødlidende låntagere. Vedtagelsen af en række
foranstaltninger i løbet af kort tid kan måske øge moralsk hasard blandt låntagere
på grund af fortsat forventning om yderligere offentlig støtte. Den globale
finanskrise viste, i hvilket omfang det eksisterende banksystem kan tvinge
nationale myndigheder til at handle for at beskytte den finansielle stabilitet.
I det første finansielle bistandsprogram til Ungarn understregede man behovet
for et moderne tilsyn, herunder effektive beføjelser i krisesituationer til den
finansielle tilsynsmyndighed og etableringen af en afviklingsmekanisme. I de
seneste tre år er det ungarske finanstilsyns beføjelser blevet styrket
væsentligt, men lovgiveren ikke har givet det tilstrækkelige tilsynsbeføjelser.
(12)     Ungarn har ikke fulgt
henstillingen fra 2012 om at etablere en ikke-forvridende og stabil ramme for
beskatning af selskaber og har øget skattebyrden på udvalgte erhvervssektorer
ved at indføre yderligere permanente sektorspecifikke tillægsskatter. De nye
skatter på små virksomheder, der er indført som led i jobbeskyttelsesloven, ser
rigtige ud, men det forhold, at der findes flere forskellige momssatser i
erhvervssektorerne, hindrer en effektiv ressourceallokering og påvirker
investeringer og udlån. Indførelsen af reducerede satser for
socialsikringsbidrag under jobbeskyttelsesloven er et skridt i den rigtige
retning for at mindske skattekilen. Men skattekilen for lavtlønnede er stadig
stor, og det ville være hensigtsmæssigt at forbedre systemet, så det fokuserer
bedre på denne gruppe. Ungarn planlægger også at tage fat om manglende
overholdelse af skattereglerne ved hjælp af en række foranstaltninger som
f.eks. obligatorisk forbindelse mellem alle kasseapparater og
skattemyndighederne. Hvad angår energibeskatning, indeholder de iværksatte
foranstaltninger ikke incitamenter til at mindske energiforbruget, og de har
forvridende virkninger.
(13)     Den lave
beskæftigelsesfrekvens hænger sammen med en meget lav erhvervsfrekvens.
Ungdomsarbejdsløsheden er steget fra 11 % i 2001 til 28,1 % i 2012.
De offentlige arbejdsprogrammer anvender størstedelen af budgetmidlerne til at
give de langtidsledige arbejdsrelaterede indkomster i stedet for sociale
ydelser, men der er endnu ingen dokumentation for, at dette på lang sigt gavner
beskæftigelsesegnetheden. Ungarn har fremmet aktive arbejdsmarkedspolitikker,
men visse dårligt stillede mennesker bør have større adgang til dem, og
niveauet for voksnes deltagelse i livslang læring er stadig et af de laveste i
EU. I de sidste fem år er kvindernes beskæftigelsesfrekvens forblevet på
nogenlunde samme lave niveau. For at tilskynde kvinderne til at deltage på
arbejdsmarkedet har regeringen udvidet børnepasningsmulighederne og fremmet
fleksible arbejdsordninger. Den sociale situation forringes fortsat: 31 %
af befolkningen er konfronteret med risiko for fattigdom eller social
udstødelse, og en stor andel af befolkningen står over for alvorlige materielle
afsavn. Fattigdom berører fortsat i uforholdsmæssigt omfang de ugunstigt
stillede områder og samfund, navnlig romaerne.
(14)     Erhvervsklimaet i Ungarn er i
de seneste tre år blevet konstant forværret på grund af en række foranstaltninger,
herunder restriktioner for investorer, og ustabile reguleringsrammer, især i
servicesektoren. De seneste restriktioner, som de udenlandske investorer i
uforholdsmæssig grad berøres af, fokuserer især på servicesektoren, herunder
detailled. Programmet for modernisering af den offentlige administration
omfattede 114 foranstaltninger til at mindske den administrative byrde for
erhvervslivet for ca. 500 mia. HUF, men gennemførelsen er blevet noget
forsinket. Der er fortsat lav konkurrence inden for offentlige indkøb, selv om
der trådte en ny lov i kraft den 1. januar 2012. Programmet for bekæmpelse af
korruption er et centralt element til Magyary-programmet. Programmet tager
imidlertid ikke fat om hverken spørgsmålet om utilstrækkelig retshåndhævelse på
dette område eller strengere kontrol med partifinansiering, som er et centralt
problem. Desuden er de fleste af de bebudede foranstaltninger endnu ikke
iværksat. Det er også fortsat et problem, at de foranstaltninger, der
gennemføres, ikke overvåges tilstrækkeligt. Udviklingen i Ungarn i 2012 og 2013
har øget bekymringen med hensyn til retsvæsenets uafhængighed. I resultattavlen
for innovation i EU rangerer Ungarn som en moderat innovator. Erhvervslivets F
& U-investeringer anspores hovedsagelig af udenlandsk ejede virksomheder.
(15)     Det er lykkedes for Ungarn at
mindske antallet af unge, der forlader skolen tidligt. Da der fortsat er store
regionale forskelle, kan de nye elementer i det centraliserede offentlige
uddannelsessystem, hvis de ikke gennemføres omhyggeligt, få negative følger og
skabe større sociale uligheder og segregation. Selv om antallet af studerende i
videregående uddannelse er vokset betydeligt i de seneste år, skal der fortsat
gøres en indsats for at nå EU’s gennemsnit og det nationale Europa 2020-mål.
Det er tvivlsomt, om den igangværende reform af videregående uddannelser kan
forbedre adgangen for dårligt stillede elever.
(16)     Gennemførelsen af
foranstaltningerne i Szell Kalman-planen, som tager sigte på at forbedre
omkostningseffektiviteten og præstationerne inden for den offentlige transport,
er omfattet af betydelige forsinkelser, og manglen på en sammenhængende
transportstrategi hæmmer transportsystemets finansielle bæredygtighed. Ungarn
har på passende vis øget elnetsammenkoblingerne med nabolandene som henstillet
i 2012, men energimyndighedens manglende uafhængighed til at fastsætte
energipriser og den høje andel af regulerede energipriser giver stadig
anledning til bekymring.
(17)     Som led i det europæiske
semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Ungarns
