title: Det Europæiske udvalg for systemiske risicis henstilling af 30. marts 2022 om ændring af henstilling ESRB/2015/2 om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger (ESRB/2022/3) 2022/C 206/02

text:
                  23.5.2022

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  C 206/3

         DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICIS HENSTILLING
         af 30. marts 2022
         om ændring af henstilling ESRB/2015/2 om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger
         (ESRB/2022/3)
         (2022/C 206/02)
         DET ALMINDELIGE RÅD FOR DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICI HAR —
         under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
         under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (1), særlig bilag IX,
         under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici (2), særlig artikel 3 og artikel 16 til 18,
         under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (3), særlig afsnit VII, kapitel 4, afdeling II,
         under henvisning til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis afgørelse ESRB/2011/1 af 20. januar 2011 om vedtagelse af forretningsordenen for Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (4), særlig artikel 18 til 20, og
         ud fra følgende betragtninger:

                     (1)

                     For at sikre effektive og konsekvente nationale makroprudentielle politiske foranstaltninger er det vigtigt, at den obligatoriske anerkendelse, som kræves i henhold til EU-lovgivningen, suppleres af frivillig gensidighed.

                     (2)

                     Reglerne for frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger, som er fastsat i Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis (ESRB) henstilling ESRB/2015/2 (5), skal sikre, at alle eksponeringsbaserede makroprudentielle politiske foranstaltninger, der aktiveres i en medlemsstat, bliver modsvaret i de andre medlemsstater.

                     (3)

                     Den 11. januar 2022 underrettede Nationale Bank van België/Banque Nationale de Belgique (NBB/BNB), der fungerer som udpeget myndighed i henhold til artikel 133, stk. 12, i direktiv 2013/36/EU, ESRB om sin hensigt om at fastsætte en systemisk buffersats i henhold til direktivets artikel 133, stk. 9, for at forebygge og afbøde makroprudentielle eller systemiske risici i forbindelse med interne ratingbaserede eksponeringer sikret ved pant i beboelsesejendomme, for hvilke sikkerheden er beliggende i Belgien. Den påtænkte systemiske buffersats vil finde anvendelse på indenlandske kreditinstitutter og datterselskaber, hvis moderselskab er etableret i en anden medlemsstat.

                     (4)

                     Foranstaltningen træder i kraft den 1. maj 2022 og erstatter en eksisterende strengere national foranstaltning, der er vedtaget i henhold til artikel 458, stk. 2, litra d), nr. iv), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (6), og som består af et risikovægtet tillæg og en multiplikator for detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse beliggende i Belgien, som finder anvendelse på alle indenlandske kreditinstitutter, der anvender IRB-metoden. Anvendelsesperioden for den eksisterende strengere nationale foranstaltning udløber den 30. april 2022.

                     (5)

                     Den 11. januar 2022 indgav NBB/BNB en anmodning til ESRB om gensidighed af den systemiske buffersats i henhold til artikel 134, stk. 5, i direktiv 2013/36/EU.

                     (6)

                     Efter anmodningen fra NBB/BNB om, at andre medlemsstater anvender gensidige foranstaltninger og for at forhindre virkeliggørelsen af negative grænseoverskridende virkninger i form af lækager og regelarbitrage, der kunne opstå, som følge af gennemførelsen af de makroprudentielle politiske foranstaltninger, der bliver gældende i Belgien, har ESRB’s Almindelige Råd besluttet også at tilføje denne foranstaltning til listen over makroprudentielle politiske foranstaltninger, som det henstilles at modsvare i henhold til henstilling ESRB/2015/2.

                     (7)

                     Henstilling ESRB/2015/2 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed —

               VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

            ÆNDRINGER

         Henstilling ESRB/2015/2 ændres som følger:

                     1.

                     Afdeling 1, delhenstilling C(1), affattes således:

                                 »1.

                                 Det henstilles, at de relevante myndigheder modsvarer de makroprudentielle politiske foranstaltninger, som andre relevante myndigheder har vedtaget, og som ESRB anbefaler modsvares. Det henstilles, at følgende foranstaltninger, som beskrives nærmere i bilaget, modsvares:

                                             Belgien:

                                                         —

                                                         en systemisk buffersats på 9 % for alle IRB-detaileksponeringer mod fysiske personer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse for hvilke sikkerheden er beliggende i Belgien

                                             Frankrig:

                                                         —

                                                         En stramning af grænsen for store eksponeringer fastsat i artikel 395, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013, som finder anvendelse på eksponeringer mod store ikke-finansielle selskaber med høj gældsætning, som har deres hjemsted i Frankrig, til 5 procent af den egentlige kernekapital, som i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. ii), i forordning (EU) nr. 575/2013 finder anvendelse på globalt systemisk vigtige institutter (G-SII’er) og andre systemisk vigtige institutter (O-SII’er) på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter.

                                             Litauen:

                                                         —

                                                         en systemisk buffersats på 2 % for alle detaileksponeringer over for fysiske personer, der er hjemmehørende i Republikken Litauen, og for hvilke der er stillet sikkerhed i beboelsesejendom.

                                             Luxembourg:

                                                         —

                                                         Retligt bindende grænser for belånbarhed for nye realkreditlån i beboelsesejendomme beliggende i Luxembourg med forskellige grænser for belånbarhed for forskellige kategorier af låntagere:

                                                                     a)

                                                                     Grænsen for belånbarhed på 100 % for førstegangskøbere, der erhverver deres primære bolig

                                                                     b)

                                                                     Grænsen for belånbarhed på 90 % for andre købere, dvs. ikke førstegangskøbere, der erhverver deres primære bolig Denne grænse gennemføres på en forholdsmæssig måde gennem en porteføljejustering. Nærmere bestemt kan långivere udstede 15 % af porteføljen af nye realkreditlån til disse låntagere med en belåningsgrad på over 90 %, men under den maksimale belåningsgrad på 100 %

                                                                     c)

                                                                     Grænsen for belånbarhed på 80 % for andre realkreditlån (herunder segmentet køb med henblik på udlejning).

                                             Nederlandene:

                                                         —

                                                         en gennemsnitlig minimumsrisikovægt anvendt i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013 på kreditinstitutter, der er godkendt i Nederlandene, og som anvender IRB-metoden til beregning af lovpligtige kapitalkrav i forbindelse med deres porteføljer af eksponeringer over for fysiske personer, for hvilke der er stillet sikkerhed i beboelsesejendom beliggende i Nederlandene. For hver enkelt eksponeringspost, der er omfattet af foranstaltningen, tillægges den del af lånet, der ikke overstiger 55 % af markedsværdien af den ejendom, der tjener til at sikre lånet, en risikovægt på 12 %, og den resterende del af lånet vægtes med 45 %. Porteføljens gennemsnitlige minimumsrisikovægt er det eksponeringsvægtede gennemsnit af risikovægtene for de enkelte lån.

                                             Norge:

                                                         —

                                                         en systemisk buffersats på 4,5 % for eksponeringer i Norge, der anvendes i overensstemmelse med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU, som anvendt på og i Norge den 1. januar 2020 i henhold til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (*1) (EØS-aftalen) (herefter »kapitalkravsdirektivet, som er gældende for og i Norge den 1. januar 2020«), på alle kreditinstitutter, der er godkendt i Norge.

                                                         —

                                                         en gennemsnitlig nedre risikovægt på 20 % for eksponeringer mod beboelsesejendomme i Norge, anvendt i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013, som anvendt på og i Norge den 1. januar 2020 i henhold til bestemmelserne i EØS-aftalen (herefter »kapitalkravsforordningen, som er gældende for og i Norge den 1. januar 2020«) på kreditinstitutter, der er meddelt tilladelse i Norge, ved anvendelse af den interne ratingbaserede metode til beregning af de lovpligtige kapitalkrav

                                                         —

                                                         en gennemsnitlig nedre risikovægt på 35 % for eksponeringer mod erhvervsejendomme i Norge, anvendt i overensstemmelse med kapitalkravsforordningens artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), som er gældende for og i Norge den 1. januar 2020, på kreditinstitutter, der er godkendt i Norge, ved anvendelse af den interne ratingbaserede metode til beregning af de lovpligtige kapitalkrav.

                                             Sverige:

                                                         —

                                                         en kreditinstitutspecifik minimumsgrænse på 25 procent for det eksponeringsvægtede gennemsnit af de risikovægte, som anvendes på porteføljen af detaileksponeringer mod låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom, i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi) i forordning (EU) nr. 575/2013 for kreditinstitutter, som er godkendt i Sverige, og som anvender den interne ratingbaserede metode ved beregningen af deres lovmæssige kapitalkrav.«

                        (*1)  EFT L 1 af 3.1.1994, s. 3."

                     2.

                     Bilaget erstattes af bilaget til denne henstilling.

            Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 30. marts 2022.

                  Leder af ESRB’s sekretariat,

                  på vegne af ESRB’s Almindelige Råd

               Francesco MAZZAFERRO

            (1)  EFT L 1 af 3.1.1994, s. 3.

            (2)  EUT L 331 af 15.12.2010, s. 1.

            (3)  EUT L 176 af 27.6.2013, s. 338.

            (4)  EUT C 58 af 24.2.2011, s. 4.

            (5)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2015/2 af 15. december 2015 om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle politiske foranstaltninger (EUT C 97 af 12.3.2016, s. 9).

            (6)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 1).

            BILAG
            Bilaget til henstilling ESRB/2015/2 erstattes af følgende:

                     »BILAG

                        Belgien:

                           En systemisk buffersats på 9 % for alle IRB-detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse for hvilke sikkerheden er beliggende i Belgien

                     I.   Beskrivelse af foranstaltningen

                                 1.

                                 Den belgiske foranstaltning, der anvendes i overensstemmelse med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU, pålægger en systemisk buffersats på 9 % for IRB-detaileksponeringer mod fysiske personer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse, for hvilke sikkerheden er beliggende i Belgien (både ikke-misligholdte og misligholdte eksponeringer).

