Avis juridique important

|

32003H0532

Kommissionens henstilling af 10. juli 2003 om retningslinjer for gennemførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 761/2001 om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS), for så vidt angår udvælgelse og anvendelse af miljøpræstationsindikatorer (EØS-relevant tekst) (meddelt under nummer K(2003) 2253)

EU-Tidende nr. L 184 af 23/07/2003 s. 0019 - 0032

Kommissionens henstillingaf 10. juli 2003om retningslinjer for gennemførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 761/2001 om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS), for så vidt angår udvælgelse og anvendelse af miljøpræstationsindikatorer(meddelt under nummer K(2003) 2253)(EØS-relevant tekst)(2003/532/EF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 211, andet led, ogud fra følgende betragtninger:(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 761/2001 af 19. marts 2001 om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS)(1) fastlægger de væsentligste betingelser for organisationers deltagelse i EMAS.(2) Ifølge forordning (EF) nr. 761/2001 skal Kommissionen fremme en ensartet anvendelse af EMAS.(3) En sådan ensartet anvendelse kan fremmes gennem retningslinjer for udarbejdelse af en miljøredegørelse, som der henvises til i artikel 3, stk. 2, litra c), i forordning (EF) nr. 761/2001, til både organisationer og miljøverifikatorer.(4) Ifølge bilag III, pkt. 3.3, til forordning (EF) nr. 761/2001 kan organisationer, der gennemfører EMAS, anvende indikatorer for miljøindsatsen for at øge tydeligheden, gennemsigteligheden og sammenligneligheden af de oplysninger, organisationen giver.(5) Udvælgelse og anvendelse af indikatorer for miljøindsatsen kan ligeledes hjælpe organisationer med bedre at forstå og forbedre deres miljøpræstation.(6) Retningslinjer for EMAS-miljøredegørelsen i bilag I.3 til henstilling 2001/680/EF(2) meddeler, at Kommissionen i tide vil udarbejde retningslinjer for udvælgelse og anvendelse af miljøpræstationsindikatorer.(7) Udvælgelsen og anvendelsen af miljøpræstationsindikatorer skal være omkostningseffektiv og passende i forhold til organisationens størrelse og dens behov og prioriteter.(8) Disse retningslinjer, som denne henstilling omhandler, er i overensstemmelse med udtalelse fra det udvalg, der er nedsat i medfør af artikel 14 i forordning (EØF) nr. 761/2001 -HENSTILLER:1. Med henblik på udarbejdelse af EMAS-miljøredegørelsen kan organisationer anvende de miljøpræstationsindikatorer, der er anført i bilag I.2. Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Bruxelles, den 10. juli 2003.På Kommissionens vegneMargot WallströmMedlem af Kommissionen(1) EFT L 114 af 24.4.2001, s. 1.(2) EFT L 247 af 17.9.2001, s. 1.BILAG IRETNINGSLINJER FOR UDVÆLGELSE OG ANVENDELSE AF MILJØPRÆSTATIONSINDIKATORER I FORBINDELSE MED EMAS-FORORDNINGEN1. IndledningI bilag III, pkt. 3.3, i EMAS-forordningen opfordres de deltagende organisationer til så vidt muligt at anvende miljøpræstationsindikatorer.Anvendelse af sådanne miljøindikatorer vil være en hjælp ved rapportering om miljøindsats og resultater derved, at rådata konverteres til oplysninger, der er letforståelige for målgruppen. Miljøpræstationsindikatorer resumerer omfattende miljøoplysninger til et begrænset antal væsentlige nøgleinformationer. Dette vil hjælpe organisationer til at kvantificere og rapportere om deres miljøpræstation. Miljøindikatorer har en anden vigtig funktion, og det er at hjælpe organisationerne i ledelsen af deres miljøforhold og -påvirkninger. Desuden bliver organisationer såsom pengeinstitutter og finansrådgivere stadig mere interesseret i miljøpræstationer.Det kan være dyrt og tidskrævende at tilvejebringe miljøoplysninger. Miljøpræstationsindikatorer skal derfor være omkostningseffektive og passende i forhold til organisationens størrelse og type samt dens behov og prioriteter. De skal først og fremmest vedrøre de miljøpåvirkninger, der er de væsentligste og som virksomheden kan påvirke gennem sit arbejde, ledelse, aktiviteter, produkter og tjenesteydelser. De skal ligeledes være følsomme nok til at afspejle væsentlige ændringer i miljøpåvirkningerne. Organisationer bør desuden gøre størst mulig brug af de miljøoplysninger, de indsamler. Her skal indikatorerne opfylde det dobbelte formål dels at være en hjælp for organisationens ledelse og dels at give oplysninger til interessenterne. Afhængig af en organisations muligheder og ressourcer kan anvendelsen af miljøpræstationsindikator i første omgang begrænses til de miljøforhold, der anses for mest relevante, og så efterhånden gradvis udvides. De indikatorer og måleenheder, der er anført i disse retningslinjer, er kun vejledende.Der findes allerede adskillige publikationer og standarder, der er til hjælp for organisationer, og de er anført i bilag II til denne henstilling.Grundprincipperne i miljøindikatorsystemer er:- Sammenlignelighed: indikatorer skal muliggøre sammenligninger og vise ændringer i miljøpræstationen- Balance: mellem problematiske (dårlige) og gode områder- Kontinuitet: indikatorer skal være baseret på de samme kriterier og skal udredes i sammenlignelige tidsrum eller enheder- Betimelighed: indikatorer skal ajourføres tilstrækkelig ofte til at muliggøre en indsats- Klarhed: indikatorer skal være entydige og letforståelige.2. Kategorier af miljøpræstationsindikatorerDer er normalt defineret tre kategorier af miljøpræstationsindikator til vurdering og rapportering af en organisations miljøpræstation(1):>TABELPOSITION>Indikatorer for driftspræstation (engelsk forkortelse OPI): Disse er koncentreret omkring de forhold, der er forbundet med en organisations virke, dvs. aktiviteter, produkter eller tjenesteydelser, og kan omfatte emner som emissioner, produkt- og råvaregenvinding, bilparkens brændstofforbrug eller energianvendelse.Driftspræstationsindikatorer kan underinddeles i input-indikatorer, indikatorer for fysiske faciliteter og udstyr samt output-indikatorer. De er koncentreret om planlægning, begrænsning og overvågning af miljøpåvirkningerne i forbindelse med organisationens virke. Driftspræstationsindikatorer er ligeledes et redskab