økonomiske politik. Den har vurderet konvergensprogrammet og det nationale
reformprogram og fremlagt en dybdegående undersøgelse. Den har ikke blot taget
hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk
politik i Ungarn, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med
EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede
økonomiske styring i Den Europæiske Union, ved at der fra EU-niveau gives input
til kommende nationale beslutninger. Kommissionens henstillinger inden for
rammerne af det europæiske semester er afspejlet i henstilling 1-7 nedenfor.
(18)     På baggrund af denne vurdering
har Rådet gennemgået Ungarns konvergensprogram, og Rådets udtalelse[9] afspejles især i henstilling 1
nedenfor,
(19)     På baggrund af Kommissionens
dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale
reformprogram og konvergensprogrammet. Dets henstillinger i henhold til artikel
6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling 1, 2, 3, 4, 5 og 7
nedenfor,
HENSTILLER, at Ungarn i perioden
2013-2014 træffer foranstaltninger med henblik på at:
1.           gennemføre en troværdig og
vækstfremmende finanspolitisk strategi ved at specificere de nødvendige foranstaltninger,
der fokuserer på udgiftsbesparelser, og opretholde en sund budgetstilling i
overensstemmelse med den mellemfristede målsætning i hele programperioden. På
grundlag af ovennævnte tiltag bringe den offentlige gældskvote ind på en stabil
nedadgående kurs, også for at mindske de makroøkonomiske ubalancer. Udvide de
mellemfristede budgetmæssige rammer ved at gøre dem mere bindende og kæde dem
nøje sammen med numeriske regler. Udvide finansrådets mandat, bl.a. via
systematisk efterfølgende tilsyn med overholdelsen af numeriske finanspolitiske
regler og udarbejdelse af regelmæssige makroøkonomiske prognoser og vurderinger
af de budgetmæssige konsekvenser af større politiske forslag.
2.           bidrage til at genetablere
normale lånemuligheder i økonomien, primært ved at forbedre mulighederne for
kapitalakkumulation i den finansielle sektor, bl.a. ved at mindske den ekstra
byrde, den i øjeblikket er pålagt. Forbedre porteføjlekvaliteten ved at fjerne
dårlige aktiver fra bankernes statusser, høre interesseparterne nøje om nye
politiske initiativer og sikre, at nye politiske foranstaltninger ikke øger
moralsk hasard blandt låntagere. Styrke den finansielle regulering og det
finansielle tilsyn, især ved at give det ungarske finanstilsyn mere effektive
beføjelser i krisesituationer og etablere en bankafviklingsordning.
3.           sikre en stabil, mere
afbalanceret og forudsigelig selskabsbeskatning. Strømlinje
selskabsbeskatningen og minimere forvridninger i ressourceallokeringen som
følge af sektorspecifikke skatter, således at væksten og beskæftigelsen
fremmes. Videreføre bestræbelserne for at gøre beskatningen af arbejde mere
beskæftigelsesvenlig ved at lette skattebyrden på de lavtlønnede, bl.a. ved at
forbedre adgangskriterierne i jobbeskyttelsesloven og flytte beskatningen til
miljøafgifter. Fuldt ud gennemføre og optrappe de allerede bebudede
foranstaltninger for at forbedre overholdelsen af skattereglerne og mindske de
dermed forbundne omkostninger.
4.           tage fat om
ungdomsarbejdsløsheden, f.eks. ved hjælp af en ungdomsgaranti. Fremme aktive
arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger og styrke kundeprofileringssystemet i
den offentlige arbejdsformidling. Mindske de offentlige arbejdsprogrammers
dominans inden for beskæftigelsesforanstaltninger og styrke
aktiveringselementerne. Styrke uddannelsesprogrammer for at fremme deltagelsen
i livslang læring. Fortsætte med at udbygge børnepasningsmulighederne for at
anspore kvindernes deltagelse. Sikre, at målet for den nationale strategi for
social inklusion integreres på alle politikområder for at mindske fattigdommen,
især blandt børn og romaer.
5.           skabe et gunstigt
erhvervsklima, navnlig for at genoprette attraktive forhold for udenlandske
direkte investorer, ved at etablere mere stabile reguleringsrammer og fremme
markedskonkurrence. Sikre en hurtig gennemførelse af de foranstaltninger, der
er forudset for at mindske den administrative byrde, forbedre konkurrencen i
forbindelse med offentlige indkøb og træffe passende foranstaltninger til at
bekæmpe korruption. Tage fat om bekymringerne med hensyn til retsvæsenets
uafhængighed. Afskaffe de nye hindringer i servicesektoren, også i
detailleddene. Etablere målrettede incitamenter til støtte for innoverende
virksomheder.
6.           gennemføre en national
strategi for skolefrafald og sikre, at uddannelsessystemet giver alle unge
arbejdsmarkedsrelevante færdigheder, kompetencer og kvalifikationer. Forbedre
adgangen til almindelig, inklusiv uddannelse, især for romaerne. Støtte
overgangen mellem forskellige uddannelsestrin og til arbejdsmarkedet. Gennemføre
en reform for de videregående uddannelser, som kan øge mulighederne for at
gennemføre videregående uddannelser, især blandt dårligt stillede studerende.
7.           gradvis afskaffe regulerede
energipriser, samtidig med at det sikres, at økonomisk sårbare forbrugere
beskyttes effektivt. Tage yderligere skridt til at sikre den nationale
energimyndigheds uafhængighed. Sikre, at statsejede virksomheder i
transportsektoren er finansielt bæredygtige ved at mindske deres
driftsomkostninger og øge deres indtægter.
Udfærdiget i Bruxelles, den […].
                                                                       På
Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2013) 367 final.
[4]               P7_TA(2013)0052 og P7_TA(2013)0053.
[5]               Rådets afgørelse 2013/208/EU af 22. april 2013.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) 119 final.
[9]               I henhold til artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr.
1466/97.