                           II.   Gensidighed

                                 2.

                                 Det henstilles til de relevante myndigheder at genindføre den belgiske foranstaltning ved at anvende den på IRB-detaileksponeringer mod fysiske personer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse, for hvilke sikkerheden er beliggende i Belgien (som både ikke-misligholdte og misligholdte eksponeringer). Alternativt kan foranstaltningen modsvares ved hjælp af følgende anvendelsesområde i COREP-indberetningen: IRB-detaileksponeringer sikret ved pant i beboelsesejendom mod fysiske personer beliggende i Belgien (som både ikke-misligholdte og misligholdte eksponeringer).

                                 3.

                                 Kan den samme makroprudentielle politiske foranstaltning ikke træffes i henhold til national ret i det pågældende land, henstilles det, at de relevante myndigheder, efter samråd med ESRB, anvender en makroprudentiel politisk foranstaltning i henhold til deres nationale ret, hvis virkning bedst modsvarer den ovenfor beskrevne foranstaltning, herunder vedtagelse af tilsynsforanstaltninger og -beføjelser, der er fastsat i afsnit VII, kapitel 2, afdeling IV i direktiv 2013/36/EU. Det henstilles, at de relevante myndigheder vedtager den tilsvarende foranstaltning senest fire måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende.

                           III.   Væsentlighedstærskel

                                 4.

                                 Foranstaltningen suppleres af en institutspecifik væsentlighedstærskel på for at styre den potentielle anvendelse af de minimis-princippet af de relevante myndigheder, som anvender gensidige foranstaltninger. Institutter kan undtages fra kravet om systemisk buffer, så længe deres relevante sektoreksponeringer ikke overstiger 2 mia. EUR. Der kræves derfor kun gensidighed, når den institutspecifikke tærskel overskrides.

                                 5.

                                 I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 udgør væsentlighedstærsklen på 2 milliarder EUR det anbefalede maksimale tærskelniveau. De relevante myndigheder, som træffer modsvarende foranstaltninger, kan derfor, i stedet for at anvende den anbefalede tærskel, fastsætte en lavere tærskel for deres jurisdiktioner, hvor det er passende, eller modsvare foranstaltningen uden nogen væsentlighedstærskel.

                        Frankrig:

                           En stramning af grænsen for store eksponeringer fastsat i artikel 395, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013, som finder anvendelse på eksponeringer mod store ikke-finansielle selskaber med høj gældsætning, som har deres hjemsted i Frankrig, til 5 procent af den egentlige kernekapital, som i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. ii), i forordning (EU) nr. 575/2013 finder anvendelse på globalt systemisk vigtige institutter (G-SII’er) og andre systemisk vigtige institutter (O-SII’er) på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter.

                     I.   Beskrivelse af foranstaltningen

                                 1.

                                 Den franske foranstaltning, som finder anvendelse i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. ii), i forordning (EU) nr. 575/2013, og som pålægges på G-SII’er og O-SII’er på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter (ikke på delkonsolideret niveau), består af en stramning af grænsen for store eksponeringer til 5 procent af deres egentlige kernekapital, som finder anvendelse på eksponeringer mod ikke-finansielle selskaber med høj gældsætning, som har deres hjemsted i Frankrig.

                                 2.

                                 Et ikke-finansielt selskab defineres som en fysisk eller juridisk person i henhold til de privatretlige regler, som har sit hjemsted i Frankrig, og som på sit niveau og på det højeste konsolideringsniveau hører til sektoren ikke-finansielle selskaber som defineret i punkt 2.45 i bilag A til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 549/2013 (*1).

                                 3.

                                 Foranstaltningen finder anvendelse på eksponeringer mod ikke-finansielle selskaber, som har deres hjemsted i Frankrig, og på eksponeringer mod grupper af indbyrdes forbundne ikke-finansielle selskaber som følger:

                                             a)

                                             For ikke-finansielle selskaber, som er en del af en gruppe af indbyrdes forbundne ikke-finansielle selskaber, der har sit hjemsted på det højeste konsolideringsniveau i Frankrig, finder foranstaltningen anvendelse på summen af nettoeksponeringer mod gruppen og alle dens tilknyttede enheder som omhandlet i artikel 4, stk. 1, punkt 39, i forordning (EU) nr. 575/2013.

                                             b)

                                             For ikke-finansielle selskaber, som er en del af en gruppe af indbyrdes forbundne ikke-finansielle selskaber, der har sit hjemsted på det højeste konsolideringsniveau uden for Frankrig, finder foranstaltningen anvendelse på summen af:

                                                         i)

                                                         eksponeringer mod disse ikke-finansielle selskaber, der har deres hjemsted i Frankrig,

                                                         ii)

                                                         eksponeringer mod enheder i Frankrig eller i udlandet, som de i nr. i) nævnte ikke-finansielle selskaber har direkte eller indirekte kontrol med som omhandlet i artikel 4, stk. 1, punkt 39), i forordning (EU) nr. 575/2013, og

                                                         iii)

                                                         eksponeringer mod enheder i Frankrig eller i udlandet, som er økonomisk afhængige af de i nr. i) nævnte ikke-finansielle selskaber som omhandlet i artikel 4, stk. 1, punkt 39), i forordning (EU) nr. 575/2013.

                                                   Ikke-finansielle selskaber, som ikke har deres hjemsted i Frankrig, og som ikke er et datterselskab eller en økonomisk afhængig enhed af, og som ikke er direkte eller indirekte kontrolleret af et ikke-finansielt selskab, der har sit hjemsted i Frankrig, er derfor ikke omfattet af foranstaltningen.
                                             I overensstemmelse med artikel 395, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013 finder foranstaltningen anvendelse, efter at der er taget hensyn til virkningen af kreditrisikoreduktionsteknikker og undtagelser i overensstemmelse med artikel 399 til 403 i forordning (EU) nr. 575/2013.

                                 4.

                                 Et systemisk vigtigt institut (G-SII) eller et andet systemisk vigtigt institut (O-SII) skal betragte et ikke-finansielt selskab, der har sit hjemsted i Frankrig, som stort, hvis dets oprindelige eksponering mod det ikke-finansielle selskab, eller mod gruppen af indbyrdes forbundne ikke-finansielle selskaber som omhandlet i stk. 3, beløber sig til mindst 300 millioner EUR. Den oprindelige eksponeringsværdi beregnes i overensstemmelse med artikel 389 og 390 i forordning (EU) nr. 575/2013, før der er taget hensyn til virkningen af kreditrisikoreduktionsteknikker og undtagelser fastsat i artikel 399 til 403 i forordning (EU) nr. 575/2013, og som indberettet i overensstemmelse med artikel 9 i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 680/2014 (*2).

                                 5.

                                 Et ikke-finansielt selskab betragtes som havende en høj gældsætning, hvis det har en gearingsgrad på over 100 procent og en dækningsgrad for dets finansieringsomkostninger på under tre, beregnet på det højeste konsolideringsniveau som følger:

                                             a)

                                             Gearingsgraden er forholdet mellem den samlede gæld fratrukket likvide midler og egenkapital, og

                                             b)

                                             Dækningsgraden for finansieringsomkostninger er forholdet mellem, på den ene side, værditilvæksten plus driftssubsidier fratrukket i) lønudgifter, ii) driftsrelaterede skatter og -afgifter, iii) andre ordinære nettodriftsudgifter eksklusive nettorenter og lignende omkostninger, og iv) afskrivninger, og på den anden side, renter og lignende omkostninger.
                                             Kvoterne beregnes på grundlag af regnskabsaggregater defineret i overensstemmelse med de gældende standarder, således som disse fremgår af det ikke-finansielle selskabs regnskaber, og som godkendt af en statsautoriseret revisor, hvor det er påkrævet.

                           II.   Gensidighed

                                 6.

                                 Det henstilles, at de relevante myndigheder modsvarer den franske foranstaltning ved at anvende den på indenlandsk godkendte G-SII’er og O-SII’er på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter.

                                 7.

                                 Kan den samme makroprudentielle politiske foranstaltning ikke træffes i henhold til national ret i det pågældende land i overensstemmelse med delhenstilling C(2), henstilles det, at de relevante myndigheder, efter samråd med ESRB, anvender en makroprudentiel politisk foranstaltning i henhold til deres nationale ret, hvis virkning bedst modsvarer den ovenfor beskrevne foranstaltning. Det henstilles, at de relevante myndigheder vedtager den tilsvarende foranstaltning senest seks måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende.

                           III.   Væsentlighedstærskel

                                 8.

                                 Foranstaltningen suppleres af en kombineret væsentlighedstærskel for at styre den potentielle anvendelse af de minimis-princippet af de relevante myndigheder, der anvender gensidige foranstaltninger, som er sammensat af:

                                             a)

                                             En tærskel på 2 milliarder EUR for den samlede oprindelige eksponering, som indenlandsk godkendte G-SII’er og O-SII’er på det højeste konsolideringsniveau inden for banktilsyn har mod sektoren ikke-finansielle selskaber i Frankrig.

                                             b)

                                             En tærskel på 300 millioner EUR, som gælder for indenlandsk godkendte G-SII’er og O-SII’er, der modsvarer eller overstiger den i a) nævnte tærskel for:

                                                         i)

                                                         en enkelt oprindelig eksponering mod et ikke-finansielt selskab, der har sit hjemsted i Frankrig

                                                         ii)

                                                         summen af oprindelige eksponeringer mod en gruppe af indbyrdes forbundne ikke-finansielle selskaber, som har sit hjemsted på det højeste konsolideringsniveau i Frankrig, beregnet i overensstemmelse med stk. 3, litra a),

                                                         iii)

                                                         summen af oprindelige eksponeringer mod ikke-finansielle selskaber med hjemsted i Frankrig, som er en del af en gruppe af indbyrdes forbundne ikke-finansielle selskaber, som har sit hjemsted på det højeste konsolideringsniveau uden for Frankrig, som indberettet i formular C 28.00 og C 29.00 i bilag VIII til gennemførelsesforordning (EU) nr. 680/2014.

