				|

		52011SC0826

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Swedenand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of Sweden, 2011-2014

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Sveriges nationale reformprogram for 2011
med Rådets udtalelse
om Sveriges opdaterede konvergensprogram for 2011-2014
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt
overvågning og samordning af økonomiske politikker[1],
særlig artikel 9, stk. 3,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[2],
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)
Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd
Europa-Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse,
Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som vil
fokusere på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge EU's
potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)
Den 13. juli 2010 vedtog Rådet en henstilling om de
overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske
politikker (2010-2014), og den 21. oktober 2010 vedtog Rådet en afgørelse
om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[3],
som tilsammen udgør de "integrerede retningslinjer". Medlemsstaterne
blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres
nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.
(3)
Den 12. januar 2011 vedtog Kommissionen den første
årlige vækstundersøgelse, som markerer starten på en ny cyklus med økonomisk
styring i EU og det første europæiske halvår med forudgående og integreret
politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien.
(4)
Den 25. marts 2011 tilsluttede Det Europæiske Råd
sig prioriteterne for finanspolitisk konsolidering og strukturreformer (i
overensstemmelse med Rådets konklusioner af 15. februar og 7. marts
2011 og i forlængelse af Kommissionens årlige vækstundersøgelse). Det
understregede behovet for at prioritere genopretning af sunde budgetter og
finanspolitisk holdbarhed, nedbringelse af ledigheden ved hjælp af
arbejdsmarkedsreformer og nye bestræbelser på at øge væksten. Det opfordrede
medlemsstaterne til at omsætte disse prioriteter til konkrete foranstaltninger,
der skal medtages i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale
reformprogrammer.
(5)
Den 29. april 2011 afleverede Sverige sit
opdaterede konvergensprogram for perioden 2011-2014 og sit nationale
reformprogram for 2011. Disse programmer er blevet vurderet sammen.
(6)
Før den økonomiske krise i 2008 og 2009 oplevede
den svenske økonomi i over ti år en stærk vækst drevet både af den indenlandske
efterspørgsel og nettoeksporten. Sveriges økonomi er eksportorienteret med en
omfattende finanssektor, og derfor blev den hårdt ramt af det voldsomme fald i
den udenlandske efterspørgsel og lammelsen af de finansielle markeder i 2008,
hvilket fik BNP til at falde med 5,1 % i 2009 og arbejdsløsheden til at
stige fra ca. 6 % til over 9 %. Takket være den gunstige
udgangsposition uden større behov for justeringer i husholdningerne,
banksektoren og den offentlige sektor samt et passende monetær- og
finanspolitisk udspil blev recessionen ret kortvarig og berørte hovedsagelig
den eksportorienterede fremstillingssektor. Efterhånden som der igen kom gang i
verdenshandelen, oplevede den svenske økonomi et meget kraftigt og bredt
opsving med en realvækst i BNP på 5,5 % i 2010. På grund af den samlede
virkning af automatiske stabilisatorer og diskretionære foranstaltninger
udviklede den offentlige saldo sig fra et overskud på 3,7 % af BNP i 2007
til et underskud på 0,9 % i 2009, inden den igen kom i balance i 2010.
(7)
På baggrund af vurderingen af det opdaterede
konvergensprogram i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af
den opfattelse, at det makroøkonomiske scenario, der danner grundlag for de
budgetmæssige fremskrivninger, i det store hele er plausibelt, undtagen for
2012, hvor det er for optimistisk. Budgetstrategien som skitseret i det
opdaterede konvergensprogram er fyldestgørende, idet den vil være en
medvirkende årsag til, at Sverige kan nå sin mellemfristede målsætning om et
budgetoverskud på 1 % af BNP over et konjunkturforløb. Dette ville give en
vis margin, så risikoen for, at referenceværdien på 3 % af BNP overskrides
i en eventuel fremtidig nedgang, reduceres. Ifølge programmet forventes det
offentlige overskud at vokse fra 0,6 % af BNP i 2011 til 3,7 % af BNP
i 2014, der er det sidste år, som programmet dækker. En sådan forbedring må
forventes at komme fra en forventet stærk økonomisk vækst, eftersom programmet
ikke indeholder nogen konsolideringsindsats i de pågældende år. Risiciene for
budgetmålene forekommer i det store hele afbalancerede. Eftersom de anslåede
indtægter i programmet er noget forsigtige for 2011, kan budgetresultaterne
vise sig at blive lidt bedre i år, mens visse nedgangsrisici i forbindelse med
budgetfremskrivningen fra 2012 og frem hænger sammen med gunstige
makroøkonomiske antagelser. Den svenske finanslov for 2011 indeholder
yderligere ekspansive finanspolitiske foranstaltninger (bl.a. femte trin af
skattelettelserne for lønmodtagere, yderligere forhøjelse af indkomstskattegrænsen,
lavere moms på restaurationsydelser og lavere skat på pensioner), som ifølge
regeringen vil kunne blive gennemført fra 2012 og frem, hvis der er
tilstrækkeligt skattemæssigt råderum til det, og derfor er der risiko for, at
der opstår en procyklisk finanspolitisk situation. På baggrund af
befolkningsprognoserne er det vigtigt, at Sverige fortsætter med at opfylde de
mellemfristede målsætninger.
(8)
Den nuværende situation på bolig- og
realkreditmarkedet er en kilde til potentiel ustabilitet. Efter et kortvarigt
og meget begrænset fald i boligpriserne i Sverige, da finanskrisen var på sit
højeste, noteres der – i modsætning til i andre lande – igen samme kraftigt
opadgående tendens, som har kendetegnet markedet siden anden halvdel af
1990'erne, og boligpriserne er nu rekordhøje. Den kraftige stigning i
boligpriserne er gået hånd i hånd med husholdningernes voksende gæld, som i
midten af 2010 udgjorde ca. 170 % af den disponible indkomst, hvilket er
historisk højt. Endvidere er en stor del af realkreditgælden til variabel rente
og med begrænset afdrag. Dette gør de svenske husholdninger særdeles sårbare
over for rentestigninger eller fald i beskæftigelsen. En justering af
boligmarkedet kan få negative virkninger for den makroøkonomiske stabilitet,
ved at husholdningerne skærer ned på forbruget, så det er i tråd med deres
budgetter, og ved at øge de svenske bankers finansieringsomkostninger.
(9)
Med hensyn til det svenske arbejdsmarked står
tredjelandsborgere og unge relativt svagt i forhold til EU-gennemsnittet. Det
er vigtigt at forbedre sådanne borgers arbejdsmarkedssituation for at øge den
samlede beskæftigelse og udbuddet af arbejdskraft på lang sigt, så den
demografiske udfordring, der ligger i en aldrende befolkning, kan tages op. Den
svenske regering er for øjeblikket ved at gennemføre en række reformer for at
forbedre beskæftigelsessituationen for begge grupper såsom øgede midler til
vejledning, praktikpladser, erhvervsuddannelse for voksne, vejledning om
lærlingeuddannelse, målrettede løntilskud og strømlinede svenskkurser. Ifølge
de nyeste statistikker er der klart tegn på, at det svenske arbejdsmarked er i
generel bedring, undtagen for udenlandskfødte kvinder.
(10)
Kommissionen har vurderet konvergensprogrammet og
det nationale reformprogram[4]. Den har ikke blot taget
hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk
politik i Sverige, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med
EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede
økonomiske styring i EU, ved at EU yder bidrag til kommende nationale
beslutninger. Den vurderer, at programmerne i tilstrækkelig grad tager de
største udfordringer, som Sverige står overfor, op. Regeringens finanspolitiske
strategi for fortsat at opfylde de mellemfristede målsætninger er
fyldestgørende, men Sverige må dog være påpasselige fra 2012 og frem, så
finanspolitikken ikke bliver for løs i perioder med god vækst. Der bør
foretages en vurdering af risikoen for makroøkonomisk uligevægt, bl.a. den
risiko, som de stigende boligpriser og husholdningernes gæld medfører.
Endvidere bør sårbare gruppers erhvervsfrekvens overvåges og øges, især for så
vidt angår unge og udenlandskfødte kvinder.
(11)
På baggrund af denne vurdering har Rådet undersøgt
2011-opdateringen af Sveriges konvergensprogram, og Rådets udtalelse[5]
afspejles især i henstillingens nr. 1). Under hensyntagen til Det
Europæiske Råds konklusioner af 25. marts 2011 har Rådet gennemgået Sveriges
nationale reformprogram,
HENSTILLER, at Sverige træffer
foranstaltninger i perioden 2011-2012 med henblik på følgende:
1)           Der bør føres en finanspolitik, som
sikrer, at den mellemfristede målsætning fortsat opfyldes, og at det undgås, at
der opstår en procyklisk finanspolitisk situation under det igangværende
økonomiske opsving.
2)           Der bør træffes forebyggende
foranstaltninger for at imødegå de makroøkonomiske risici, der er forbundet med
de stigende boligpriser og husholdningernes voksende gæld, bl.a.
foranstaltninger til reform af realkreditsystemet, huslejelovgivning,
ejendomsbeskatning og byggetilladelser.
3)           Erhvervsfrekvensen for unge og andre
sårbare grupper bør overvåges og øges.
Udfærdiget i Bruxelles, den
                                                                       På
Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C … af … , s… .
[3]               Opretholdt for 2011 ved Rådets afgørelse 2011/308/EU af
19. maj 2011.
[4]               SEK(2011) 735.
[5]               Jf. artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr.
1466/97.


Avis juridique important

|

32003H0558

Kommissionens henstilling af 25. juli 2003 om hvordan lokaliseringsoplysninger om den kaldende part bør behandles i elektroniske kommunikationsnet med henblik på alarmtjenester, der er udbygget med opkaldslokalisering (EØS-relevant tekst) (meddelt under nummer K(2003) 2657)