title: Rådets henstilling af 15. februar 2016 om integration af langtidsledige på arbejdsmarkedet

text:
               20.2.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 67/1

         RÅDETS HENSTILLING
   af 15. februar 2016
   om integration af langtidsledige på arbejdsmarkedet
   (2016/C 67/01)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292 sammenholdt med artikel 148, stk. 2,
   under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Arbejdsløsheden i Unionen steg til et historisk højt niveau efter den finansielle og økonomiske krise i 2008-2009. Den er i øjeblikket nedadgående, hvorimod langtidsledigheden stadig er meget høj. Langtidsledigheden påvirker hver medlemsstat i forskellig udstrækning, navnlig fordi krisen har haft en uensartet indvirkning, og fordi de makroøkonomiske forhold, den økonomiske struktur og arbejdsmarkedernes virkemåde er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat.

               (2)

               Efter flere års afdæmpet vækst og ringe jobskabelse berørte langtidsledigheden, der af Eurostat er defineret som det antal personer, der mangler beskæftigelse og aktivt har søgt beskæftigelse i mindst ét år, i 2014 over 12 millioner arbejdstagere, hvilket svarer til 5 % af den erhvervsaktive befolkning i Unionen, hvoraf 62 % havde været uden arbejde i mindst to år i træk.

               (3)

               Langtidsledigheden påvirker de ramte personer, sænker vækstpotentialet i Unionens økonomier, øger risikoen for social udstødelse, fattigdom og ulighed og medfører yderligere omkostninger for socialforvaltningerne og de offentlige finanser. Langtidsledighed fører til tab af indkomst, forringede færdigheder, højere forekomst af helbredsmæssige problemer og stigning i antallet af fattige husstande.

               (4)

               Blandt dem, der er mest udsatte for langtidsledighed, er personer med lavt niveau af færdigheder eller kvalifikationer, tredjelandsstatsborgere, handicappede personer og ufordelagtigt stillede mindretal såsom romaer. En persons tidligere beskæftigelse spiller ligeledes en væsentlig rolle, idet sektor- og konjunkturforhold i nogle lande er en afgørende del af forklaringen på, hvorfor langtidsledigheden varer ved.

               (5)

               Hvert år mister næsten en femtedel af de langtidsledige i Unionen modet og bliver inaktive som følge af mislykkede bestræbelser på at finde arbejde. Da barriererne for integration på arbejdsmarkedet er forskelligartede og ofte hober sig op, kræver integration på arbejdsmarkedet en skræddersyet, individualiseret tilgang og samordnede tjenesteydelser.

               (6)

               De langtidsledige udgør halvdelen af det samlede antal af arbejdsløse i Unionen, men tegner sig for under en femtedel af de deltagende i aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger. En tilsvarende lav andel af de langtidsledige (i gennemsnit 24 %) er dækket af arbejdsløshedsunderstøttelse.

               (7)

               Investeringer i menneskelig kapital bør forbedres og gøres mere effektive med sigte på at udstyre flere personer med gode og hensigtsmæssige kvalifikationer og kompetencer og udbedre mangel på kvalifikationer og derved lægge grunden for en smidig overgang fra læring til arbejde og for fortsat beskæftigelsesegnethed. Ved at forbedre uddannelsessystemernes resultater og hensigtsmæssighed medvirker man til at nedsætte antallet af nye arbejdsløse. For at opnå dette bør der gøres en indsats for at modernisere uddannelsessystemerne i overensstemmelse med det europæiske semester, Rådets konklusioner af 12. maj 2009 om en strategiramme for det europæiske samarbejde på uddannelsesområdet (ET 2020) (1) og Europa-Parlamentets og Rådets henstilling 2006/962/EF af 18. december 2006 om nøglekompetencer for livslang læring (2).

               (8)

               Med henblik på at udarbejde en samordnet beskæftigelsesstrategi fastslås det i 2015-retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (3), at langtidsledigheden og den strukturelle arbejdsløshed skal mindskes væsentligt gennem omfattende og gensidigt forstærkende strategier, der indbefatter individualiseret aktiv støtte til en tilbagevenden til arbejdsmarkedet.