til at formidle miljødata gennem miljørapporter eller miljøredegørelser i overensstemmelse med EMAS-forordningen. Ved at indarbejde omkostningsaspekter heri udgør de desuden et grundlag for miljømæssig omkostningsstyring.Indikatorer for ledelsespræstation (engelsk forkortelse MPI): Disse er koncentreret om ledelsens bestræbelser på at gøre miljøledelsessystemet til en succes og kan bl.a. omfatte miljøprogrammer, målsætninger og specifikke mål, uddannelse, fremmende ordninger, revisionshyppighed, inspektion på anlægsområdet, administration og forholdet til lokalsamfundet.Disse indikatorer tjener primært som intern kontrol og information, men udgør ikke i sig selv tilstrækkelige oplysninger til at give et nøjagtigt billede af organisationens miljøindsats og -resultater.Miljøtilstandsindikatorer (engelsk forkortelse ECI): Med disse gives der oplysninger om kvaliteten af miljøet i organisationens omgivelser eller den lokale, regionale eller generelle miljøtilstand. Eksempler omfatter vandkvaliteten i en nærliggende sø, den regionale luftkvalitet, koncentrationer af drivhusgasser eller af bestemte forurenende stoffer i jorden. De kan være ret vidtrækkende, men kan anvendes til at centrere organisationens opmærksomhed om styring af de miljøforhold, der medfører væsentlige miljøpåvirkninger.Miljøtilstanden (luft, vand, jord) og de miljøproblemer, der måtte opstå, afhænger ofte af de mange forskellige påvirkninger, f.eks. emissioner fra forskellige virksomheder, husholdninger og transport. Data om miljøets tilstand måles og registreres sædvanligvis af statslige instanser. Disse data anvendes til at udlede specifikke miljøindikatorsystemer for de væsentligste miljøproblemer. I forbindelse med miljøpolitiske mål kan organisationen bruge offentlige miljøindikatorer som retningslinjer for fastlæggelse af prioriteter, når de fastlægger deres egne indikatorer og målsætninger. Dette kan især gøres, når organisationen udgør en af hovedkilderne til et miljøproblem, f.eks. en lufthavns støjpåvirkning af dens omgivelser eller påvirkningerne af direkte spildevandsudledninger på den lokale vandkvalitet. ECI kan især i disse tilfælde muliggøre måling af en organisations miljøpåvirkninger.Disse tre kategorier af miljøindikatorer er allerede anerkendt i stor udstrækning, og organisation bør overveje en kombination af disse indikatorer for at kunne påvise, at:- De forstår de miljøpåvirkninger, der er knyttet til deres aktiviteter, produkter og tjenesteydelser (ECI)- De træffer passende foranstaltninger for at sikre styring af miljøforholdene i forbindelse med deres miljøpåvirkninger (MPI) og- Resultaterne af styringen af miljøforholdene er en forbedret miljømæssig driftspræstation (OPI).Det er imidlertid en kendt sag, at for organisationer med mindre væsentlige miljøpåvirkninger og et mindre kompleks miljøledelsessystem vil de vigtigste miljøindikatorer vedrøre driftspræstationen.3. RetningslinjerVed valget af miljøpræstationsindikatorer for et bestemt miljøforhold bør en organisation stille sig selv følgende spørgsmål:- Hvilke miljøforhold og -påvirkninger er organisationens vigtigste?- Hvor kan der opnås de største forbedringer?- Hvor kan miljømæssige forbedringer tillige medføre nedbringelse af omkostninger?De udvalgte miljøindikatorer skal være i overensstemmelse med prioriteterne i miljøpolitikken:- Hvordan påvirker organisationen det lokale og regionale miljø i forbindelse med vigtige lokale og regionale miljøpolitiske spørgsmål?- Hvilke miljømæssige problemer dominerer de aktuelle politiske diskussioner?- Hvilke eksterne krav, f.eks. fra interessenter, påvirker organisationen?Figur:Beslutningstagningsforløb, når der vælges miljøpræstationsindikatorer>PIC FILE= "L_2003184DA.002201.TIF">Herudover skal organisationen udvælge indikatorer, der kan hjælpe ledelsen. Indikatorer, der ikke bidrager til organisationens ledelse, vil alligevel ikke blive indarbejdet i den daglige ledelse og vil derfor få ringe betydning for forbedringen af præstationen. Kort sagt er kun de indikatorer, der hjælper medarbejderne og ledelsen med at udføre deres opgaver bedre, de mest hensigtsmæssige for organisationen.I afsnit a) til e) nedenfor behandles hvert af kriterierne i bilag III 3.3. til EMAS-forordningen i detaljer, og det skulle hjælpe organisationerne med at vælge hensigtsmæssige indikatorer.a) Indikatorer skal give en nøjagtig vurdering af organisationens miljøpræstationDet er vigtigt, at organisationen kan opnå en korrekt vurdering af sin miljøpræstation. Indikatorerne skal repræsentere miljøpræstationen så nøjagtigt som mulig og give en afbalanceret illustration af miljøforhold og -påvirkninger.Hvis en organisation f.eks. reducerer emissionerne til luft eller vand, men til gengæld producerer mere affald til deponering, så skal organisationen behandle og rapportere om de samlede miljøfordele. Dette vil også få finansielle følger, da bortskaffelsesomkostningerne ligeledes skal medregnes, for at ledelsen kan vurdere omkostningerne og fordelene ved den pågældende foranstaltning.I det følgende er der anført eksempler på indikatorer og måleenheder til brug for EMAS-miljøredegørelsen. De vedrører de forskellige indikatorkategorier og underkategorier, som er nævnt i skemaet i afsnit 2 ovenfor om kategorier af miljøpræstationsindikatorer.Ud over at angive miljøpåvirkninger i absolutte værdier kan der anvendes måleenheder som miljøpåvirkninger pr. enhed produkt eller tjenesteydelse, pr. omsætning, bruttosalg eller bruttomerværdi ("økoeffektivitetsindikatorer") eller miljøpåvirkninger pr. medarbejder(2).NB:Ofte er det lokale miljø og lokale økosystemer de mest relevante for miljøtilstandsindikatorer (ECI). I nogle tilfælde - såsom for drivhusgasemissioner - kan den globale miljøtilstand imidlertid også være relevant. Hvis ECI ikke primært afspejler den registrerede organisations miljøpåvirkninger, men snarere påvirkningerne fra andre organisationer eller ukendte kilder, skal dette klart fremgå af meddelelsen til interessenterne.