EU-Tidende nr. L 189 af 29/07/2003 s. 0049 - 0051

Kommissionens henstillingaf 25. juli 2003om hvordan lokaliseringsoplysninger om den kaldende part bør behandles i elektroniske kommunikationsnet med henblik på alarmtjenester, der er udbygget med opkaldslokalisering(meddelt under nummer K(2003) 2657)(EØS-relevant tekst)(2003/558/EF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER -som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet)(1), særlig artikel 19, ogsom tager følgende i betragtning:(1) Ifølge Rådets beslutning 91/396/EØF af 29. juli 1991 om indførelse af et fælleseuropæisk alarmnummer(2) skulle medlemsstaterne sørge for, at nummer 112 indføres i det offentlige telefonnet som fælleseuropæisk alarmnummer senest den 31. december 1992, idet der dog var mulighed for at udsætte fristen til 31. december 1996 på visse vilkår.(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet)(3) foreskriver, at virksomheder, der driver offentlige telefonnet (i det følgende: "operatører"), i det omfang det er teknisk muligt, skal stille lokaliseringsoplysninger om alle opkald til det fælleseuropæiske alarmnummer, 112, til rådighed for beredskabsinstanserne. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation)(4) fastslår, at udbydere af offentlige kommunikationsnet og -tjenester kan suspendere blokering af visningen af tilsluttet nummer og se bort fra, at en abonnent eller bruger har nægtet eller ikke har givet sit samtykke til, at lokaliseringsdata behandles for specifikke linjer med henblik på at give organisationer, der tager sig af nødopkald og er godkendt som sådanne af en medlemsstat, herunder retshåndhævende myndigheder, ambulancetjenester og brandvæsener, mulighed for at reagere på sådanne opkald.(3) Selvom denne henstilling vedrører 112 med opkaldslokalisering, er det underforstået, at parallelle nationale alarmnumre udbygges med samme funktion efter samme principper. Organisationer, der driver private telekommunikationsanlæg berøres ikke af denne henstilling.(4) En vellykket indførelse af E112-tjenester i hele Fællesskabet forudsætter, at implementeringsproblemerne løses, og at tidsplaner for indførelse af nye systemer samordnes. I den koordinationsgruppe om udrykningstjenesters adgang til lokaliseringsoplysninger (CGALIES, Co-ordination Group on Access to Location Information by Emergency Services), som Kommissionen nedsatte i maj 2000, har aktører fra den offentlige og den private sektor drøftet og er nået til enighed om principperne for en harmoniseret og rettidig implementering.(5) I forlængelse af anbefalingen fra CGALIES bør udbydere af offentlige telefonnet gøre sig enhver mulig anstrengelse for at tilvejebringe og overføre de mest pålidelige lokaliseringsdata for den kaldende part i forbindelse med alle opkald til det fælleseuropæiske alarmnummer 112.(6) I E112-tjenesternes første fase anses det for mere formålstjenligt at anvende dette "best efforts"-princip frem for at indføre obligatoriske ydeevnekrav til stedfæstelse. Men efterhånden som alarmcentraler og udrykningstjenester får praktiske erfaringer med lokaliseringsoplysninger, vil deres krav blive præciseret. Desuden vil der ske en udvikling af lokaliseringsteknologien, både i mobilnet og i satellitbaserede lokaliseringssystemer. Derfor må "best efforts"-fremgangsmåden tages op til revurdering efter den første fase.(7) Det er vigtigt, at alle medlemsstater tilrettelægger fælles tekniske løsninger og fremgangsmåder for tilvejebringelse af E112. Der bør udarbejdes fælles tekniske løsninger i de europæiske standardiseringsorganisationer for at lette indførelsen af E112, tilvejebringe driftskompatible løsninger og mindske omkostningerne ved indførelsen for Den Europæiske Union.(8) En harmoniseret løsning for hele Europa ville lette interoperabiliteten for fremtidige avancerede sikkerhedsapplikationer, som f.eks. opkald, der kan igangsættes manuelt eller automatisk fra en telematikterminal i køretøjerne. Sådanne opkald kan levere yderligere oplysninger, som f.eks. om antallet af passagerer i en bil eller bus, kompasretning, indikationer fra sammenstødssensorer, godstype, når der er tale om farligt gods, eller helbredsoplysninger for fører og passagerer. Den kraftige trafik over grænserne i Europa giver øget behov for en fælles dataoverførselsprotokol for at undgå uklarhed og fejlfortolkninger af overførte data, når sådanne oplysninger overføres til alarmcentraler og udrykningstjenester.(9) Ordningerne for operatørernes overførsel af lokaliseringsoplysninger til alarmcentraler bør tilrettelægges gennemskueligt og uden forskelsbehandling, også for så vidt angår eventuelle omkostningsforhold.(10) En effektiv indførelse af alarmtjenester med opkaldslokalisering forudsætter, at udbydere af offentlige telefonnet eller -tjenester stedfæster den kaldende part og automatisk overfører de relevante lokaliseringsdata til enhver relevant alarmcentral, der er i stand til at modtage og udnytte de overførte lokaliseringsdata.(11) Direktiv 2002/58/EF kræver generelt, at borgenes ret til privatlivs- og databeskyttelse respekteres fuldt ud, og at der træffes passende tekniske og organisatoriske sikkerhedsforanstaltninger med dette formål. Det tillader dog udrykningstjenester at bruge lokaliseringsdata uden den pågældende brugers samtykke. Medlemsstaterne bør navnlig sikre, at der er gennemskuelige procedurer for den måde, hvorpå udbyderen af et offentligt kommunikationsnet og/eller -tjeneste kan se bort fra, at en bruger midlertidigt har nægtet eller ikke har givet samtykke til, at lokaliseringsdata behandles for specifikke linjer med henblik på organisationer, der tager sig af nødopkald og er godkendte som sådanne af en medlemsstat.(12) Foranstaltninger under EF-handlingsprogrammet for civilbeskyttelse (i det følgende: "handlingsprogrammet for civilbeskyttelse")(5) bør sigte mod at bidrage til, at civilbeskyttelsesmålsætninger inddrages i Fællesskabets øvrige politikker og foranstaltninger og til programmets sammenhæng med andre EF-foranstaltninger. Dette giver Kommissionen beføjelse til at gennemføre foranstaltninger med det sigte at øge beredskabet i civilbeskyttelsesorganisationer i medlemsstaterne ved at forbedre deres evne til at sætte ind over for katastrofesituationer og forbedre deres teknik og metoder i forbindelse med indsats og afhjælpning af presserende følgevirkninger efter katastrofer. Dette kan omfatte alarmcentralers og udrykningstjenesters behandling og udnyttelse af lokaliseringsoplysninger for alarmopkald til E112.(13) Hvis denne henstillings mål skal nås, bliver behovet for fortsat dialog mellem operatører af offentlige net, tjenesteudbydere og myndigheder, herunder udrykningstjenester, endnu stærkere.(14) Når de nationale myndigheder rapporterer om situationen med hensyn til indførelsen af E112, bør de gøre rede for, hvilke tekniske hindringer der i givet fald er for indførelse af E112 for særlige kategorier af slutbrugere, og for, hvilke tekniske krav der stilles til håndtering af alarmopkald via SMS-beskeder eller andre teledatatjenester.(15) Foranstaltningerne i denne henstilling er i overensstemmelse med udtalelse fra Kommunikationsudvalget, jf. direktiv 2002/21/EF, artikel 22 -HENSTILLER FØLGENDE:1. Medlemsstaterne bør anvende nedenstående harmoniserede vilkår og principper for, hvordan lokaliseringsoplysninger om kaldende part stilles til rådighed for udrykningstjenester i forbindelse med alle opkald til det fælleseuropæiske alarmnummer 112.2. I denne henstilling forstås ved:a) "udrykningstjeneste": en tjeneste, der er godkendt som en sådan af medlemsstaten, og som yder omgående og hurtig bistand i situationer, hvor der er direkte risiko for liv eller lemmer, for individuel eller kollektiv sundhed eller sikkerhed, for privat eller offentlig ejendom eller for miljøet, men ikke nødvendigvis kun i disse situationer.b) "lokaliseringsoplysninger": i et offentligt mobilnet betegner udtrykket behandlede data, der angiver den geografiske position for en brugers mobilterminal, og i et offentligt fastnet betegner det data om termineringspunktets fysiske adresse.c) "E112": en alarmtjeneste, der benytter det fælleseuropæiske alarmnummer, 112, og er udbygget, så den videreformidler lokaliseringsoplysninger om den kaldende part.d) "alarmcentral": en fysisk lokalitet, hvor alarmopkald modtages under en offentlig myndigheds ansvar.3. Medlemsstaterne bør udarbejde detaljerede regler for operatører af offentlige net omfattende bl.a. bestemmelserne i punkt 4-9 nedenfor.4. For hvert alarmopkald til det fælleseuropæiske alarmnummer 112, bør operatører af offentlige telefonnet automatisk ved netinitiering overføre de bedste foreliggende lokaliseringsdata for den kaldende part til alarmcentralerne i det omfang det er teknisk muligt. I den mellemliggende periode frem til afslutningen af den i punkt 13 nævnte undersøgelse kan det accepteres, at operatører stiller kun stiller lokaliseringsoplysninger til rådighed efter anmodning.5. Operatører af faste offentlige telefonnet bør stille installationsadressen for den linje, hvorfra alarmopkaldet foretages, til rådighed.6. Operatører af offentlige telefonnet bør tilvejebringe lokaliseringsoplysninger uden forskelsbehandling og navnlig ikke levere oplysninger af forskellig kvalitet, alt efter om de vedrører operatørens egne abonnenter eller andre brugere. For faste net omfatter begrebet "andre brugere" også brugere af offentlige betalingstelefoner. For mobilnet eller mobilitetsapplikationer omfatter "andre brugere" også roamere, besøgende brugere og i givet fald brugere af mobilterminaler, der ikke kan identificeres ved hjælp af abonnent- eller brugernummer.7. Alle lokaliseringsoplysninger bør ledsages af en identifikation af det net, hvorfra opkaldet udgår.8. Operatører af offentlige telefonnet bør sørge for, at kilder til lokaliseringsoplysninger, herunder adresseinformationer, er ajourførte og indeholder korrekte oplysninger.9. For hvert alarmopkald, for hvilket abonnent- eller brugernummeret er blevet identificeret, bør operatører af offentlige telefonnet sætte alarmcentraler og udrykningstjenester i stand at forny lokaliseringsoplysningerne ved hjælp af tilbagekaldsfunktionalitet (udtrækning) med henblik på håndtering af alarmsituationen.10. For at lette dataoverførsel mellem operatører og alarmcentraler bør medlemsstaterne tilskynde til anvendelse af en fælles åben grænsefladestandard, og særlig en fælles dataoverførselsprotokol, der vedtages af ETSI, Det Europæiske Standardiseringsinstitut for Telekommunikation, når en sådan foreligger. En sådan standard bør være fleksibel nok til at opfylde fremtidige krav, efterhånden som de opstår, f.eks. fra telematikterminaler i køretøjer. Medlemsstaterne bør sikre, at grænsefladen egner sig bedst muligt for effektiv håndtering af alarmsituationer.11. I forbindelse med forsyningspligtdirektivets bestemmelser om pligt til indførelse af E112-tjenester, bør medlemsstaterne informere deres borgere om E112-tjenesternes eksistens, anvendelse og fordele. Borgerne bør oplyses om, at et opkald til nummer 112 sætter dem i forbindelse med udrykningstjenester i hele Den Europæiske Union og medsender oplysning om, hvor de befinder sig. De bør derudover informeres om, hvilken udrykningstjeneste der vil modtage deres lokaliseringsoplysninger, og om andre forhold, der skal sikre at deres persondata behandles korrekt.12. Som led i den fortsatte udvikling af koncepter og teknologi tilskyndes medlemsstaterne: til at fremme og støtte udvikling af tjenester med henblik på assistance i nødsituationer, f.eks. for turister og rejsende og for vej- eller banetransport af farligt gods, herunder håndteringsprocedurer for overførsel af lokaliseringsdata og andre oplysninger af betydning i nødsituationer eller ulykkestilfælde til alarmcentraler; til at støtte udvikling og indførelse af fælles grænsefladespecifikationer til sikring af driftskompatibilitet mellem sådanne tjenester på europæisk plan; og til at tilskynde til udnyttelse af lokaliseringsteknologi med stor præcision, som f.eks. netlokaliseringsteknologi af tredje generation og globale satellitnavigationssystemer.13. Medlemsstaterne bør forlange af deres nationale myndigheder, at de aflægger rapport til Kommissionen om situationen vedrørende gennemførelsen af E112 ved udgangen af 2004, så Kommissionen kan foretage en undersøgelse under hensyntagen til nye krav fra alarmcentraler og udrykningstjenester og til udviklingen i de tekniske muligheder for lokalisering.14. Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Bruxelles, den 25. juli 2003.På Kommissionens vegneErkki LiikanenMedlem af Kommissionen(1) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 33.(2) EFT L 217 af 6.8.1991, s. 31.(3) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 31.(4) EFT L 201 af 31.7.2002, s. 37.(5) EFT L 327 af 21.12.1999, s. 53.


title: EFTA-Tilsynsmyndighedens henstilling nr. 193/04/KOL af  14. juli 2004  om anmeldelser, tidsfrister og høringer i henhold til artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester

text:
               27.4.2006

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 113/10

         EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS HENSTILLING

      Nr. 193/04/KOL
   af 14. juli 2004
   om anmeldelser, tidsfrister og høringer i henhold til artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester
   EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN,
   som henviser til aftalen om det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (1),
   som henviser til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en Tilsynsmyndighed og en Domstol, særlig artikel 5, stk. 2, litra b),
   som henviser til den akt, hvortil der henvises i punkt 5cl i bilag XI til EØS-aftalen og som tilpasset aftalen ved protokol 1 og sektortilpasningerne i bilag XI til denne aftale, (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester), særlig artikel 19, stk. 1, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Efter de nye rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester er de nationale tilsynsmyndigheder forpligtede til at bidrage til udviklingen af det indre marked bl.a. ved at samarbejde indbyrdes og med tilsynsmyndigheden på en transparent måde for at sikre udviklingen af en ensartet reguleringspraksis og en ensartet anvendelse af de direktiver, som udgør de nye rammebestemmelser.

