title: Rådets henstilling af 12. juli 2016 om Ungarns nationale reformprogram for 2016 og med Rådets udtalelse om Ungarns konvergensprogram for 2016

text:
               18.8.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 299/49

         RÅDETS HENSTILLING
   af 12. juli 2016
   om Ungarns nationale reformprogram for 2016 og med Rådets udtalelse om Ungarns konvergensprogram for 2016
   (2016/C 299/12)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 9, stk. 2,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. november 2015 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2016 om samordning af de økonomiske politikker. Den 17.-18. marts 2016 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 26. november 2015 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (2) rapporten om varslingsmekanismen, hvori Ungarn blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

               (2)

               Den 26. februar 2016 blev landerapporten for Ungarn 2016 offentliggjort. Den indeholdt en analyse af Ungarns fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som blev vedtaget af Rådet den 14. juli 2015, og opfyldelsen af Ungarns nationale Europa 2020-mål. Rapporten indeholdt desuden en dybdegående undersøgelse efter artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Den 8. marts 2016 fremlagde Kommissionen resultaterne af den dybdegående undersøgelse. Kommissionen konkluderer af sin analyse, at Ungarn ikke er berørt af makroøkonomiske ubalancer. Trods behovet for forlængelse af den høje udenlandske gæld samt den høje andel af misligholdte lån er risiciene i forbindelse med eksterne og interne forpligtelser reduceret.

               (3)

               Den 29. april 2016 fremlagde Ungarn sit nationale reformprogram for 2016 og sit konvergensprogram for 2016. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (4)

               Der er taget hensyn til relevante landespecifikke henstillinger i forbindelse med programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (3) kan Kommissionen, hvis det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante henstillinger fra Rådet anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende denne bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter de europæiske struktur- og investeringsfondes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

               (5)

               Konvergensprogrammet viser, at den usædvanlige tilstrømning af flygtninge har en afgørende virkning på budgettet, og et tillæg af 6. maj indeholder tilstrækkelig dokumentation for omfanget og arten af disse yderligere udgifter på budgettet. Ifølge Kommissionens vurdering beløb de pågældende yderligere udgifter sig til 0,04 % af BNP i 2015, og for øjeblikket forventes der ingen yderligere udgiftsforøgelse i 2016. Bestemmelserne i artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1466/97 giver mulighed for at tage hensyn til denne yderligere udgift, da tilstrømningen af flygtninge er en usædvanlig begivenhed, der har en afgørende virkning på Ungarns offentlige finanser, og da en midlertidig afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning ikke bringer den finanspolitiske holdbarhed i fare. Derfor er den nødvendige tilpasning i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i 2015 justeret for at tage hensyn til disse udgifter. Hvad angår 2016, vil der blive foretaget en endelig vurdering, herunder af hvilke beløb der kan tages hensyn til, i foråret 2017 på grundlag de observerede data, som de ungarske myndigheder forelægger.

               (6)

               Ungarn er i øjeblikket underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten og omfattet af gældsreglen. Ifølge konvergensprogrammet for 2016 planlægger regeringen med en stigning i underskuddet til 2,4 % af BNP i 2017, efterfulgt af et gradvist fald til 1,2 % senest i 2020. Regeringen agter gradvist at forbedre den strukturelle saldo for at nå den reviderede mellemfristede budgetmålsætning — et strukturelt underskud på 1,5 % af BNP — i 2019. Imidlertid vil det genberegnede (4) strukturelle underskud fortsat ligge over den mellemfristede budgetmålsætning. Ifølge konvergensprogrammet forventes den offentlige gældskvote at falde gradvist fra 75,3 % i 2015 til under 65 % i 2020. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for budgetfremskrivningerne, er i det store hele realistisk indtil 2017 og i stigende grad positivt derefter. De foranstaltninger, der er nødvendige for at understøtte de planlagte underskudsmål fra og med 2017, er ikke tilstrækkeligt præciseret, især ikke for tiden efter 2017. På basis af Kommissionens forårsprognose 2016 er der stor risiko for en betydelig afvigelse fra den nødvendige tilpasning i 2016 samt, under antagelse af uændret politik, i 2016 og 2017 tilsammen. Samtidig forventes Ungarn at opfylde gældsreduktionsmålet i 2016 og 2017. På grundlag af vurderingen af konvergensprogrammet og under hensyntagen til Kommissionens forårsprognose 2016 er Rådet af den opfattelse, at der er risiko for, at Ungarn ikke vil være i overensstemmelse med bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten. Der vil derfor være behov for yderligere foranstaltninger for at sikre overensstemmelse i begge år.

               (7)

               De interne finansielle ubalancer er bragt ned, og banksystemet er blevet mindre sårbart, men der er fortsat udfordringer. Der er gjort betydelige fremskridt med at nedbringe gælden i den private sektor, der tidligere fortrinsvis var i udenlandsk valuta. Udlånet til husholdninger viser tegn på bedring, men er endnu ikke sket nogen vending i udlånet til virksomheder. Rentabiliteten i banksektoren er begyndt at bedres takket være de forbedrede økonomiske forhold og en mindre hård beskatningspolitik over for bankerne end tidligere. Ikke desto mindre er bankerne fortsat forsigtige i deres udlån, selv om de har et solidt kapitalgrundlag og høj likviditet. Den vigtigste resterende udfordring for bankerne er at nedbringe den fortsat høje andel af misligholdte lån, som hindrer nye udlån og begrænser fortjenesten. Risiciene i form af de eventualforpligtelser, der er forbundet med øget statsligt ejerskab i banksektoren, er stadig høje.

               (8)

               På trods af nylige væsentlige forbedringer i skattepolitikken og skatteadministrationen er Ungarns afhængighed af sektorspecifikke skatter fortsat en potentiel hindring for investeringer. Den selektive udformning af disse skatter forårsager forvridninger mellem sektorerne. Mens en række andre sektorspecifikke skatter er forblevet uændrede, er afgiften på kreditinstitutter nedsat betydeligt, og de progressive satser for fødevarekontrolafgiften er ophævet. Skattekilen for lavtlønnede er stadig høj, navnlig for personer uden børn. Dette kan have en negativ indvirkning på deres beskæftigelsesegnethed og kan også hæmme investeringerne. Der er taget skridt til at nedbringe skattekilen (herunder en nedsættelse på ét procentpoint af den faste sats for personlig indkomstskat og en forhøjelse af skattefradraget for lønmodtagere med to børn). Foranstaltningerne er imidlertid ikke tilstrækkeligt målrettede til at have en væsentlig effekt for lavtlønnede. Der er potentiale for at flytte beskatningen væk fra arbejde til områder, hvor den er mindre skadelig for væksten. Der er truffet adskillige foranstaltninger for at forbedre efterlevelsen af skattereglerne og begrænse overholdelsesomkostningerne, men sidstnævnte er fortsat høje. Trods forbedringer i de seneste år er skatteopkrævningen i Ungarn endnu ikke tilstrækkeligt effektiv. Regeringen har varslet en større institutionel reform i 2016, som skal øge effektiviteten i skatteadministrationen.

               (9)

               Der er sket begrænsede fremskridt med hensyn til at fremme konkurrencen og gennemsigtigheden i forbindelse med offentlige udbud (f.eks. ved at vedtage en ny lov om offentlige udbud, hvis overensstemmelse med EU-retten endnu ikke er vurderet), mens uforudsigelige ændringer af reglerne samt administrative byrder hæmmer det private erhvervsliv og investeringerne. Det store antal udbud med forhandling uden offentliggørelse og tildeling af kontrakter på grundlag af et enkelt bud viser, at konkurrencen i forbindelse med offentlige udbud fortsat er ringe. I maj 2016 fremlagde regeringen en strategi for offentlige e-udbud. Strategiens gennemførelse og indvirkning med hensyn til at forbedre effektiviteten og gennemsigtigheden skal overvåges, og risikoen for korruption er fortsat til stede. Der er behov for ændringer, for at det nye nationale handlingsprogram til bekæmpelse af korruption for 2015-2018 kan få større virkning i forbindelse med forebyggelsen af korruption i offentlige institutioner og ved anvendelsen af afskrækkende sanktioner. Regeringen har ikke fornyet sit tidligere tilsagn om at revidere loven om whistleblowere fra 2013, der ikke yder whistleblowere tilstrækkelig beskyttelse mod repressalier. Det nationale handlingsprograms plan om at revidere ordningen for angivelse af aktiver er ikke ambitiøs nok, og nye lovændringer, der blev vedtaget i 2015, har indført en række yderligere begrænsninger for offentlighedens adgang til oplysninger. Regeringen har taget skridt til at mindske den administrative byrde, men Ungarns restriktive regler inden for servicesektoren og de ustabile lovrammer er fortsat et problem for erhvervslivet og skaber usikkerhed for investorerne. Begrænsninger for etablering og drift af virksomheder i detailsektoren udgør væsentlige hindringer for markedsadgang og virksomhedsekspansion. Avancerne i den ungarske detailsektor er den tredjehøjeste i Unionen og har været støt stigende i de seneste ti år, mens indikatoren for allokeringseffektivitet er blandt de laveste i Unionen.

               (10)

               Den seneste udvikling på arbejdsmarkedet i Ungarn er gunstig, og arbejdsløsheden er faldet til niveauet fra før krisen. Beskæftigelsen i den private sektor er på vej op igen, men den offentlige beskæftigelsesordning har også bidraget til at nedbringe arbejdsløsheden. Ordningen er den vigtigste aktive arbejdsmarkedspolitik i Ungarn. Udgifterne hertil er mere end firedoblet i løbet af de sidste fem år. Imidlertid synes ordningen ikke i tilstrækkelig grad at forbedre reintegrationen af deltagerne i det åbne arbejdsmarked. I første halvdel af 2015 lå andelen af deltagere, for hvem det lykkedes at overgå fra ordningen til regulær beskæftigelse, på 13,1 %, men ca. 60 % af de deltagere, der forlod ordningen i denne periode, vendte tilbage til den inden for et halvt år. Der er således en betydelig risiko for, at deltagerne låses fast i ordningen, navnlig lavtuddannede arbejdstagere og personer i ugunstigt stillede områder. Selv om ordningen er rettet mod langtidsledige, lavtuddannede og ledige, der bor i ugunstigt stillede områder, havde 47 % af deltagerne i 2015 en uddannelse på sekundær- eller tertiærtrinnet. Andelen af arbejdsløse, der deltager i offentlige beskæftigelsesordninger, er også væsentlig i amter med velfungerende arbejdsmarkeder. Den nylige reform af den offentlige arbejdsformidling vil sandsynligvis gøre den mindre effektiv. Den administrative kompleksitet i de nuværende forvaltningsordninger — ansvaret for den offentlige arbejdsformidling er for øjeblikket fordelt mellem fire ministerier — kan i høj grad vanskeliggøre en effektiv styring og øget resultatorientering. Den maksimale varighed af arbejdsløshedsunderstøttelsen (tre måneder) er den laveste i Unionen og væsentlig kortere end den gennemsnitlige tid, der er nødvendig for at finde et job. Fattigdomsindikatorerne viser tegn på bedring, men de ligger stadig højt, navnlig blandt de dårligst stillede, især romaer og børn. De sociale ydelsers dækning og tilstrækkelighed er fortsat et ømt punkt, og de seneste reformer kan yderligere begrænse adgangen til en række ydelser.