>TABELPOSITION>>TABELPOSITION>>TABELPOSITION>>TABELPOSITION>>TABELPOSITION>>TABELPOSITION>>TABELPOSITION>Der gives i det følgende nogle eksempler på fremstilling af miljøpræstationsindikatorer i diagramform. Det kan i mange tilfælde være en fordel ikke kun at give oplysninger om det forgangne år, men tendenserne over flere år.Figur:Udviklingen i tre forskellige typer farligt affald i 1000 tons pr. år mellem 1996 og 2002: Slagge (10 04 01), slagge og afskummet materiale (10 04 02) og aske fra røggasrensning (10 04 04)(3)>PIC FILE= "L_2003184DA.002701.TIF">Hvis organisationer afrapporterer ledelsesindikatorer som f.eks. uddannelse, kan det være en fordel at vide, at en del af den samlede uddannelse er helliget miljøemner eller alternativt den andel af revisionen, der er helliget miljøet. Dette vil bedre sætte organisationen i stand til at anslå omkostningerne til miljøledelse.Figur:Andel af uddannelsestimer pr. medarbejder i sikkerhed, miljø og kvalitet i 2002>PIC FILE= "L_2003184DA.002702.TIF">Hvis organisationer ønsker at rapportere om deres præstation i forhold til miljøtilstanden, vil det være en fordel at kende organisationens relative bidrag til miljøpåvirkningerne. Hvis en organisation således rapportere om en lokal flods tilstand, vil det være en fordel at anslå dens bidrag til flodens generelle tilstand for at målrette og effektivisere indsatsen.b) Indikatorer skal være letforståelige og entydigeAf hensyn til både troværdighed og ledelseskontrol er det vigtigt, at indikatorer ikke giver et falsk indtryk eller er misvisende for den tiltænkte målgruppe. Indikatorer skal være klare og letforståelige for brugeren og svare til brugernes informationskrav. Indikatorer skal være kohærente og koncentreres om væsentlige data.Af hensyn til rapporteringen sammenfattes data ofte, eller de standardiseres. Dette muliggør en koncis præsentation, men det er vigtigt, at slutresultatet er letforståeligt. Det ville f.eks. ikke være forståeligt at rapportere om et indeks for intern genvinding i organisationen, hvis metoden til udredning af det pågældende indeks ikke forklares på en enkel måde.Standardisering af data i forhold til et basisår muliggør sammenligning år for år, men afspejler måske ikke alle aspekter af miljøpræstationen. Det er f.eks. vigtigt, at påvirkningerne af indkøb og af hændelser er tydeligt forklaret, og læserne skal være i stand til at forstå den absolutte størrelsesorden af det miljøforhold, der rapporteres om.c) Indikatorer skal muliggøre sammenligning år for årDette aspekt sikrer, at det er let at følge udviklingen i en organisations miljøpræstation. Den korrekte udvælgelse af indikatorer fra begyndelsen af rapporteringsprocessen er vigtig, da der er krav om, at det skal være muligt at sammenligne år for år. Hvis parametrene for rapportering om et bestemt miljøforhold og -påvirkninger ændrer sig, er det ofte vanskeligt at se, om der er sket nogen forbedring.Hvis energi f.eks. rapporteres i år 1 som det samlede forbrug, men i år 2 som energiforbrug pr. tons produkt, kan der ikke sammenlignes år for år. Organisationen skal derfor sikre, at der er kontinuitet over en årrække, når der vælges indikatorer. For at undgå forvirring bør indikatorer desuden altid være ledsaget af absolutte værdier, f.eks. som anført i følgende tabel.Tabel:Eksempel på en tabel, hvor sammenligning år for år er mulig((Rauberger (1998).))>TABELPOSITION>Organisationen skal ligeledes være klar over, at for at kunne give et nøjagtigt billede af den årlige udvikling i præstationen, skal der rapporteres om årlige gennemsnit og om nødvendigt variationerne heri. Hvis dette ikke er hensigtsmæssigt, vælges der et gennemsnitsår eller et langsigtet gennemsnit som basis. Unormale år kan ikke bruges som referenceår.Det er af og til nødvendigt at ændre den metode, hvormed man beskriver et miljøforhold. Organisationen skal i denne forbindelse bestræbe sig på at sikre, at der kan foretages sammenligning med tidligere år ved f.eks. at omregne de tidligere års data i overensstemmelse med den nye rapporteringsmetode.d) Indikatorer skal muliggøre sammenligning med branchevise, nationale eller regionale benchmarks.Et af hovedkravene til at kunne sammenligne indikatorer er, at de udarbejdes på samme måde for at undgå at sammenligne "æbler med pærer". På området energiforbrug kunne valget stå mellem f.eks. primært og sekundært energiforbrug. Organisationen bør derfor anvende den "fælles standard", når de opstiller deres indikatorer. Disse "fælles standarder" er i nogle tilfælde fastlagt af forskningsverdenen, handelssammenslutninger, NGOer, lokale, regionale eller nationale myndigheder. Organisationen bør sikre, at den er bekendt med disse benchmarks, og - hvis den vil sætte deres tal op mod disse forhold - at den vælger indikatorer, der muliggør direkte sammenligning med disse benchmarks. For at undgå overrapportering - hvis der er blevet opstillet forskellige benchmarks - skal organisationen vælge de for deres sektor mest relevante.Tabel:Eksempel på en tabel, hvor sammenligning år for år er mulig((Rauberger (1998).))>TABELPOSITION>e) Indikatorer skal muliggøre sammenligning med lovgivningsmæssige kravHvad både intern ledelse og ekstern troværdighed angår, skal organisationen kunne påvise, hvordan den klarer sig i forhold til de lovgivningsmæssige krav. Hvis der gælder lovgivningsmæssige krav for det forhold, der rapporteres om, skal organisationen anføre de pågældende krav i den samme tabel eller grafiske fremstilling som den indsats og de resultater, der rapporteres om.Figur:Eksempel på en graf, hvor sammenligning med et lovgivningsmæssigt krav er mulig>PIC FILE= "L_2003184DA.002901.TIF">4. ResumeFør der træffes beslutning om, hvilken indikator der skal anvendes til at følge et miljøforhold, bør organisationen stille sig følgende spørgsmål:a) Kan de valgte data repræsentere organisationens miljøpåvirkninger?b) Gør indikatorerne det muligt at kvantificere miljømål?c) Understøtter dataene organisationens ledelse?d) Er dataene umiddelbart forståelige uden videre forklaring?e) Vil data i dette format kunne bruges år efter år?f) Er der taget hensyn til eventuelle lovgivningsmæssige krav for dette miljøforhold?g) Kan dataene sammenlignes med de relevante benchmarks for dette miljøforhold?Hvis svaret på et eller flere af ovenstående spørgsmål er NEJ, bør organisationen på ny overveje udformningen af den pågældende miljøindikator. Indikatorer skal imidlertid gennemgås regelmæssigt for at sikre, at de stadig er relevante og for at tage hensyn til ny information eller udvikling.