               (2)

               For at beslutninger på nationalt plan ikke får negativ indvirkning på EØS-aftalen eller de mål, de nye rammebestemmelser tilsigter, skal de nationale tilsynsmyndigheder give EFTA-Tilsynsmyndigheden (herefter benævnt »Tilsynsmyndigheden«) og andre nationale tilsynsmyndigheder meddelelse inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) om de planlagte foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 7, stk. 3, i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet).

               (3)

               Endvidere skal de nationale tilsynsmyndigheder indhente Kommissionens tilladelse til at pålægge de forpligtelser, der er omhandlet i artikel 8, stk. 3, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF (adgangsdirektivet), hvortil der henvises i punkt 5cj i bilag XI til EØS-aftalen og som tilpasset aftalen ved protokol 1 og sektortilpasningerne i bilag XI til denne aftale, hvilket udgør en særskilt proces.

               (4)

               Tilsynsmyndigheden vil give nationale tilsynsmyndigheder, der anmoder derom, lejlighed til at drøfte eventuelle planlagte foranstaltninger, inden disse anmeldes formelt i henhold til artikel 7 i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet) og artikel 8, stk. 3, i direktiv 2002/19/EF (adgangsdirektivet). Hvis Tilsynsmyndigheden i henhold til artikel 7, stk. 4, i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet) har meddelt den nationale tilsynsmyndighed, at den betragter den planlagte foranstaltning som en hindring for EØS-aftalen eller nærer alvorlig tvivl om, hvorvidt den er forenelig med EØS-retten, skal den pågældende nationale tilsynsmyndighed hurtigt have lejlighed til at udtrykke sine synspunkter med hensyn til de problemer, Tilsynsmyndigheden har påpeget.

               (5)

               Direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet) fastsætter visse bindende tidsfrister for behandling af anmeldelser i henhold til artikel 7.

               (6)

               For at sikre at den samarbejds- og høringsordning, der er omhandlet i artikel 7 i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet), fungerer effektivt og af hensyn til retssikkerheden, er der behov for klare regler for anmeldelsesprocessen, for Tilsynsmyndighedens undersøgelse af en anmeldelse og for beregning af ovennævnte tidsfrister.

               (7)

               Det ville desuden være nyttigt at afklare proceduren i forbindelse med artikel 8, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 2002/19/EF (adgangsdirektivet).

               (8)

               For at forenkle og fremskynde undersøgelsen af et anmeldt udkast til foranstaltning bør de nationale tilsynsmyndigheder kunne anvende en standardiseret anmeldelsesformular (kortfattet anmeldelsesformular).

               (9)

               Efter fælles overenskomst mellem EFTA-staterne anvendes engelsk som arbejdssprog ved al kommunikation mellem EFTA-staterne og Tilsynsmyndigheden. Dette har ingen indflydelse på private parters og virksomheders ret til at fremlægge dokumenter på alle EØS-sprog som fastsat i EØS-aftalen.

               (10)

               For at opfylde målene i artikel 8 i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet) og især behovet for at sikre udviklingen af en ensartet reguleringspraksis og en ensartet anvendelse af direktivet er det vigtigt, at anmeldelsesordningen i artikel 7 efterkommes fuldt ud og så effektivt som muligt.

               (11)

               For at give mulighed for konsekvent gennemførelse af det nye tilsynssystem i hele EØS og høste alle fordele ved samarbejdet mellem de nationale tilsynsmyndigheder er det afgørende, at samarbejdet mellem både EFTA og EØS' EF-søjle sikres. Der indgår en specifik tilpasning til artikel 7, stk. 3, i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet) i Det Blandede EØS-Udvalgs afgørelse nr. 11/2004, hvori det bestemmes, at »Udvekslingen af oplysninger mellem EFTA-landenes nationale tilsynsmyndigheder på den ene side og EF-medlemsstaternes nationale tilsynsmyndigheder på den anden side skal gå gennem EFTA-Tilsynsmyndigheden og Kommissionen.«

               (12)

               EFTA-Kommunikationsudvalget har afgivet positiv udtalelse i henhold til artikel 22, stk. 2, i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet),

         HENSTILLER:

               1)

               Udtryk, der defineres i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet) (og særdirektiverne), har samme betydning, når de anvendes i denne henstilling. Desuden gælder følgende betingelser:

                           —

                           »henstilling om relevante markeder«: Tilsynsmyndighedens henstilling 194/04/KOL om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester

                           —

                           »anmeldelse«: en national tilsynsmyndigheds meddelelse til Tilsynsmyndigheden om et udkast til foranstaltning i henhold til artikel 7, stk. 3, i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet) eller en anmodning i henhold til artikel 8, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 2002/19/EF (adgangsdirektivet), ledsaget af en kortfattet anmeldelsesformular som angivet i denne henstilling (bilag I).

               2)

               Anmeldelser bør om muligt indgives elektronisk.
               Tilsynsmyndigheden vil operere et elektronisk system til modtagelse af anmeldelser. I dette tilfælde anvender de nationale tilsynsmyndigheder udelukkende dette system.
               Dokumenter, der sendes med elektronisk post, antages at være modtaget af adressaten den dag, hvor de blev sendt til det elektroniske system.
               Anmeldelser og støttedokumenter, jf. punkt 6 nedenfor, registreres i den rækkefølge, hvori de modtages.

               3)

               Anmeldelser får virkning fra det tidspunkt, hvor Tilsynsmyndigheden registrerer dem (»registreringstidspunkt«). Registreringstidspunktet er det tidspunkt, hvor Tilsynsmyndigheden har modtaget en fuldstændig anmeldelse.
               Tilsynsmyndigheden vil på sit websted og ved elektronisk post til alle nationale tilsynsmyndigheder bekendtgøre anmeldelsens registreringstidspunkt, emnet for anmeldelsen og eventuelle støttedokumenter.

               4)

               Udkast til nationale foranstaltninger, baggrunden for foranstaltningen og anmeldelsesformularen bør affattes på engelsk.

               5)

               Udkast til foranstaltninger, der anmeldes af en national tilsynsmyndighed, bør ledsages af de dokumenter, der er nødvendige for, at Tilsynsmyndigheden kan udføre sine opgaver. Der bør gives en fyldestgørende begrundelse for de planlagte foranstaltninger.

               6)

               Anmeldelser bør omfatte hvert af følgende punkter i den udstrækning, det er relevant:

                           a)

                           det relevante produkt- eller tjenestemarked

                           b)

                           det relevante geografiske marked

                           c)

                           de(n) største virksomhed(er), der opererer på det relevante marked

                           d)

                           resultaterne af analysen af det relevante marked, især med hensyn til om dette marked er udsat for effektiv konkurrence eller ej, samt begrundelse derfor

                           e)

                           de(n) eventuelle virksomhed(er), der alene eller sammen med andre har en stærk markedsposition, som omhandlet i artikel 14 i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet), og begrundelsen, beviset og/eller andre relevante faktiske oplysninger til støtte for, at dette anses for at være tilfældet

                           f)

                           resultaterne af den forudgående offentlige høring, som den nationale tilsynsmyndighed har gennemført

                           g)

                           eventuel udtalelse fra den nationale konkurrencemyndighed

                           h)

                           elementer, der viser, at der på det tidspunkt, hvor udkastet til foranstaltning anmeldes til Tilsynsmyndigheden, er taget de nødvendige skridt til at underrette de nationale tilsynsmyndigheder i alle andre EØS- eller EFTA-stater om forslaget, medmindre tilsynsmyndighedens elektroniske system ikke kan sikre, at der foretages en sådan underretning

                           i)

                           ved anmeldelse af planlagte foranstaltninger, der falder ind under artikel 5 eller 8 i direktiv 2002/19/EF (adgangsdirektivet) eller artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF (forsyningspligtdirektivet) (2): de særlige tilsynsmæssige forpligtelser, der foreslås for at rette op på den manglende effektive konkurrence på det relevante marked, eller — hvis det konstateres, at der er effektiv konkurrence på et relevant marked, og der allerede er pålagt sådanne forpligtelser i denne forbindelse — de foreslåede foranstaltninger til at trække disse forpligtelser tilbage.

               7)

               Hvis et udkast til foranstaltning i forbindelse med markedsanalysen afgrænser et relevant marked, der adskiller sig fra de markeder, som er fastsat i henstillingen om relevante markeder, bør de nationale tilsynsmyndigheder give en fyldestgørende begrundelse for de kriterier, der er lagt til grund for en sådan markedsafgrænsning.

               8)

               Anmeldelser i henhold til artikel 8, stk. 3, andet afsnit i direktiv 2002/19/EF (adgangsdirektivet) bør også indeholde en fyldestgørende begrundelse for, hvorfor aktører med en stærk markedsposition bør pålægges andre forpligtelser end de i direktivets artikel 9 til 13 anførte.

               9)

               Anmeldelser, der falder ind under artikel 8, stk. 5, i direktiv 2002/19/EF (adgangsdirektivet), bør også indeholde en fyldestgørende begrundelse for, hvorfor de planlagte foranstaltninger er nødvendige for at opfylde internationale forpligtelser.

               10)

               Anmeldelser, der indeholder de relevante oplysninger som omhandlet i punkt 6, betragtes som fuldstændige. Hvis de oplysninger, herunder dokumenter, der er omfattet af anmeldelsen, er ufuldstændige materielt set, vil Tilsynsmyndigheden inden fem arbejdsdage efter modtagelsen underrette den nationale tilsynsmyndighed og anføre, i hvilket omfang den betragter anmeldelsen som ufuldstændig. Anmeldelsen vil ikke blive registreret, så længe den nationale tilsynsmyndighed ikke har fremlagt de nødvendige oplysninger. I sådanne tilfælde vil anmeldelsen i relation til artikel 7 i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet) få virkning fra det tidspunkt, hvor Tilsynsmyndigheden modtager de fuldstændige oplysninger.