               (11)

               De ungarske skoleelevers gennemsnitlige resultater hvad angår grundlæggende færdigheder lå i 2012 under EU-gennemsnittet ifølge PISA-undersøgelsen (OECD's program for international elevevaluering), og andelen af elever med ringe færdigheder steg mellem 2009 og 2012. Ungarn er et af de lande i Unionen, hvor den socioøkonomiske baggrund og skolens beliggenhed har størst indflydelse på uddannelsesresultaterne. Selektiviteten i uddannelsessystemet øger præstationsforskellene mellem elever fra forskellige skoletyper, og kløften vokser med tiden. Manglen på lige adgang til almen uddannelse af høj kvalitet er særlig kritisk for romaer. Bortset fra førskoleundervisning, hvor der er sket en betydelig forbedring i de seneste år, er der stadig store forskelle i gennemførelsesprocenten mellem romaer og ikkeromaer på alle andre uddannelsesniveauer, dvs. på primær-, sekundær- og tertiærtrinnet. Skolefrafaldet er stadig højt blandt romaer. Ungarn har indført en række foranstaltninger for at gribe problemet med dårlige skoleresultater mere effektivt an. Der savnes dog vigtige nærmere oplysninger om gennemførelsen af disse foranstaltninger, hvilket gør det vanskeligt at vurdere deres potentielle virkning. En systemisk tilgang til fremme af inklusiv almen uddannelse er endnu ikke er udviklet. Den bebudede gennemførelsesplan for strategien til bekæmpelse af skolefrafald er endnu ikke offentliggjort. Overgangen mellem forskellige former for uddannelse og forskellige uddannelsestrin er fortsat vanskelig, og gennemførelsen af nylige reformer inden for de erhvervsrettede uddannelser bør tage sigte på at lette overgangen.

               (12)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Ungarns økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2016. Den har også vurderet konvergensprogrammet og det nationale reformprogram samt opfølgningen på de henstillinger, der er blevet rettet til Ungarn i de foregående år. Den har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Ungarn, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Den Europæiske Union ved at der på EU-plan ydes bidrag til kommende nationale beslutninger. Henstillingerne som led i det europæiske semester afspejles i henstilling 1 til 3 nedenfor.

               (13)

               Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået konvergensprogrammet, og dets holdning (5) afspejles navnlig i henstilling 1 nedenfor,

         HENSTILLER, at Ungarn i 2016 og 2017 iværksætter tiltag med henblik på:

               1.

               I lyset af den høje risiko for en betydelig afvigelse at træffe de nødvendige strukturelle foranstaltninger for at opnå en årlig finanspolitisk tilpasning på 0,3 % af BNP i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i 2016 og på 0,6 % af BNP i 2017, medmindre den mellemfristede budgetmålsætning nås med en lavere indsats.

               2.

               Yderligere at nedsætte de sektorspecifikke skatter og reducere skattekilen for lavtlønnede. At styrke gennemsigtigheden og konkurrencen inden for offentlige udbud ved hjælp af offentlige e-udbud, øget offentliggørelse af udbud og en yderligere forbedring af rammerne for korruptionsbekæmpelse. At forbedre de reguleringsmæssige rammer for servicesektoren og detailsektoren ved at lempe restriktive regler og sikre forudsigelighed.

               3.

               At lette overgangen fra den offentlige beskæftigelsesordning til det primære arbejdsmarked og styrke andre aktive arbejdsmarkedspolitikker. At forbedre de sociale ydelsers og arbejdsløshedsunderstøttelsens dækning og tilstrækkelighed. At træffe foranstaltninger til at forbedre uddannelsesresultaterne og øge deltagelsen af dårligt stillede grupper, navnlig romaer, i inklusiv almen uddannelse.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. juli 2016.

            På Rådets vegne

         P. KAŽIMÍR

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

      (3)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

      (4)  Den strukturelle saldo genberegnet af Kommissionen på grundlag af oplysningerne i konvergensprogrammet efter en metode, der er aftalt i fællesskab.

      (5)  I medfør af artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


Avis juridique important

|

31968H0197

68/197/CEE: Recommandation de la Commission, du 3 avril 1968, adressée aux États membres, relative aux modalités administratives pour l'application de l'article 7 du protocole relatif aux importations dans la Communauté économique européenne de produits pétroliers raffinés aux Antilles néerlandaises / Den danske udgave er ikke til rådighed

EF-Tidende nr. L 094 af 18/04/1968 s. 0015 - 0016

 /* Der findes ingen dansk version af dette dokument, da det ikke er indeholdt i den danske Specialudgave. Kriterierne for at udelade retsakter var foelgende:  - akter, som ikke laengere havde virkning paa tidspunktet for Danmarks indtraeden i Faellesskabet (1. jan. 1973)  - akter, hvis virkning automatisk ophoerte paa indtraedelsestidspunktet (f.eks. visse aftaler mellem Faellesskabet og Det Forenede Kongerige, Irland eller Danmark)  - akter, som kun er bindende for dem, de er rettet til, og som derfor kun er autentiske paa originalsproget  - ikke-bindende akter  - akter, som ikke skoennedes tilstraekkeligt betydningsfulde til at blive medtaget  - visse akter, som tilbagekaldtes under udarbejdelsen af specialudgaven.  oknoda73 */


Avis juridique important

|

31967H0081

67/81/CEE: Recommandation de la Commission, du 13 janvier 1967, en vertu de l'article 115, alinéa 1 du traité, au Royaume de Belgique, au Grand-Duché de Luxembourg et au Royaume des Pays-Bas, concernant le régime d'importation d'oxydes d'antimoine originaires des pays de l'Est (Kun de franske og nederlandske udgaver er autentiske) /*Den danske udgave er ikke til rådighed*/

EF-Tidende nr. 016 af 27/01/1967 s. 0243 - 0244

 /* Der findes ingen dansk version af dette dokument, da det ikke er indeholdt i den danske Specialudgave. Kriterierne for at udelade retsakter var foelgende:  - akter, som ikke laengere havde virkning paa tidspunktet for Danmarks indtraeden i Faellesskabet (1. jan. 1973)  - akter, hvis virkning automatisk ophoerte paa indtraedelsestidspunktet (f.eks. visse aftaler mellem Faellesskabet og Det Forenede Kongerige, Irland eller Danmark)  - akter, som kun er bindende for dem, de er rettet til, og som derfor kun er autentiske paa originalsproget  - ikke-bindende akter  - akter, som ikke skoennedes tilstraekkeligt betydningsfulde til at blive medtaget  - visse akter, som tilbagekaldtes under udarbejdelsen af specialudgaven.  oknoda73 */


title: Kommissionens henstilling af 24. oktober 2006 om forvaltningen af de finansielle ressourcer til nedlæggelse af nukleare anlæg og til forvaltning af brugt brændsel og radioaktivt affald

text:
               28.11.2006

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 330/31

      KOMMISSIONENS HENSTILLING

   af 24. oktober 2006
   om forvaltningen af de finansielle ressourcer til nedlæggelse af nukleare anlæg og til forvaltning af brugt brændsel og radioaktivt affald
   (2006/851/Euratom)
   KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER,
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 124, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I præamblen til traktaten erkendes det, at medlemsstaterne tilstræber, at der gennemføres sådanne beskyttelsesforanstaltninger, der vil fjerne farerne for deres befolkningers liv og sundhed.

               (2)

               Artikel 2, litra b) i traktaten fastsætter, at Fællesskabet bl.a. skal indføre ensartede sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed og overvåge deres anvendelse.

               (3)

               I traktatens kapitel 3 fastsættes de grundlæggende normer, som giver Fællesskabet mulighed for at sikre beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling.

               (4)

               Rådets direktiv 96/29/Euratom (1) fastsætter de grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling.

               (5)

               Ifølge Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (2) er medlemsstaterne forpligtet til at »træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på, at projekter, der bl.a. på grund af deres art, dimensioner eller placering kan få væsentlig indvirkning på miljøet, underlægges et krav om tilladelse og en vurdering af denne indvirkning, inden der gives tilladelse«.

               (6)

               Ioniserende stråling fra radioaktive materialer kan få virkninger, også efter nukleare anlægs levetid og ud over nationale grænser.

               (7)

               Arbejdstagernes og offentlighedens beskyttelse mod sådanne farer er af største betydning for De Europæiske Fællesskaber. Der bør derfor overholdes høje sikkerhedsnormer for at sikre, at der tages højde for disse farer under og efter de nukleare anlægs levetid.

               (8)

               Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen har understreget, »at det er nødvendigt, at medlemsstaterne sikrer, at tilstrækkelige finansielle ressourcer til nedlæggelses- og affaldsforvaltningsaktiviteter, der revideres i medlemsstaterne, rent faktisk anvendes til det formål, de er afsat til, samt at de forvaltes på en gennemskuelig måde, for således at undgå hindringer for loyal konkurrence på energimarkedet (3)«.

               (9)

               Kommissionen har ligeledes noteret sig, at »det er vigtigt at sikre, at de midler, der er afsat til nedlæggelses- og affaldsforvaltningsaktiviteter, der vedrører Euratom-traktatens mål, forvaltes på en gennemskuelig måde og udelukkende anvendes til det omhandlede formål. I den forbindelse har den til hensigt, inden for rammerne af sine ansvarsområder under Euratom-traktaten, at offentliggøre en årlig rapport om anvendelsen af midler til nedlæggelse og affaldsforvaltning. Den vil lægge særlig vægt på at sikre, at fællesskabslovgivningens relevante bestemmelser anvendes fuldt ud (4)«.

               (10)

               I sin meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet (5) fremhævede Kommissionen det øgede behov for åbenhed i og harmonisering af forvaltningen af disse finansielle ressourcer. Kommissionen har også givet udtryk for sin hensigt om at forelægge en henstilling i 2005.

               (11)

               Nedlæggelsesaktiviteter kan i sig selv også være forbundet med farer for folkesundheden og miljøet, navnlig hvis der ikke i tide træffes de nødvendige foranstaltninger vedrørende strålingsfarerne i forbindelse med nedlæggelsesaktiviteter.

               (12)

               For at tage højde for alle disse farer bør der sikres sikker nedlukning af nukleare anlæg, herunder den langsigtede forvaltning af radioaktivt affald og brugt brændsel.

               (13)

               En sikker nedlæggelse af nukleare anlæg, herunder den langsigtede forvaltning af radioaktivt affald og brugt brændsel, kræver omfattende finansielle ressourcer. Hvis disse ressourcer mangler, når der er brug for dem, kan det få uønskede virkninger for nedlæggelsesprocessen. Tilstrækkelige finansielle ressourcer på det rette tidspunkt bør være til rådighed til at færdiggøre nedlæggelsen af nukleare anlæg i overensstemmelse med sikkerhedsnormerne.

               (14)

               I overensstemmelse med forureneren betaler-princippet bør operatører af nukleare anlæg hensætte tilstrækkelige finansielle ressourcer til at dække de fremtidige nedlæggelsesomkostninger i løbet af anlæggenes produktive levetid.

               (15)

               I forbindelse med de særlige aspekter af tiltrædelsesforhandlingerne blev spørgsmålet om tidlig nedlæggelse af nukleare reaktorer, som det blev anset for urentabelt at opgradere, behandlet. Fællesskabet har følgelig på eget initiativ deltaget i fremskaffelsen af finansielle ressourcer og på visse betingelser ydet økonomisk støtte til forskellige nedlæggelsesprojekter i nogle nye medlemsstater.