(1) De væsentligste kategorier OPI, MPI, og ECI såvel som de fleste underkategorier svarer direkte til de relevante indikatorkategorier anvendt i EN/ISO 14031:1999. "Miljøledelse - Vurdering af miljøpræstationer - Vejledning" Underkategorierne "produkter, der støtter organisationens virke", "transport", "inddragelse af de ansatte", "administration og planlægning", "indkøb og investeringer" og "sundhed og sikkerhed" er specifikke for EMAS.(2) Anvendelsen af indikatorer, der relateres til antallet af medarbejdere, bør behandles med omhu, da denne måling i nogle tilfælde i stort omfang afhænger af forholdet mellem kapital/arbejdskraftsammensætning i virksomheden.(3) Koderne i parentes henviser til koderne for de forskellige kategorier i den europæiske affaldsliste.BILAG IIET UDVALG AF REGIONALE, NATIONALE OG INTERNATIONALE PUBLIKATIONER OM MILJØINDIKATORERANPA - Den italienske Miljøstyrelse (1998): "Manuale per l'attuazione del Sistema Comunitario di Ecogestione ed Audit (Vejledning i gennemførelse af fællesskabsordningen for miljøstyring og miljørevision) (EMAS)", CD-ROM Sezione Banca Dati Indicatori (Afsnit om database om miljøindikatorer), Rom, Internet: www.anpa.it/emas.Sammenslutningen for miljøledelse i banker; Pengeinstitutter og forsikringsselskaber (VfU: Verein für Umweltmanagement in Banken, Sparkassen und Versicherungen) og det tyske forbundsmiljøministerium (1997): "Time to act - environmental management in financial institutions - A survey of recent developments including principles and guidelines for in-house eco-balances of financial service providers", Bonn, Internet: www.vfu.de.Business in the Community (2000): "Winning With Integrity", London, Internet: www.bitc.org.uk. BITC er en sammenslutning af erhvervsvirksomheder.Business in the Community (2001): "A Measure of Progress", London, Internet: www.bitc.org.uk. BITC er en sammenslutning af erhvervsvirksomheder.FORGE Group (2000): "Guidelines on Environmental Management and Reporting for the Financial Services Sector", Internet: www.bba.org.uk. BBA står for British Bankers' Association.Tysklands miljøministerium og miljøstyrelse (ed.) (1997): "A Guide to Corporate Environmental Indicators", Bonn/Berlin, Internet: www.umweltbundesamt.de.Tysklands miljøstyrelse (1999): "Leitfaden betriebliche Umweltauswirkungen - Ihre Erfassung und Bewertung im Rahmen des Umweltmanagements (Retningslinjer for virksomheders miljøpåvirkninger - konstatering og vurdering heraf i forbindelse med miljøledelse)", Berlin, Internet: www.umweltbundesamt.de.Global Reporting Initiative (2002): "Sustainability reporting guidelines", Boston, USA, Internet: www.globalreporting.org.EN/ISO 14031:1999 "Environmental management - Environmental performance evaluation - Guidelines", Geneva, Internet: www.iso.ch. Miljøledelse. Vurdering af miljøpræstationer. Vejledning.ISO/TR 14032:1999 "Environmental management - Examples of environmental performance evaluation (EPE)", Geneva, Internet: www.iso.ch. Miljøledelse - Eksempler på miljøpræstationer.Jasch, C. and Rauberger, R. (1998): "Leitfaden Kennzahlen zur Messung der betrieblichen Umweltleistung" (Vejledende indikatorer for måling af virksomheders miljøpræstation) udarbejdet af det østrigske ministerium for miljø, ungdom og familieanliggender, Wien, IÖW Wien Publikation nr. 25/1998, Internet: www.ioew.at/ioew/index.html.Rauberger, R. (1998): "Erweitertes betriebliches Umweltcontrolling (Udvidet miljøkontrol i virksomheder)", i "Praxishandbuch Umweltschutz - Management", redigeret af Hans-Peter Wruk og Horst Ellringmann, Køln, Deutscher Wirtschaftsdienst, Internet: www.dvd-verlag.com.UK Association of Certified and Chartered Accountants and Certified Accountants Educational Trust (2001): "An Introduction to Environmental Reporting", London, Internet: www.accaglobal.com. "En introduktion til miljørapportering".UK Department for the Environment, Food and Rural Affairs (2000): "Environmental Reporting - Guidelines for Company Reporting on Waste", London, DEFRA Publications, Internet: www.defra.gov.uk/environment/envrp/ index.htm. "Miljørapportering - Retningslinjer for virksomheders rapportering om affald".UK Department for the Environment, Food and Rural Affairs (2000): "Environmental Reporting - Guidelines for Company Reporting on Water", London, DEFRA Publications, Internet: www.defra.gov.uk/environment/envrp/ index.htm. "Miljørapportering - Retningslinjer for virksomheders rapportering om vand".UK Department for the Environment, Food and Rural Affairs (2001): "Environmental Reporting - General Guidelines", London, DEFRA Publications, Internet: www.defra.gov.uk/environment/envrp/ index.htm. "Miljørapportering - Almene retningslinjer".UK Department for the Environment, Food and Rural Affairs (2001): "Guidelines for Company Reporting on Greenhouse Gas Emissions", London, DEFRA Publications, Internet: www.defra.gov.uk/environment/envrp/ index.htm. "Retningslinjer for virksomheders rapportering om drivhusgasemissioner".United Nations Division for Sustainable Development (2001): "Environmental Management Accounting, Procedures and Principles", United Nations publication, Economic and Social Affairs Series, Internet: www.un.org/esa/sustdev/estema1.htm. Fra FN's afdeling for bæredygtig udvikling: "Miljøledelse: registrering, procedurer og principper".VDI Verein Deutscher Ingenieure (ed.) (2001): "Betriebliche Kennzahlen für das Umweltmanagement - Leitfaden zu Aufbau, Einführung und Nutzung (Virksomhedsindikatorer for miljøledelse - Retningslinjer for oprettelse, indførelse og anvendelse)", VDI Richtlinie Nr. 4050, Düsseldorf, Internet: www.vdi.de.World Business Council for Sustainable Development (2000): "Measuring eco-efficiency - a guide to reporting company performance", Geneva, Internet: www.wbcsd.org/newscenter/reports/ 2000/MeasuringEE.pdf. "Måling af miljøeffektivitet - en vejledning i rapportering af virksomheders miljøpræstation".