               (9)

               Medlemsstaterne har ganske vist fortsat kompetence til at vælge de arbejdsmarkedsforanstaltninger, der passer bedst til deres individuelle situation, men de opfordres i retningslinjerne til at fremme beskæftigelsesegnetheden ved at investere i menneskelig kapital gennem effektive og velfungerende uddannelsessystemer, der hæver færdighedsniveauet hos arbejdsstyrken. Endvidere stipulerer retningslinjerne, at medlemsstaterne skal opfordre til arbejdsbaserede læringssystemer, såsom vekseluddannelse, og til at opgradere faglig uddannelse. Mere generelt indeholder retningslinjerne en opfordring til medlemsstaterne om at tage højde for flexicurityprincipperne og styrke aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger ved at øge deres effektivitet, målrettethed, rækkevidde, dækning og samspil med indkomststøtte og socialsikringsydelser.

               (10)

               De tiltag, der foreslås i denne henstilling, bør være fuldt kompatible med de landespecifikke henstillinger, der er fremsat i forbindelse med det europæiske semester, og disses gennemførelse bør foregå i fuld overensstemmelse med reglerne i stabilitets- og vækstpagten.

               (11)

               Kommissionens henstilling 2008/867/EF af 3. oktober 2008 om aktiv integration af mennesker, som er udstødt fra arbejdsmarkedet (4), fastsætter en samlet, integreret strategi for aktiv integration af dem, som er udstødt fra arbejdsmarkedet, hvori tilstrækkelig indkomststøtte, rummelige arbejdsmarkeder og adgang til tjenester af høj kvalitet kombineres. Den sigter mod at lette integrationen af dem, som er i stand til at arbejde, i en bæredygtig kvalitetsbeskæftigelse og give dem midler, som er tilstrækkelige til at leve et værdigt liv.

               (12)

               Den Europæiske Socialfond er Unionens primære finansieringsinstrument til bekæmpelse af langtidsledigheden. I perioden 2014-2020 har medlemsstaterne tildelt betydelige midler til at støtte integrationen af langtidsledige på arbejdsmarkedet. Andre fonde, såsom Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne, kan også supplere de foranstaltninger, som finansieres af Den Europæiske Socialfond i overensstemmelse med tildelingerne for de relevante investeringsprioriteter for 2014-2020, nemlig ved at støtte jobskabelse, modernisering af offentlige arbejdsformidlinger og erhvervsuddannelser, kvalifikationsgivende uddannelse og livslang læring. Inden for disse rammer bør det ved de fremtidige relevante drøftelser overvejes, hvordan langtidslediges integration på arbejdsmarkedet kan styrkes yderligere.

               (13)

               I Rådets henstilling af 20. december 2012 om validering af ikkeformel og uformel læring (5) opfordres der til at give den enkelte mulighed for at vise, hvilke færdigheder vedkommende har erhvervet sig uden for formel uddannelse.

               (14)

               I Det Europæiske Råds konklusioner af 14.-15. marts 2013 blev det understreget, at bekæmpelse af arbejdsløsheden er den vigtigste sociale udfordring, og at det er af afgørende betydning at mindske langtidsledigheden og sikre den fulde deltagelse af ældre arbejdstagere på arbejdsmarkedet.

               (15)

               Langtidsledighed er blevet udpeget af Europa-Parlamentet som en væsentlig hindring for vækst.

               (16)

               Der bør udvikles en øget indsats for arbejdsmarkedsintegration for de personer, der er hårdest ramt af langtidsledighed, under hensyntagen til national praksis. Dette bør kombineres med en større grad af tilmelding hos arbejdsformidlingerne og andre kompetente organer med henblik på at afhjælpe støtteforanstaltningernes utilstrækkelige dækning. Lande, der har et højt antal tilmeldte langtidsledige, kan i deres bestræbelser give forrang til dem, der allerede er tilmeldt.

               (17)

               En forebyggende tilgang vil være hensigtsmæssig for så vidt angår produktivitet og effektivitet. Forebyggelses- og aktiveringsforanstaltninger, der hovedsageligt fokuserer på begyndelsen af arbejdsløshedsforløbet, bør styrkes og i nødvendigt omfang suppleres. Der bør iværksættes særlige tiltag for tilmeldte langtidsledige allersenest efter 18 måneders arbejdsløshed, eftersom det er i denne del af forløbet, at støttemekanismerne og -tjenesteydelserne for netop denne gruppe ændrer sig i en lang række medlemsstater.

               (18)

               Individualiserede tilgange til støtte for langtidsledige bør sætte fokus på de barrierer, der fører til vedvarende arbejdsløshed, idet de opdaterer og supplerer den indledende vurdering, der er blevet foretaget ved tilmeldingen. Herved vil langtidsledige blive ledt hen til støttetjenester, der i tilstrækkeligt omfang er tilpasset den enkeltes behov, såsom gældsrådgivning, rehabilitering, sociale støttetjenester, omsorgsordninger, integration af indvandrere, bolig- og transportstøtte, og som sigter mod at tackle arbejdsbarriererne og give disse langtidsledige redskaber til at nå tydelige målsætninger, der fører til beskæftigelse.

               (19)

               Det er afgørende, at arbejdsgiverne inddrages i integrationen af langtidsledige, og dette bør støttes gennem særlige tjenesteydelser fra arbejdsformidlingerne ledsaget af nøje målrettede finansielle incitamenter samt medvirken af arbejdsmarkedets parter. Et større engagement hos arbejdsgiverne suppleret med foranstaltninger, der skal styrke jobskabelsen i økonomien, kan yderligere øge integrationsforanstaltningernes effektivitet.