               (16)

               Det specificeres i artikel 26 i den fælles konvention om sikkerhed vedrørende forvaltning af brugt brændsel og sikkerhed omkring forvaltning af radioaktivt affald, der trådte i kraft den 18. juni 2001, at »hver kontraherende part træffer egnede foranstaltninger til at overvåge sikkerheden omkring nedlæggelsen af et nukleart anlæg. Disse foranstaltninger skal bl.a. sikre, at der står kvalificeret personale og tilstrækkelige finansielle ressourcer til rådighed.« Ifølge konventionens artikel 22, nr. ii), skal de kontraherende parter træffe egnede foranstaltninger, således at »der er tilstrækkelige finansielle ressourcer til rådighed for at garantere sikkerheden omkring anlæggene til forvaltning af brugt brændsel og radioaktivt affald i deres levetid og til nedlæggelse«.

               (17)

               Ifølge traktatens artikel 2, litra c), skal Fællesskabet lette investeringer og sikre oprettelsen af sådanne væsentlige anlæg, som er nødvendige for kerneenergiens udvikling i Fællesskabet. Udviklingen af sådan energi kan ikke adskilles fra processen med nedlæggelse af sådanne anlæg. Ifølge traktatens artikel 41 skal investeringsprojekter vedrørende kerneenergi meddeles Kommissionen med henblik på undersøgelse. I Rådets forordning (Euratom) nr. 2587/1999 af 2. december 1999 om bestemmelse af, hvilke investeringsprojekter der skal meddeles Kommissionen i henhold til artikel 41 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab (6), omfattes nedlæggelsesaktiviteter under de investeringsprojekter, der skal meddeles og drøftes med Kommissionen. Følgelig bør personer og virksomheder (7) meddele Kommissionen de finansieringsordninger for nedlæggelse, de har indført i forbindelse med nyopførte nukleare anlæg.

               (18)

               For at kunne råde over tilstrækkelige finansielle ressourcer, når der er behov for dem, kræves der en sund og forsvarlig analyse af både kilderne til sådan finansiering og omkostningerne i forbindelse med nedlæggelsen af sådanne anlæg. Metoden til fastsættelse af beløbene til finansiering af nedlæggelse skal tage hensyn til de teknologiske aspekter og kravene om nuklear sikkerhed.

               (19)

               For at sikre, at ressourcerne står til rådighed, når der er behov for dem til nedlæggelse af nukleare anlæg, er en gennemsigtig forvaltning med en hensigtsmæssig ekstern kontrol af sådanne ressourcer af største betydning; det vil også hjælpe med til at forhindre konkurrenceforvridning på energimarkedet. Der kunne indføres forskellige hensigtsmæssige forvaltningsmuligheder for at sikre disse mål. Der bør udpeges et nationalt organ til at afgive sagkyndige udtalelser om fondsforvaltning og omkostningsspørgsmål i forbindelse med nedlæggelse.

               (20)

               Denne henstilling indebærer ingen undtagelser fra statsstøttereglerne. Statslig intervention gælder i denne forbindelse spørgsmål, der er omfattet af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, og skal derfor vurderes i henhold hertil. I det omfang den imidlertid ikke er nødvendig for, eller går ud over denne traktats målsætninger, eller fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene på det indre marked, skal den vurderes i lyset af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.

               (21)

               Den måde, hvorpå disse finansielle ressourcer investeres på, bør behandles indgående for at undgå enhver form for misbrug. Investeringerne bør være langsigtede og have en sikker risikoprofil, medens der samtidigt sikres passende beskyttelse af ressourcernes realværdi.

               (22)

               For at sikkerheden kan sikres, skal tilvejebringelsen af tilstrækkelige ressourcer til at garantere nedlæggelsen af nukleare anlæg tage hensyn til de særlige forhold omkring bestemte anlæg.

               (23)

               Erfaringen har vist, at udveksling af oplysninger mellem nationale eksperter om de forskellige tilgange til finansielle ordninger for nedlæggelse og affaldsforvaltning er en fremragende måde til at finde fælles svar på sikkerhedsmæssige udfordringer. Kommissionen, der ønsker at øge samarbejdet med medlemsstaterne, meddeler derfor, at den har til hensigt at oprette en permanent gruppe for nedlæggelsesfinansiering. Kommissionen bør bistås af denne Gruppe for Nedlæggelsesfinansiering i spørgsmål vedrørende denne henstilling.

               (24)

               Uden at foregribe det generelle subsidiaritetsprincip bør der foreslås en vis grad af harmonisering af de begreber, der anvendes i nedlæggelsesspørgsmål. En sådan harmonisering bør udvikles gennem Gruppen for Nedlæggelsesfinansiering, hvor der bør nås til enighed om fortolkninger af denne henstilling med henblik på gennemførelsen i praksis, og navnlig med henblik på at harmonisere metoderne til omkostningsberegning i forbindelse med nedlæggelsesaktiviteter.

               (25)

               Det Fælles Forskningscenter, der blev oprettet ved traktatens artikel 8, udfører forskningsprogrammer på det nukleare område, der kunne medføre strålingsfarer efter anlæggenes levetid. For at garantere disse anlægs sikkerhed bør Kommissionen sikre sig, at centret overholder henstillingerne i nærværende dokument. Kommissionen bør navnlig undersøge, om der er tilstrækkelige finansieringsressourcer til rådighed til nedlæggelse af FFC’s anlæg. Kommissionens tjenestegrene med ansvar for nukleare spørgsmål og budget kan bedst udføre sådanne opgaver,

         HENSTILLER:
   DEL 1
   FORMÅL
   I betragtning af traktatens sikkerhedsmålsætninger foreslår denne henstilling foranstaltninger til at sikre, at der er tilstrækkelige finansielle ressourcer til rådighed på et planlagt tidspunkt til alle aktiviteter i forbindelse med nedlæggelse af nukleare anlæg og til forvaltningen af brugt brændsel og radioaktivt affald.
   DEL 2
   DEFINITIONER
   I denne henstilling finder følgende definitioner anvendelse:
   a)   »nedlæggelse«: alle foranstaltninger i forbindelse med den tekniske nedlæggelse af et nukleart anlæg (dekontaminering, demontering og sløjfning) og affaldsforvaltning (forvaltning og bortskaffelse af radioaktivt affald og brugt brændsel), der medfører, at det nukleare anlæg løses fra strålingsmæssige restriktioner
   b)   »nedlæggelsesfond«: alle typer finansielle ressourcer, der er øremærkede til at dække omkostningerne i forbindelse med nedlæggelse af nukleare anlæg
   c)   »ekstern nedlæggelsesfond«: nedlæggelsesfond, der forvaltes af et dertil udpeget organ, hvis afgørelser træffes uafhængigt af bidragsyderne til fonden
   d)   »intern nedlæggelsesfond«: en nedlæggelsesfond, der forvaltes af operatøren
   e)   »adskilt nedlæggelsesfond«: intern eller ekstern nedlæggelsesfond, der fastlægges separat
   f)   »operatør«: den juridiske person, der driver det nukleare anlæg og har hovedansvaret for den nukleare sikkerhed
   g)   »nukleart anlæg«: ethvert civilt anlæg og dertil hørende område, bygninger og udstyr, hvor der fremstilles, forarbejdes, anvendes, håndteres, oplagres eller deponeres radioaktivt materiale.
   DEL 3
   NEDLÆGGELSE AF NUKLEARE ANLÆG

               1)

               Alle nukleare anlæg bør nedlægges efter den endelige nedlukning, og der bør foretages en tilfredsstillende affaldsforvaltning.

               2)

               Nedlæggelsesaktiviteter bør gennemføres uden unødige farer for arbejdstagernes og offentlighedens sundhed.

               3)

               Forureneren betaler-princippet bør fuldt ud anvendes under hele nedlæggelsen af nukleare anlæg. I denne henseende bør hovedopgaven for operatører af nukleare anlæg være at sikre, at der er tilstrækkelige finansielle ressourcer til rådighed til en sikker nedlæggelse, når de pågældende nukleare anlæg skal lukkes permanent.

               4)

               De til rådighed stående finansielle ressourcer bør have til formål at dække alle aspekter af nedlæggelsesaktiviteterne, fra anlæggets tekniske nedlæggelse til affaldsforvaltning.

         DEL 4
   INSTITUTIONELLE OG PROCEDUREMÆSSIGE ASPEKTER

               5)

               Uden at tilsidesætte bestemmelserne i traktatens artikel 41 og gældende forordninger om dens gennemførelse (8) bør personer og virksomheder rapportere om den planlagte nedlæggelsesfinansieringsordning ifølge den i traktatens artikel 41 omhandlede fremgangsmåde for opførelse af nye nukleare anlæg.
               Ved revisionen af den foreslåede ordning for nedlæggelsesfinansiering vil Kommissionen — jf. kravene i traktatens artikel 44 — høre Gruppen for Nedlæggelsesfinansiering.

               6)

               Hvis det ikke allerede findes, bør medlemsstaterne oprette eller udpege et nationalt organ, der kan foretage en sagkyndig vurdering af spørgsmål vedrørende forvaltningen af finansielle ressourcer og nedlæggelsesomkostningerne. Dette organ bør være uafhængigt i forhold til fondens bidragsydere.
               Det nationale organ bør en gang om året gennemgå de akkumulerede finansielle ressourcer og regelmæssigt, mindst hvert 5. år, tage skønnene over nedlæggelsesomkostningerne op til revision. Hvis de akkumulerede ressourcer ikke modsvarer omkostningsskønnene, bør dette problem løses i god tid.
               Medlemsstaterne bør en gang om året meddele Kommissionen konklusionerne af det arbejde, der er udført af det pågældende ovennævnte nationale organ.

         DEL 5
   NEDLÆGGELSESFONDE

               7)

               Operatører af nukleare anlæg bør oprette en tilstrækkelig nedlæggelsesfond baseret på indtjeningen fra de nukleare aktiviteter i løbet af anlæggets forventede levetid.

               8)

               En adskilt fond med en hensigtsmæssig kontrol af, at midlerne anvendes forsvarligt, bør være den foretrukne valgmulighed for alle nukleare anlæg. Det nationale organs revision, som omhandlet i denne henstilling, bør spille en væsentlig rolle for at sikre, at disse fonde forvaltes og anvendes korrekt.

               9)

               Nye nukleare anlæg bør oprette adskilte nedlæggelsesfonde med en hensigtsmæssig kontrol af, at midlerne anvendes forsvarligt.

         DEL 6
   SKØN OVER NEDLÆGGELSESOMKOSTNINGER

               10)

               I betragtning af de forskellige anvendelser af de akkumulerede nedlæggelsesressourcer, bør anlæggets tekniske nedlæggelse og affaldsforvaltningen behandles hver for sig på basis af særskilte omkostningsberegninger.

               11)

               For at sikre, at der er tilstrækkelige finansielle ressourcer til rådighed, bør omkostningsberegningerne baseres på et forsvarligt valg fra de realistisk tilgængelige alternativer og omfattes af den eksterne kontrol samt have tilslutning fra det nationale organ omhandlet i denne henstilling.

               12)

               Alle omkostningsskøn bør være anlægsspecifikke og baseret på de bedste tilgængelige skøn.