                                             c)

                                             En tærskel på 5 procent af G-SII’ets eller O-SII’ets egentlige kernekapital på det højeste konsolideringsniveau for eksponeringer identificeret i litra b), efter at der er taget hensyn til virkningen af kreditrisikoreduktionsteknikker og undtagelser i overensstemmelse med artikel 399 til 403 i forordning (EU) nr. 575/2013.
                                             De i litra b) og c) anførte tærskelværdier finder anvendelse, uanset om enheden eller det ikke-finansielle selskab har en høj gældsætning eller ej.
                                             Den oprindelige eksponeringsværdi nævnt i litra a) og b) beregnes i overensstemmelse med artikel 389 og 390 i forordning (EU) nr. 575/2013, før der er taget hensyn til virkningen af kreditrisikoreduktionsteknikker og undtagelser fastsat i artikel 399 til 403 i forordning (EU) nr. 575/2013, og som indberettet i overensstemmelse med artikel 9 i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 680/2014.

                                 9.

                                 I overensstemmelse med afsnit 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 kan de relevante myndigheder i den berørte medlemsstat undtage indenlandsk godkendte G-SII’er eller O-SII’er på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter, som ikke overskrider den i stk. 8 fastsatte kombinerede væsentlighedstærskel. Ved anvendelse af væsentlighedstærsklen bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af de indenlandsk godkendte G-SII’ers og O-SII’ers eksponeringer mod den franske sektor for ikke-finansielle selskaber, samt hvorledes de indenlandsk godkendte G-SII’ers og O-SII’ers koncentration af eksponeringer mod store ikke-finansielle selskaber med hjemsted i Frankrig udvikler sig, og det henstilles, at de anvender den franske foranstaltning på tidligere undtagne indenlandsk godkendte G-SII’er eller O-SII’er på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter, hvis den i stk. 8 fastsatte kombinerede væsentlighedstærskel overskrides. De relevante myndigheder opfordres også til at signalere de systemiske risici, der er forbundet med den højere gearing i store ikke-finansielle selskaber med hjemsted i Frankrig, til andre markedsdeltagere i deres jurisdiktion.

                                 10.

                                 Er der ingen G-SII’er eller O-SII’er på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af deres banktilsynsperimeter, som er godkendt i de berørte medlemsstater, og som har eksponeringer mod den franske sektor for ikke-finansielle selskaber over den i stk. 8 fastsatte væsentlighedstærskel, kan de relevante myndigheder i de berørte medlemsstater i henhold til afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 beslutte ikke at modsvare den franske foranstaltning. I så fald bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af de indenlandsk godkendte G-SII’ers og O-SII’ers eksponeringer mod den franske sektor for ikke-finansielle selskaber, samt hvorledes de indenlandsk godkendte G-SII’ers og O-SII’ers koncentration af eksponeringer mod store ikke-finansielle selskaber med hjemsted i Frankrig udvikler sig, og det henstilles, at de modsvarer den franske foranstaltning, hvis et G-SII eller O-SII på det højeste konsolideringsniveau inden for rammerne af dets banktilsynsperimeter, overskrider den i stk. 8 fastsatte kombinerede væsentlighedstærskel. De relevante myndigheder opfordres også til at signalere de systemiske risici, der er forbundet med den højere gearing i store ikke-finansielle selskaber med hjemsted i Frankrig, til andre markedsdeltagere i deres jurisdiktion.

                                 11.

                                 I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 udgør den i stk. 8 fastsatte kombinerede væsentlighedstærskel en anbefalet maksimal tærskelværdi. De relevante myndigheder, som træffer modsvarende foranstaltninger, kan derfor, i stedet for at anvende den anbefalede tærskel, fastsætte en lavere tærskel for deres jurisdiktioner, hvor det er passende, eller modsvare foranstaltningen uden nogen væsentlighedstærskel.

                        Litauen:

                           En systemisk buffersats på 2 % for alle detaileksponeringer over for fysiske personer, der er hjemmehørende i Republikken Litauen, og for hvilke der er stillet sikkerhed i beboelsesejendom.

                     I.   Beskrivelse af foranstaltningen

                                 1.

                                 Den litauiske foranstaltning, der anvendes i overensstemmelse med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU, pålægger en systemisk buffersats på 2 % for alle detaileksponeringer over for fysiske personer i Litauen, og for hvilke der er stillet sikkerhed i beboelsesejendom.

                           II.   Gensidighed

                                 2.

                                 Det henstilles til de relevante myndigheder at genindføre den litauiske foranstaltning ved at anvende den på filialer i Litauen af indenlandsk godkendte banker og direkte grænseoverskridende eksponeringer over for fysiske personer i Litauen, og for hvilke der er stillet sikkerhed i beboelsesejendom. En betydelig del af de samlede realkreditpositioner indehaves af udenlandske bankfilialer, der opererer i Litauen, og derfor vil andre medlemsstaters gensidighed med hensyn til foranstaltningen bidrage til at skabe lige vilkår og sikre, at alle betydelige markedsdeltagere tager højde for den øgede risiko i forbindelse med fast ejendom til beboelse i Litauen og øge deres modstandsdygtighed.

                                 3.

                                 Kan den samme makroprudentielle politiske foranstaltning ikke træffes i henhold til national ret i det pågældende land, henstilles det, at de relevante myndigheder, efter samråd med ESRB, anvender en makroprudentiel politisk foranstaltning i henhold til deres nationale ret, hvis virkning bedst modsvarer den ovenfor beskrevne foranstaltning, herunder vedtagelse af tilsynsforanstaltninger og -beføjelser, der er fastsat i afsnit VII, kapitel 2, afdeling IV i direktiv 2013/36/EU. Det henstilles, at de relevante myndigheder vedtager den tilsvarende foranstaltning senest fire måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende.

                           III.   Væsentlighedstærskel

                                 4.

                                 Foranstaltningen suppleres af en institutspecifik væsentlighedstærskel på for at styre den potentielle anvendelse af de minimis-princippet af de relevante myndigheder, som anvender gensidige foranstaltninger. Institutter kan undtages fra kravet om systemisk risikobuffer, hvis deres relevante sektoreksponeringer ikke overstiger 50 mio. EUR, hvilket svarer til ca. 0,5 % af de relevante eksponeringer i den samlede kreditinstitutsektor i Litauen. Der kræves derfor kun gensidighed, når den institutspecifikke tærskel overskrides.

                                 5.

                                 Begrundelse for en sådan tærskel:

                                             a)

                                             Det er nødvendigt at minimere potentialet for fragmentering af lovgivningen, da den samme væsentlighedstærskel også vil gælde for kreditinstitutter, der er godkendt i Litauen.

                                             b)

                                             Anvendelsen af en sådan væsentlighedstærskel vil bidrage til at sikre lige vilkår i den forstand, at institutter med eksponeringer af samme størrelse er omfattet af kravet om systemisk risikobuffer

                                             c)

                                             Tærsklen er relevant for den finansielle stabilitet, da den videre udvikling i risikoen for beboelsesejendomme hovedsagelig vil afhænge af aktiviteten på boligmarkedet, som til dels afhænger af størrelsen af nye lån udstedt til boligkøb. Foranstaltningen bør derfor gælde for markedsdeltagere, der er aktive på dette marked, selv om deres realkreditlåneporteføljer ikke er så store som de største låneudbyderes porteføljer.

                                 6.

                                 I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 udgør væsentlighedstærsklen på 50 millioner EUR det anbefalede maksimale tærskelniveau. De relevante myndigheder, som træffer modsvarende foranstaltninger, kan derfor, i stedet for at anvende den anbefalede tærskel, fastsætte en lavere tærskel for deres jurisdiktioner, hvor det er passende, eller modsvare foranstaltningen uden nogen væsentlighedstærskel.

                        Luxembourg:

                           Retligt bindende grænser for belånbarhed for nye realkreditlån i beboelsesejendomme beliggende i Luxembourg med forskellige grænser for belånbarhed for forskellige kategorier af låntagere:

                                 a)

                                       Grænsen for belånbarhed på 100 % for førstegangskøbere, der erhverver deres primære bolig

                                 b)

                                       Grænsen for belånbarhed på 90 % for andre købere, dvs. ikke førstegangskøbere, der erhverver deres primære bolig Denne grænse gennemføres på en forholdsmæssig måde gennem en porteføljejustering. Nærmere bestemt kan långivere udstede 15 % af porteføljen af nye realkreditlån til disse låntagere med en belåningsgrad på over 90 %, men under den maksimale belåningsgrad på 100 %

                                 c)

                                       Grænsen for belånbarhed på 80 % for andre realkreditlån (herunder segmentet køb med henblik på udlejning).

                           I.   Beskrivelse af foranstaltningen

                                 1.

                                 De luxembourgske myndigheder aktiverede retligt bindende grænser for belånbarheden for nye realkreditlån i beboelsesejendomme beliggende i Luxembourg. I forlængelse af henstillingen fra Comité du Risque Systémique (komitéen for systemiske risici) (*3) har Commission de Surveillance du Secteur Financier (tilsynsrådet for den finansielle sektor) (*4), der handler i samråd med Banque centrale du Luxembourg, aktiveret grænserne for belånbarheden, som er forskellige for tre kategorier af låntagere. Grænserne for belånbarheden for hver af de tre kategorier er som følger:

                                             a)

                                             Grænsen for belånbarhed på 100 % for førstegangskøbere, der erhverver deres primære bolig

                                             b)

                                             Grænsen for belånbarhed på 90 % for andre købere, dvs. ikke førstegangskøbere, der erhverver deres primære bolig Denne grænse gennemføres på en forholdsmæssig måde gennem en porteføljejustering. Nærmere bestemt kan långivere udstede 15 % af porteføljen af nye realkreditlån til disse låntagere med en belåningsgrad på over 90 %, men under den maksimale belåningsgrad på 100 %

                                             c)

                                             Grænsen for belånbarhed på 80 % for andre realkreditlån (herunder segmentet køb med henblik på udlejning).