Avis juridique important

|

31996Y0110(02)

Rådets henstilling af 22. december 1995 om samråd og samarbejde i forbindelse med gennemførelse af udsendelsesforanstaltninger

EF-Tidende nr. C 005 af 10/01/1996 s. 0003 - 0007

RÅDETS HENSTILLING af 22. december 1995 om samråd og samarbejde i forbindelse med gennemførelse af udsendelsesforanstaltninger (96/C 5/02)RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -som henviser til den henstilling, som De Europæiske Fællesskabers medlemsstaters ministre med ansvar for indvandring vedtog den 30. november 1992 vedrørende gennemrejse i forbindelse med udsendelse, og addendummet dertil af 1. og 2. juni 1993, ogsom tager følgende i betragtning:Ifølge artikel K.1, nr. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Union anses bekæmpelse af tredjelandsstatsborgeres ulovlige indvandring i samt ulovligt ophold og ulovlig udførelse af arbejde på medlemsstaternes område for at være et spørgsmål af fælles interesse;Rådet har allerede vedtaget særlige foranstaltninger med henblik på at sikre en bedre kontrol med migrationsstrømmene og for at undgå, at tredjelandsstatsborgere indrejser ulovligt på medlemsstaternes område og opholder sig uretmæssigt dér;gennemførelsen af foranstaltninger til udsendelse af sådanne tredje landsstatsborgere, som opholder sig uretmæssigt i en medlemsstat, kan ikke gennemføres, når de pågældende ikke er i besiddelse af rejselegitimation eller identitetspapirer;for at sikre en effektiv gennemførelse af udsendelsesforanstaltningerne bør der i Rådet vedtages henstillinger til EU-medlemsstaterne med henblik på en bedre samordning af foranstaltningerne;dene henstilling gælder med forbehold af konventionen af 4. november 1950 om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og Genève-konventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling som ændret ved New York-protokollen af 31. januar 1967 -HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNES REGERINGER,at de anvender de i det følgende anførte princippermed henblik på samarbejde om fremskaffelse af den fornødne dokumentation:1. Medlemsstaterne anvender særlige metoder til at lette fremskaffelsen af fornøden dokumentation for tredjelandsstatsborgere, der ikke råder over rejselegitimation eller identitetspapirer, hos de konsulære myndigheder for de tredjelande, hvortil de pågældende skal udsendes.2. Når medlemsstaterne gentagne gange støder på vanskeligheder hos bestemte tredjelande i forbindelse med fremskaffelsen af dokumentation:a) gør de en indsats for, at de personer, der skal udsendes, identificeres af de konsulære myndighederb) anmoder de jævnligt de konsulære myndigheder om at indfinde sig på de steder, hvor de pågældende tredjelandsstatsborgere eventuelt tilbageholdes, for at identificere dem og forsyne dem med dokumentationc) henstiller de til de konsulære myndigheder, at de udsteder rejselegitimation med en tilstrækkelig lang gyldighed til, at udsendelsen kan gennemføres.3. Medlemsstaterne anvender først og fremmest bestemmelserne om den pågældendes formodede nationalitet i den standardtilbagetagelsesaftale, som Rådet vedtog den 30. november 1994.4. Medlemsstaterne udsteder, hvis fornøden rejselegitimation ikke kan fremskaffes ved hjælp af ovennævnte foranstaltninger, den standardrejsedokumentation, som Rådet vedtog den 30. november 1994.med henblik på samarbejde om gennemrejse i forbindelse med udsendelse:5. Medlemsstaterne samarbejder for at lette gennemrejse i forbindelse med udsendelse, når en anden medlemsstat har truffet beslutning om udsendelse, på grundlag af følgende principper:a) Enhver medlemsstat kan i overensstemmelse med ministrenes henstilling af 30. november 1992 vedrørende gennemrejse i forbindelse med udsendelse og addendummet dertil af 1. og 2. juni 1993, som er gengivet i bilaget, på anmodning af en anden medlemsstat give en tredjelandsstatsborger tilladelse til gennemrejse af dens område i forbindelse med udsendelse.b) Den medlemsstat, der anmoder om gennemrejse, meddeler den anmodede stat, om den finder det nødvendigt, at den person, der skal udsendes, ledsages.c) Den anmodede stat kan bestemme, hvilke nærmere regler der skal gælde for den udsendte persons gennemrejse på dens område, om det skal være med ledsagelse fra den udsendende stat, om den selv vil sørge for ledsagelse under gennemrejsen, eller om den vil sørge for ledsagelse under gennemrejsen sammen med den udsendende stat.d) Hvis gennemrejsen skal foregå uden ledsagelse, kan den udsendende stat i tilstrækkelig god tid anmode transitstaten om at træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre udrejsen til bestemmelsesstedet.e) Hvis udlændingen nægter at gå om bord i transitstaten, kan medlemsstaterne, for at undgå, at udsendelsen ikke kan gennemføres fuldt ud, i overensstemmelse med deres lovgivning overveje muligheden af at anvende eller søge relevante retsmidler med henblik på at sikre udsendelsens gennemførelse.f) Transitstaten kan, hvis udsendelsen af en eller anden årsag ikke kan gennemføres, tilbagesende en udlænding til den udsendende stat.g) Medlemsstaterne kan aftale bilateralt, på hvilke betingelser de eventuelt giver afkald på at få godtgjort deres udgifter i hvert enkelt tilfælde til gengæld for en årlig opgørelse af de udsendelsesudgifter, som de hver især har afholdt.med henblik på samråd om gennemførelsen af udsendelser:6. Når situationen gør det berettiget, gennemfører medlemsstaterne udsendelsen i samråd med andre medlemsstater på grundlag af følgende principper:a) Den udsendende medlemsstat har det fulde ansvar for gennemførelsen af de afgørelser om udsendelse af tredjelandsstatsborgere, som den træffer, og skal, hvis udsendelsen foregår ad luftvejen, udnytte de midler, som findes på lufttransportmarkedet, eller som den eventuelt selv fremskaffer.b) Den udsendende medlemsstat kan anmode en anden medlemsstat om bistand til tilvejebringelse af disponible pladser til gennemførelse af udsendelse ad luftvejen.c) Den medlemsstat, som er blevet anmodet om at bistå ved udsendelse ad luftvejen, kan nægte at give tilladelse til at gennemføre udsendelsen fra sit område.d) Med henblik på samordning af udsendelsesforanstaltninger underretter medlemsstaterne hinanden om, hvilken myndighed de hver især har pålagt følgende opgaver:- at centralisere oplysninger om flypladser, som er disponible med henblik på udsendelse- at holde kontakt med andre medlemsstaters myndigheder med henblik på udnyttelse af disponible flypladser til udsendelse- at anmode andre medlemsstater om tilladelse til at udnytte disponible pladser på flyvninger fra de pågældende medlemsstater- at udveksle oplysninger med de andre medlemsstaters myndigheder om gennemførelse af udsendelse ad luftvejen.med henblik på opfølgning af gennemførelsen af denne henstilling:Rådet