               13)

               Hvis nedlæggelsesprojektet under gennemførelsen viser sig at blive dyrere end de godkendte omkostningsskøn, bør operatøren dække de yderligere udgifter. Dette aspekt bør nøje overvejes, hvis operatøren udskiftes i løbet af eller efter det nukleare anlægs levetid.

               14)

               Tilfælde, der opstår af historiske grunde, bør helliges særlig opmærksomhed; i sådanne tilfælde er en særordning mest hensigtsmæssig. Denne sag-for-sag tilgang bør være gennemskuelig og fuldt ud inddrage det nationale organ, der er omhandlet i denne henstilling.

         DEL 7
   ANVENDELSE AF NEDLÆGGELSESFONDE

               15)

               Finansielle ressourcer bør kun anvendes til det formål, hvortil de er blevet akkumuleret og forvaltet. Der bør i denne forbindelse lægges behørig vægt på åbenhed. Alle kommercielt ufølsomme oplysninger bør være offentligt tilgængelige.

               16)

               Der skal tilsigtes en sikker risikoprofil i investeringen af aktiverne for at sikre et positivt afkast over en given tidsramme.

               17)

               Eftersom operatøren ikke har nogen indflydelse på den finansielle forvaltning af en ekstern nedlæggelsesfond, bør værdien af investeringerne være garanteret af staten for at sikre, at der er tilstrækkelige ressourcer til rådighed på rette tidspunkt, selv hvis en uafhængig bestyrer af de investerede beløb forårsager et nominelt tab på det tidspunkt, de finansielle ressourcer skal anvendes. I sådanne tilfælde bør ressourcerne kun suppleres med et beløb, der udligner investeringstabet.

               18)

               Hvis forvaltningen af en intern fond præsterer for lidt, bør operatøren have ansvaret for at sikre, at der er tilstrækkelige ressourcer til rådighed på det rette tidspunkt.

               19)

               I tilfælde af nukleare anlæg, hvis hovedformål ikke er salg af produkter eller tjenester, bør nedlæggelsen nøje planlægges og budgetteres, således at der er tilstrækkelig finansiering til rådighed til en sikker og rettidig nedlæggelse af sådanne anlæg.

               20)

               Budgetplanlægning bør gennemgås af det nationale organ, der er omhandlet i denne henstilling. Hvis der ikke findes et sådant organ, kan medlemsstaterne anmode Kommissionen om rådgivning med hensyn til, hvilke foranstaltninger der skal træffes.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 24. oktober 2006.

            På Kommissionens vegne

         Andris PIEBALGS

            Medlem af Kommissionen

      (1)  EFT L 159 af 29.6.1996, s. 1.

      (2)  EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40. Senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF (EUT L 156 af 25.6.2003, s. 17).

      (3)  Interinstitutionel erklæring (EUT L 176 af 15.7.2003, s. 56).

      (4)  Erklæring fra Kommissionen (EUT L 176 af 15.7.2003, s. 56).

      (5)  KOM(2004) 719, Rapport om anvendelsen af de finansielle ressourcer beregnet til nedlæggelse af kernekraftværker, af 26.10.2004.

      (6)  EFT L 315 af 9.12.1999, s. 1.

      (7)  Personer og virksomheder i de industrisektorer, der er omhandlet i bilag II til Euratom-traktaten.

      (8)  Rådets forordning (Euratom) nr. 2587/1999 af 2. december 1999 om bestemmelse af, hvilke investeringsprojekter der skal meddeles Kommissionen i henhold til artikel 41 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab (EUT L 315 af 9.12.1999, s. 1) og Kommissionens forordning (Euratom) nr. 1352/2003 af 23. juli 2003 om ændring af forordning (EF) nr. 1209/2000 om fastlæggelse af reglerne for meddelelse af oplysninger som foreskrevet i artikel 41 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab (EUT L 192 af 31.7.2003, s. 15).


Avis juridique important

|

32002H0515(01)

Rådets henstilling af 25. april 2002 om forbedring af de operative efterforskningsmetoder i bekæmpelsen af kriminalitet med tilknytning til den organiserede narkotikahandel: samtidig efterforskning af kriminelle organisationers ulovlige narkotikahandel og af deres økonomiske og formuemæssige forhold

EF-Tidende nr. C 114 af 15/05/2002 s. 0001 - 0002

Rådets henstillingaf 25. april 2002om forbedring af de operative efterforskningsmetoder i bekæmpelsen af kriminalitet med tilknytning til den organiserede narkotikahandel: samtidig efterforskning af kriminelle organisationers ulovlige narkotikahandel og af deres økonomiske og formuemæssige forhold(2002/C 114/01)RÅDETS FOR DEN EUROPÆISKE UNION,SOM HENVISER TIL FN's konvention om bekæmpelse af ulovlig handel med narkotika og psykotrope stoffer, vedtaget den 20. december 1988 i Wien,SOM HENVISER TIL FN's konvention om bekæmpelse af grænseoverskridende organiseret kriminalitet, vedtaget i 2000 i Palermo,SOM HENVISER TIL formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råds ekstraordinære møde den 15. og 16. oktober 1999 i Tammerfors,SOM HENVISER TIL Den Europæiske Unions narkotikahandlingsplan, godkendt af Det Europæiske Råd i juni 2000 i Feira,SOM HENVISER TIL Europarådets konvention fra 1990 om hvidsvaskning, efterforskning samt beslaglæggelse og konfiskation af udbyttet fra strafbart forhold,SOM HENVISER TIL Rådets rammeafgørelse af 26. juni 2001 om hvidvaskning af penge, identifikation, opsporing, indefrysning eller beslaglæggelse og konfiskation af redskaber og udbytte fra strafbart forhold(1), ogsom tage følgende i betragtning:(1) Blandt aktionerne i Den Europæiske Unions narkotikahandlingsplan figurerer bekæmpelse af organiseret kriminalitet, ulovlig handel med narkotika og hermed forbunden organiseret kriminalitet samt andre former for narkotikakriminalitet ved hjælp af forskellige foranstaltninger, bl.a. ved fremme af nye efterforskningsteknikker.(2) Den Europæiske Union har altid vist, at den er fast besluttet på at bekæmpe enhver form for krininalitet, herunder kriminalitet med tilknytning til den organiserede narkotikahandel, idet den har vedtaget forskellige relevante retsakter i et forsøg på at rydde de bekymringer af vejen, som den stigende udbredelse af ulovlig narkotikahandel i de forskellige sociale grupper giver anledning til.(3) Den ulovlige handel skaber store formuer, som gør det muligt for narkotikakriminaliteten at skade samfundet som helhed. Ved at berøve sådanne kriminelle organisationer det enormt store udbytte fra deres ulovlige virksomhed - ud over at beslaglægge narkotikaen - skader man dem alvorligt og gør det vanskeligere for dem eller hindrer dem i at genopstå.(4) Efterforskningsteknikkerne skal udvikles, styrkes og forbedres, så de bliver mere effektive i bekæmpelsen af kriminalitet med tilknytning til den organiserede narkotikahandel.(5) De resultater, der er opnået i visse medlemsstater, er overbevisende, og det vil være ønskeligt, at der, når det er nødvendigt, søges anvendt en efterforskningsteknik, som består i, at der ved kriminalitet med tilknytning til ulovlig narkotikahandel straks fra starten samtidig sker efterforskning af den ulovlige narkotikahandel og opsporing af de formuegoder (uanset art), som organisationen er i besiddelse af eller erhverver under efterforskningen, idet indehaverne identificeres.(6) Der hersker generel enighed om, at teknikken med samtidig efterforskning er mere effektiv, eftersom de kompetente myndigheder i overensstemmelse med de enkelte medlemsstaters lovgivning kan beslutte at beslaglægge formuegoder af enhver art, der stammer fra kriminelle aktiviteter, for at imødegå afhændelse heraf.(7) Ved hjælp af denne efterforskningsmetode vil der også kunne fremskaffes andre beviser for, at de implicerede har tilknytning til den strafbare handling, eller det vil blive afsløret, at andre personer er impliceret i narkotikakriminaliteten.(8) Kilder er det nødvendige grundlag for efterforskningen af formuemæssige forhold, og disse kan være både interne, f.eks. de retshåndhævende myndigheders databaser, og eksterne, det være sig offentlige databaser (i givet fald med adgang for borgere) eller private databaser (kun tilgængelige med tilladelse fra de retslige myndigheder).(9) Der er nødvendigt med et bedre samarbejde, der inden for rammerne af de gældende nationale lovgivninger gør det lettere for de kompetente instanser inden for politiet, de retslige myndigheder og skattemyndighederne at rette anmodninger til de ansvarlige for de forskellige registre, som indeholder oplysninger om formuegoder af enhver art, der tilhører personer, som mistænkes for at være impliceret i narkotikakriminalitet (der tænkes her på ansvarlige for offentlige registre, f.eks. ejendomsregistret, eller for private registre, f.eks. kreditinstitutters registre).(10) Det endelige mål med denne efterforskningsteknik er at påvise gerningsmændenes formodede skyld, genoprette den forvoldte skade og om nødvendigt yde ofrene erstatning.(11) Den efterforskningsteknik, der består i at opspore alle former for formuegoder, som tillhører kriminelle med tilknytning til den organiserede narkotikahandel, vil blive betegnet som efterforskning af formuemæssige forhold, idet denne efterforskning ikke indstilles, før formuegoderne er opsporet, hvilket ikke nødvendigvis sker samtidig med, at efterforskningen af den ulovlige narkotikahandel afsluttes.(12) Ved formue forstås alle formuegoder og rettigheder af økonomisk art, som en fysisk eller juridisk person er indehaver af, og ved efterforskning af formuemæssige forhold forstås en efterforskningsteknik, som gør det muligt systematisk at analyserede oplysninger, der findes i en række (offentlige eller private) arkiver og databaser eller andre kilder, med henblik på at identificere og udskille de formuegoder og rettigheder, som en formue består af, og henføre dem til en bestemt fysisk eller juridisk person.(13) Redskaber, formuegoder, udbytte og konfiskation forstås som defineret i Europarådets konvention fra 1990 om hvidvaskning, efterforskning samt beslaglæggelse og konfiskation af udbyttet fra strafbart forhold.(14) Der er i Den Europæiske Union initiativer i gang, der befinder sig på et fremskredent stadium, med henblik på at tage nye midler i brug mod kriminalitet, herunder narkotikakriminalitet, såsom fælles efterforskningshold og fuldbyrdelse af kendelser om præventiv beslaglæggelse af formuegoder og sikring af beviser,HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE:A. at de, når de finder det nødvendigt, anvender den metode til efterforskning af kriminalitet, herunder kriminalitet med tilknytning til den organiserede narkotikahandel, der består i straks fra starten samtidig at efterforske den ulovlige narkotikahandel og de økonomiske og formuemæssige forhold i forbindelse hermed,B. at de fremmer oprettelsen af faste grupper eller ad hoc-grupper, der er specialiseret i efterforskning af formuemæssige forhold, med det formål at gøre den beskrevne efterforskningsmetode mere effektiv,C. at de inden for rammerne af de gældende nationale lovgivninger styrker eller fremmer samarbejdet mellem på den ene side de kompetente organer inden for politet, de retslige myndigheder og skattemyndighederne og på den anden side personer, der er ansvarlige for de forskellige offentlige eller private registre, der indeholder oplysninger om formuegoder af enhver art, ved at gøre det lettere for myndighederne at anmode om oplysninger (der tænkes her på de personer, der er ansvarlige for offentlige registre, f.eks. ejendomsregistret, eller for private registre, f.eks. kreditinstitutters registre),D. at de i medfør af bestemmelserne i EU-retsakter fremmer oprettelsen af fælles efterforskningshold mellem medlemsstaterne, idet denne metode anvendes, hvis en efterforskning af en kriminel organisation med tilknytning til ulovlig narkotikahandel berører mere end én medlemsstat,E. at de i medfør af Rådets henstilling til medlemsstaterne af 30. november 2000 vedrørende Europols støttefunktion for fælles efterforskningshold oprettet af medlemsstaterne(2) opfordrer Europol til på anmodning at støtte medlemsstaternes fælles efterforskningshold,F. at de udnytter de muligheder, som Cepol (Det Europæiske Politiakademi) kan tilbyde i forbindelse med udarbejdelsen af specifikke uddannelsesmoduler om anvendelsen af denne særlige efterforskningsteknik.Udfærdiget i Luxembourg, den 25. april 2002.På Rådets vegneM. Rajoy BreyFormand(1) EFT L 182 af 5.7.2001, s. 1.(2) EFT C 357 af 13.12.2000, s. 7.