                                 2.

                                 Belånbarheden er forholdet mellem summen af alle lån eller rater af lån med sikkerhed i beboelsesejendomme på det tidspunkt, hvor lånet ydes, og værdien af ejendommen på samme tidspunkt.

                                 3.

                                 Grænserne for belånbarheden gælder uafhængigt af typen af ejerskab (f.eks. fuldt ejerskab, brugsret, udelukkende ejerskab).

                                 4.

                                 Foranstaltningen gælder for enhver privat låntager, der optager et realkreditlån til køb af en beboelsesejendom i Luxembourg til ikke-kommercielle formål. Foranstaltningen finder også anvendelse, hvis låntageren anvender en retlig ramme som et ejendomsinvesteringsselskab til at gennemføre denne transaktion og hvor der er tale om fælles ansøgninger. »Beboelsesejendomme« omfatter byggegrunde, uanset om bygge- og anlægsarbejdet finder sted umiddelbart efter købet eller flere år efter. Foranstaltningen finder også anvendelse, hvis et lån ydes til en låntager til køb af en ejendom med en langfristet leasingkontrakt. Ejendommen kan være til ejerens brug eller til udlejning.

                           II.   Gensidighed

                                 5.

                                 Det henstilles til de medlemsstater, hvis kreditinstitutter, forsikringsselskaber og professionelle, der udøver udlånsaktiviteter (realkreditudbydere), har relevante væsentlige luxembourgske krediteksponeringer i form af direkte grænseoverskridende kredit, at modsvare den luxembourgske foranstaltning i deres jurisdiktion. Hvis den samme foranstaltning ikke er tilgængelig i deres jurisdiktion for alle relevante grænseoverskridende eksponeringer, bør de relevante myndigheder anvende tilgængelige foranstaltninger, hvis virkning bedst modsvarer den aktiverede makroprudentielle politiske foranstaltning.

                                 6.

                                 Medlemsstaterne bør underrette ESRB om, at de modsvarede de luxembourgske foranstaltninger eller anvendte de minimis-undtagelser i overensstemmelse med henstilling D i henstilling ESRB/2015/2. Underretningen bør indsendes senest en måned efter vedtagelsen af den modsvarende foranstaltning ved hjælp af den skabelon, der er offentliggjort på ESRB’s websted. ESRB offentliggør underretningerne på ESRB’s websted og oplyser derved offentligheden om de nationale gensidige afgørelser. Publikationen omfatter eventuelle undtagelser, der er indført af de medlemsstater, der anvender gensidige foranstaltninger, og deres forpligtelse til at overvåge lækager og om nødvendigt handle.

                                 7.

                                 Det henstilles, at medlemsstaterne modsvarer en foranstaltning senest tre måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende.

                           III.   Væsentlighedstærskel

                                 8.

                                 Foranstaltningen suppleres af to væsentlighedstærskler for at styre de medlemsstaters potentielle anvendelse af de minimis-princippet: en landespecifik væsentlighedstærskel og en institutspecifik væsentlighedstærskel. Den landespecifikke væsentlighedstærskel for de samlede grænseoverskridende realkreditlån til Luxembourg er på 350 mio. EUR, hvilket svarer til ca. 1 % af det samlede indenlandske marked for realkreditlån i december 2020. Den institutspecifikke væsentlighedstærskel for de samlede grænseoverskridende realkreditlån til Luxembourg er på 35 mio. EUR, hvilket svarer til ca. 0,1 % af det samlede indenlandske marked for realkreditlån i Luxembourg i december 2020. Der anmodes kun om gensidighed, når både den landespecifikke tærskel og den institutspecifikke tærskel overskrides.

                        Nederlandene:

                           En gennemsnitlig minimumsrisikovægt anvendt af kreditinstitutter, der anvender IRB-metoden i forbindelse med deres porteføljer af eksponeringer over for fysiske personer, og for hvilke der er stillet sikkerhed i beboelsesejendom beliggende i Nederlandene. For hver enkelt eksponeringspost, der er omfattet af foranstaltningen, tillægges den del af lånet, der ikke overstiger 55 % af markedsværdien af den ejendom, der tjener til at sikre lånet, en risikovægt på 12 %, og den resterende del af lånet vægtes med 45 %. Porteføljens gennemsnitlige minimumsrisikovægt er det eksponeringsvægtede gennemsnit af risikovægtene for de enkelte lån.

                     I.   Beskrivelse af foranstaltningen

                                 1.

                                 Den nederlandske foranstaltning, der anvendes i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013, pålægger en gennemsnitlig minimumsrisikovægt for IRB-kreditinstitutters portefølje af eksponeringer over for fysiske personer, og for hvilke der er stillet sikkerhed i beboelsesejendom beliggende i Nederlandene. Lån, der er omfattet af den nationale realkreditgarantiordning, er undtaget fra foranstaltningen.

                                 2.

                                 Den gennemsnitlige minimumsrisikovægt beregnes på følgende måde:

                                             a)

                                             For hver enkelt eksponeringspost, der er omfattet af foranstaltningen, tillægges den del af lånet, der ikke overstiger 55 % af markedsværdien af den ejendom, der tjener til at sikre lånet, en risikovægt på 12 %, og den resterende del af lånet vægtes med 45 %. Det belåningsforhold, der skal anvendes til denne beregning, bør fastsættes i overensstemmelse med de gældende bestemmelser i forordning (EU) nr. 575/2013.

                                             b)

                                             Porteføljens gennemsnitlige minimumsrisikovægt er det eksponeringsvægtede gennemsnit af risikovægtene for de enkelte lån, beregnet som beskrevet ovenfor. Individuelle lån, der er undtaget fra foranstaltningen, tages ikke i betragtning ved beregningen af den gennemsnitlige minimumsrisikovægt.

                                 3.

                                 Denne foranstaltning erstatter ikke de eksisterende kapitalkrav, der er fastsat i og følger af forordning (EU) nr. 575/2013. De banker, som foranstaltningen finder anvendelse på, skal beregne den gennemsnitlige risikovægt for den del af realkreditporteføljen, der er omfattet af denne foranstaltning, på grundlag af både de regelmæssigt gældende bestemmelser i forordning (EU) nr. 575/2013 og den metode, der er fastsat i foranstaltningen. Ved beregningen af deres kapitalkrav skal de efterfølgende anvende den højeste af de to gennemsnitlige risikovægte.

                           II.   Gensidighed

                                 4.

                                 Det henstilles til de relevante myndigheder at genindføre den nederlandske foranstaltning ved at anvende den på indenlandsk godkendte kreditinstitutter, der anvender IRB-metoden, og som har eksponeringer over for fysiske personer med sikkerhed i beboelsesejendomme beliggende i Nederlandene, da deres banksektor gennem deres filialer direkte eller indirekte kan blive eksponeret for den systemiske risiko på det nederlandske boligmarked.

                                 5.

                                 I overensstemmelse med delhenstilling C(2) henstilles det, at de relevante myndigheder anvender den samme foranstaltning som den, der er blevet gennemført i Nederlandene af den aktiverende myndighed, inden for den tidsfrist, der er angivet i delhenstilling C(3).

                                 6.

                                 Kan den samme makroprudentielle politiske foranstaltning ikke træffes i henhold til national ret i det pågældende land, henstilles det, at de relevante myndigheder, efter samråd med ESRB, anvender en makroprudentiel politisk foranstaltning i henhold til deres nationale ret, hvis virkning bedst modsvarer den ovenfor beskrevne foranstaltning, herunder vedtagelse af tilsynsforanstaltninger og -beføjelser, der er fastsat i afsnit VII, kapitel 2, afdeling IV i direktiv 2013/36/EU. Det henstilles, at de relevante myndigheder vedtager den tilsvarende foranstaltning senest fire måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende.

                           III.   Væsentlighedstærskel

                                 7.

                                 Foranstaltningen suppleres af en institutspecifik væsentlighedstærskel på for at styre den potentielle anvendelse af de minimis-princippet af de relevante myndigheder, som anvender gensidige foranstaltninger. Institutter kan undtages fra den gennemsnitlige minimumsrisikovægt for IRB-kreditinstitutternes portefølje af eksponeringer over for fysiske personer sikret ved pant i beboelsesejendom beliggende i Nederlandene, hvis denne værdi ikke overstiger 5 mia. EUR. Lån, der er omfattet af den nationale realkreditgarantiordning, medregnes ikke i forhold til væsentlighedstærsklen.

                                 8.

                                 I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 udgør væsentlighedstærsklen på 5 milliarder EUR det anbefalede maksimale tærskelniveau. De relevante myndigheder, som træffer modsvarende foranstaltninger, kan derfor, i stedet for at anvende den anbefalede tærskel, fastsætte en lavere tærskel for deres jurisdiktioner, hvor det er passende, eller modsvare foranstaltningen uden nogen væsentlighedstærskel.