               11)

               Efter registrering af en anmeldelse kan Tilsynsmyndigheden i henhold til artikel 5, stk. 2, i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet), og uden at det påvirker punkt 6 ovenfor, anmode den pågældende nationale tilsynsmyndighed om yderligere oplysninger eller afklaring af spørgsmål. De nationale tilsynsmyndigheder bør bestræbe sig på at meddele de ønskede oplysninger inden tre arbejdsdage, hvis de er let tilgængelige.

               12)

               Når Tilsynsmyndigheden fremsætter bemærkninger i henhold til artikel 7, stk. 3, i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet), vil den give den pågældende nationale tilsynsmyndighed meddelelse herom elektronisk og offentliggøre bemærkningerne på sit websted.

               13)

               Når en national tilsynsmyndighed fremsætter bemærkninger i henhold til artikel 7, stk. 3, i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet), giver den Tilsynsmyndigheden og de øvrige nationale tilsynsmyndigheder meddelelse herom elektronisk.

               14)

               Når Kommissionen i henhold til artikel 7, stk. 4, i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet) finder, at en planlagt foranstaltning vil udgøre en hindring for EØS-aftalen, eller nærer alvorlig tvivl om, hvorvidt den er forenelig med EØS-retten, og især målene i artikel 8 i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet), eller efterfølgende

                           a)

                           trækker sine ovenfor anførte indvendinger tilbage eller

                           b)

                           ved beslutning pålægger en national tilsynsmyndighed at trække den planlagte foranstaltning tilbage

                     vil den underrette den pågældende nationale tilsynsmyndighed derom elektronisk og offentliggøre en meddelelse derom på sit websted.

               15)

               Med hensyn til anmeldelser i henhold til artikel 8, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 2002/19/EF (adgangsdirektivet), vil Tilsynsmyndigheden normalt i henhold til adgangsdirektivets artikel 14, stk. 2, træffe en beslutning inden for højst tre måneder, hvorved den tillader eller forbyder den nationale myndighed at vedtage den planlagte foranstaltning. Tilsynsmyndigheden kan beslutte at forlænge denne periode med yderligere to måneder i betragtning af de opståede vanskeligheder.

               16)

               En national tilsynsmyndighed kan på et hvilket som helst tidspunkt beslutte at trække det anmeldte udkast til foranstaltning tilbage, og i så fald slettes den anmeldte foranstaltning af registeret. Tilsynsmyndigheden vil offentliggøre en meddelelse herom på sit websted.

               17)

               Når en national tilsynsmyndighed, der har modtaget bemærkninger fra Tilsynsmyndigheden eller en anden national tilsynsmyndighed i henhold til artikel 7, stk. 3, i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet), vedtager den planlagte foranstaltning, skal den på Tilsynsmyndighedens anmodning give Tilsynsmyndigheden og andre nationale tilsynsmyndigheder meddelelse om, hvordan den har taget mest muligt hensyn til de fremsatte bemærkninger.

               18)

               Efter anmodning fra en national tilsynsmyndighed vil Tilsynsmyndigheden uformelt drøfte et udkast til foranstaltning, inden det anmeldes.

               19)

               Alle tidsfrister, der er omhandlet i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet) eller i denne henstilling, beregnes således:

                           a)

                           hvis en tidsfrist udtrykt i dage, uger eller måneder skal regnes fra det øjeblik, hvor en begivenhed indtræffer, medregnes den dag, hvor begivenheden indtræffer, ikke ved beregningen af fristen

                           b)

                           en tidsfrist udtrykt i uger eller måneder udløber med udgangen af den dag i den sidste uge eller måned, som har den samme benævnelse eller talangivelse som den dag, der indleder fristen. Hvis den dag, der er afgørende for udløbet af en tidsfrist, der er udtrykt i måneder, ikke forekommer i fristens sidste måned, udløber fristen med udgangen af denne måneds sidste dag

                           c)

                           I tidsfristerne medregnes helligdage, søndage og lørdage, medmindre disse udtrykkeligt er udelukket eller fristerne er udtrykt i arbejdsdage.

                           d)

                           alle dage, som den relevante EFTA-stat eller Tilsynsmyndigheden har udpeget som sådan, betragtes som helligdage

                           e)

                           alle dage undtagen helligdage, lørdage og søndage betragtes som arbejdsdage.

                     Når tidsfristen udløber på en lørdag, en søndag eller en helligdag, forlænges den til udgangen af den først følgende arbejdsdag.
               Tilsynsmyndigheden offentliggør en liste over helligdage ifølge EFTA-staterne og Tilsynsmyndigheden hvert år i EØS-tillægget til Den Europæiske Unions Tidende. Efter anmodning fremsender EFTA-staterne en liste over helligdage til Tilsynsmyndigheden.

               20)

               Tilsynsmyndigheden vil sammen med de nationale tilsynsmyndigheder vurdere, om det er nødvendigt at revidere disse regler, principielt tidligst den 1. september 2005.

               21)

               Denne henstilling er rettet til EFTA-staterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 14. juli 2004.

            På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne

         Hannes HAFSTEIN

            Formand

      (1)  I det følgende benævnt EØS-aftalen.

      (2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet), hvortil der henvises i punkt 5 cm i bilag XI til EØS-aftalen og som tilpasset aftalen ved protokol 1 og sektortilpasningerne i bilag XI til denne aftale.

      BILAG
      FORMULAR TIL ANMELDELSE AF PLANLAGTE FORANSTALTNINGER EFTER ARTIKEL 7 I DIREKTIV 2002/21/EF (RAMMEDIREKTIVET)
      (»Kortfattet anmeldelsesformular«)
      Indledning
      Af denne formular fremgår det, hvilke oplysninger de nationale tilsynsmyndigheder skal give Tilsynsmyndigheden, når de anmelder planlagte foranstaltninger efter artikel 7 i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet).
      Tilsynsmyndigheden vil drøfte spørgsmål om anvendelsen af artikel 7 med de nationale tilsynsmyndigheder, især på møder inden anmeldelsen indgives. De nationale tilsynsmyndigheder opfordres derfor til at høre Tilsynsmyndigheden om alle aspekter ved denne formular og især om, hvilke oplysninger de skal give, eller om muligheden for fritagelse for forpligtelsen til at give bestemte oplysninger i forbindelse med den markedsanalyse, som de nationale tilsynsmyndigheder gennemfører i henhold til artikel 15 og 16 i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet).
      Korrekte og fuldstændige oplysninger
      Alle oplysninger, som de nationale tilsynsmyndigheder giver, skal være korrekte og fuldstændige og gengives kortfattet i nedennævnte formular. Formularen tager ikke sigte på at erstatte det anmeldte udkast til foranstaltning, men skal gøre det muligt for Tilsynsmyndigheden og de andre EØS-staters nationale tilsynsmyndigheder at kontrollere på grundlag af oplysningerne i denne formular, at det anmeldte udkast indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige for, at Tilsynsmyndigheden kan udføre sine opgaver efter artikel 7 i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet) inden for den deri fastsatte frist.
      De oplysninger, der kræves i denne formular, bør opføres under de tilsvarende afsnit og punkter med henvisning til selve udkastet til foranstaltning, hvorfra disse oplysninger er hentet.
      DEN KORTFATTEDE ANMELDELSESFORMULAR
      AFDELING 1
      Markedsafgrænsning
      Angiv, hvor det er relevant:

                  1.1.

                  det berørte, relevante produkt-/tjenestemarked. Er dette marked nævnt i henstillingen om relevante markeder?

                  1.2.

                  det relevante geografiske marked

                  1.3.

                  et kort sammendrag af en eventuel udtalelse fra den nationale konkurrencemyndighed

                  1.4.

                  en kort oversigt over de hidtidige resultater af den offentlige høring om den foreslåede markedsafgrænsning (f.eks. hvor mange bemærkninger man modtog, hvilke adspurgte der var enige i den foreslåede markedsafgrænsning, og hvilke adspurgte der havde en anden mening)

                  1.5.

                  i tilfælde, hvor det afgrænsede relevante marked adskiller sig fra de markeder, der er anført i henstillingen om relevante markeder: en kort gennemgang af de vigtigste årsager til den foreslåede markedsafgrænsning under henvisning til kapitel 2 i Tilsynsmyndighedens retningslinjer for afgrænsning af det relevante marked og beregning af en stærk markedsposition (1) og de tre hovedkriterier, der er nævnt i betragtning 12-19 i henstillingen om relevante markeder.

            AFDELING 2
      Udpegelse af virksomheder med en stærk markedsposition
      Angiv, hvor det er relevant:

                  2.1.

                  navnet på de(n) virksomhed(er), der alene eller sammen med andre virksomheder har en stærk markedsposition.
                  navnet på de(n) virksomhed(er), der eventuelt ikke længere anses for at have en stærk markedsposition

                  2.2.

                  de anvendte kriterier for afgørelse af, om en virksomhed alene eller i fællesskab med andre har eller ikke har en stærk markedsposition

                  2.3.

                  navnet på de største virksomheder (konkurrenter), der er til stede/aktive på det relevante marked

                  2.4.

                  ovennævnte virksomheders markedsandele og beregningsgrundlaget derfor (f.eks. omsætning, antal abonnenter).

            Giv en kort gennemgang af:

                  2.5.

                  en eventuel udtalelse fra den nationale konkurrencemyndighed

                  2.6.

                  de hidtidige resultater af den offentlige høring om den foreslåede angivelse af, hvilke virksomheder der har en stærk markedsposition (f.eks. det samlede antal bemærkninger, der er modtaget, antallet af respondenter, der var enige/uenige).

            AFDELING 3
      Forskriftsmæssige forpligtelser
      Angiv, hvor det er relevant:

                  3.1.

                  retsgrundlaget for de forpligtelser, der skal pålægges, opretholdes, ændres eller trækkes tilbage (artikel 9-13 i direktiv 2002/19/EF (adgangsdirektivet))

                  3.2.

                  årsager til, at det anses for rimeligt og berettiget på baggrund af målsætningerne i artikel 8 i direktiv 2002/21/EF (rammedirektivet) at pålægge virksomhederne forpligtelser eller at opretholde eller ændre sådanne forpligtelser. Alternativt angives de punkter, afsnit eller sider i udkastet til foranstaltning, hvor disse oplysninger kan findes

                  3.3.

                  hvis de foreslåede forpligtelser afviger fra forpligtelserne i artikel 9-13 i direktiv 2002/19/EF (adgangsdirektivet), angives, hvilke »særlige tilfælde«, jf. adgangsdirektivets artikel 8, stk. 3, der gør det berettiget at pålægge sådanne forpligtelser. Alternativt angives de punkter, afsnit eller sider i udkastet til foranstaltning, hvor disse oplysninger kan findes.

            AFDELING 4
      Opfyldelse af internationale forpligtelser
      I relation til artikel 8, stk. 3, første afsnit, tredje led, i direktiv 2002/19/EF (adgangsdirektivet) angives, hvor det er relevant:

                  4.1.

                  om det foreslåede udkast til foranstaltning tager sigte på at pålægge markedsaktører forpligtelser, at ændre sådanne forpligtelser eller at trække dem tilbage, som omhandlet i artikel 8, stk. 5, i direktiv 2002/19/EF (adgangsdirektivet)

                  4.2.

                  navnet på de(n) pågældende virksomhed(er)

                  4.3.

                  hvilke internationale forpligtelser for EFTA-staten det er nødvendigt at overholde.