Vigtig juridisk meddelelse

|

E2001C0228

EFTA-Tilsynsmyndighedens henstilling nr. 228/01/KOL af 2. juli 2001 om et koordineret program for den offentlige kontrol med levnedsmidler for 2001

EF-Tidende nr. L 006 af 10/01/2002 s. 0065 - 0069

EFTA-Tilsynsmyndighedens henstillingnr. 228/01/KOLaf 2. juli 2001om et koordineret program for den offentlige kontrol med levnedsmidler for 2001EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN -som henviser til EØS-aftalen, særlig artikel 109 og protokol nr. 1 til denne aftale,som henviser til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, særlig artikel 5, stk. 2, litra b), og protokol nr. 1 til denne aftale,som henviser til den retsakt, der er omhandlet i punkt 50 i kapitel XII i bilag II til EØS-aftalen om offentlig kontrol med levnedsmidler (Rådets direktiv 89/397/EØF af 14. juni 1989 om offentlig kontrol med levnedsmidler)(1), særlig artikel 14, stk. 3,som har hørt EFTA-Levnedsmiddelkomitéen, der bistår EFTA-Tilsynsmyndigheden, ogsom tager følgende i betragtning:(1) Med henblik på at sikre, at Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde fungerer tilfredsstillende, er det nødvendigt at tilrettelægge samordnede levnedsmiddelkontrolprogrammer i EØS.(2) Disse programmer lægger vægt på overholdelse af de levnedsmiddelbestemmelser, der gælder i henhold til EØS-aftalen, beskyttelse af folkesundheden, forbrugernes interesser og loyal forretningspraksis.(3) Efter artikel 3 i den retsakt, der er omhandlet i punkt 54n i kapitel XII i bilag II til EØS-aftalen (Rådets direktiv 93/99/EØF af 29. oktober 1993 om supplerende bestemmelser vedrørende offentlig kontrol med levnedsmidler)(2), skal de i artikel 7 i direktiv 89/397 omhandlede laboratorier opfylde kriterierne i den europæiske standard i serie EN 45000. Kun sådanne laboratorier kan betragtes som egnede til at gennemføre analyser inden for det koordinerede program for offentlig kontrol.(4) Resultaterne af den samtidige gennemførelse af nationale programmer og koordinerede programmer kan give oplysninger og erfaring, som kan danne grundlag for fremtidige kontrolaktiviteter.(5) EU-Kommissionen henstillede i sin henstilling af 18. april 2001 vedrørende et koordineret program for offentlig levnedsmiddelkontrol i 2001 til medlemsstaterne i EU, at de anvender et tilsvarende program -HENSTILLER TIL EFTA-LANDENE1. at udføre inspektioner og kontroller i 2001, herunder, om nødvendigt, udtagning af stikprøver og analyser af sådanne stikprøver, med sigte på:- at sikre overholdelse af EØS-mærkningsreglerne vedrørende mængdeangivelse af ingredienser (QUID)- at sikre den bakteriologiske kvalitet af produkter af røgede fiskerivarer2. at sikre, selv om det ikke er fastsat i denne henstilling, at der foretages tilstrækkelig mange stikprøver og/eller inspektioner til at give et overblik over den pågældende vare3. at tilvejebringe de krævede oplysninger og opstille dem som anført i oplysningsskemaerne i bilaget til denne henstilling, så det bliver lettere at sammenligne resultaterne4. at sikre, at levnedsmidler, som skal analyseres i medfør af dette program, forelægges laboratorier, der opfylder bestemmelserne i artikel 3 i direktiv 93/99.ANVENDELSESOMRÅDE OG METODE:A. Mængdeangivelse af ingredienser i levnedsmidler (QUID)1. Programmets anvendelsesområdeEn erklæring om mængden af en ingrediens eller kategori af ingredienser, der anvendes til fremstilling eller tilberedning af levnedsmidler, sikrer forbrugeren flere oplysninger og hjælper med til at sikre en fair handel. I henhold til artikel 7 i Rådets og Europa-parlamentets direktiv 2000/13/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler(3) er mængdeangivelsen obligatorisk, hvis(4):- den pågældende ingrediens eller kategori af ingredienser indgår i den varebetegnelse, under hvilken levnedsmidlet sælges, eller sædvanligvis af forbrugeren forbindes med varebetegnelsen, eller- den pågældende ingrediens eller kategori af ingredienser fremhæves i mærkningen ved hjælp af ord, billeder eller en grafisk fremstilling, eller- den pågældende ingrediens eller kategori af ingredienser er væsentlig med henblik på at karakterisere et levnedsmiddel og adskille det fra andre varer, som det ellers kunne forveksles med på grund af sin betegnelse eller sit udseende.Produkter, der ikke er mærket i overensstemmelse med ovennævnte direktiv, bør ikke sælges. Det er imidlertid tilladt at sælge produkter, der er mærket inden den 14. februar 2000, indtil lagrene er opbrugt. Formålet med denne del af programmet er at kontrollere, at levnedsmidlerne overholder de nye bestemmelser for mængdeangivelse af ingredienser i levnedsmidler.2. MetodeUndersøgelserne bør navnlig vedrøre mejeriprodukter (dvs. yoghurt, ost m.m.), frugtsafter samt kiks og biscuit. EFTA-landenes relevante myndigheder foretager inspektionerne i levnedsmiddelproducenternes eller -importørernes lokaler for at kontrollere, at bestemmelserne vedrørende mængdeangivelse i levnedsmidler overholdes. Udover inspektionerne kan der tages prøver for at bestemme mængden af en ingrediens eller kategori af ingredienser.Resultaterne af kontrollen skal registreres på skemaet i bilag I.B. Bakteriologisk kvalitet af røget fisk1. Programmets anvendelsesområdeDer findes ingen bestemmelser i EF-retten, der specifikt fastsætter mikrobiologiske standarder for røget fisk. Erfaringerne viser, at en betydelig procentdel af disse produkter kan være forurenet med patogene mikromekanismer, herunder Listeria monocytogenes, og at indførelse af nye fremstillings- og tilberedningsteknikker kan øge risikoen for bakteriologisk forurening.Det er kendt, at Listeria monocytogenes kan forårsage levnedsmiddelbårne udbrud af listeriose hos mennesker med risiko for dødsfald i bestemte kategorier af befolkningen, og der skal derfor træffes foranstaltning til at mindske risikoen for listeriose hos mennesker ved indtagelse af levnedsmidler, navnlig tilberedte levnedsmidler, f.eks. røget fisk.Der kan vedtages bestemte foranstaltninger i forbindelse med risikostyringen hos levnedsmiddelproducenterne. Gennemførelse af god levnedsmiddelhygiejne og de principper, der er anvendt for at udvikle HACCP (risikoanalyse og kritiske kontrolpunkter), udgør væsentlige instrumenter for at garantere levnedsmiddelsikkerheden.Formålet med denne del af programmet er at vurdere omfanget af forureningen af røget fisk, navnlig røget laks, og navnlig for så vidt angår Listeria monocytogenes og indikatororganismer for fækal forurening. Programmet skal gøre det muligt at vurdere den bakteriologiske kvalitet af disse produkter og mulige risici for menneskers sundhed.2. Metode.Undersøgelserne skal vedrøre afkølet og forpakket laks og anden varm- eller koldrøget fisk. EFTA-landenes kompetente myndigheder skal tage prøver af produkter i detailleddet, om muligt tæt på sidste salgsdato. I lande med stor produktion af disse produkter henstilles det også at tage prøver på produktionsstedet (råvarer og/eller færdige produkter). Prøvetagningen skal tage form af prøver fra samme parti, der, når det er muligt, omfatter fem enheder på hver mindst et hundrede gram, og produktet skal forblive i den oprindelige emballage. Produkterne skal afkøles, så snart prøverne er taget, og disse skal straks i denne tilstand sendes til laboratoriet.Det er op til EFTA-landenes kompetente myndigheder at vurdere, på hvilket niveau prøverne skal tages. I denne forbindelse er produktionens størrelse og karakteristika samt handels- og forbrugsmønstre væsentlige faktorer, der skal tages hensyn til.Laboratorierne har lov til at vælge, hvilken metode de vil anvende, under forudsætning af at resultaternes kvalitet svarer til de mål, der skal nås. Med hensyn til påvisning og tælling af Listeria monocytogenes henstilles det at anvende den seneste udgave af EN/ISO 11290-1- og EN/ISO 11290-2-standarden. Der kan også anvendes andre tilsvarende metoder, der er anerkendt af de relevante myndigheder.Resultaterne af kontrollen skal registreres på skemaet i bilag II. Hvis prøverne udtages på produktionsstedet, skal der anvendes et separat registreringsskema.Denne henstilling er rettet til Island, Liechtenstein og Norge.Udfærdiget i Bruxelles, den 2. juli 2001.På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegneHannes HafsteinMedlem af Kollegiet(1) I det følgende benævnt direktiv 89/397.(2) I det følgende benævnt direktiv 93/99.(3) EFT L 109 af 6.5.2000, s. 29.(4) Direktivet er endnu ikke inkorporeret i EØS-aftalen, men bestemmelserne i direktivet er de samme som i direktiv 79/112/EØF, som ændret og inkorporeret i EØS-aftalen.BILAG I>PIC FILE= "L_2002006DA.006802.TIF">BILAG II>PIC FILE= "L_2002006DA.006902.TIF">


title: Henstilling med henblik på Rådets udtalelse overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Grækenlands opdaterede stabilitetsprogram, 2001-2004

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


				|

		52013PC0395

			Henstilling med henblik på RÅDETS AFGØRELSE om ophævelse af beslutning 2009/590/EF om et uforholdsmæssigt stort underskud i Rumænien /* COM/2013/0395 final - 2013/ () */