               (20)

               I den seneste tids politiske initiativer, såsom Rådets henstilling af 22. april 2013 om oprettelsen af en ungdomsgaranti (6), opfordres der til samarbejde i partnerskab som en ny metode for at gennemføre social- og beskæftigelsespolitik. Samordnede tjenesteydelser er afgørende, især i medlemsstater, hvor ansvaret for at støtte de langtidsledige er fordelt mellem offentlige arbejdsformidlinger, socialforvaltninger og lokale myndigheder.

               (21)

               En aftale om jobintegration er formuleret med henblik på at afspejle en langtidsledigs individuelle situation og bør indeholde en beskrivelse af individualiserede foranstaltninger, der er til rådighed på nationalt plan (som f.eks. foranstaltninger vedrørende arbejdsmarkedet, uddannelse og sociale støttetjenester), og som er udformet til at give en langtidsledig støtte i og mulighed for at overvinde de særlige hindringer, der findes for, at vedkommende kan komme i arbejde. Aftalerne bør fastlægge målsætninger, tidsplaner, den langtidslediges forpligtelser og tjenesteudbyderens eller tjenesteudbydernes tilbud og bør angive de tilgængelige integrationsforanstaltninger.

               (22)

               De tiltag, der foreslås i denne henstilling, bør tage højde for forskellene mellem medlemsstaterne og deres forskellige udgangspunkter for så vidt angår de makroøkonomiske forhold, langtidsledighedens omfang og udsving, deres institutionelle opbygning, regionale forskelle og de forskellige arbejdsmarkedsaktørers kapacitet. Tiltagene bør supplere og forstærke den politiktilgang, der for øjeblikket gennemføres i mange medlemsstater, navnlig ved at indføre fleksible komponenter såsom den individualiserede tilgang og samordnede tjenesteydelser og ved at inddrage arbejdsgiverne.

               (23)

               Denne henstilling, overholder, styrker og fremmer på behørig vis de grundlæggende rettigheder, navnlig dem, der er stadfæstet ved artikel 29 og 34 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder —

         HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE:
   At der ydes støtte til tilmeldingen af arbejdssøgende og integrationsforanstaltninger, der i højere grad er orienterede mod arbejdsmarkedet, bl.a. gennem tættere forbindelser til arbejdsgiverne.
   At de tilmeldte langtidsledige får en individuel vurdering.
   At der gives en langtidsledig et specifikt tilbud om en aftale om jobintegration allersenest efter 18 måneders arbejdsløshed. I denne henstilling forstås ved en »aftale om jobintegration« en skriftlig aftale mellem en tilmeldt langtidsledig og ét centralt kontaktpunkt, der har til formål at lette den langtidslediges overgang til beskæftigelse på arbejdsmarkedet.
   Dette forudsætter følgende:

      Tilmelding

               1)

               At arbejdssøgende opfordres til at tilmelde sig en arbejdsformidling, især gennem øget udbud af oplysninger om, hvilken støtte der er tilgængelig.

      Individuel vurdering og tilgang

   Arbejdsformidlinger i samarbejde med andre partnere, der støtter arbejdsmarkedsintegration, yder individualiseret vejledning til berørte personer.

               2)

               At det sikres, at tilmeldte langtidsledige får tilbudt en dybtgående individuel vurdering og vejledning allersenest efter 18 måneders arbejdsløshed. Vurderingen bør dække deres udsigter til beskæftigelsesegnethed, barrierer for beskæftigelse samt tidligere jobsøgningsbestræbelser.

               3)

               At tilmeldte langtidsledige oplyses om jobtilbud og den støtte, der er til rådighed i forskellige sektorer af økonomien og i relevant omfang i forskellige regioner og andre medlemsstater, navnlig gennem Den Europæiske Beskæftigelsestjeneste (Eures).

      Aftaler om jobintegration

   Tilmeldte langtidsledige, der ikke er dækket af ungdomsgarantien, får tilbudt en aftale om jobintegration allersenest, når de har nået 18 måneders arbejdsløshed. Denne aftale bør som et minimum bestå af et tilbud om individuelle tjenesteydelser med sigte på at finde et job og en angivelse af ét centralt kontaktpunkt.

               4)

               At tilmeldte langtidslediges særlige behov målrettes ved hjælp af en aftale om jobintegration, der kombinerer relevante tjenesteydelser og foranstaltninger fra forskellige organisationer.

                           a)

                           Aftalen om jobintegration bør indeholde en beskrivelse af konkrete målsætninger, tidsplaner og de forpligtelser, som den tilmeldte langtidsledige skal efterleve, f.eks. aktive skridt til jobsøgning, accept af tilbud om passende arbejde og deltagelse i uddannelse, omskoling eller beskæftigelsesforanstaltninger.

                           b)

                           Aftalen om jobintegration bør indeholde en beskrivelse af tjenesteudbyderens eller tjenesteudbydernes tilbud til den langtidsledige. Alt afhængigt af tilgængeligheden i medlemsstaterne og med udgangspunkt i omstændighederne for den enkelte tilmeldte langtidsledige kan aftalen om jobintegration omfatte: hjælp til jobsøgning og hjælp til personer, der er i arbejde; validering af ikkeformel og uformel læring; rehabilitering, rådgivning og vejledning; uddannelse; erhvervsrettet uddannelse; arbejdserfaring; social støtte; dagtilbud; sundhedsydelser og langtidspleje; gældsrådgivning; og bolig- og transportstøtte.