foretager regelmæssigt en undersøgelse af de fremskridt, der gøres med hensyn til den praktiske gennemførelse af de i denne henstilling omhandlede samråds- og samarbejdsforanstaltninger.Udfærdiget i Bruxelles, den 22. december 1995.På Rådets vegneL. ATIENZA SERNAFormandBILAG I HENSTILLING vedrørende gennemrejse i forbindelse med udsendelse (godkendt af ministrene den 30. november 1992) Ministrene med ansvar for indvandring,SOM TAGER FØLGENDE I BETRAGTNING:medlemsstaternes praksis med hensyn til gennemrejse i forbindelse med udsendelse;medlemsstaternes praksis bør gøres mere ensartet med henblik på en harmonisering;de foranstaltninger, der skal anvendes, skal kunne gennemføres hurtigt, effektivt og med få omkostninger,HENSTILLER, at der anvendes følgende retningslinjer:II denne henstilling forstås ved »gennemrejse«, at en person, der ikke er statsborger i en medlemsstat, passerer gennem en medlemsstats område eller transitområdet i en havn eller lufthavn i medlemsstaten.IIEn medlemsstat, der har besluttet at udsende en tredjelandsstatsborger- til et tredjeland, skal principielt gøre dette, uden at udlændingen kommer til at gennemrejse en anden medlemsstats område- til en anden medlemsstat, skal principielt gøre dette, uden at udlændingen gennemrejser en tredje medlemsstats område.III1. Når særlige grunde berettiger det, navnlig hensynet til effektivitet, hurtighed og få omkostninger, kan en medlemsstat anmode en anden medlemsstat om at give tilladelse til indrejse til og gennemrejse af denne stats område for en tredjelandsstatsborger, der er omfattet af en udsendelsesforanstaltning (1).2. Den udsendende stat kontrollerer, inden den forelægger anmodningen, at den udsendte person på normal vis kan fortsætte rejsen og har indrejsetilladelse til bestemmelseslandet.3. Den stat, der modtager en sådan anmodning, imødekommer den, med forbehold af de tilfælde, der er omhandlet i afsnit VI.IVDen udsendende stat meddeler transitstaten, om det er nødvendigt at ledsage den udsendte person. Transitstaten kan- enten give den udsendende stat tilladelse til selv at sørge for ledsagelsen, eller- beslutte selv at sørge for ledsagelsen, eller- beslutte at sørge for ledsagelsen i samarbejde med den udsendende stat.V1. En anmodning om gennemrejse i forbindelse med udsendelse skal indeholde oplysninger vedrørende:- den udsendte udlændings identitet- den endelige bestemmelsesstat- udsendelsesafgørelsens art og datoen herfor; den myndighed, der har truffet afgørelsen- de oplysninger, der giver anledning til at antage, at udlændingen kan indrejse til det endelige bestemmelsesland eller til det andet transitland- de rejsedokumenter eller andre personlige dokumenter, som den pågældende er i besiddelse af- oplysninger om den myndighed, der fremsætter anmodningen- den måde, hvorpå gennemrejsen af den anmodede stats område tænkes foretaget (tidspunkt, rejserute, transportmiddel osv.)- behov og betingelser for ledsagelse.2. Anmodningen om gennemrejse i forbindelse med udsendelse skal forelægges så hurtigt som muligt i henhold til den anmodede stats interne retsregler for de myndigheder, der har ansvar for udsendelse, og den skal besvares så hurtigt som muligt.3. Transitstaten kan bede om oplysninger, navnlig om hvorvidt gennemrejsen er nødvendig.VITilfælde, hvor gennemrejse i forbindelse med udsendelse kan nægtes:- når udlændingen ved gennemrejse over landjorden udgør en trussel mod den offentlige orden, den nationale sikkerhed og transitstatens internationale forbindelser- når de oplysninger, der er nævnt i afsnit V.3, ikke skønnes tilfredsstillende.VIIHvis udsendelsesforanstaltningen af en eller anden grund ikke kan gennemføres, kan den stat, som den udsendte person rejser igennem, uden yderligere formaliteter sende denne tilbage til den udsendende stats område.VIIINår udsendelsen ikke kan ske på udlændingens eller tredjemands bekostning, påtager den udsendende stat sig- de rejseudgifter og andre udgifter, herunder udgifter til ledsagelse, som afholdes, indtil udlændingen forlader den transitmedlemsstats område, hvortil han havde gennemrejsetilladelse- eventuelle tilbagesendelsesudgifter.IXDisse henstillinger hindrer ikke et nærmere samarbejde mellem to eller flere medlemsstater.XEn medlemsstat, der ønsker at føre forhandlinger om gennemrejse med en anden medlemsstat eller et tredjeland i forbindelse med udsendelse, underretter i tilstrækkelig god tid de øvrige medlemsstater herom.XIDenne henstilling berører hverken bestemmelserne i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder af 4. november 1950 eller bestemmelserne i konventionen om flygtninges retsstilling af 28. juli 1951.Den berører heller ikke bestemmelserne i de gældende internationale konventioner vedrørende udlevering og udlevering under gennemrejse.Den kan ikke føre til, at proceduren for gennemrejse i forbindelse med udsendelse træder i stedet for procedurerne for udlevering og gennemrejse under udlevering.(1) Erklæring ad punkt III:»Det i punkt III nævnte hensyn til effektivitet, hurtighed og få omkostninger dækker bl.a. de forpligtelser, der følger af Storhertugdømmet Luxembourgs geografiske beliggenhed.«BILAG II ADDENDUM til henstilling vedrørende gennemrejse i forbindelse med udsendelse (godkendt af ministrene den 1. og 2. juni 1993) 1. Med henblik på at tilgodese behovet for effektivitet, hurtighed og få omkostninger i forbindelse med gennemrejse kan der sondres mellem de forskellige foranstaltninger, som medlemsstaterne træffer til gennemførelse af udsendelse ad henholdsvis luft-, sø- eller landvejen.2. Udsendelse under anvendelse af fly og passage af en lufthavns transitområde i forbindelse hermed bør være undtaget fra bestemmelserne om anmodning om tilladelse til indrejse og gennemrejse (afsnit III i henstillingen), således at der i disse tilfælde alene sker underretning til transitlandet.3. En underretning om gennemrejse i forbindelse med udsendelse med fly bør indeholde de oplysninger, som i henstillingens afsnit V er anført for anmodninger om gennemrejse.4. I forbindelse med udsendelse ad land- eller søvejen indgives anmodning og underretning om indrejse til og gennemrejse af en stats område til et af transitlandet udpeget centralt kontaktsted, jf. henstillingerne i henstillingen.Hvis transitlandet nægter at give tilladelse til gennemrejse i tilfælde af udsendelse med fly, sendes oplysning herom til ansøgerstaten inden 24 timer efter, at underretningen er indgivet.5. De bør udarbejdes en fælles liste over de af medlemsstaterne udpegede centrale kontaktsteder.I tilfælde af udsendelse med fly bør der tages direkte kontakt med den/de kompetente person(er) i den pågældende transitlufthavn, eller, afhængigt af national praksis, med enhver anden kompetent person, forudsat at 24-timersreglen (jf. punkt 4) overholdes.