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS AFGØRELSE
om ophævelse af beslutning 2009/590/EF om et
uforholdsmæssigt stort underskud i Rumænien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
under henvisning til traktaten om Den
Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 126, stk. 12,
under henvisning til henstilling fra
Kommissionen, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)       Ved Rådets beslutning
2009/590/EF af 7. juli 2009[1]
og på grundlag af en henstilling fra Kommissionen i overensstemmelse med
artikel 104, stk. 6, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab
blev det fastslået, at der forelå et uforholdsmæssigt stort underskud i
Rumænien. Rådet konstaterede, at det offentlige underskud var nået op på 5,4 %
af BNP i 2008, hvilket er over traktatens referenceværdi på 3 % af BNP, mens
den offentlige bruttogæld lå på 13,6 % af BNP, hvilket er langt under
traktatens referenceværdi på 60 % af BNP[2].
(2)       I henhold til
artikel 104, stk. 7, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske
Fællesskab og artikel 3, stk. 4, i Rådets forordning (EF)
nr. 1467/97 af 7. juli 1997 om fremskyndelse og afklaring af
gennemførelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud[3] rettede
Rådet på grundlag af en henstilling fra Kommissionen den 7. juli 2009 en
henstilling til Rumænien med henblik på at bringe situationen med et
uforholdsmæssigt stort underskud til ophør senest i 2011. Henstillingen blev
offentliggjort.
(3)       I henhold til
artikel 126, stk. 7, i traktaten om Den Europæiske Unions
funktionsmåde og artikel 3, stk. 4, i Rådets forordning (EF)
nr. 1467/97 af 7. juli 1997 om fremskyndelse og afklaring af
gennemførelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud
rettede Rådet på grundlag af en henstilling fra Kommissionen den 12. februar
2010, der fastslog, at Rumænien havde truffet virkningsfulde foranstaltninger i
overensstemmelse med Rådets henstilling af 7. juli 2009, og at Rumænien havde
oplevet uventede negative økonomiske begivenheder med store ugunstige
virkninger for de offentlige finanser, en revideret henstilling til Rumænien
med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud
til ophør senest i 2012. Henstillingen blev offentliggjort.
(4)       I henhold til artikel 4 i
protokollen om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud,
der er knyttet som bilag til traktaten, er det Kommissionens ansvar at
tilvejebringe de data, der skal benyttes til gennemførelse af proceduren. Som
led i gennemførelsen af denne protokol skal medlemsstaterne indberette oplysninger
om det offentlige underskud og den offentlige gæld og andre relaterede
variabler to gange årligt, nemlig inden den 1. april og inden den 1. oktober,
jf. artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 479/2009 af 25. maj 2009 om
gennemførelse af den protokol om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt
store underskud, der er knyttet som bilag til traktaten om oprettelse af Det
Europæiske Fællesskab[4].

(5)       I forbindelse med ophævelse
af en afgørelse om et uforholdsmæssigt stort underskud skal Rådet træffe
afgørelse på grundlag af de indberettede data. Desuden bør en afgørelse om et
uforholdsmæssigt stort underskud kun ophæves, hvis Kommissionens prognoser
viser, at underskuddet ikke vil overstige tærsklen på 3 % af BNP i løbet af
prognoseperioden[5].
(6)       På
grundlag af de data, som Kommissionen (Eurostat) har fremlagt i
overensstemmelse med artikel 14 i forordning (EF) nr. 479/2009 efter
indberetning fra Rumænien inden den 1. april 2013 og på grundlag af
Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2013, kan der drages følgende
konklusioner:Recessionen i 2009, som var stærkere end forventet, medførte et
betydeligt fald i de offentlige indtægter, hvorved det offentlige underskud steg
til 9 % af BNP til trods for bestræbelser på at nedbringe de offentlige
udgifter. Efter denne uventede udvikling og forlængelsen af fristen for at
korrigere det uforholdsmæssigt store underskud med et år blev det offentlige
underskud efterfølgende nedbragt til 6,8 % af BNP i 2010, 5,6 % af BNP i 2011
og 2,9 % af BNP i 2012, hvilket er under traktatens referenceværdi på 3 % af
BNP. Korrektionen af underskuddet er hovedsageligt sket ved stram kontrol af
væksten i udgifter, herunder kontrol af de offentlige lønudgifter, indefrysning
af pensioner og nedskæring af alle sociale ydelser undtagen pensioner. Korrektionen
blev ligeledes støttet af foranstaltninger på indtægtssiden, som f.eks. øget
momssats (5 procentpoint) og en udvidelse af personskattegrundlaget. Den
finanspolitiske tilpasning blev gennemført inden for rammerne af to på hinanden
følgende økonomiske tilpasningsprogrammer samt betalingsbalancestøtte.
–
Ifølge konvergensprogrammet for 2013 forventes
underskuddet fortsat at falde til 2,4 % af BNP i 2013 og 2,0 % af BNP i 2014. I
henhold til Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2013 forventes
det offentlige underskud at falde til 2,6 % af BNP i 2013 og til 2,4 % i 2014
med en uændret politik, hvilket er under traktatens referenceværdi.
–
Ifølge Kommissionens tjenestegrenes prognose fra
foråret 2013 forventes den offentlige bruttogæld af stige en smule fra 37,8 %
af BNP i 2012 til 38,5 % af BNP i 2014.
(7)       Rådet minder om, at fra 2013,
som er det år, der følger efter korrektionen af det uforholdsmæssigt store
underskud, bør Rumænien gøre fremskridt i retning af den mellemfristede
målsætning i et passende tempo og overholde benchmarket for udgifter.
(8)       I henhold til traktatens
artikel 126, stk. 12, skal en rådsafgørelse om et uforholdsmæssigt stort
underskud ophæves, når det uforholdsmæssigt store underskud i den pågældende
medlemsstat efter Rådets opfattelse er blevet korrigeret.
(9)       Efter Rådets opfattelse er
det uforholdsmæssigt store underskud i Rumænien blevet korrigeret, og
beslutning 2009/590/EF bør derfor ophæves —
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Ud fra en samlet vurdering kan det
konkluderes, at situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud i Rumænien
er blevet korrigeret.
Artikel 2
Beslutning 2009/590/EF ophæves.
Artikel 3
Denne afgørelse er rettet til Rumænien.
Udfærdiget i Bruxelles, den […].
                                                                       På
Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EUT L 202
af 4.8.2009, s. 48-49.
[2]               Det
samlede offentlige underskud og den offentlige bruttogæld i 2008 blev
efterfølgende opjusteret til henholdsvis 5,8 % af BNP og 13,4 % af BNP.
[3]               EFT L 209
af 2.8.1997, s. 8.
[4]               EUT L 145
af 10.6.2009, s. 1.
[5]               I
overensstemmelse med "Specifikationer for gennemførelsen af stabilitets-
og vækstpagten og retningslinjer for stabilitets- og konvergensprogrammernes
indhold og form" af 3.9.2012. Se også:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf


title: Kommissionens henstilling af 7. februar 2008 om en adfærdskodeks for ansvarsbevidst nanovidenskabelig og nanoteknologisk forskning (meddelt under nummer K(2008) 424)

text:
               30.4.2008

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 116/46

      KOMMISSIONENS HENSTILLING

   af 7. februar 2008
   om en adfærdskodeks for ansvarsbevidst nanovidenskabelig og nanoteknologisk forskning
   (meddelt under nummer K(2008) 424)
   (2008/345/EF)
   KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER —
   som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 211, og
   tager følgende i betragtning:

               (1)

               I meddelelsen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget »Mod et europæisk forskningsrum« foreslog Kommissionen i januar 2000, at der blev oprettet et »europæisk forskningsrum« (1) med det formål at konsolidere og strukturere europæisk forskningspolitik. I maj 2007 udsendte Kommissionen grønbogen »Nye perspektiver på Det Europæiske Forskningsrum« og gav dermed startskuddet til en bred debat mellem institutionerne og i offentligheden om, hvad der bør gøres for at virkeliggøre et forenet og attraktivt europæisk forskningsrum, der lever op til forskersamfundet, erhvervslivets og borgernes behov og forventninger (2).

               (2)

               I februar 2000 udsendte Kommissionen en meddelelse om forsigtighedsprincippet (3), hvor den lagde op til en fælles forståelse af, hvordan man vurderer, evaluerer, håndterer og kommunikerer om risici, som videnskaben endnu ikke har kortlagt fuldt ud.

               (3)

               Det Europæiske Råd opstillede på Lissabon-mødet i marts 2000 det mål, at Fællesskabet frem til 2010 skulle udvikle sig til den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden, en økonomi, der kan skabe en holdbar økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed.

               (4)

               I 2004 udsendte Kommissionen meddelelsen »Mod en europæisk strategi for nanoteknologi« (4), hvor den pegede på, hvad der bør gøres for at skabe den EU-merværdi, som er nødvendig for at fastholde konkurrenceevnen i denne sektor, og samtidig sikre, at den udvikler sig ansvarsbevidst. I sine konklusioner af 24. september 2004 (5) bifaldt Rådet (Konkurrenceevne) den foreslåede integrerede og ansvarsbevidste strategi samt Kommissionens hensigt om at udarbejde en handlingsplan for nanoteknologi.

               (5)

               Under hensyntagen til resultaterne af en offentlig høring udarbejdede Kommissionen i 2005 en handlingsplan for nanoteknologi (6), hvor der opstilles et sammenhængende sæt af indbyrdes forbundne foranstaltninger til umiddelbar gennemførelse af en sikker, integreret og ansvarsbevidst strategi for nanovidenskab og nanoteknologi, som bygger på de prioriterede områder, der er udpeget i meddelelsen »Mod en europæisk strategi for nanoteknologi«. I begge meddelelser gøres der udtrykkelig opmærksom på, at miljø-, sundheds- og sikkerhedsmæssige hensyn skal integreres i al nanovidenskabelig og nanoteknologisk forskning.

               (6)

               Som opfølgning på den nanovidenskabelige og nanoteknologiske handlingsplan fremsatte Den Europæiske Gruppe vedrørende Etik inden for Naturvidenskab og Ny Teknologi i januar 2007 en udtalelse om de etiske aspekter af nanomedicin (7).

               (7)

               Efter at der under en offentlig høring var kommet bemærkninger til en tidligere udtalelse, vedtog Den Videnskabelige Komité for Nye og Nyligt Identificerede Sundhedsrisici i marts 2006 en ændret udtalelse om eksisterede metoders egnethed til at bedømme risici ved konstruerede og utilsigtede nanoteknologiske produkter (8).

               (8)

               I juni 2006 vedtog Det Europæiske Råd en revideret strategi for bæredygtig udvikling, som finjusterede den strategi for bæredygtig udvikling, der blev lanceret på Göteborg-topmødet i juni 2001, hvor miljø, sundhed og udryddelse af fattigdom var i centrum for opmærksomheden.

               (9)

               I konklusionerne af 23. november 2007 (9) erkendte Rådet (Konkurrenceevne), at der er behov for at fremme synergi og samarbejde mellem alle interesseparter på det nanovidenskabelige og nanoteknologiske område, herunder medlemsstaterne, Kommissionen, den akademiske verden, forskningscentrene, erhvervslivet, de finansielle organer, ngo’erne og samfundet i bred forstand.

               (10)

               Den første rapport om gennemførelsen af den nanovidenskabelige og nanoteknologiske handlingsplan udsendte Kommissionen i 2007 (10). Her annoncerede Kommissionen sin hensigt om at indføre en frivillig adfærdskodeks for ansvarsbevidst nanovidenskabelig og nanoteknologisk forskning.

               (11)

               Den foreliggende henstilling indeholder en sådan adfærdskodeks, hvis formål er at fremme integreret, sikker og ansvarsbevidst nanovidenskabelig og nanoteknologisk forskning i Europa til gavn for samfundet som helhed.