                           c)

                           Aftalen om jobintegration bør overvåges regelmæssigt i lyset af forandringer i situationen for den enkelte tilmeldte langtidsledige og bør om nødvendigt tilpasses med henblik på at forbedre den langtidslediges overgang til beskæftigelse.

               5)

               At de nødvendige rammer opstilles med henblik på at sikre kontinuitet og udpege ét centralt kontaktpunkt, der er ansvarlig for at understøtte tilmeldte langtidsledige gennem et samordnet tilbud med tjenesteydelser, der involverer mulig beskæftigelse og sociale støttetjenester. Dette kontaktpunkt kan bygge på en ramme for interinstitutionel samordning og/eller udpeges inden for eksisterende strukturer.
               At der fremmes en smidig og sikker videregivelse af relevante oplysninger vedrørende tilmeldte langtidslediges tidligere støtteforløb og individuelle vurderinger mellem relevante udbydere af tjenesteydelser i overensstemmelse med databeskyttelseslovene, hvorved der opnås kontinuitet i tjenesteydelserne.
               At der sikres en bedre formidling af alle relevante oplysninger om ledige stillinger og uddannelsestilbud til de involverede tjenesteudbydere, og at det sikres, at disse oplysninger når ud til langtidsledige.

      Tættere forbindelser til arbejdsgiverne

               6)

               At der opfordres til og udvikles partnerskaber mellem arbejdsgivere, arbejdsmarkedsparter, arbejdsformidlinger, statslige myndigheder, socialforvaltninger og uddannelsesudbydere med henblik på at levere tjenesteydelser, der i højere grad imødekommer virksomheders og tilmeldte langtidslediges behov.

               7)

               At der udvikles tjenesteydelser for arbejdsgivere, såsom forhåndsudvælgelse til ledige stillinger, støtte ved ansættelser, mentorordninger, uddannelse på arbejdspladsen samt støtte efter ansættelse med henblik på at fremme reintegration i arbejdslivet af tilmeldte langtidsledige.

               8)

               At der ved alle finansielle incitamenter fokuseres på ordninger, der støtter integration på arbejdsmarkedet, såsom ansættelsestilskud og reduktion af socialforsikringsbidrag, med henblik på at øge jobmulighederne for tilmeldte langtidsledige.

         HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE OG KOMMISSIONEN:

      Vurdering og overvågning

               9)

               At der i Beskæftigelsesudvalget i tæt samarbejde med Udvalget for Social Beskyttelse for så vidt angår socialsikringsydelserne og indkomststøtten føres tilsyn med gennemførelsen af denne henstilling gennem den multilaterale overvågning inden for rammerne af det europæiske semester og gennem den indikatorbaserede fælles evalueringsramme. Tilsynet bør give mulighed for at følge op på, i hvilken udstrækning tilmeldte langtidsledige er vendt tilbage til arbejdsmarkedet, hvorvidt deres integration på arbejdsmarkedet er bæredygtig samt brugen af aftaler om jobintegration. Det Europæiske Netværk af Offentlige Arbejdsformidlinger bør bidrage til dette tilsyn.

               10)

               At der opfordres til, at offentlige arbejdsformidlingers resultater vurderes i forhold til arbejdsmarkedsintegrationen af tilmeldte langtidsledige, og at der udveksles erfaringer og god praksis i henhold til den »benchlearning«-proces, som er iværksat af Det Europæiske Netværk af Offentlige Arbejdsformidlinger, jf. Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 573/2014/EU af 15. maj 2014 om øget samarbejde mellem offentlige arbejdsformidlinger (7).

               11)

               At der samarbejdes om at drage størst mulig nytte af De Europæiske Struktur- og Investeringsfonde, navnlig Den Europæiske Socialfond, Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne i overensstemmelse med de relevante investeringsprioriteter for programmerne for 2014-2020.

         HENSTILLER TIL KOMMISSIONEN:

               12)

               At de frivillige initiativer og sammenslutninger mellem virksomheder, der er engageret i den bæredygtige integration af langtidsledige på arbejdsmarkedet, støttes og samordnes.

               13)

               At sociale innovationsprojekter støttes med henblik på at integrere langtidsledige på arbejdsmarkedet, navnlig gennem afsnittet om fremskridt i EU-programmet for beskæftigelse og social innovation (EaSI).

               14)

               At de tiltag, der er iværksat som svar på denne henstilling, evalueres i samarbejde med medlemsstaterne og efter høring af de berørte interessenter, og at resultaterne af denne evaluering indberettes til Rådet senest den 15. februar 2019.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 15. februar 2016.

            På Rådets vegne

         M.H.P. VAN DAM

            Formand

      (1)  EUT C 119 af 28.5.2009, s. 2.

      (2)  EUT L 394 af 30.12.2006, s. 10.

      (3)  Rådets afgørelse (EU) 2015/1848 af 5. oktober 2015 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker for 2015 (EUT L 268 af 15.10.2015, s. 28).

      (4)  EUT L 307 af 18.11.2008, s. 11.

      (5)  EUT C 398 af 22.12.2012, s. 1.

      (6)  EUT C 120 af 26.4.2013, s. 1.