title: Rådets henstilling af 11. juli 2017 om Frankrigs nationale reformprogram for 2017 og med Rådets udtalelse om Frankrigs stabilitetsprogram for 2017

text:
               9.8.2017

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 261/36

         RÅDETS HENSTILLING
   af 11. juli 2017
   om Frankrigs nationale reformprogram for 2017 og med Rådets udtalelse om Frankrigs stabilitetsprogram for 2017
   (2017/C 261/09)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den 16. november 2016 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2017 om samordning af de økonomiske politikker. Den 9.-10. marts 2017 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 16. november 2016 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Frankrig blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dato vedtog Kommissionen desuden en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd godkendte den 9.-10. marts 2017. Den 21. marts 2017 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet (»henstillingen til euroområdet«) (3).

               (2)

               Da Frankrig har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Frankrig sikre en fuldstændig og rettidig implementering af henstillingen vedrørende euroområdet som afspejlet i henstilling 1 til 4 nedenfor.

               (3)

               Den 22. februar 2017 blev landerapporten for Frankrig 2017 offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Frankrigs fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 12. juli 2016, opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og opfyldelsen af Frankrigs nationale Europa 2020-mål. Den indeholdt desuden en dybdegående undersøgelse efter artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011, hvis resultater også blev offentliggjort den 22. februar 2017. Kommissionen konkluderede på baggrund af sin analyse, at Frankrig er berørt af uforholdsmæssigt store makroøkonomiske ubalancer. Frankrig er især kendetegnet ved en svag konkurrenceevne og en stor og voksende offentlig gæld i en situation med lav produktivitetsvækst. Det er særlig vigtigt at sætte ind for at mindske risikoen for negative konsekvenser for den franske økonomi og, i betragtning af landets størrelse og grænseoverskridende relevans, for Den Økonomiske og Monetære Union.

               (4)

               Den 28. april 2017 fremlagde Frankrig sit nationale reformprogram for 2017 og sit stabilitetsprogram for 2017. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (5)

               Der er taget hensyn til relevante landespecifikke henstillinger i forbindelse med programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (ESI-fondene) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (4) kan Kommissionen, hvis det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante henstillinger fra Rådet, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

               (6)

               Frankrig er i øjeblikket underlagt den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten. I sit stabilitetsprogram for 2017 planlægger regeringen i overensstemmelse med Rådets henstilling af 10. marts 2015 som led i proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud at korrigere det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2017 med et samlet underskud på 2,8 % af BNP. Det samlede underskud ventes yderligere bragt ned på 1,3 % af BNP i 2020. Den mellemfristede budgetmålsætning, dvs. et strukturelt underskud på 0,4 % af BNP, forventes opfyldt i 2019. Den genberegnede (5) strukturelle saldo ventes imidlertid at ligge på -1,2 % af BNP i 2020, og den mellemfristede budgetmålsætning vil således ikke være opfyldt ved udløbet af programperioden. Ifølge stabilitetsprogrammet for 2017 ventes den offentlige gældskvote at falde fra 95,9 % af BNP i 2018 til 93,1 % i 2020. Det makroøkonomiske scenario der ligger til grund for disse budgetfremskrivninger, er realistisk. De foranstaltninger, der er nødvendige for at understøtte de planlagte underskudsmål fra 2018 og frem, er imidlertid ikke tilstrækkeligt præciseret.

               (7)

               Den 10. marts 2015 rettede Rådet en henstilling til Frankrig om at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophør senest i 2017 og opnå et offentligt underskud på 2,8 % af BNP, hvilket svarer til en forbedring af den strukturelle saldo med 0,9 % af BNP i 2017. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2017 forventes det samlede underskud at udgøre 3,0 % af BNP i 2017 i overensstemmelse med traktatens referenceværdi, hvilket er over målet i Rådets henstilling. For 2018 forventes det samlede underskud med en uændret politik at udgøre 3,2 % af BNP og således at ligge over traktatens referenceværdi, hvilket kan indebære risici for en holdbar korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud. Desuden forventes den anbefalede finanspolitiske indsats ikke at blive leveret i løbet af den periode, der er omfattet af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, da Frankrigs konsolideringsstrategi primært bygger på en forbedring af konjunkturforholdene og en fortsættelse af situationen med lave rentesatser, hvilket ligger uden for myndighedernes kontrol.

               (8)

               Hvis der alligevel opnås en rettidig og holdbar korrektion, vil Frankrig i 2018 blive underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten og overgangsbestemmelsen vedrørende gældskriteriet. I lyset af den finanspolitiske situation i landet og navnlig landets gældsniveau forventes Frankrig at fortsætte tilpasningen hen imod den mellemfristede budgetmålsætning om et strukturelt underskud på 0,4 % af BNP. Ifølge den tilpasningsmatrix, der er fastlagt efter fælles aftale som led i stabilitets- og vækstpagten, medfører tilpasningen et krav om en nominel vækst i de primære offentlige nettoudgifter (6), som ikke overstiger 1,2 % i 2018. Det svarer til en årlig strukturel tilpasning på 0,6 % af BNP. Med en uændret politik er der risiko for en væsentlig afvigelse fra dette krav i 2018. Der er også risiko for, at Frankrig ikke vil overholde overgangsbestemmelsen vedrørende gældskriteriet i 2018, idet den strukturelle saldo forventes at blive forringet med 0,5 % af BNP, hvorimod der kræves en minimal lineær strukturel tilpasning på 0,4 % af BNP. Rådet er af den generelle opfattelse, at Frankrig skal være parat til at træffe yderligere foranstaltninger i 2017 for a sikre overensstemmelse, og at der vil være behov for yderligere foranstaltninger fra 2018 for at sikre, at bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten overholdes. Ved vurderingen af budgetplanerne og -resultaterne bør der imidlertid, som fastsat i forordning (EF) nr. 1466/97, tages hensyn til medlemsstatens budgetmæssige balance i lyset af konjunkturforholdene. Som anført i Kommissionens meddelelse om det europæiske semester 2017, der ledsager disse landespecifikke henstillinger, skal der ved vurderingen af udkastet til budgetplan for 2018 og den efterfølgende vurdering af 2018-budgetresultaterne tages behørigt hensyn til målet om at opnå en finanspolitisk kurs, der bidrager til både at styrke det igangværende opsving og sikre Frankrigs offentlige finansers holdbarhed. Rådet noterer sig i den sammenhæng, at Kommissionen agter at foretage en samlet vurdering i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1466/97, navnlig i lyset af konjunkturforholdene i Frankrig.

               (9)

               Den offentlige udgiftskvote i Frankrig er blandt de højeste i Unionen. Udgiftskvoten forventes at nå op på 56,2 % af BNP i 2017, hvilket er 9,7 procentpoint højere end gennemsnittet i Unionen. Frankrig har fulgt en udgiftsbaseret konsolideringsstrategi, der hovedsagelig har bygget på faldende rentesatser og nedskæringer i de offentlige investeringer. Det er imidlertid usandsynligt, at de lave rentesatser vil blive fastholdt på mellemlang sigt, og nedskæringerne i de produktive offentlige investeringer vil kunne skade det fremtidige økonomiske potentiale. Udgiftsanalyserne har derimod påvist en række potentielle effektivitetsgevinster, som ikke er blevet gennemført. Udgiftsanalyserne fandt frem til en brøkdel — mindre end 2 % — af de samlede planlagte udgiftsbesparelser på 50 mia. EUR i perioden 2015-2017. Det er imidlertid kun en del af dem, der er blevet omsat til konkrete foranstaltninger i budgettet for 2016, mens foranstaltningerne i finansloven for 2017 bygger på de foranstaltninger, der er udpeget i udgiftsanalyserne fra 2015. Udgiftsanalyserne kunne give endnu større besparelser, hvis de udvides til at omfatte flere områder, og ved at gennemføre en flerårig strategi for at omsætte alle de påviste besparelser i konkrete budgetforanstaltninger.