               (12)

               De generelle principper og retningslinjer for de foranstaltninger, der skal iværksættes efter denne henstilling, har været genstand for offentlig høring.

               (13)

               Henstillingen giver medlemsstaterne et redskab til at tage flere initiativer for at garantere, at nanovidenskabelig og nanoteknologisk forskning i Den Europæiske Union foregår på et sikkert, etisk forsvarligt og holdbart grundlag.

               (14)

               Henstillingen sigter desuden mod at bidrage til, at medlemsstaterne koordinerer deres indsats for at opnå synergi mellem alle interessenter inden for nanovidenskabelig og nanoteknologisk forskning på europæisk og internationalt plan —

         HENSTILLER FØLGENDE:

               1.

               Medlemsstaterne opfordres til at følge de generelle principper og handlingsretningslinjer, der er opstillet i bilagets adfærdskodeks for ansvarsbevidst nanovidenskabelig og nanoteknologisk forskning, når de udformer, vedtager og gennemfører deres strategier for udvikling af bæredygtig nanovidenskabelig og nanoteknologisk forskning (herefter benævnt »nanoforskning«) på linje med Kommissionens strategi og handlingsplan for nanoteknologi.

               2.

               Medlemsstaterne opfordres til at bestræbe sig på at følge disse generelle principper og retningslinjer, når de gennemfører deres nationale strategier for forsknings- og udviklingsforvaltning eller udarbejder sektor- og institutionsnormer for forskning og udvikling, og herunder bør de tage hensyn til allerede eksisterende og gældende retningslinjer, anvisninger og normer for god nanoforskning.

               3.

               Medlemsstaterne opfordres til at anse sådanne generelle forskningsprincipper og -retningslinjer for en naturlig bestanddel af institutionernes kvalitetssikringsmekanismer ved at regne dem for at være et middel til at opstille finansieringskriterier for nationale og regionale finansieringsordninger, og til at indarbejde dem i offentlige organers procedurer for revision, tilsyn og bedømmelse.

               4.

               Medlemsstaterne opfordres til at tilskynde relevante nationale og regionale myndigheder, arbejdsgivere og forskningsfinansieringsorganer samt eventuelle enkeltpersoner og civilsamfundsorganisationer med engagement i eller interesse for nanoforskning til frivilligt at tilslutte sig adfærdskodeksen; de opfordres desuden til at bestræbe sig på at bidrage til udviklingen og opretholdelsen af et positivt forskningsmiljø, der fremmer sikker, etisk forsvarlig og effektiv udvikling af nanoforskningens potentialer.

               5.

               Medlemsstaterne opfordres til at samarbejde med Kommissionen om at tage denne henstilling op til fornyet vurdering hvert andet år og om at overvåge, i hvilken grad de relevante interessenter har tilsluttet sig og anvendt adfærdskodeksen.

               6.

               Kriterierne for måling af tilslutning til og anvendelse af adfærdskodeksen bør fastsættes og aftales med medlemsstaterne i forbindelse med en tilsvarende indsats på fællesskabsplan.

               7.

               Medlemsstaterne opfordres til i deres bilaterale aftaler om forskningsstrategier og -aktiviteter med tredjelande og i deres egenskab af medlemmer af internationale organisationer at tage hensyn til denne henstilling, når de stiller forslag om strategier og træffer afgørelser, og til samordne deres aktiviteter med andre medlemsstater og Kommissionen.

               8.

               Denne henstilling bør også benyttes som middel til at tilskynde til dialog på alle ledelsesniveauer i den politiske beslutningsproces, blandt forskere, i erhvervslivet, i etiske komitéer, civilsamfundsorganisationer og samfundet som helhed for at øge offentlighedens forståelse for og engagement i udviklingen af ny teknologi.

               9.

               Medlemsstaterne opfordres til senest den 30. juni 2008 og derefter årligt at underrette Kommissionen om, hvilke foranstaltninger de har truffet som følge af denne henstilling, og om de første resultater af dens anvendelse samt til at fremlægge eksempler på god praksis.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 7. februar 2008.

            På Kommissionens vegne

         Janez POTOČNIK

            Medlem af Kommissionen

      (1)  KOM(2000) 6 af 18.1.2000.

      (2)  KOM(2007) 161 af 4.4.2007.

      (3)  KOM(2000) 1 af 2.2.2000.

      (4)  KOM(2004) 338 af 12.5.2004.

      (5)  Dok. 12487/04.

      (6)  KOM(2005) 243 af 7.6.2005.

      (7)  Etikgruppens udtalelse nr. 21 af 17.1.2007.

      (8)  SCENIHR/002/05 af 10.3.2006.

      (9)  Dok. 14865/07.

      (10)  KOM(2007) 505 af 6.9.2007.

      BILAG
      Adfærdskodeks for ansvarsbevidst nanovidenskabelig og nanoteknologisk forskning
      Denne adfærdskodeks indeholder retningslinjer, der fremmer en ansvarsbevidst og åben måde at drive nanovidenskabelig og nanoteknologisk forskning (herefter benævnt »nanoforskning«) på i Fællesskabet; den henvender sig til medlemsstaterne, arbejdsgivere, organisationer, der finansierer forskning, forskere samt i almindelighed enkeltpersoner og civilsamfundsorganisationer, der er engageret i eller har interesse for nanoforskning (herefter benævnt »alle interessenter«).
      Den er et supplement til gældende forskrifter. Den hverken indskrænker eller på anden måde påvirker medlemsstaternes muligheder for at yde bredere beskyttelse i forbindelse med nanoforskning end fastsat i adfærdskodeksen.
      Interessenter, der tilslutter sig adfærdskodeksen bør også følge de relevante principper i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
      Det overvåges løbende, hvordan adfærdskodeksen virker, og hvert andet år vil Kommissionen tage den op til fornyet vurdering for at tage hensyn til udviklingen inden for nanovidenskab og nanoteknologi på verdensplan og indpasningen af denne udvikling i det europæiske samfund.
      1.   Anvendelsesområde og sigte
      Adfærdskodeksen opfordrer alle interessenter til at optræde ansvarsbevidst og samarbejde indbyrdes i overensstemmelse med Kommissionens strategi og handlingsplan for nanoforskning inden for sikre, etisk forsvarlige og effektive rammer til støtte for en økonomisk, socialt og miljømæssigt bæredygtig udvikling.
      Adfærdskodeksen omfatter alle nanoforskningsaktiviteter inden for Det Europæiske Forskningsrum.
      Adfærdskodeksen er frivillig. Den fremlægger et sæt generelle principper og et sæt handlingsretningslinjer for alle nanoforskningens interessenter. Den forventes at lette og underbygge de regulatoriske og ikke-regulatoriske foranstaltninger i den europæiske nanoforskningshandlingsplan 2005-2009 og således føre til en bedre gennemførelse af gældende regler og en bedre håndtering af den videnskabelige usikkerhed.
      Adfærdskodeksen bør desuden udgøre et europæisk grundlag for dialog med tredjelande og internationale organisationer.
      2.   Definitioner
      I denne adfærdskodeks gælder følgende definitioner:

                  a)

                  Nanoobjekter: Da der ikke findes nogen anerkendt international terminologi, benyttes den generiske term »nanoobjekt« i hele adfærdskodeksen som betegnelse for produkter opstået ved nanoforskning. Det omfatter nanopartikler og aggregerede partikler i nanoskala, nanosystemer, nanomaterialer, materialer med nanostruktur og nanoprodukter.

                  b)

                  Nanoforskning: I sin bredeste betydning, som er den, der anvendes her, omfatter nanoforskning alle forskningsaktiviteter, der arbejder med stof i nanometermålestok (1 til 100 nm). Dette omfatter alle menneskeskabte nanoobjekter, hvad enten de er konstrueret eller frembragt utilsigtet. Adfærdskodeksen omfatter ikke naturligt forekommende nanoobjekter. Nanoforskning indbefatter alt lige fra ren grundforskning over anvendt forskning og teknologiudvikling til standardiseringsforberedende og -ledsagende forskning som grundlag for videnskabelig rådgivning, standarder og retsforskrifter.

                  c)

                  Nanoforskningens interessenter: Medlemsstaterne, arbejdsgivere, forskningsfinansierende organer, forskere og i det hele taget alle enkeltpersoner og civilsamfundsorganisationer, der er engageret i eller har interesse for nanoforskning.

                  d)

                  Civilsamfundsorganisationer: I denne adfærdskodeks anses enhver juridisk enhed, der hverken er statslig, profitsøgende eller repræsentant for erhvervsinteresser, og som arbejder for et almennyttigt formål, for at være civilsamfundsorganisationer.