         (1)  Tilsynsmyndighedens retningslinjer for markedsanalyse og vurdering af stærk markedsposition efter EF's rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester.


				|

		52012DC0027

			HENSTILLING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET om godkendelse af en aftale mellem Det Europæiske Atomenergifællesskab (Euratom) og Sydafrikas regering om samarbejde om brug af kerneenergi til fredelige formål /* COM/2012/027 final */

			   	HENSTILLING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET
om godkendelse af en aftale mellem Det
Europæiske Atomenergifællesskab (Euratom) og Sydafrikas regering om samarbejde
om brug af kerneenergi til fredelige formål
1.           Indledning
Aftalen mellem Det Europæiske Atomenergifællesskab
("Fællesskabet") og Sydafrikas regering ("Sydafrika") om
samarbejde om brug af kerneenergi til fredelige formål dækker de fleste områder
af fælles interesse.
Aftalen sikrer et bredt samarbejde om brug af
kerneenergi til fredelige formål og skaber en generel ramme for politisk,
teknisk og industrielt samarbejde. Aftalen kommer til at udgøre en retlig ramme
for både regeringerne og de erhvervsdrivende i parterne, som vil lette
parternes samarbejde på dette område.
2.           AFTALENS
BETYDNING
Med indgåelsen af denne aftale ønsker man at
styrke det overordnede samarbejde mellem Fællesskabet og Sydafrika. Aftalens
betydning skyldes navnlig, at parterne har en gensidig interesse i at skabe en
stabil juridisk ramme med henblik på at lette et ligeligt og gensidigt
samarbejde om brug af kerneenergi til fredelige formål, herunder samhandel,
idet man tager hensyn til, at Sydafrika råder over store uranreserver og
begynder at spille en stadig større rolle inden for civil udnyttelse af
kerneenergi.
Aftalen vil endvidere
fremme det videnskabelige samarbejde mellem Fællesskabet og Sydafrika, navnlig
for at lette sydafrikanske forskningsinstitutioners deltagelse i forskningsprojekter,
der gennemføres inden for rammerne af Fællesskabets relevante forskningsprogrammer,
og sikre, at forskningsinstitutioner i Fællesskabet og i medlemsstaterne kan
deltage i sydafrikanske projekter inden for lignende forskningsområder.
Helt konkret har
Sydafrika udviklet Pebble Bed Modular Reactor (PBMR), som kan blive et
levedygtigt alternativ til andre reaktortyper. Europæiske
F&U-organisationer deltager allerede aktivt i dette program.
Sydafrika er også
aktiv inden for medicinske anvendelser af kerneenergi og er en vigtig producent
af medicinske radioisotoper.
For Euratoms vedkommende er man interesseret i
at indgå denne aftale, fordi den sikrer et ensartet niveau af fysisk
beskyttelse, sikkerhedsforanstaltninger og eksportkontrolstandarder og letter
samhandelen mellem parterne på det nukleare område. Aftalen sikrer også fri
bevægelighed for nukleare og ikke-nukleare materialer, udstyr og teknologi
inden for Fællesskabet og indeholder krav om, at overførsel af nukleart
materiale og levering af relevante tjenesteydelser skal ske på rimelige
markedsmæssige vilkår.
Indgåelsen af en ny aftale mellem Det
Europæiske Atomenergifællesskab ("Euratom") og Sydafrika om
samarbejde om brug af kerneenergi til fredelige formål vil skabe en varig og
stabil ramme for begge parter og deres regeringer og erhvervsdrivende, inden
for hvilken dette samarbejde kan finde sted, og vil samtidig tilskynde til og
lette det videnskabelige samarbejde inden for forskning og udvikling af
kerneenergi på grundlag af gensidige fordele, lighed og gensidighed.
3.           AFTALENS
GRUNDTRÆK
Målet med aftalen er samarbejde mellem Euratom
og Sydafrika om brug af kerneenergi til fredelige formål. Samarbejdet omfatter
(artikel III) hovedsagelig forskning og udvikling inden for nuklear sikkerhed,
anvendelse af nukleare materialer og teknologier, overførsel af nukleare
materialer og udstyr samt sikkerhedskontrol på det nukleare område.
I aftalen defineres yderligere, hvilke emner
aftalen omfatter (artikel IV) – forskellige former for nukleart og
ikke-nukleart materiale – og fremgangsmåden for handel med nukleart materiale,
ikke-nukleart materiale og udstyr (artikel V) beskrives nøje. Det understreges,
at nukleart materiale skal anvendes til fredelige formål og i overensstemmelse
med aftalerne om sikkerhedskontrol (for Fællesskabet: Euratoms
sikkerhedskontrol i henhold til Euratom-traktaten samt til IAEA's
sikkerhedsforanstaltninger og tillægsprotokoller[1]).
Herefter følger specifikke bestemmelser
vedrørende videnudveksling og intellektuel ejendomsret (artikel VII) og
gennemførelsesbestemmelser (artikel VIII). Til sikring af en problemløs
gennemførelse af aftalen indføres der en særlig artikel om høring og
tvistbilæggelse (artikel XII), hvis der skulle opstå tvivl om den korrekte
anvendelse af aftalen. Aftalens varighed fastsættes til en indledende periode
på 10 år, og herefter fornys den automatisk for fem år ad gangen (artikel XV).
4.           Konklusion
Kommissionen er af den opfattelse, at aftalen
mellem Det Europæiske Atomenergifællesskab og Sydafrikas regering om samarbejde
om brug af kerneenergi til fredelige formål, som foreslås vedtaget:
–
er i overensstemmelse med Rådets
forhandlingsdirektiver af 8. oktober 2010
–
bekræfter de to parters klare forpligtelse, for så
vidt angår ikke-spredning og et højt nukleart sikkerhedsniveau med henblik på
at garantere fredelig og sikker brug af kerneenergi
–
er i overensstemmelse med Fællesskabets politik for
energiforsyningssikkerhed
–
vil styrke det meget gode forhold mellem EU og
Sydafrika inden for det energipolitiske samarbejde yderligere.
Kommissionen opfordrer derfor Rådet til i
overensstemmelse med artikel 101, stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det
Europæiske Atomenergifællesskab at godkende aftalen i bilaget mellem Det
Europæiske Atomenergifællesskab og Sydafrikas regering om samarbejde om brug af
kerneenergi til fredelige formål.
BILAG
AFTALE
MELLEM SYDAFRIKAS REGERING OG DET EUROPÆISKE ATOMENERGIFÆLLESSKAB (EURATOM) OM
SAMARBEJDE OM BRUG AF KERNEENERGI TIL FREDELIGE FORMÅL
PRÆAMBEL
Sydafrikas
regering, i det følgende benævnt Sydafrika, og Det Europæiske
Atomenergifællesskab (Euratom), i det følgende benævnt "Fællesskabet",
i det følgende kollektivt benævnt "parterne",
SOM TAGER
UDGANGSPUNKT i de venskabelige forbindelser og det nuværende samarbejde mellem
de to parter,
SOM BEMÆRKER med
tilfredshed det frugtbare udbytte af det økonomiske, tekniske og videnskabelige
samarbejde mellem parterne,
SOM TAGER HENSYN
til aftalen om handel, udvikling og samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab
og dets medlemsstater på den ene side og Republikken Sydafrika på den anden
side, som blev indgået den 11. oktober 1999,
SOM TAGER HENSYN
til partnerskabsaftalen mellem medlemmerne af gruppen af stater i Afrika,
Vestindien og Stillehavsområdet på den ene side og Det Europæiske Fællesskab og
dets medlemsstater på den anden side, som blev indgået den 23. juni 2000,
SOM ØNSKER at
fremme deres samarbejde om brug af kerneenergi til fredelige formål,
SOM BEKRÆFTER
Republikken Sydafrikas, Fællesskabets og dets medlemsstaters regeringers stærke
engagement i nuklear ikke-spredning, herunder styrkelse og effektiv anvendelse
af de tilhørende sikkerhedsforanstaltninger og ordninger for eksportkontrol, i
henhold til hvilke Sydafrikas og Fællesskabets samarbejde om fredelig
anvendelse af kerneenergi finder sted,
SOM BEKRÆFTER
Republikken Sydafrikas, Fællesskabets og dets medlemsstaters regeringers støtte
til Den Internationale Atomenergiorganisation (i det følgende benævnt
"IAEA") og dens kontrolsystem,
SOM BEKRÆFTER
Republikken Sydafrikas, Fællesskabets og dets medlemsstaters stærke engagement
i konventionen om fysisk beskyttelse af nukleare materialer, der blev indgået
den 3. marts 1980,
SOM TAGER I
BETRAGTNING, at Republikken Sydafrika og alle Fællesskabets medlemsstater er
parter i traktaten om ikke-spredning af kernevåben, som blev udfærdiget den 1.
juli 1968, i det følgende benævnt "NPT",
SOM BEMÆRKER, at
der anvendes nuklear sikkerhedskontrol i alle Euratoms medlemsstater, både i
henhold til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab (i
det følgende benævnt "Euratom-traktaten") og i henhold til de aftaler
om sikkerhedskontrol, der er indgået mellem Euratom, dets medlemsstater og
IAEA,
SOM TAGER HENSYN
til traktaten om Afrika som atomvåbenfri zone (Pelindaba-traktaten), der blev
indgået den 11. april 1996 og trådte i kraft den 15. juli 2009,
SOM BEMÆRKER, at
Republikken Sydafrika og regeringerne i alle Fællesskabets medlemsstater
deltager i Gruppen af Leverandører af Nukleart Materiale,
SOM BEMÆRKER, at
der bør tages hensyn til de forpligtelser, som Republikken Sydafrika og
regeringerne i hver enkelt af Fællesskabets medlemsstater har indgået inden for
rammerne af Gruppen af Leverandører af Nukleart Materiale,
SOM ANERKENDER
princippet om fri bevægelighed for nukleart materiale, udstyr, ikke-nukleart
materiale og teknologi i Fællesskabet,
SOM ER ENIGE OM, at aftalen bør være i
overensstemmelse med Den Europæiske Unions og Republikken Sydafrikas
internationale forpligtelser i henhold til aftaler inden for
Verdenshandelsorganisationen,
SOM PÅ NY
BEKRÆFTER Republikken Sydafrikas og Fællesskabets medlemsstaters regeringers
engagement i deres bilaterale aftaler om brug af kerneenergi til fredelige
formål,
ER BLEVET ENIGE OM FØLGENDE:
Artikel
I
Definitioner
Medmindre andet er angivet, gælder følgende i
denne aftale:
1.
"Kompetent myndighed" betyder:
(a)
for så vidt angår Republikken Sydafrika,
energiministeriet
(b)
for så vidt angår Fællesskabet, Europa-Kommissionen
eller enhver anden myndighed, som den pågældende
part til enhver tid måtte give den anden part skriftlig underretning om.
2.
"Udstyr" betyder de i afsnit 1, 3, 4, 5,
6 og 7 i bilag B til IAEA-dokument INFCIRC/254/rev.10/del 1 (Guidelines for
Nuclear Transfers – retningslinjer for nukleare overførsler) med senere
ændringer anførte genstande.
3.
"Viden" betyder videnskabelige eller
tekniske data, forsknings- og udviklingsresultater eller ‑metoder, der
udspringer af de fælles forskningsprojekter, samt eventuelle andre oplysninger,
som parterne og/eller deltagerne i de fælles forskningsprojekter anser det for
nødvendigt at udlevere eller udveksle i henhold til denne aftale eller i
forbindelse med forskning, der udføres i henhold til denne aftale.