                        Norge:

                                 —

                                       en systemisk buffersats på 4,5 % for eksponeringer i Norge, der anvendes i overensstemmelse med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU, som anvendt på og i Norge den 1. januar 2020 i henhold til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS-aftalen) (herefter »kapitalkravsdirektivet, som er gældende for og i Norge den 1. januar 2020«), på alle kreditinstitutter, der er godkendt i Norge

                                 —

                                       en gennemsnitlig nedre risikovægt på 20 % for eksponeringer mod beboelsesejendomme i Norge, anvendt i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013, som anvendt på og i Norge den 1. januar 2020 i henhold til bestemmelserne i EØS-aftalen (herefter »kapitalkravsforordningen, som er gældende for og i Norge den 1. januar 2020«) på kreditinstitutter, der er meddelt tilladelse i Norge, ved anvendelse af den interne ratingbaserede metode til beregning af de lovpligtige kapitalkrav

                                 —

                                       en gennemsnitlig nedre risikovægt på 35 % for eksponeringer mod erhvervsejendomme i Norge, anvendt i overensstemmelse med kapitalkravsforordningens artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), som er gældende for og i Norge den 1. januar 2020, på kreditinstitutter, der er godkendt i Norge, ved anvendelse af den interne ratingbaserede metode til beregning af de lovpligtige kapitalkrav.

                           I.   Beskrivelse af foranstaltningerne

                                 1.

                                 Finansdepartementet (det norske finansministerium) indførte fra 31. december 2020 tre foranstaltninger: i) et systemisk risikobufferkrav for eksponeringer i Norge i henhold til kapitalkravsdirektivets artikel 133 som gældende for og i Norge 1. januar 2020, ii) en gennemsnitlig risikovægt på 20 % for eksponeringer mod fast ejendom til beboelse i Norge i henhold til kapitalkravsforordningens artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), som gældende for og i Norge 1. januar 2020, og iii) en gennemsnitlig risikovægt for eksponeringer mod erhvervsejendomme i Norge i henhold til kapitalkravsforordningens artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), som gældende for og i Norge 1. januar 2020.

                                 2.

                                 Den systemiske buffersats er fastsat til 4,5 % og finder anvendelse på indenlandske eksponeringer i alle kreditinstitutter, der er godkendt i Norge. For kreditinstitutter, der ikke anvender den avancerede metode, fastsættes den systemiske buffersats, der finder anvendelse på alle eksponeringer, dog til 3 % indtil 31. december 2022. Derefter fastsættes den systemiske buffersats, der finder anvendelse på indenlandske eksponeringer til 4,5 %.

                                 3.

                                 Den nedre risikovægt for beboelsesejendomme er en institutspecifik gennemsnitlig nedre risikovægt for eksponeringer mod beboelsesejendomme i Norge, som gælder for kreditinstitutter, der anvender den interne ratingbaserede metode. Den nedre risikovægt for fast ejendom vedrører den eksponeringsvægtede gennemsnitlige risikovægt i beboelsesejendomsporteføljen. Norske eksponeringer mod beboelsesejendomme bør forstås som detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom i Norge.

                                 4.

                                 Den nedre risikovægt for erhvervsejendomme er en institutspecifik gennemsnitlig nedre risikovægt for eksponeringer mod erhvervsejendomme i Norge, som gælder for kreditinstitutter, der anvender den interne ratingbaserede metode. Den nedre risikovægt for fast ejendom vedrører den eksponeringsvægtede gennemsnitlige risikovægt i erhvervsejendomssporteføljen. Norske eksponeringer mod erhvervsejendomme bør forstås som erhvervseksponeringer med sikkerhed i fast ejendom i Norge.

                           II.   Gensidighed

                                 5.

                                 Det henstilles, at de relevante myndigheder modsvarer de norske foranstaltninger for eksponeringer beliggende i Norge i overensstemmelse med henholdsvis artikel 134, stk. 1, i direktiv 2013/36/EU og artikel 458, stk. 5, i forordning (EU) nr. 575/2013. Det henstilles, at de relevante myndigheder modsvarer den systemiske buffersats senest 18 måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling som ændret ved Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2021/3 (*5) i Den Europæiske Unions Tidende, medmindre andet er fastsat i stk. 7 nedenfor. De gennemsnitlige nedre risikovægte for eksponeringer mod beboelses- og erhvervsejendomme i Norge bør modsvares inden for den standardovergangsperiode på tre måneder, der er fastsat i henstilling ESRB/2015/2.

                                 6.

                                 Kan de samme makroprudentielle politiske foranstaltninger ikke træffes i henhold til national ret i det pågældende land i overensstemmelse med delhenstilling C(2), henstilles det, at de relevante myndigheder, efter samråd med ESRB, anvender makroprudentielle politiske foranstaltninger i henhold til deres nationale ret, hvis virkning bedst modsvarer de ovenfor beskrevne foranstaltninger. Det henstilles, at de relevante myndigheder vedtager tilsvarende foranstaltninger for gensidig anerkendelse af de gennemsnitlige nedre risikovægte for eksponeringer i beboelses- og erhvervsejendomme inden for 12 måneder og for gensidig anerkendelse af den systemiske buffersats inden for henholdsvis 18 måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende, medmindre andet er fastsat for den systemiske buffer i stk. 7 nedenfor.

                                 7.

                                 Indtil direktiv (EU) 2019/878 finder anvendelse for og i Norge i overensstemmelse med EØS-aftalen, kan de relevante myndigheder modsvare den norske systemiske bufferforanstaltning på en måde og på et niveau, der tager hensyn til eventuelle sammenfald eller forskelle i kapitalkravene i deres medlemsstat og Norge, forudsat at de følger følgende principper:

                                             a)

                                             risikodækning: de relevante myndigheder bør sikre, at den systemiske risiko, som forsøges afbødet med den norske foranstaltning, tilstrækkeligt adresseres

                                             b)

                                             undgåelse af regelarbitrage og sikring af lige vilkår: de relevante myndigheder bør minimere muligheden for udsivning og regelarbitrage og straks lukke eventuelle lovgivningsmæssige smuthuller, hvis det er nødvendigt, og de relevante myndigheder bør sikre lige vilkår for kreditinstitutterne
                                             Dette stykke finder ikke anvendelse på de gennemsnitlige nedre risikovægte for eksponeringer mod beboelses- og erhvervsejendomme.

                           III.   Væsentlighedstærskel

                                 8.

                                 Foranstaltningerne suppleres af institutspecifikke væsentlighedstærskler baseret på eksponeringer i Norge for at styre de relevante myndigheders potentielle anvendelse af de minimis-princippet i forbindelse med gensidige foranstaltninger som følger:

                                             a)

                                             for den systemiske buffersats er væsentlighedstærsklen fastsat til et risikovægtet eksponeringsbeløb på 32 mia. NOK, hvilket svarer til ca. 1 % af kreditinstitutternes samlede risikovægtede eksponering i Norge

                                             b)

                                             for den nedre risikovægt for beboelsesejendomme fastsættes væsentlighedstærsklen til et bruttoudlån på 32,3 mia. NOK, svarende til ca. 1 % af bruttoudlån med sikkerhed i beboelsesejendomme til norske kunder

                                             c)

                                             for den nedre risikovægt for erhvervsejendomme fastsættes væsentlighedstærsklen til et bruttoudlån på 7,6 mia. NOK, svarende til ca. 1 % af bruttoudlån med sikkerhed erhvervsejendomme til norske kunder

                                 9.

                                 I henhold til afsnit 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 kan de relevante myndigheder i den omhandlede medlemsstat undtage individuelle indenlandsk godkendte kreditinstitutter med ikke-væsentlige eksponeringer i Norge. Eksponeringer anses som ikke-væsentlige, hvis de ligger under de institutspecifikke væsentlighedstærskler, der er fastsat i stk. 8 ovenfor. Ved anvendelsen af væsentlighedstærsklerne bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af eksponeringerne, og det henstilles, at de anvender de norske foranstaltninger på tidligere undtagne individuelle indenlandsk godkendte kreditinstitutter, hvis væsentlighedstærsklerne i stk. 8 ovenfor overskrides.

                                 10.

                                 I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 udgør de i stk. 8 ovenfor fastsatte væsentlighedstærskler de anbefalede maksimale tærskelværdier. De relevante myndigheder, som træffer modsvarende foranstaltninger, kan derfor, i stedet for at anvende de anbefalede tærskler, fastsætte lavere tærskler for deres jurisdiktioner, hvor det er passende, eller modsvare foranstaltningerne uden nogen væsentlighedstærskel.

                                 11.

                                 Findes der ikke kreditinstitutter, der er godkendt de medlemsstater, der har væsentlige eksponeringer i Norge, kan de relevante myndigheder i de omhandlede medlemsstater i henhold til afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 beslutte ikke at modsvare de norske foranstaltninger. I så fald bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af eksponeringerne, og det henstilles, at de modsvarer de norske foranstaltninger, hvis et kreditinstitut overskrider de pågældende væsentlighedstærskler.

                        Sverige:

                           En kreditinstitutspecifik minimumsgrænse på 25 procent for det eksponeringsvægtede gennemsnit af de risikovægte, som anvendes på porteføljen af detaileksponeringer mod låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi) i forordning (EU) nr. 575/2013 for kreditinstitutter, som er godkendt i Sverige, og som anvender den interne ratingbaserede metode ved beregningen af deres lovmæssige kapitalkrav.

                     I.   Beskrivelse af foranstaltningen

                                 1.

                                 Den svenske foranstaltning, som anvendes i overensstemmelse med artikel 458, stk. 2, litra d), nr. vi), i forordning (EU) nr. 575/2013 og pålægges kreditinstitutter, som er godkendt i Sverige, og som anvender IRB-metoden, består af en kreditinstitutspecifik minimumsgrænse på 25 procent for det eksponeringsvægtede gennemsnit af de risikovægte, som anvendes på porteføljen af detaileksponeringer mod låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom.

                                 2.

                                 Det eksponeringsvægtede gennemsnit er gennemsnittet af risikovægtene for de individuelle eksponeringer beregnet i overensstemmelse med artikel 154 i forordning (EU) nr. 575/2013, vægtet efter den relevante eksponeringsværdi.

                           II.   Gensidighed

                                 3.

                                 I overensstemmelse med artikel 458, stk. 5, i forordning (EU) nr. 575/2013 henstilles det, at de relevante myndigheder i de berørte medlemsstater modsvarer den svenske foranstaltning ved at anvende den på de filialer af indenlandsk godkendte kreditinstitutter, som er beliggende i Sverige, og som anvender IRB-metoden, inden for den tidsfrist, der er angivet i delhenstilling C(3).