      (7)  EUT L 159 af 28.5.2014, s. 32.


title: Rådets henstilling af 12. juli 2016 om Letlands nationale reformprogram for 2016 og med Rådets udtalelse om Letlands stabilitetsprogram for 2016

text:
               18.8.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 299/83

         RÅDETS HENSTILLING
   af 12. juli 2016
   om Letlands nationale reformprogram for 2016 og med Rådets udtalelse om Letlands stabilitetsprogram for 2016
   (2016/C 299/20)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. november 2015 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2016 om samordning af de økonomiske politikker. Den 17.-18. marts 2016 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 26. november 2015 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (2) rapporten om varslingsmekanismen, hvori Letland ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dag vedtog Kommissionen en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet. Den 18.-19. februar 2016 tilsluttede Det Europæiske Råd sig denne henstilling, og den 8. marts 2016 blev den vedtaget af Rådet (3). Da Letland har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Letland sikre en fuldstændig og rettidig implementering af henstillingen.

               (2)

               Den 26. februar 2016 blev landerapporten for Letland 2016 offentliggjort. Den indeholdt en analyse af Letlands fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som blev vedtaget af Rådet den 14. juli 2015, og opfyldelsen af Letlands nationale Europa 2020-mål.

               (3)

               Den 14. april 2016 fremlagde Letland sit nationale reformprogram for 2016 og sit stabilitetsprogram for 2016. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (4)

               Der er taget hensyn til relevante landespecifikke henstillinger i forbindelse med programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (4) kan Kommissionen, hvis det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante henstillinger fra Rådet, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende denne bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter de europæiske struktur- og investeringsfondes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

               (5)

               Letland har i sit stabilitetsprogram for 2016 anmodet om en midlertidig afvigelse fra den påkrævede tilpasning i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i 2017 på 0,5 % af BNP for at tage hensyn til omfattende strukturreformer, der bidrager positivt til de offentlige finansers bæredygtighed på længere sigt, navnlig den igangværende reform af sundhedssektoren, der bygger på sundhedsstrategien for 2014-2020. Reformens nærmere enkeltheder er gengivet i stabilitetsprogrammet. Målet er at øge den offentlige finansiering til sundhedssektoren til 4 % af BNP frem til 2020 i forhold til 3 % af BNP i 2015. Når reformen er gennemført fuldt ud, anslås den at øge beskæftigelsen med 0,6 % og BNP-niveauet med 2,2 % i 2023, hvilket vil bidrage positivt til de offentlige finansers bæredygtighed på lang sigt. Den positive virkning på væksten og de offentlige finansers langsigtede bæredygtighed vurderes som realistisk. Letland kan på nuværende tidspunkt anses for at være berettiget til den ønskede midlertidige afvigelse i 2017, forudsat at landet foretager en passende gennemførelse af de bebudede reformer, hvilket vil blive overvåget som led i det europæiske semester. Omfanget af den tilladte midlertidige afvigelse er imidlertid betinget af, at minimumsbenchmarket overholdes (dvs. et strukturelt underskud på 1,7 % af BNP). Ifølge Kommissionens forårsprognose 2016 skulle der være mulighed for en yderligere midlertidig afvigelse på 0,1 % i 2017.

               (6)

               Letland er i øjeblikket underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. I sit stabilitetsprogram for 2016 har regeringen planlagt en gradvis forbedring af den samlede saldo til 0,5 % af BNP i 2019. Den planlagte tilpasningssti i retning af den mellemfristede budgetmålsætning om et strukturelt underskud på 1 % af BNP tager højde for den ønskede afvigelse relateret til den systemiske pensionsreform i 2017 og 2018 og den omfattende strukturreform i sundhedssektoren i perioden 2017-2019. Ifølge stabilitetsprogrammet ventes den offentlige gældskvote at stige til 40 % i 2016, før den atter falder til 38 % i 2018. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for budgetfremskrivningerne, er realistisk. De foranstaltninger, der er nødvendige for at understøtte de planlagte underskudsmål fra og med 2017, er imidlertid ikke tilstrækkeligt specificerede. På basis af Kommissionens forårsprognose 2016 peger den overordnede vurdering i retning af en risiko for en vis afvigelse i 2016 og, under antagelse af uændret politik, i 2016 og 2017 samlet set. På grundlag af sin vurdering af stabilitetsprogrammet og under hensyntagen til Kommissionens forårsprognose 2016 er Rådet af den opfattelse, at Letland forventes at være i bred overensstemmelse med bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten. Der vil imidlertid være behov for yderligere foranstaltninger for at sikre overensstemmelse i 2016.

               (7)

               Den faldende andel af befolkningen i den erhvervsaktive alder hæmmer arbejdsudbuddet, og samtidig stiger lønningerne mere end produktiviteten, hvilket skaber en trussel for omkostningskonkurrenceevnen. Der er derfor behov for foranstaltninger til at forbedre beskæftigelsesegnetheden og den menneskelige kapital for at fremme konkurrenceevnen.

               (8)

               Letlands tal for risiko for fattigdom og social eksklusion er blandt de højeste i EU. Der arbejdes på at indføre en mindsteløn, men den konkrete gennemførelse heraf er behæftet med usikkerhed, og ordningens universelle anvendelse udvandes på grund af budgetomkostningerne. Siden 2009 er der intet gjort for at forbedre den utilstrækkelige sociale bistand, hvilket gør det vanskeligt at bekæmpe fattigdommen effektivt. Mindstelønsreformen ventes at reducere fragmenteringen af den sociale bistand og øge incitamentet til at arbejde.

               (9)

               Aktiveringsforanstaltningerne er stadig ikke tilstrækkeligt dækkende, navnlig for de langtidsledige. Kombineret med ringe og utilstrækkelige sundhedstjenester og sociale tjenester forhindrer dette en effektiv reintegration på arbejdsmarkedet. Øget anvendelse af aktiveringsforanstaltninger ville fremme beskæftigelsen.