4.
"Intellektuel ejendomsret" har den
betydning, der er anført i artikel 2 i konventionen om oprettelse af
Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret, udfærdiget den 14. juli
1967, som ændret den 28. september 1979. Den kan udvides efter aftale mellem
parterne.
5.
"Fælles forskningsprojekter" betyder
forskning eller teknologisk udvikling, der gennemføres med eller uden økonomisk
støtte fra den ene part eller begge parter, og som indebærer medvirken af deltagere
fra både Fællesskabet og Sydafrika, og som skriftligt betegnes som fælles
forskning af parterne eller deres videnskabelige og teknologiske organisationer
og agenturer, der gennemfører de videnskabelige forskningsprogrammer. I
tilfælde, hvor kun den ene part står for finansieringen, betegner den
pågældende part og deltageren i det pågældende projekt dette som et fælles
forskningsprojekt.
6.
"Nukleart materiale" betyder
udgangsmaterialer og specielle fissile materialer som defineret i artikel XX i
IAEA's vedtægter. Enhver beslutning, som måtte blive truffet af styrelsesrådet
for IAEA i henhold til artikel XX i IAEA's vedtægter, og som medfører en
ændring af listen over materialer, der betragtes som
"udgangsmateriale" eller "specielt fissilt materiale", får
kun virkning i henhold til denne aftale, når parterne skriftligt har
underrettet hinanden om, at de accepterer den pågældende beslutning.
7.
"Ikke-nukleart materiale" betyder:
(a)
deuterium og tungt vand (deuteriumoxid) og alle
andre deuteriumforbindelser, hvor forholdet mellem antallet af deuterium- og
hydrogenatomer er større end 1:5 000, til brug i en atomreaktor som
defineret i punkt 1.1 i bilag B til IAEA Information Circular
INFCIRC/254/rev.10/del 1
(b)
grafit af nuklear kvalitet: grafit til brug i en
atomreaktor som defineret i punkt 1.1 i bilag B til IAEA Information Circular
INFCIRC/254/rev.10/del 1 af en renhedsgrad på mere end 5 ppm borækvivalenter og
med en densitet, der er større end 1,50 g/cm3.
8.
"Deltager" betyder en person, et
forskningsinstitut, en juridisk person eller virksomhed eller en anden instans,
som en af parterne giver tilladelse til at deltage i fælles aktiviteter
og/eller fælles forskningsprojekter i henhold til denne aftale, herunder
parterne selv.
9.
Person" betyder enhver fysisk person, virksomhed
eller anden enhed, som er underkastet de gældende love og administrative
bestemmelser inden for parternes territoriale jurisdiktion, men omfatter ikke
parterne.
10.
"Resultater af intellektuel virksomhed"
betyder viden og/eller intellektuel ejendomsret.
11.
"Parter" betyder Republikken Sydafrika på
den ene side og Fællesskabet på den anden side.
"Fællesskabet" betyder såvel
(a)
den juridiske person, som er oprettet ved
Euratom-traktaten, som
(b)
de territorier, for hvilke Euratom-traktaten
gælder.
12.
"Teknologi" har den betydning, der er
defineret i bilag A til IAEA Information Circular INFCIRC/254/rev.10/del 1.
Artikel
II
Mål
1.
Målet med denne aftale er at tilskynde til og lette
samarbejdet om brug af kerneenergi til fredelige formål på grundlag af
gensidige fordele, lighed og gensidighed med henblik på at styrke det
overordnede samarbejde mellem Fællesskabet og Sydafrika i overensstemmelse med
behovene og prioriteringerne i landenes respektive nukleare programmer.
2.
Aftalen skal fremme det videnskabelige samarbejde
mellem Fællesskabet og Sydafrika, navnlig for at lette sydafrikanske
forskningsinstitutioners deltagelse i forskningsprojekter, der gennemføres
inden for rammerne af Fællesskabets relevante forskningsprogrammer, og sikre,
at forskningsinstitutioner i Fællesskabet og i medlemsstaterne kan deltage i
sydafrikanske projekter inden for lignende forskningsområder.
3.
Ingen af bestemmelserne i denne aftale kan tolkes
som værende bindende for parterne i form af en eksklusivaftale, og hver part
har ret til at udøve erhvervsaktiviteter uafhængigt af den anden part, når
markedsbetingelserne tilsiger dette.
Artikel
III
Samarbejdsområder
og -former
1.
Nukleart materiale, udstyr og ikke-nukleart
materiale eller nukleart materiale, der er fremstillet som biprodukt, anvendes
udelukkende til fredelige formål og må ikke anvendes til nogen former for
eksplosiv anordning, til forskning i eller udvikling af en sådan anordning
eller til militære formål.
2.
Målet med aftalen er samarbejde om brug af
kerneenergi til fredelige formål og kan bl.a. vedrøre følgende:
(a)
forskning og udvikling inden for kerneenergi
(herunder fusionsteknologier)
(b)
brug af nukleare materialer og teknologier såsom
anvendelse inden for sundhed og landbrug
(c)
overførsel af nukleare materialer og udstyr
(d)
strålingssikkerhed, forvaltning af radioaktivt
affald og brugt brændsel, nedlukning, strålingsbeskyttelse, herunder
nødberedskab
(e)
sikkerhedsforanstaltninger på det nukleare område
(f)
andre områder, som aftales af parterne, for så vidt
de er omfattet af parternes respektive programmer.
3.
Samarbejde som omhandlet i stk. 2 kan tage følgende
former:
(a)
levering af nukleart og ikke-nukleart materiale,
udstyr og tilhørende teknologier
(b)
levering af tjenesteydelser inden for den nukleare
brændselscyklus
(c)
eventuelt oprettelse af arbejdsgrupper, der skal gennemføre
specifikke undersøgelser og projekter inden for videnskabelig forskning og
teknologisk udvikling
(d)
udveksling af eksperter, videnskabelig og
teknologisk viden, afholdelse af videnskabelige seminarer og konferencer,
uddannelse af administrativt, videnskabeligt og teknisk personale
(e)
høring om forskningsmæssige og teknologiske
spørgsmål samt gennemførelse af fælles forskning under de aftalte programmer
(f)
samarbejdsaktiviteter om fremme af nuklear
sikkerhed
(g)
andre former for samarbejde, som aftales skriftligt
mellem parterne.
4.
Samarbejde som omhandlet i stk. 2 kan også finde
sted mellem hertil bemyndigede personer og foretagender, der er etableret på
parternes respektive område.
Artikel
IV
Materiale
og udstyr omfattet af aftalen
1.
Aftalen finder anvendelse på nukleart materiale,
ikke-nukleart materiale eller udstyr, der overføres direkte eller gennem et
tredjeland mellem parterne eller deres respektive personer. Sådant nukleart
materiale, ikke-nukleart materiale eller udstyr falder ind under denne aftale,
så snart det befinder sig under modtagerpartens territoriale jurisdiktion, på
betingelse af at den leverende part skriftligt har underrettet modtagerparten
om den påtænkte overførsel i henhold til de i det administrative arrangement
fastlagte procedurer, og at den påtænkte modtager, hvis denne er en anden end
modtagerparten, er en bemyndiget person under modtagerpartens territoriale
jurisdiktion.
2.
Bestemmelserne i denne aftale gælder for det i stk.
1 omhandlede nukleare materiale, ikke-nukleare materiale og udstyr, indtil det
i overensstemmelse med procedurerne i det administrative arrangement er
fastslået,
(a)
at det er blevet videreoverført uden for den
modtagende parts jurisdiktion i overensstemmelse med de relevante bestemmelser
i denne aftale, eller
(b)
at det nukleare materiale ikke længere kan anvendes
til en nuklear aktivitet, der kan give anledning til sikkerhedskontrol som
omhandlet i artikel VI, stk. 1, eller at det i praksis ikke kan genvindes,
eller
(c)
at udstyr eller ikke-nukleart materiale ikke
længere kan bruges til nukleare formål, eller
(d)
at parterne skriftligt er blevet enige om, at det
ikke længere skal være omfattet af aftalen.
3.
Teknologioverførsel skal omfattes af denne aftale
for medlemsstater af Fællesskabet, som ved skriftlig underretning til
Europa-Kommissionen har givet udtryk for, at de er rede til at lade sådanne
overførsler finde sted inden for rammerne af denne aftale. Inden hver
overførsel bør forudgående underretning finde sted mellem den (de) pågældende
medlemsstat(er) og Europa-Kommissionen på den ene side og Sydafrika på den
anden side.
Artikel V
Handel med nukleart materiale, ikke-nukleart materiale og udstyr
1.
Overførsel af nukleart materiale, ikke-nukleart
materiale og udstyr, der finder sted i medfør af samarbejdsaktiviteterne, skal
opfylde de relevante internationale forpligtelser, som Fællesskabet, dets
medlemsstater og Republikken Sydafrika har indgået vedrørende brug af
kerneenergi til fredelige formål, jf. artikel VI.
2.
Parterne skal så vidt muligt bistå hinanden ved
indkøb af nukleart materiale, ikke-nukleart materiale eller udstyr, der
foretages af en af parterne eller af personer i Fællesskabet eller under
Republikken Sydafrikas jurisdiktion.
3.
Videreførelse af samarbejdet i medfør af denne
aftale vil være betinget af gensidigt tilfredsstillende anvendelse af det
sikkerheds- og kontrolsystem, Fællesskabet har oprettet i overensstemmelse med
Euratom-traktaten, og af det system for sikkerhed og kontrol med nukleart
materiale, ikke-nukleart materiale og udstyr, Republikken Sydafrika har
oprettet.
4.
Bestemmelserne i denne aftale må ikke benyttes til
at hindre den frie bevægelighed for nukleart materiale, ikke-nukleart
materiale, udstyr og teknologi på Fællesskabets territorium.
5.
Overførsel af nukleart materiale, der er omfattet
af denne aftale, og levering af relevante tjenesteydelser skal udføres på
rimelige handelsvilkår og må ikke skade parternes internationale forpligtelser
under Verdenshandelsorganisationen. Gennemførelsen af dette stykke indskrænker
ikke anvendelsen af Euratom-traktaten og den deraf afledte ret og af Sydafrikas
love og bestemmelser.
6.
Videreoverførsler uden for parternes jurisdiktion
af nukleart materiale, ikke-nukleart materiale, udstyr eller teknologi, der er
omfattet af denne aftale, må kun finde sted inden for rammerne af de forpligtelser,
som regeringerne i Fællesskabets enkelte medlemsstater og Republikken Sydafrika
har indgået i Gruppen af Leverandører af Nukleart Materiale. Bl.a. finder
retningslinjerne for nukleare overførsler som opstillet i IAEA Information
Circular INFCIRC/254/rev.9/del 1 anvendelse på videreoverførsler af alt
nukleart materiale, ikke-nukleart materiale, udstyr og teknologi, der er
omfattet af denne aftale.
7.
Ved denne aftales ikrafttræden udveksler parterne
lister over tredjelande, hvortil den anden part har tilladelse til at foretage
videreoverførsler i henhold til stk. 6 i denne artikel, uden at skulle have
forhåndsgodkendelse fra den leverende part. Hver part underretter den anden
part om ændringer i sin liste over tredjelande.
8.