                                 4.

                                 Det henstilles, at de relevante myndigheder modsvarer den svenske foranstaltning ved at anvende den på indenlandsk godkendte kreditinstitutter, der anvender IRB-metoden, og som har direkte detaileksponeringer mod låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom. I overensstemmelse med delhenstilling C(2) henstilles det, at de relevante myndigheder anvender den samme foranstaltning som den, der er blevet gennemført i Sverige af den aktiverende myndighed, inden for den tidsfrist, der er angivet i delhenstilling C(3).

                                 5.

                                 Kan den samme makroprudentielle politiske foranstaltning ikke træffes i henhold til national ret i det pågældende land, henstilles det, at de relevante myndigheder, efter samråd med ESRB, anvender en makroprudentiel politisk foranstaltning i henhold til deres nationale ret, hvis virkning bedst modsvarer den ovenfor beskrevne foranstaltning. Det henstilles, at de relevante myndigheder vedtager den tilsvarende foranstaltning senest fire måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende.

                           III.   Væsentlighedstærskel

                                 6.

                                 Foranstaltningen suppleres af en institutspecifik væsentlighedstærskel på 5 milliarder SEK for at styre den potentielle anvendelse af de minimis-princippet af de relevante myndigheder, som anvender gensidige foranstaltninger.

                                 7.

                                 I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 kan de relevante myndigheder i den berørte medlemsstat undtage individuelle indenlandsk godkendte kreditinstitutter, der anvender IRB-metoden, som har ikke-væsentlige detaileksponeringer mod låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom, og som ligger under væsentlighedstærsklen på 5 milliarder SEK. Ved anvendelse af væsentlighedstærsklen bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af eksponeringerne, og det henstilles, at de anvender den svenske foranstaltning på tidligere undtagne individuelle indenlandsk godkendte kreditinstitutter, hvis væsentlighedstærsklen på 5 milliarder SEK overskrides.

                                 8.

                                 Er der ingen godkendte kreditinstitutter i de berørte medlemsstater, som har filialer beliggende i Sverige, eller som har direkte detaileksponeringer mod låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom, som anvender IRB-metoden, og som har en detaileksponering på mindst 5 milliarder SEK over for låntagere bosat i Sverige, som er sikret ved pant i fast ejendom, kan de relevante myndigheder i de pågældende medlemsstater i henhold til afsnit 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 beslutte ikke at modsvare den svenske foranstaltning. I så fald bør de relevante myndigheder overvåge væsentligheden af eksponeringerne, og det henstilles, at de modsvarer den svenske foranstaltning, hvis et kreditinstitut, der anvender IRB-metoden, overskrider tærsklen på 5 milliarder SEK.

                                 9.

                                 I overensstemmelse med afdeling 2.2.1 i henstilling ESRB/2015/2 udgør væsentlighedstærsklen på 5 milliarder SEK det anbefalede maksimale tærskelniveau. De relevante myndigheder, som træffer modsvarende foranstaltninger, kan derfor, i stedet for at anvende den anbefalede tærskel, fastsætte en lavere tærskel for deres jurisdiktioner, hvor det er passende, eller modsvare foranstaltningen uden nogen væsentlighedstærskel.

               (*1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 549/2013 af 21. maj 2013 om det europæiske national- og regionalregnskabssystem i Den Europæiske Union (EUT L 174 af 26.6.2013, s. 1).

               (*2)  Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 680/2014 af 16. april 2014 om gennemførelsesmæssige tekniske standarder for institutters indberetning med henblik på tilsyn i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (EUT L 191 af 28.6.2014, s. 1).

               (*3)  Recommandation du comité du risque systémique du 9 novembre 2020 relative aux crédits portant sur des biens immobiliers à usage résidentiel situés sur le territoire du Luxembourg (CRS/2020/005).

               (*4)  CSSF Regulation N.20-08 du 3 décembre 2020 fixant des conditions pour l’octroi de crédits relatifs à des biens immobiliers à usage résidentiel situés sur le territoire du Luxembourg.

               (*5)  Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2021/3 af 30. april 2021 om ændring af henstilling ESRB/2015/2 om vurderingen af grænseoverskridende virkninger af og frivillig gensidighed vedrørende makroprudentielle foranstaltninger (EUT C 222 af 11.6.2021, s. 1).«


title: Kommissionens henstilling af 20. maj 2022 om overvågning af forekomsten af uorganisk arsen i foder 2022/C 206/01

text:
               23.5.2022

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 206/1

      KOMMISSIONENS HENSTILLING
      af 20. maj 2022
      om overvågning af forekomsten af uorganisk arsen i foder
      (2022/C 206/01)
      EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  De uorganiske og organiske former for arsen er meget forskellige med hensyn til toksicitet, idet de organiske arsenforbindelser udviser et meget lavt toksisk potentiale. Arsens potentielle skadelige virkninger på dyrs (og menneskers) sundhed bestemmes derfor af den uorganiske fraktion i et givet foder- (eller fødevare-)produkt. I fodermidler såsom fisk, andre akvatiske dyr og produkter fremstillet heraf samt alger og produkter fremstillet heraf forekommer arsen hovedsagelig i organisk form. Data, der kun indberetter det samlede arsenindhold i sådanne fodermidler, er vanskelige at fortolke med hensyn til eventuelle skadelige virkninger.

                  (2)

                  Ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/32/EF (1) er der fastsat grænseværdier for arsen i en lang række produkter bestemt til foder. Grænseværdierne vedrører det samlede arsenindhold, da der ved fastsættelsen af grænseværdierne for arsen i foder ikke fandtes nogen rutinemæssig analysemetode til separat analyse af uorganisk arsen, og kun det samlede arsenindhold kunne analyseres rutinemæssigt.

                  (3)

                  EU-referencelaboratoriet for metaller og kvælstofforbindelser bekræftede, at der findes rutinemæssige analysemetoder til analyse af uorganisk arsen i foder af marin, animalsk og vegetabilsk oprindelse, men ikke i mineralske fodermatrixer. I mineralsk foder vil arsen imidlertid forekomme i uorganisk form, og derfor er en bestemmelse af det samlede arsenindhold i sådanne fodermatrixer et godt skøn over den uorganiske arsenkoncentration.

                  (4)

                  Der findes kun begrænsede data om forekomsten af uorganisk arsen i foder i Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritets (EFSA’s) database.

                  (5)

                  Forekomsten af uorganisk arsen i foder bør derfor overvåges i hele Unionen, inden det overvejes at fastsætte maksimalgrænseværdier for uorganisk arsen i visse foderstoffer eller andre risikostyringsforanstaltninger, der er nødvendige for at sikre et højt niveau af beskyttelse af dyrs og menneskers sundhed —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

                  1.

                  Medlemsstaterne bør med aktiv inddragelse af foderstofvirksomhedsledere udføre overvågning af tilstedeværelsen af uorganisk arsen i foder. Det anbefales at bestemme det samlede arsenindhold i de samme prøver med henblik på at bestemme forholdet mellem forekomsten af uorganisk arsen og det samlede arsenindhold.

                  2.

                  Der bør navnlig udtages prøver af følgende fodermidler og foderblandinger:

                              a)

                              mel af græs, tørret lucerne og tørret kløver

                              b)

                              tørrede (sukker)roesnitter og tørrede (sukker)roesnitter, tilsat melasse

                              c)

                              palmekage

                              d)

                              fisk, andre akvatiske dyr og produkter fremstillet heraf

                              e)

                              tangmel og fodermidler fremstillet af tang

                              f)

                              foderblandinger, som indeholder fisk, andre akvatiske dyr og produkter fremstillet heraf og/eller tangmel og fodermidler fremstillet af tang.

                  3.

                  For at sikre, at prøverne er repræsentative for det parti, hvoraf de er udtaget, bør medlemsstaterne følge prøveudtagningsproceduren i Kommissionens forordning (EF) nr. 152/2009 (2).

                  4.

                  Medlemsstaterne bør sikre, at analyseresultaterne indberettes regelmæssigt og senest den 30. juni 2023 til EFSA i EFSA’s dataindgivelsesformat i overensstemmelse med kravene i EFSA’s vejledning om standardprøvebeskrivelse for fødevarer og foder version 2 (3) og EFSA’s supplerende specifikke indberetningskrav.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 20. maj 2022.

               På Kommissionens vegne

            Stella KYRIAKIDES

               Medlem af Kommissionen

         (1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2002/32/EF af 7. maj 2002 om uønskede stoffer i foder (EFT L 140 af 30.5.2002, s. 10).

         (2)  Kommissionens forordning (EF) nr. 152/2009 af 27. januar 2009 om prøveudtagnings- og analysemetoder til offentlig kontrol af foder (EUT L 54 af 26.2.2009, s. 1).

         (3)  https://www.efsa.europa.eu/en/call/call-continuous-collection-chemical-contaminants-occurrence-data-0.


title: Kommissionens henstilling (EU) 2021/946 af 3. juni 2021 om en fælles EU-værktøjskasse for en koordineret tilgang til en ramme for en europæisk digital identitet

text:
               14.6.2021

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 210/51

      KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2021/946
      af 3. juni 2021
      om en fælles EU-værktøjskasse for en koordineret tilgang til en ramme for en europæisk digital identitet
      EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Covid-19-pandemien har på blot et år fremskyndet og radikalt ændret digitaliseringens rolle og relevans i vores samfund og økonomier. Som svar på den øgede digitalisering af tjenester er efterspørgslen fra brugere og virksomheder efter måder at identificere og autentificere på online samt digitalt at udveksle oplysninger om identitet, attributter eller kvalifikationer på en sikker måde og med et højt databeskyttelsesniveau, steget radikalt.