               (10)

               Lav offentlig finansiering af sundhedssystemet, iboende strukturelle svagheder, en høj grad af egenbetaling og en suboptimal omkostningseffektivitet medfører, at størstedelen af befolkningen ikke får dækket sine sundhedsmæssige behov. I forbindelse med adgangen til sundhedsydelser har man valgt at opprioritere særligt alvorlige sygdomstilfælde, mens adgangen til almene sundhedsydelser hæmmes af budgetrestriktioner.

               (11)

               Selv om Letland har gjort fremskridt med hensyn til at reformere de videregående uddannelser, navnlig ved at belønne kvalitet og indføre et uafhængigt akkrediteringssystem, er der behov for at give erhvervsuddannelserne et løft og navnlig reformere studieordningerne og indføre rammer for arbejdsbaseret læring med henblik på at øge kvaliteten og udbuddet. Arbejdsmarkedets parter kan spille en rolle i udviklingen af disse praktikbaserede ordninger, som det også fremgår af loven om efteruddannelser.

               (12)

               Innovationsproblemer, uhensigtsmæssige rammer for erhvervslivet og en faldende arbejdsstyrke er alle med til at lægge en dæmper på investeringer. Den ringe innovationsdynamik og et fragmenteret forskningsgrundlag gør det vanskeligt for Letland at sikre en hurtig og effektiv overgang til mere videnintensive aktiviteter, der skaber større merværdi. Investeringerne begrænses yderligere af den ringe beskyttelse af investorer under insolvensreglerne samt af manglende effektivitet i den offentlige forvaltning.

               (13)

               Regeringen har truffet foranstaltninger til at reducere fragmenteringen af forskningsgrundlaget, forbedre forskningens kvalitet og virksomhedernes innovationsevne. Selv om der er gjort fremskridt, er niveauet for både offentlige og private investeringer i forskning og innovation stadig meget lavt i forhold til EU-gennemsnittet. Der skal fortsat arbejdes på at konsolidere forskningsgrundlaget, og samtidig skal antallet af forskere og kvaliteten af forskningen øges. En fuld gennemførelse af reformer, der bygger på den intelligente specialiseringsstrategi, og en omfattende anvendelse af alle eksisterende politiske instrumenter vil kunne fremme private investeringer i innovation.

               (14)

               Erhvervslivet betragter insolvensreglerne som en hindring for investering, eftersom inddrivelsesprocenten er lav, og der ikke føres tilstrækkeligt tilsyn med insolvensbehandlerne.

               (15)

               Letland har gennemført flere vellykkede initiativer til at effektivisere retssystemet og forbedre kvaliteten heraf. Selv om der findes et omfattende system til at håndtere interessekonflikter for offentligt ansatte, er systemet komplekst og rigidt, og der lægges større vægt på den formelle overensstemmelse end på situationen i de enkelte tilfælde. Samtidig er kontoret for bekæmpelse og forebyggelse af korruption påvirket af interne spændinger, som har gjort det mere ustabilt og svækket den offentlige tillid til dets aktiviteter og dets vilje til at prioritere højt profilerede sager.

               (16)

               Den generelle ineffektivitet i den offentlige forvaltning, som overvejende skyldes en relativt høj personaleomsætning, forsinkelser i gennemførelsen af reformen af de offentlige tjenester og svag projektledelse, bidrager ikke til at skabe et gunstigt investeringsmiljø. Lønsystemet i den offentlige sektor er ikke tilstrækkeligt knyttet til ansvarsniveauet.

               (17)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Letlands økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2016. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram samt opfølgningen på de henstillinger, der er blevet rettet til Letland i de foregående år. Den har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Letland, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke EU's samlede økonomiske styring, ved at der på EU-plan ydes bidrag til kommende nationale beslutninger. Henstillingerne som led i det europæiske semester afspejles i henstilling 1-3 nedenfor.

               (18)

               Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået stabilitetsprogrammet, og dets holdning (5) afspejles navnlig i henstilling 1 nedenfor,

         HENSTILLER, at Letland i 2016 og 2017 iværksætter tiltag med henblik på at:

               1.

               Sikre, at afvigelsen fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i 2016 og 2017 begrænses til, hvad der er tilladt i relation til den systemiske pensionsreform og den omfattende reform i sundhedssektoren. Mindske skattekilen for lavtlønnede ved at udnytte de vækstfremmende fordele ved at omlægge skatten til miljø- og ejendomsbeskatning samt forbedre overholdelsen af skattereglerne.

               2.

               Sikre mere dækkende sociale bistandsydelser og optrappe foranstaltningerne til at hjælpe bistandsmodtagere med at finde og fastholde arbejde, herunder gennem mere omfattende aktiveringsforanstaltninger. Fremskynde reformen af studieordningerne på erhvervsuddannelserne og i samarbejde med arbejdsmarkedets parter vedtage rammer for arbejdsbaseret læring og øge udbuddet heraf. Forbedre adgangsmulighederne til samt kvaliteten og omkostningseffektiviteten af sundhedssystemet.

               3.

               Arbejde på at konsolidere forskningsinstitutionerne og skabe incitament til private investeringer i innovation. Styrke ordningen for håndtering af interessekonflikter og etablere en fælles retlig ramme for alle offentligt ansatte. Øge insolvensbehandlernes ansvarlighed og forbedre det offentlige tilsyn med dem.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. juli 2016.

            På Rådets vegne

         P. KAŽIMÍR

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

      (3)  EUT C 96 af 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

      (5)  I medfør af artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.