Der kræves en skriftlig forhåndstilladelse fra den
leverende part ved videreoverførsel jf. stk. 6 til lande, der ikke står opført
på den leverende parts liste over tredjelande.
Artikel VI
Gældende
bestemmelser for nukleart materiale omfattet af aftalen
1.
Nukleart materiale, der er omfattet af denne
aftale, er underkastet følgende betingelser:
(a)
I Fællesskabet, Euratoms sikkerhedskontrol i
henhold til Euratom-traktaten og IAEA's sikkerhedskontrol i overensstemmelse
med følgende aftaler om sikkerhedskontrol, hvor dette er relevant, eventuelt
ændret og erstattet, så længe der sikres dækning i overensstemmelse med
ikke-spredningstraktaten:
i)        aftalen mellem Fællesskabets
kernevåbenfri medlemsstater, Det Europæiske Atomenergifællesskab og Den
Internationale Atomenergiorganisation, som trådte i kraft den 21. februar 1977
(offentliggjort som INFCIRC/193)
ii)       aftalen mellem Frankrig, Det Europæiske
Atomenergifællesskab og Den Internationale Atomenergiorganisation, som trådte i
kraft den 12. september 1981 (offentliggjort som INFCIRC/290)
iii)      aftalen mellem Det Forenede Kongerige,
Det Europæiske Atomenergifællesskab og Den Internationale
Atomenergiorganisation, som trådte i kraft den 14. august 1978
(offentliggjort som INFCIRC/263)
iv)      de tillægsprotokoller, der blev
undertegnet den 22. september 1998, og som trådte i kraft den 30. april 2004 på
grundlag af dokumentet, der blev offentliggjort som INFCIRC/540 (Strengthened
Safeguards System, Part II (skærpet sikkerhedskontrolsystem, del II)).
(b)
I Sydafrika, IAEA's sikkerhedskontrol i henhold til
aftalen mellem Republikken Sydafrikas regering og IAEA om anvendelse af
sikkerhedskontrol i forbindelse med traktaten om ikke-spredning af kernevåben,
som blev undertegnet og trådte i kraft den 16. september 1991 og blev
offentliggjort som INFCIRC/394, suppleret med tillægsprotokollen, som blev
undertegnet og trådte i kraft den 13. september 2002, og traktaten om Afrika
som kernevåbenfri zone, som blev undertegnet den 11. april 1996 og trådte i
kraft den 15. juli 2009.
2.
Hvis anvendelsen af en aftale med IAEA, jf. stk. 1,
af en eller anden grund suspenderes eller afbrydes i Fællesskabet eller
Sydafrika, skal den pågældende part indgå en aftale med IAEA, der giver samme
effektivitet og dækning som sikkerhedskontrolaftalerne i stk. 1, litra a) eller
b), eller, hvis dette ikke er muligt,
(a)
skal Fællesskabet på sin side anvende
sikkerhedskontrol, der bygger på Euratoms sikkerhedskontrolsystem, og som giver
samme effektivitet og dækning som sikkerhedskontrolaftalerne i stk. 1, litra
a), eller, hvis dette ikke er muligt,
(b)
skal parterne træffe foranstaltninger til
anvendelse af sikkerhedskontrol, som giver samme effektivitet og dækning som
sikkerhedskontrolaftalerne i stk. 1, litra a) eller b).
3.
Der skal til enhver tid anvendes fysiske
beskyttelsesforanstaltninger på et niveau, som mindst opfylder kriterierne i
bilag C til IAEA Information Circular INFCIRC/254/rev. 10/del 1, idet dette kan
blive revideret. Foruden dette dokument vil Fællesskabets medlemsstater,
Europa-Kommissionen, hvor dette er relevant, og Sydafrika, når de anvender
fysiske beskyttelsesforanstaltninger, henvise til deres forpligtelser i medfør
af konventionen om fysisk beskyttelse af nukleart materiale, udfærdiget den 3.
marts 1980, herunder eventuelle ændringer, som er trådt i kraft for hver part,
og henstillingerne om nuklear sikkerhed vedrørende fysisk beskyttelse af
nukleart materiale og nukleare anlæg (INFCIRC/225/rev.5, IAEA Nuclear Security
Series No. 13.) International transport omfattes af bestemmelserne i den
internationale konvention om fysisk beskyttelse af nukleart materiale,
udfærdiget den 3. marts 1980, herunder eventuelle ændringer, som er trådt i
kraft for hver part, og af IAEA's regulativer for sikker transport af
radioaktive materialer (IAEA Safety Standards Series No. TS-R-1).
4.
Nuklear sikkerhed og affaldshåndtering omfattes af
konventionen om nuklear sikkerhed (IAEA INFCIRC/449), den fælles konvention om
sikker håndtering af brugt brændsel og radioaktivt affald (IAEA INFCIRC/546),
konventionen om bistand i tilfælde af kernekraftuheld eller strålingsfare (IAEA
INFCIRC/336), konventionen om hurtig anmeldelse af kernekraftuheld (IAEA
INFCIRC/335).
Artikel VII
Videnudveksling
og intellektuel ejendomsret
Anvendelse og formidling af viden og
intellektuelle ejendomsrettigheder, herunder industriel ejendomsret, patenter
og ophavsrettigheder, og teknologi, der overføres i forbindelse med
samarbejdsaktiviteterne i henhold til denne aftale, skal ske i overensstemmelse
med bestemmelserne i bilag A.
Artikel
VIII
Gennemførelse af aftalen
1.
Bestemmelserne i denne aftale gennemføres i god tro
og således, at hindringer, forsinkelser og utidig indblanding i Sydafrikas og
Fællesskabets nukleare aktiviteter undgås, og den forsigtige
forvaltningspraksis, der er nødvendig for en økonomisk forsvarlig og sikker
gennemførelse af deres nukleare aktiviteter, følges.
2.
Denne aftale anvendes ikke til sikring af
kommercielle eller industrielle fordele eller til indblanding i parternes eller
bemyndigede personers interne eller internationale kommercielle eller
industrielle interesser, indblanding i parternes eller Fællesskabets
medlemsstaters regeringers nukleare politik, hindring af fremme af en fredelig
og ikke-eksplosiv anvendelse af nuklear energi, hindring af den frie
bevægelighed for materialer, som hører under (eller om hvilke det er
underrettet, at de vil komme til at høre under) denne aftale inden for
parternes territoriale jurisdiktion eller mellem Sydafrika og Fællesskabet.
3.
Nukleart materiale, som er omfattet af denne
aftale, skal håndteres i henhold til principperne om proportionalitet og
nukleare materialers fungibilitet og ækvivalens.
4.
Ændringer til de i artikel I, V og VI nævnte
IAEA-dokumenter får kun virkning efter denne aftale, hvis parterne skriftligt
gennem diplomatiske kanaler har meddelt hinanden, at de accepterer den givne
ændring.
Artikel
IX
Administrative
arrangementer
1.
De to parters kompetente myndigheder indgår
administrative arrangementer for at sikre, at denne aftale gennemføres
effektivt.
2.
Disse administrative arrangementer kan bl.a.
omfatte finansieringsbestemmelser, tildeling af forvaltningsansvar og
detaljerede bestemmelser om formidling af viden og intellektuelle
ejendomsrettigheder.
3.
Et administrativt arrangement indgået i medfør af
stk. 1 kan ændres efter skriftlig aftale mellem de kompetente myndigheder.
Artikel
X
Lovvalg
Samarbejde i henhold til denne aftale finder
sted i overensstemmelse med gældende love og forskrifter i Sydafrika og i Den
Europæiske Union og internationale aftaler, som parterne har tiltrådt. For
Fællesskabets vedkommende forstås ved gældende love også Euratom-traktaten og
den deraf afledte ret.
Artikel
XI
Overtrædelser
1.
Hvis en af parterne eller en af Fællesskabets
medlemsstater overtræder nogen af aftalens materielle bestemmelser, kan den
anden part ved en skriftlig meddelelse helt eller delvis suspendere eller
opsige denne aftale.
2.
Inden parterne tager skridt i denne henseende,
konsulterer de hinanden for at nå til enighed om, hvorvidt der er behov for
afhjælpende foranstaltninger, og i bekræftende fald inden for hvilken
tidsfrist. Disse forholdsregler tages først i anvendelse, hvis de aftalte
foranstaltninger ikke er truffet inden for den af parterne fastsatte tidsfrist,
eller hvis der ikke er fundet en løsning inden for et rimeligt tidsrum, som
fastsættes af parterne.
3.
Opsigelsen af denne aftale påvirker ikke
gennemførelsen af arrangementer og/eller kontrakter, der indgået i aftalens
gyldighedsperiode, men som endnu ikke er afsluttet på opsigelsesdatoen,
medmindre andet aftales af parterne.
Artikel
XII
Høring
og bilæggelse af tvister
1.
På anmodning af en af parterne mødes parternes
repræsentanter i nødvendigt omfang for at konsultere hinanden om spørgsmål i
tilknytning til fortolkningen eller gennemførelsen af denne aftale, for at
overvåge gennemførelsen af aftalen og for at drøfte samarbejdsforanstaltninger,
der supplerer de i aftalen fastsatte foranstaltninger. Sådanne konsultationer
kan også finde sted i form af brevveksling.
2.
Enhver tvist, der opstår ved fortolkningen,
anvendelsen eller gennemførelsen af denne aftale, og som ikke ved forhandling
eller på anden måde bilægges mellem parterne, skal på begæring af en af
parterne forelægges en voldgiftsret, der sammensættes af tre voldgiftsmænd.
Hver af tvistens parter udpeger en voldgiftsmand, og de to således udpegede
voldgiftsmænd vælger en tredje, der ikke er statsborger i nogen af parterne, og
som skal være formand. Har en af parterne ikke inden 30 dage efter indgivelse
af begæringen om voldgift udpeget en voldgiftsmand, kan den anden part anmode
formanden for Den Internationale Domstol om at udpege en voldgiftsmand for den
part, der ikke har udpeget en voldgiftsmand. Er den tredje voldgiftsmand ikke
valgt inden 30 dage efter udpegelsen eller udnævnelsen af voldgiftsmænd for
begge parterne, kan hver af parterne anmode formanden for Den Internationale
Domstol om at udnævne den tredje voldgiftsmand. Et flertal af voldgiftsrettens
medlemmer er beslutningsdygtigt, og alle beslutninger træffes ved
flertalsafgørelse af alle voldgiftsrettens medlemmer. Voldgiftsproceduren
fastsættes af retten. Rettens afgørelser er bindende for begge parter og
gennemføres af dem. Voldgiftsmændenes honorar fastsættes på samme grundlag som
for ad hoc-dommere ved Den internationale Domstol.
3.
Ved bilæggelse af tvister lægges den engelske
udgave af denne aftale til grund.
Artikel
XIII
Supplerende
bestemmelser
1.
Denne aftale påvirker ikke medlemsstaternes ret til
at indgå bilaterale aftaler med Sydafrika, hvis disse respekterer
medlemsstaternes beføjelser på den ene side og Fællesskabets beføjelser på den
anden side, og for så vidt disse bilaterale aftaler er i fuld overensstemmelse
med målene og bestemmelserne i denne aftale. Bilaterale aftaler, der er indgået
af enkelte medlemsstater, inden aftalen mellem Fællesskabet og Sydafrika træder
i kraft, gælder fortsat.
2.
Betingelserne for disse aftalers gyldighed i
forhold til denne aftale skal i påkommende fald være i overensstemmelse med
parternes respektive beføjelser og fastsættes i enighed mellem de pågældende
parter.
Artikel XIV
Ændringer og bilagets status
1.