                  (2)

                  Formålet med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 910/2014 (1) (»eIDAS-forordningen«) er at lette grænseoverskridende anerkendelse af offentlig elektronisk identifikation (»eID«) for at få adgang til offentlige tjenester og for at etablere et marked i Unionen for tillidstjenester, der er anerkendt på tværs af grænserne med den samme retsstilling som de traditionelle papirbaserede processer.

                  (3)

                  I sine konklusioner af 1.-2. oktober 2020 opfordrede Det Europæiske Råd Kommissionen til at fremsætte et forslag om udarbejdelsen af en EU-dækkende ramme for sikker offentlig elektronisk identifikation, herunder interoperable digitale signaturer, for at give borgerne kontrol over deres onlineidentitet og -data samt muliggøre adgang til offentlige, private og grænseoverskridende digitale tjenester.

                  (4)

                  I Kommissionens meddelelse »Det digitale kompas 2030 «: Europas kurs i det digitale årti« (2) fastlægges målet om, at EU og borgerne senest i 2030 bør nyde godt af en bred indførelse af en pålidelig, brugerkontrolleret identitet, der giver hver enkelt bruger kontrol over deres egen onlineinteraktion og -tilstedeværelse.

                  (5)

                  Kommissionen vedtog et forslag om ændring af eIDAS-forordningen (3). Derved foreslås en ramme for en europæisk digital identitet for at tilbyde brugerne selvbestemte personlige digitale tegnebøger, der vil muliggøre en sikker og let adgang til forskellige tjenester, både offentlige og private, under brugernes fulde kontrol. Med forslaget oprettes der desuden en ny kvalificeret tillidstjeneste for attestering af attributter vedrørende oplysninger om identitet, som f.eks. adresser, alder, køn, civilstand, familiesammensætning, nationalitet, uddannelsesmæssige og faglige kvalifikationer og titler, licenser, andre tilladelser og betalingsdata, der kan tilbydes, deles og udveksles på tværs af grænserne i fuld sikkerhed, med databeskyttelse og med retsvirkning på tværs af grænserne.

                  (6)

                  På grund af fremskyndelsen af digitaliseringen har medlemsstaterne udrullet eller er i gang med at udvikle nationale elektroniske identitetssystemer, herunder digitale tegnebøger og nationale tillidsrammer for integration af attributter og akkreditiver. Andre løsninger er under forberedelse eller ved at blive gennemført af aktører i den private sektor.

                  (7)

                  Udviklingen af forskellige nationale løsninger skaber opsplitning og fratager mennesker og virksomheder fordelene ved det indre marked, idet de ikke kan anvende sikre, optimale og ensartede identifikationssystemer i hele Unionen for at få adgang til både offentlige og private tjenester.

                  (8)

                  For at støtte europæiske virksomheders konkurrenceevne bør udbydere af onlinetjenester kunne have tillid til digitale identitetsløsninger, der er anerkendt i hele Unionen, uanset i hvilken medlemsstat de er udstedt, og dermed nyde godt af en harmoniseret europæisk tilgang til tillid, sikkerhed og interoperabilitet. Både brugere og tjenesteudbydere bør kunne nyde godt af den samme retlige værdi for elektroniske attesteringer af attributter, der er gyldige i hele Unionen.

                  (9)

                  Med henblik på at undgå opsplitning og hindringer på grund af forskellige standarder og for at sikre en koordineret proces, således at gennemførelsen af den fremtidige ramme for en europæisk digital identitet ikke bringes i fare, skal der være en proces for tæt og struktureret samarbejde mellem Kommissionen, medlemsstaterne og den private sektor.

                  (10)

                  For at fremskynde opnåelsen af dette mål bør medlemsstaterne øge deres samarbejde og identificere en værktøjskasse for en ramme for en europæisk digital identitet. Værktøjskassen bør føre til en teknisk struktur og referenceramme, et sæt fælles standarder og tekniske referencer samt bedste praksis og retningslinjer som et grundlag for gennemførelsen af rammen for en europæisk digital identitet. For at sikre en harmoniseret tilgang til elektronisk identitet i overensstemmelse med borgernes og virksomhedernes forventninger, herunder personer med handicap, bør samarbejdet starte omgående, på samme tid samt under fuld overholdelse af lovgivningsprocessen og tilpasset resultatet.

                  (11)

                  I denne henstilling fastsættes en struktureret samarbejdsproces mellem medlemsstaterne, Kommissionen, og, hvis det er relevant, den aktører i den private sektor for at udvikle værktøjskassen.

                  (12)

                  Værktøjskassen bør omfatte fire tværgående dimensioner, nemlig videregivelse og udveksling af identitetsattributter, funktion og sikkerhed for europæiske digitale identitetstegnebøger, tillid til europæiske digitale identitetstegnebøger, herunder identitetsmatchning og forvaltning. Værkstøjskassen skal opfylde de krav, der er fastsat i forslaget til en ramme for en europæisk digital identitet. Den skal ajourføres efter behov efter udfaldet af lovgivningsprocessen.

                  (13)

                  Det er nødvendigt, at medlemsstaterne samarbejder med henblik på udveksling af bedste praksis og udarbejdelsen af retningslinjer på områder, hvor harmonisering ikke kræves, men en tilpasning af praksis ville understøtte medlemsstaternes gennemførelse af rammen for en europæisk digital identitet.

                  (14)

                  EIDAS-ekspertgruppen har til opgave at være den primære formidler med det formål at gennemføre denne henstilling.

                  (15)

                  Der er allerede blevet udarbejdet kataloger over attributter og ordninger for attestering af attributter på andre områder som f.eks. det tekniske system for engangsprincippet i forordningen om en fælles digital portal eller andre dataudvekslingsinitiativer på europæisk plan. Tilpasning og genbrug af dette arbejde bør tages i betragtning for at sikre interoperabilitet, idet der også tages hensyn til principperne i den europæiske interoperabilitetsramme.

                  (16)

                  Eksisterende internationale og europæiske standarder samt tekniske specifikationer bør genbruges, hvis det er relevant, og referencepilotprojekter og prøvegennemførelse af rammen for europæiske digitale identitetstegnebøger og tilknyttede komponenter bør gennemføres for at lette udrulningen, optagelsen og interoperabiliteten —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      1.   FORMÅL OG DEFINITIONER

                  (1)

                  Det anbefales, at medlemsstaterne arbejder på at udvikle en værktøjskasse til at støtte gennemførelsen af rammen for en europæisk digital identitet i tæt samarbejde med Kommissionen og, hvis det er relevant, andre berørte offentlige og private aktører. Især opfordres medlemsstaterne til at arbejde tæt sammen om grundlaget for Kommissionens forslag om at identificere følgende elementer som dele af værktøjskassen:

                              a)

                              en teknisk struktur og referenceramme, der definerer, hvordan rammen for en europæisk digital identitet skal fungere i overensstemmelse med eIDAS-forordningen, ved at tage Kommissionens forslag til en ramme for en europæisk digital identitet i betragtning

                              b)

                              fælles standarder og tekniske specifikationer i forlængelse af punkt 3, nr. 2)

                              c)

                              fælles retningslinjer og bedste praksis på områder, hvor tilpasning af praksis vil understøtte rammen for en europæisk digital identitets funktion i forlængelse af punkt 3, nr. 3), i denne henstilling.

                  (2)

                  I denne henstilling finder de definitioner, der er fastsat i Kommissionens forslag til en ramme for en europæisk digital identitet, anvendelse.

            2.   VÆRKTØJSKASSENS UDVIKLINGSPROCES

                  (1)

                  Det anbefales, at medlemsstaterne gennemfører denne henstilling gennem eIDAS-ekspertgruppen. De almindelige procedureregler i denne ekspertgruppe finder anvendelse.

                  (2)

                  Standardiseringsorganer, relevante private og offentlige interessenter og eksterne eksperter vil blive hørt og inddraget i processen, hvis det er relevant.

                  (3)

                  Den følgende plan for gennemførelsen af denne henstilling forventes at finde sted:

                              a)

                              senest i september 2021: aftale om proces og arbejdsprocedurer, lancering af dataindsamling fra medlemsstaterne og drøftelse af skitsering af den tekniske struktur

                              b)

                              senest i december 2021: aftale om skitsering af den tekniske struktur

                              c)

                              senest i juni 2022: identifikation af specifik teknisk struktur, standarder og referencer, retningslinjer og bedste praksis for:

                                          1)

                                          videregivelse og udveksling af identitetsattributter

                                          2)

                                          funktion og sikkerhed for de europæiske digitale identitetstegnebøger

                                          3)

                                          tillid til de europæiske digitale identitetstegnebøger, herunder identitetsmatchning

                                          4)

                                          forvaltning

                              d)

                              senest den 30. september 2022: aftale mellem medlemsstaterne, i tæt samarbejde med Kommissionen, om værktøjskassen for gennemførelsen af rammen for en europæisk digital identitet, herunder omfattende en teknisk struktur og referenceramme, fælles standarder og tekniske referencer samt retningslinjer og bedste praksis

                              e)

                              senest den 30. oktober 2022: Kommissionens offentliggørelse af værktøjskassen.

                  (4)

                  Uanset punkt 4 »Revision« anbefales det, at medlemsstaterne og andre berørte parter gennemfører værktøjskassen efter dens offentliggørelse i form af prøvegennemførelser og referencepilotprojekter.

            3.   SAMARBEJDE PÅ EU-PLAN FOR AT UDVIKLE VÆRKTØJSKASSEN TIL AT STØTTE GENNEMFØRELSEN AF RAMMEN FOR EN EUROPÆISK DIGITAL IDENTITET

         Værktøjskassens indhold

                  (1)

                  Med henblik på at lette gennemførelsen af rammen for en europæisk digital identitet anbefales det, at medlemsstaterne samarbejder om at oprette en værktøjskasse, der indeholder en omfattende teknisk struktur og referenceramme, et sæt fælles standarder og tekniske referencer samt et sæt retningslinjer og beskrivelser af bedste praksis. Anvendelsesområdet for værktøjskassen bør omfatte mindst alle aspekter af funktionen af de europæiske digitale identitetstegnebøger og af den kvalificerede tillidstjeneste for attestering af attributter i henhold til Kommissionens forslag om en ramme for en europæisk digital identitet. Indholdet bør udvikles samtidig med og afspejle resultatet af drøftelsen og vedtagelsesprocessen for rammen for en europæisk digital identitet.