            3.   Generelle principper
      Adfærdskodeksen bygger på et sæt generelle principper, som kalder på handlinger med det formål at sikre, at alle interessenter følger dem.
      3.1.   Betydning
      Aktiviteterne inden for nanoforskning bør være forståelige for befolkningen. De bør respektere de grundlæggende rettigheder og tilrettelægges, gennemføres og formidles med det enkelte menneskes og samfundets trivsel som formål.
      3.2.   Bæredygtighed
      Nanoforskningen bør være sikker og etisk forsvarlig og bidrage til bæredygtig udvikling; den bør tjene Fællesskabets bæredygtighedsmål og føre frem imod De Forenede Nationers 2015-mål (1). Den bør ikke skade eller frembyde nogen biologisk, fysisk eller moralsk trussel mod mennesker, dyr, planter eller miljøet i nutiden eller fremtiden.
      3.3.   Forsigtighed
      Nanoforskning bør udføres under overholdelse af forsigtighedsprincippet, således at der på forhånd tages højde for, hvilke virkninger nanoforskningens resultater kan få for miljøet, sundheden eller sikkerheden, og træffes forholdsregler, der står i et rimeligt forhold til beskyttelsesniveauet, samtidig med at fremskridt til gavn for samfundet og miljøet stimuleres.
      3.4.   Åbenhed
      Nanoforskningen bør forvaltes efter principperne om åbenhed over for alle interessenter, gennemskuelighed og respekt for legitime adgangsrettigheder til oplysninger. Forvaltningen bør give alle interessenter, der er engageret i eller berørt af nanoforskning, mulighed for at deltage i beslutningsprocessen.
      3.5.   Høje standarder
      Nanoforskning bør opfylde de strengeste videnskabelige normer, herunder normer, der styrker videnskabelig redelighed, og normer for god laboratoriepraksis (2).
      3.6.   Innovation
      Forvaltningen af nanoforskningen bør tilskynde til maksimal kreativitet, fleksibilitet og mulighed for at planlægge innovation og vækst.
      3.7.   Ansvarlighed
      Forskere og forskningsorganisationer bør kunne stilles til regnskab for deres nanoforsknings eventuelle sociale, miljømæssige og sundhedsmæssige følger for nuværende og fremtidige generationer.
      4.   Handlingsretningslinjer
      Retningslinjerne i dette punkt bygger på de generelle principper, der er beskrevet i punkt 3. De skal udgøre en ledetråd for, hvordan man kan nå frem til god forvaltningsskik, sikre at forsigtighedsprincippet overholdes og formidle adfærdskodeksen bredt og effektivt overvåge dens virkning. Hvor hovedansvaret ligger for at gennemføre foranstaltningerne, er anført i det følgende, men alle nanoforskningens interessenter bør bidrage mest muligt til gennemførelsen inden for deres eget ansvarsområde.
      4.1.   God forvaltning af nanoforskningen
      I en god forvaltning af nanoforskningen bør der tages hensyn til alle interessenters behov for og ønske om at være orienteret om de særlige udfordringer og muligheder nanoforskningen indebærer. I betragtning af de udfordringer og muligheder, der kan opstå i fremtiden, og som vi ikke kan forudse, bør ansvarsbevidsthed bringes til at præge den almindelige kultur på området.
      4.1.1.   Medlemsstaterne bør samarbejde med Kommissionen om at opretholde et åbent og pluralistisk diskussionsforum for nanoforskning på fællesskabsplan som middel til at stimulere samfundsdebatten om nanoforskning, tilskynde til identifikation og drøftelse af betænkeligheder og forhåbninger og lette fremkomsten af mulige initiativer og løsninger. Derfor bør medlemsstaterne styrke offentlighedsarbejdet omkring udbyttet, risikoen og usikkerheden i forbindelse med nanoforskning. Opmærksomheden bør ikke mindst rettes mod de yngre og ældre dele af befolkningen.
      4.1.2.   Medlemsstaterne, nanoforskningsfinansierende organer, forskningsorganisationer og forskere tilskyndes til, uden at krænke intellektuel ejendomsret, at gøre al videnskabelig viden på nanoforskningsområdet såvel som dertil knyttede informationer (f.eks. standarder, referencer, mærkning, forskning i virkninger, forskrifter og love) let tilgængelige og forståelige, ikke kun for forskere, men også for lægfolk.
      4.1.3.   Medlemsstaterne bør tilskynde laboratorier i både den offentlige og den private sektor til at udveksle oplysninger om bedste praksis inden for nanoforskning, uden at krænke intellektuel ejendomsret.
      4.1.4.   Nanoforskningsorganisationer og nanoforskere bør sikre, at videnskabelige data og resultater, før de formidles bredt uden for forskerkredse, underkastes fagfællebedømmelse for at sikre, at de fremlægges på en klar og afbalanceret måde.
      4.1.5.   I betragtning af nanoforskningens store potentiale, bør medlemsstaterne og nanoforskningsorganisationerne sikre, at forskningen udføres med den højeste grad af videnskabelig redelighed. Tvivlsom praksis inden for nanoforskning (ikke kun plagiat og forfalskede eller opdigtede data) bør bekæmpes, eftersom de indebærer risici for sundhed, sikkerhed og miljø, medfører mistillid i befolkningen og sinker spredningen af forskningens gavnlige virkninger. Personer, der gør opmærksom på utilbørlig adfærd inden for forskningen, bør nyde deres arbejdsgiveres og de nationale eller regionale loves beskyttelse.
      4.1.6.   Medlemsstaterne bør sikre, at der afsættes passende menneskelige og økonomiske resurser til anvendelse af gældende love og andre retsforskrifter på nanoforskningsområdet. Organisationer, der udfører nanoforskning, bør på gennemskuelig måde påvise, at de efterlever de relevante retsforskrifter.
      4.1.7.   Nationale og lokale etiske komitéer og kompetente myndigheder bør vurdere, hvordan etiske bedømmelseskriterier bør anlægges over for nanoteknologisk forskning med dobbelt anvendelsesformål. De bør navnlig behandle spørgsmålet om, hvilke følger eventuelle begrænsninger med hensyn til informeret samtykke og med hensyn til offentliggørelse af forskningsresultater af betydning for menneskers helbred har for overholdelsen af de grundlæggende rettigheder.
      Fremme af åbenhed

                  4.1.8.

                  Hovedretningslinjerne for nanoforskningen bør fastlægges, efter at alle interessenter har haft mulighed for at bidrage til de indledende drøftelser af, hvad de skal indeholde.

                  4.1.9.

                  Medlemsstaterne, nanoforskningsfinansierende organer, forskningsorganisationer og forskere tilskyndes til i de tidligste faser og ved hjælp af fremsynsprojekter, hvori interessenterne inddrages, at undersøge de fremtidige implikationer af den teknologi eller de objekter, der forskes i. Det kan give mulighed for at udvikle løsninger, der kan imødegå potentielle negative virkninger af brugen af et nyt objekt eller en ny teknologi i en senere fase. Sådanne fremtidsforskningsprojekter bør i relevante tilfælde også omfatte høring af relevante etiske komitéer.

                  4.1.10.

                  Selve nanoforskningen bør være åben for bidrag fra alle interessenter, som bør underrettes og støttes, således at de, hver inden for rammerne af sit hverv, kan deltage aktivt i forskningsaktiviteterne.

            Vigtige opgaver

                  4.1.11.

                  Forskningsmyndigheder og standardiseringsorganer bør bestræbe sig på at vedtage standardterminologi for nanoforskning for at lette kommunikationen om videnskabeligt materiale. De bør tilskynde til, at der indføres standardiserede måleprocedurer og benyttes egnede referencematerialer for at gøre de videnskabelige data mere sammenlignelige.

                  4.1.12.

                  Nanoforskningsfinansierende organer bør afsætte en passende del af nanoforskningsbevillingerne til udvikling af metoder og redskaber til risikovurdering, til at forfine metrologien i nanomålestok og til standardiseringsarbejde. I denne forbindelse bør der rettes en særlig opmærksomhed mod udvikling af metoder til at vurdere risikoen ved aktive nanostrukturer af anden generation.

                  4.1.13.

                  Medlemsstaterne, nanoforskningsfinansierende organer og nanoforskningsorganisationer bør tilskynde til forskning på nanoforskningsområder med den bredest mulige positive virkning. Der bør lægges særlig vægt på forskning i beskyttelse af offentligheden og miljøet, forbrugere og medarbejdere samt forskning i, hvordan dyreforsøg kan mindskes, forfines eller overflødiggøres.

                  4.1.14.

                  Nanoforskningsfinansierende organer bør på grundlag af de bedste foreliggende videnskabelige data udarbejde og offentliggøre afbalancerede vurderinger af de potentielle omkostninger, risici og gevinster ved forskningsområder, der kan komme i betragtning til finansiering.

            Forbud, restriktioner og begrænsninger

                  4.1.15.

                  Nanoforskningsfinansierende organer bør ikke støtte forskning på områder, der kan indebære overtrædelse af grundlæggende rettigheder eller grundlæggende etiske principper i enten forsknings- eller udviklingsfasen (f.eks. kunstige, potentielt sygdomsfremkaldende virusser).

                  4.1.16.

                  Nanoforskningsorganisationer bør ikke drive forskning med sigte på ikke-terapeutisk, afhængighedsskabende forbedring af mennesker eller udelukkende på ulovlig forbedring af den menneskelige krops præstationsevne.

                  4.1.17

                  Så længe der ikke foreligger risikovurderende undersøgelser af sikkerheden på langt sigt, bør man undgå forskning, der indebærer, at nanoobjekter forsætligt indføres i den menneskelige krop, at de indgår i fødevarer (især spædbørnsmad), foder, legetøj, kosmetik og andre produkter, der kan føre til, at mennesker og miljø udsættes for dem.

            4.2.   Overholdelse af forsigtighedsprincippet
      Manglen på viden om nanoobjekters virkninger for mennesker og miljø betyder, at medlemsstaterne bør anvende forsigtighedsprincippet for at beskytte ikke kun forskerne, der bliver de første, som kommer i kontakt med nanoobjekter, men også andre erhvervsgrupper, forbrugere, borgere og miljøet under udførelsen af nanoforskningsarbejdet.
      4.2.1.   Studenter, forskere og forskningsorganisationer, der beskæftiger sig med nanoforskning, bør træffe forholdsregler for at beskytte helbred, sikkerhed og miljø i overensstemmelse med de særlige egenskaber ved de nanoobjekter, de arbejder med. Der bør udarbejdes særlige retningslinjer for forebyggelse af sygdomme fremkaldt af nanoobjekter i overensstemmelse med fællesskabsstrategien for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen 2007-2012 (3).
      4.2.2.   Nanoforskningsorganisationer bør anvende eksisterende normer for god praksis med hensyn til klassificering og mærkning. Da nanoobjekter kan tænkes at have særlige egenskaber på grund af deres størrelse, bør de desuden forske i systemer (herunder udvikling af særlige piktogrammer) for at underrette forskere og andre personer, der kan komme i kontakt med nanoobjekter i forskningslokaler (f.eks. sikkerheds- og beredskabspersonale), således at de kan træffe de nødvendige og relevante beskyttelsesforanstaltninger under deres arbejde.
      4.2.3.   Offentlige og private nanoforskningsfinansierende organer bør forlange, at der forelægges en risikovurdering sammen med hvert forslag til finansiering af nanoforskning.
      4.2.4.   De nanoforskningsfinansierende organers programmer bør omfatte overvågning af de potentielle sociale, miljømæssige og helbredsmæssige virkninger af nanovidenskab og nanoteknologi over en relevant tidsperiode.
      Anvendelsen af forsigtighedsprincippet bør indbefatte udfyldning af hullerne i den videnskabelige viden og dermed iværksættelse af yderligere forskning og udvikling som f.eks.:
      4.2.5.   Forskningsfinansierende organisationer bør afsætte en passende del af deres nanoforskningsbevillinger til projekter, der sigter mod at opnå forståelse af de mulige risici, især for miljøet og menneskers sundhed, som nanoobjekter indebærer gennem hele deres livscyklus, lige fra de frembringes, til deres levetid udløber, inklusive genanvendelse.
      4.2.6.   Nanoforskningsorganisationer og nanoforskere bør iværksætte og samordne specifikke nanoforskningsaktiviteter for at øge forståelsen af de fundamentale biologiske processer i menneskeskabte og naturligt forekommende nanoobjekters toksikologi og økotoksikologi. Når deres data og resultater om de biologiske effekter er behørigt valideret, bør de publicere dem bredt, hvad enten de er positive eller negative, eller der ingen virkninger er.
      4.2.7.   Nanoforskningsfinansierende organer bør iværksætte og samordne specifikke forskningsprojekter, der har til formål at øge forståelsen af de etiske, juridiske og samfundsmæssige virkninger af de nye områder, som nanoforskningen åbner for. En særlig opmærksomhed bør rettes mod informations- og kommunikationsteknologi og bioteknologi samt mod konvergensen mellem disse områder og kognitionsforskning og nanoforskning.
      4.3.   Bred formidling af adfærdskodeksen og overvågning af, hvordan den fungerer
      4.3.1.   Medlemsstaterne bør støtte en bred formidling af denne adfærdskodeks, navnlig gennem offentlige forskningsfinansieringsorganer på nationalt og regionalt plan.
      4.3.2.   Nanoforskningsfinansierende organer bør gøre nanoforskere bekendt med ikke blot denne adfærdskodeks, men derudover al relevant lovgivning såvel som etiske og sociale rammebestemmelser.
      4.3.3.   Da anvendelsen af adfærdskodeksen bør overvåges over hele Fællesskabet, bør medlemsstaterne samarbejde med Kommissionen om at tilrettelægge hensigtsmæssige foranstaltninger til gennemførelse af denne overvågning på nationalt plan og sikre samspillet med de andre medlemsstater.

         (1)  De Forenede Nationers Årtusinderklæring, Generalforsamlingens resolution 55/2 af 8.9.2000.

         (2)  Direktiv 2004/9/EF og direktiv 2004/10/EF.

         (3)  KOM(2007) 62 af 21.2.2007.