Parterne kan på anmodning af en af dem konsultere
hinanden om mulige ændringer af denne aftale, især for at tage hensyn til den
internationale udvikling inden for nukleare kontrolforanstaltninger.
2.
Denne aftale kan ændres, hvis parterne er enige
herom.
3.
Ændringer træder i kraft på den dato, parterne har
fastsat ved en diplomatisk noteudveksling.
4.
Bilaget til denne aftale udgør en integreret del af
denne aftale og kan ændres i overensstemmelse med stk. 1 til 3.
Artikel
XV
Ikrafttræden
og varighed
1.
Denne aftale træder i kraft på datoen for den
sidste skriftlige underretning om, at parterne har afsluttet de interne
procedurer, som er nødvendige for, at aftalen kan træde i kraft.
2.
Denne aftale forbliver i kraft i en indledende
periode på 10 år. Derefter forlænges aftalen automatisk for fem år ad gangen,
medmindre en af parterne senest seks måneder inden udløbet af en sådan
yderligere periode meddeler den anden part, at den har til hensigt at opsige
aftalen.
3.
Uanset om denne aftale eller samarbejde i
henhold til denne aftale af en eller anden grund suspenderes, bringes til ophør
eller udløber, forbliver forpligtelserne i artikel III, IV, V, VI, VII, VIII,
IX og X i kraft så længe, der nogetsteds i den anden part eller under dens
jurisdiktion eller kontrol findes nukleart materiale, ikke-nukleart materiale
eller udstyr omfattet af disse artikler, eller indtil det i overensstemmelse
med artikel IV afgøres, at det pågældende nukleare materiale ikke længere er
brugbart eller i praksis ikke lader sig genvinde til forarbejdning til en form,
i hvilken det er brugbart til nuklear virksomhed, der er relevant ud fra et
kontrolsynspunkt.
Udfærdiget i to eksemplarer på bulgarsk,
dansk, engelsk, estisk, finsk, fransk, græsk, italiensk, lettisk, litauisk,
maltesisk, nederlandsk, polsk, portugisisk, rumænsk, slovakisk, slovensk,
spansk, svensk, tjekkisk, tysk og ungarsk, idet hver af disse tekster har samme
gyldighed.
TIL BEKRÆFTELSE HERAF har undertegnede
befuldmægtigede underskrevet denne aftale.
For Det Europæiske Atomenergifællesskab       For
Republikken Sydafrika
BILAG A
Vejledende principper for fordeling af intellektuelle
ejendomsrettigheder, der opstår ved fælles forskning på grundlag af aftalen om
samarbejde om brug af kerneenergi til fredelige formål
I. EJENDOMSRET SAMT FORDELING OG UDØVELSE AF
RETTIGHEDER
1. Dette bilag gælder samarbejdsaktiviteter i
henhold til denne aftale, medmindre andet aftales af parterne. Deltagerne
udarbejder fælles teknologiforvaltningsplaner (TFP'er) med hensyn til
ejendomsret til og benyttelse, herunder offentliggørelse, af viden og
intellektuel ejendomsret, som opstår ved fælles forskning. Disse TFP'er skal
godkendes af parterne, før indgåelsen af alle specifikke
F&U-samarbejdskontrakter, som de vedrører.
TFP'erne udarbejdes under hensyntagen til
målene for den fælles forskning, deltagernes forholdsmæssige bidrag, særlige
bestemmelser vedrørende rettigheder for bestemte territorier eller
anvendelsesfelter, forpligtelser efter gældende lov og andre faktorer, som
deltagerne anser for relevante. Rettigheder og forpligtelser vedrørende
forskning frembragt af gæsteforskere, der er omfattet af denne aftale, med
hensyn til resultater af intellektuel virksomhed omfattes også af de fælles
TFP'er.
2. Resultater af intellektuel virksomhed, som
opstår ved fælles forskning, og som ikke er omfattet af TFP'en, fordeles med
parternes godkendelse i overensstemmelse med TFP'ens principper. I tilfælde af
uenighed ejes sådanne resultater af intellektuel virksomhed i fællesskab af
alle deltagerne i den fælles forskningsgruppe, der har frembragt de pågældende
resultater. Enhver deltager, for hvem denne bestemmelse gælder, har ret til at
udnytte de pågældende resultater af intellektuel virksomhed forretningsmæssigt
uden geografiske begrænsninger.
3. Hver part påser, at den anden part og
dennes deltagere får de rettigheder til resultater af intellektuel virksomhed,
som tildeles dem i overensstemmelse med disse principper.
4. Hver part drager omsorg for, at
konkurrencen opretholdes på de områder, der berøres af aftalen, og bestræber
sig samtidig efter bedste evne på at sikre, at de rettigheder, som erhverves i
medfør af aftalen, udøves for navnlig at fremme:
(i) formidling og anvendelse af viden, som
opstår eller frigives eller på anden måde lovligt stilles til rådighed i medfør
af aftalen
(ii) vedtagelse og gennemførelse af
internationale tekniske standarder.
II. OPHAVSRETLIGT BESKYTTEDE VÆRKER
Ophavsret, der tilhører parterne eller deres
deltagere, forvaltes i overensstemmelse med Bernerkonventionen til værn for
litterære og kunstneriske værker (Paris-akten af 1971).
III. VIDENSKABELIG LITTERATUR
Medmindre andet vedtages i TFP'en,
offentliggøres forskningsresultaterne i fællesskab af parterne eller deltagerne
i den fælles forskning, jf. dog afsnit IV. Med forbehold af denne generelle
regel følges følgende procedurer:
(a) I tilfælde, hvor en af parterne eller
dennes øvrige deltagere udgiver videnskabelige og tekniske tidsskrifter,
artikler, rapporter, bøger, herunder video og software, som er blevet til ved
fælles forskning i henhold til aftalen, tilfalder der den anden part eller
dennes øvrige deltagere en verdensomspændende, ikke-eksklusiv, uigenkaldelig og
royaltyfri ret til at oversætte, reproducere, tilpasse, overføre og distribuere
sådanne værker offentligt.
(b) Parterne påser, at litterære værker af videnskabelig
karakter, som er blevet til ved fælles forskning i medfør af aftalen, og som er
offentliggjort af uafhængige forlag, kan få den videst mulige udbredelse.
(c) Alle eksemplarer af et ophavsretligt
beskyttet værk, der skal distribueres offentligt, og som henhører under denne
aftale, forsynes med forfatternavne eller pseudonymer, medmindre forfatteren
eller forfatterne udtrykkeligt anmoder om ikke at blive nævnt ved navn. De skal
endvidere bære en tydeligt synlig angivelse af parternes og/eller deres
repræsentanters og/eller organisationers bidrag.
IV. IKKE-FRIGIVET VIDEN
1. Ikke-frigivet viden i dokumentform
(a) Hver part eller i givet fald dens
deltagere fastlægger så tidligt som muligt og helst i TFP'en, hvilken for
aftalen relevant viden, der fortsat ikke ønskes frigivet, navnlig under
hensyntagen til følgende kriterier:
– den pågældende videns hemmelige karakter i
den forstand, at den ikke som helhed, eller for så vidt angår dens præcise
sammenstilling eller dens enkeltelementer, er alment kendt blandt eller
umiddelbart tilgængelig med lovlige midler for sagkyndige på området,
– den pågældende videns faktiske eller
potentielle forretningsmæssige værdi i kraft af dens hemmeligholdelse,
– tidligere beskyttelse af den pågældende viden
i den forstand, at den person, som lovligt besidder denne viden, efter
omstændighederne har taget rimelige skridt for at hemmeligholde den.
Parterne og deltagerne kan i visse tilfælde
aftale, at medmindre andet er angivet, må ingen viden eller dele heraf, som er
tilvejebragt, udvekslet eller opstået ved fælles forskning i medfør af aftalen,
frigives.
(b) Hver af parterne skal påse, at
ikke-frigivet viden omfattet af aftalen og dens deraf følgende privilegerede
karakter umiddelbart kan genkendes som sådan af den anden part, f.eks. ved
hjælp af en passende mærkning eller indskrænkende påtegning. Dette gælder også
for enhver reproduktion af nævnte viden i sin helhed eller dele deraf
En part, som modtager ikke-frigivet viden i
medfør af aftalen, respekterer dens privilegerede karakter. Denne pligt
bortfalder automatisk, når denne viden frigives af ejeren uden indskrænkende
betingelser til sagkyndige på området
(c) Ikke-frigivet viden, som meddeles i medfør
af aftalen, kan af den modtagende part videregives til personer inden for eller
ansat af den modtagende part, samt til andre berørte ministerier og styrelser
hos den modtagende part, som har beføjelser i forbindelse med de specifikke
formål med den igangværende fælles forskning, under forudsætning af, at enhver
ikke-frigivet viden, som videregives på denne måde, gøres til genstand for en
aftale om fortrolighed og som ovenfor anført gøres umiddelbart genkendelig som
sådan
(d) Med forudgående skriftligt samtykke fra
den part, der stiller ikke-frigivet viden til rådighed i medfør af aftalen, kan
den modtagende part give sådan viden større udbredelse end tilladt efter litra
c). Parterne samarbejder om at fastlægge procedurer for anmodning om og
opnåelse af forudgående skriftligt samtykke til en sådan større udbredelse, og
hver part giver sit samtykke i den udstrækning, det er muligt efter denne parts
administrative praksis, bestemmelser og love.
2. Ikke-frigivet viden, som ikke forelægges i
dokumentform
Ikke-frigivet eller anden fortrolig eller
privilegeret viden, som ikke forelægges i dokumentform, men meddeles på
seminarer eller møder, der afholdes i medfør af aftalen, og viden, som opstår
gennem tilknytning af personale, anvendelse af anlæg eller gennem fælles
projekter, forvaltes af parterne eller deres deltagere efter aftalens principper
for viden, der forelægges i dokumentform, forudsat at modtageren af sådan
ikke-frigivet, fortrolig eller privilegeret viden er opmærksom på den meddelte videns
fortrolige karakter, når meddelelsen finder sted.
3. Kontrol
Hver part bestræber sig på at sikre, at
ikke-frigivet viden, som den får stillet til rådighed i medfør af denne aftale,
forvaltes på den måde, der er fastlagt deri. Hvis en af parterne bliver
opmærksom på, at den vil blive eller med rimelighed kan forventes at blive ude
af stand til at opfylde fortrolighedsbestemmelserne i stk. 1 og 2, giver den
omgående den anden part meddelelse herom. Parterne rådfører sig derefter med
hinanden om, hvilket skridt der bør tages.
V. Vejledende kendetegn ved en
teknologiforvaltningsplan (TFP)
TFP'en er en særlig aftale, som indgås mellem
deltagerne om gennemførelsen af fælles forskning og om deltagernes respektive
rettigheder og forpligtelser. Hvad angår resultaterne af intellektuel
virksomhed, skal der i TFP'en normalt bl.a. angives følgende: ejerskab,
beskyttelse, brugerrettigheder til F&U-formål, udnyttelse og formidling,
herunder ordninger for fælles offentliggørelse, gæsteforskeres rettigheder og
forpligtelser samt procedurer for bilæggelse af tvister. TFP'en kan også
omfatte forgrunds- og baggrundsviden, tilladelser og projektleverancer.
[1]               INFCIRC/540.