         Fælles standarder og tekniske referencer

                  (2)

                  Det anbefales, at medlemsstaterne identificerer fælles standarder og tekniske referencer, især på følgende områder: Brugerfunktioner for de europæiske digitale identitetstegnebøger, herunder undertegnelse ved hjælp af kvalificerede elektroniske signaturer, grænseflader og protokoller, sikringsniveau, meddelelser fra signaturmodtagerne og kontrol af deres ægthed, elektronisk attestering af attributter, mekanismer for kontrol af gyldighed af elektroniske attesteringer af attributter og tilknyttede personlige identifikationsdata, certificering, offentliggørelse af en liste over europæiske digitale identitetstegnebøger, meddelelse om sikkerhedsbrud, kontrol af identitet og attributter fra kvalificerede tillidstjenesteudbydere af elektroniske attesteringer af attributter, identitetsmatchning, minimumslister for attributter fra autentiske kilder som f.eks. adresser, alder, køn, civilstand, familiesammensætning, nationalitet, uddannelsesmæssige og faglige kvalifikationer, titler og licenser, andre tilladelser og betalingsdata, katalog over attributter og ordninger for attestering af attributter, kontrolprocedurer for kvalificerede elektroniske attesteringer af attributter, samarbejde og forvaltning.

         Retningslinjer, bedste praksis og samarbejde

                  (3)

                  Det anbefales, at medlemsstaterne identificerer retningslinjer og bedste praksis, især på følgende områder: forretningsmodeller og gebyrstrukturer, kontrol af attributter mod autentiske kilder, herunder via udpegede dataformidlere.

            4.   REVISION

      Det anbefales, at medlemsstaterne samarbejder om at ajourføre resultaterne af denne henstilling efter vedtagelsen af lovgivningsforslaget om en ramme for en europæisk digital identitet for at gøre rede for den vedtagne lovgivnings endelige tekst.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 3. juni 2021.

               På Kommissionens vegne

            Thierry BRETON

               Medlem af Kommissionen

         (1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 910/2014 af 23. juli 2014 om elektronisk identifikation og tillidstjenester til brug for elektroniske transaktioner på det indre marked og om ophævelse af direktiv 1999/93/EF (EUT L 257 af 28.8.2014, s. 73).

         (2)  COM(2021) 118 final.

         (3)  COM(2021) 281 final.


title: Rådets henstilling (EU) 2021/992 af 18. juni 2021 om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner

text:
                  21.6.2021

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  L 221/12

         RÅDETS HENSTILLING (EU) 2021/992
         af 18. juni 2021
         om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner
         RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
         som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 77, stk. 2, litra b) og e), og artikel 292, første og andet punktum, og
         og som tager følgende i betragtning:

                     1)

                     Rådet vedtog den 30. juni 2020 en henstilling om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (1) (»Rådets henstilling«).

                     2)

                     Rådet har siden vedtaget henstilling (EU) 2020/1052 (2), (EU) 2020/1144 (3), (EU) 2020/1186 (4), (EU) 2020/1551 (5), (EU) 2020/2169 (6), (EU) 2021/89 (7), (EU) 2021/132 (8), (EU) 2021/767 (9) og (EU) 2021/892 (10) om ændring af Rådets henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner.

                     3)

                     Den 20. maj 2021 vedtog Rådet henstilling (EU) 2021/816 om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (11) med henblik på at ajourføre de kriterier, der anvendes til at vurdere, om ikkevæsentlige rejser fra tredjelande er sikre og bør tillades.

                     4)

                     Rådets henstilling fastsætter, at medlemsstaterne gradvist bør ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 1. juli 2020 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling. Hver anden uge bør listen over tredjelande i bilag I revideres og alt efter omstændighederne ajourføres af Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester efter en samlet vurdering på grundlag af den metode, de kriterier og de oplysninger, der er omhandlet i Rådets henstilling.

                     5)

                     Der har siden fundet drøftelser sted i Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester om en revision af listen over tredjelande i bilag I til Rådets henstilling og i forbindelse med anvendelse af de kriterier og den metode, der er fastsat i Rådets henstilling som ændret ved henstilling (EU) 2021/816. Som et resultat af disse drøftelser bør listen over tredjelande i bilag I ændres. Navnlig bør Albanien, Libanon, Republikken Nordmakedonien, Serbien, Taiwan og Amerikas Forenede Stater tilføjes til listen sammen med Taiwan under kategorien enheder og territoriale myndigheder, der ikke er anerkendt som stater af mindst en medlemsstat. For så vidt angår Hongkong og Macao bør ikkevæsentlige rejser nu være mulige uden kravet om gensidighed.

                     6)

                     Grænsekontrol er ikke kun i de medlemsstaters interesse, ved hvis ydre grænser kontrollen foretages, men i alle de medlemsstaters interesse, der har ophævet grænsekontrollen ved deres indre grænser. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at de foranstaltninger, der træffes ved de ydre grænser, koordineres for at sikre et velfungerende Schengenområde. Med henblik herpå bør medlemsstaterne fra den 18. juni 2021 fortsætte med ophævelsen af de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, særlige administrative områder og andre enheder og territoriale myndigheder, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling, som ændres ved denne henstilling.

                     7)

                     I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter, at Rådet har truffet foranstaltning om denne henstilling til udbygning af Schengenreglerne, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre denne henstilling, jf. artikel 4 i nævnte protokol.

                     8)

                     Denne henstilling udgør en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, som Irland ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2002/192/EF (12); Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.

                     9)

                     For så vidt angår Island og Norge udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i Rådets afgørelse 1999/437/EF (13).

                     10)

                     For så vidt angår Schweiz udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (14) sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2008/146/EF (15).

                     11)

                     For så vidt angår Liechtenstein udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (16) sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2011/350/EU (17),

               HAR VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
         Rådets henstilling (EU) 2020/912 som ændret ved henstilling (EU) 2020/1052, henstilling (EU) 2020/1144, henstilling (EU) 2020/1186, henstilling (EU) 2020/1551, henstilling (EU) 2020/2169, henstilling (EU) 2021/89, henstilling (EU) 2021/132, henstilling (EU) 2021/767, henstilling (EU) 2021/816 og henstilling (EU) 2021/892 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner ændres således:

                     1)

                     Punkt 1, første afsnit, i Rådets henstilling affattes således:

                                 »1.

                                 Medlemsstaterne bør gradvist ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 18. juni 2021 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I.«

                     2)

                     Bilag I til henstillingen affattes således:

                           »BILAG I
                           Tredjelande, særlige administrative områder og andre enheder og territoriale myndigheder, hvis indbyggere ikke bør berøres af midlertidige restriktioner ved de ydre grænser for ikkevæsentlige rejser til EU:
                           I.   STATER

                                       1.

                                       ALBANIEN

                                       2.

                                       AUSTRALIEN

                                       3.

                                       ISRAEL

                                       4.

                                       JAPAN

                                       5.

                                       LIBANON

                                       6.

                                       NEW ZEALAND

                                       7.

                                       REPUBLIKKEN NORDMAKEDONIEN

                                       8.

                                       RWANDA

                                       9.

                                       SERBIEN

                                       10.

                                       SINGAPORE

                                       11.

                                       SYDKOREA

                                       12.

                                       THAILAND

                                       13.

                                       AMERIKAS FORENEDE STATER

                                       14.

                                       KINA (*1)

                                 II.   FOLKEREPUBLIKKEN KINAS SÆRLIGE ADMINISTRATIVE OMRÅDER

                                       Hongkong SAR

                                       Macao SAR

                                 III.   ENHEDER OG TERRITORIALE MYNDIGHEDER, DER IKKE ER ANERKENDT SOM STATER AF MINDST EN MEDLEMSSTAT

                                       Taiwan

                        (*1)  med forbehold af bekræftelse af gensidighed."

            Udfærdiget i Bruxelles, den 18. juni 2021.

                  På Rådets vegne

               J. LEÃO

                  Formand

            (1)  EUT L 208 I af 1.7.2020, s. 1.

            (2)  EUT L 230 af 17.7.2020, s. 26.

            (3)  EUT L 248 af 31.7.2020, s. 26.

            (4)  EUT L 261 af 11.8.2020, s. 83.

            (5)  EUT L 354 af 26.10.2020, s. 19.

            (6)  EUT L 431 af 21.12.2020, s. 75.

            (7)  EUT L 33 af 29.1.2021, s. 1.

            (8)  EUT L 41 af 4.2.2021, s. 1.

            (9)  EUT L 165I af 11.5.2021, s. 66.

            (10)  EUT L 198 af 4.6.2021, s. 1.

            (11)  EUT L 182 af 21.5.2021, s. 1.

            (12)  Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengenreglerne (EFT L 64 af 7.3.2002, s. 20).

            (13)  EFT L 176 af 10.7.1999, s. 31.

            (14)  EUT L 53 af 27.2.2008, s. 52.

            (15)  Rådets afgørelse 2008/146/EF af 28. januar 2008 om indgåelse, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (EUT L 53 af 27.2.2008, s. 1).

            (16)  EUT L 160 af 18.6.2011, s. 21.

            (17)  Rådets afgørelse 2011/350/EU af 7. marts 2011 om indgåelse, på Den Europæiske Unions vegne, af protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, navnlig for så vidt angår afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser og personbevægelser (EUT L 160 af 18.6.2011, s. 19).