               (10)

               Høje sociale sikringsbidrag kombineret med høje afgifter, der belaster virksomhederne, kan virke afskrækkende på private investeringer og hæmme virksomhedernes vækst og nyansættelser. Der er fortsat gennemført politiske foranstaltninger for at mindske arbejdskraftomkostningerne, og i april 2016 lanceredes den anden fase af nedskæringerne i arbejdsgivernes sociale bidrag under ansvars- og solidaritetspagten. Desuden har regeringen i 2017 øget skattelempelsen for konkurrenceevne og beskæftigelse (CICE) fra 6 % til 7 %. Disse foranstaltninger for at mindske skattekilen på arbejde har forbedret Frankrigs konkurrenceevne siden 2013, men tidligere akkumulerede tab er endnu ikke blevet indhentet. Når man ser på gennemsnitslønnen, havde Frankrig i 2015 det højeste arbejdsgiverbidrag til social sikring i Unionen i forhold til de samlede arbejdskraftomkostninger, der betales af arbejdsgiveren, selv om det er faldende. De seneste evalueringer af disse foranstaltninger påviste de positive virkninger for beskæftigelsen og virksomhedernes fortjenstmargen, men der er behov for yderligere evalueringer for fuldt ud at vurdere deres indvirkning på lønninger, investeringer, beskæftigelse og virksomhedernes fortjeneste. De seneste evalueringer tyder også på, at konsolideringen af de foranstaltninger, der skal reducere lønomkostningerne, og de deraf følgende faste nedsættelser af sociale bidrag vil optimere deres beskæftigelses- og investeringsmæssige virkninger.

               (11)

               Den faktiske gennemsnitlige selskabsskattesats var på 38,4 % pr. 1. juli 2016 og dermed den højeste i Unionen, og andre produktionsafgifter er også særdeles høje. Frankrig har imidlertid truffet foranstaltninger, der skal sænke den lovbestemte selskabsskattesats til 28 % i 2020. Samtidig falder skattebyrden på forbrug stadig mindre end i andre medlemsstater. I 2014 lå Frankrig på 27. pladsen i Unionen hvad angår skatteindtægter fra forbrug i procent af den samlede beskatning. Momssystemet er kendetegnet ved en normalsats på mellemniveau og meget lave nedsatte satser, som anvendes på et stort skattegrundlag. Skattesystemets kompleksitet kan være en hindring for et velfungerende erhvervsliv. Frankrig har et højt skattetryk kombineret med mange skattelempelser, nedsatte satser og et stort antal skatteordninger, som resulterer i usikkerhed og øgede omkostninger til regeloverholdelse, navnlig for virksomheder. De samlede skatteudgifter er betydelige i Frankrig og udgør mere end 3 % af BNP. Myndighedernes administrative omkostninger i forbindelse med skatteopkrævning er også høje og ligger over EU-gennemsnittet.

               (12)

               I 2016 faldt arbejdsløsheden til 10,1 %. Ledigheden er højere blandt de unge, de lavtuddannede og dem, der ikke er født i Unionen. De igangværende forvaltningsreformer er afgørende for at tilpasse uddannelsesudbuddet til beskæftigelsesmulighederne og de økonomiske behov. Samtidig har jobsøgende, mindre kvalificerede arbejdstagere og ansatte i SMV'er fortsat vanskeligt ved at få adgang til uddannelse. Det kan være nødvendigt at styrke de allerede eksisterende foranstaltninger og afbalancere ressourcerne for at sikre, at de kan deltage i relevante uddannelsesforløb. De unge og deriblandt de lavest kvalificerede har stadig vanskeligt ved at komme ud på arbejdsmarkedet. I den forbindelse er der truffet foranstaltninger for at støtte lærlingeuddannelser, hvilket har medført positive resultater hidtil. Men den indledende erhvervsuddannelse, der tilbydes, navnlig når den er skolebaseret og i den tertiære sektor, er ikke tilstrækkeligt tilpasset beskæftigelsesmulighederne. Desuden bliver elever, som kommer fra ugunstige vilkår, oftere styret hen imod en grundlæggende erhvervsuddannelse, som også tegner sig for hovedparten af skolefrafaldene, hvilket bidrager til stor ulighed på uddannelsesområdet. Virkningen af den socioøkonomiske status for elevernes resultater er den højeste i OECD.

               (13)

               I 2016 var kun 54,5 % af de personer i den erhvervsaktive alder, der ikke er født i EU, i beskæftigelse. Beskæftigelsesfrekvensen for kvinder, der ikke er født i EU (45,4 %), var en af de laveste i Unionen. Forskellen i beskæftigelsesfrekvensen mellem personer, der er født i Frankrig og uden for EU, er steget til 17,5 procentpoint i 2016 (23,7 procentpoint for kvinder). Den lave beskæftigelsesfrekvens for personer, der er født uden for EU, trækker den samlede beskæftigelsesfrekvens ned og afspejler en kronisk underudnyttelse af arbejdskraften. Andengenerationsindvandrere har også negative beskæftigelsesresultater, der ikke forklares med forskelle med hensyn til alder, uddannelse og kvalifikationer. Desuden er forskellene i de uddannelsesmæssige resultater vedvarende, eftersom andengenerationsindvandrerne kun til dels er ved at indhente det forsømte. For at imødegå denne udfordring er der er behov for en overordnet strategi, herunder navnlig specifikke foranstaltninger vedrørende sprogkundskaber, opkvalificering og uddannelse, erhvervsvejledning og andre målrettede aktive beskæftigelsespolitikker. En effektiv adgang til tjenesteydelser er nøglen til at øge arbejdsmarkedsdeltagelsen sammen med en indsats over for diskriminerende praksis ved ansættelse af personer, der ikke er født i EU, og andengenerationsindvandrere.

               (14)

               Siden 2013 har den franske mindsteløn været underlagt indekseringsregler. I en kontekst med svag inflation og faldende lønstigninger er den steget langsommere end referencelønningerne. Mindstelønnen er høj i forhold til medianlønnen, men arbejdskraftomkostningerne på mindstelønsniveau er blevet reduceret gennem fritagelser for socialsikringsbidrag. Stigninger i mindstelønnen medfører lønstigninger for de fleste kategorier af arbejdstagere og risikerer at skabe et lønstigningspres. Indekseringen af mindstelønnen er vigtig for at bevare arbejdstagernes købekraft, men den gældende indekseringsordning risikerer at forsinke den nødvendige overordnede løntilpasning. I den nuværende situation med høj ledighed er der risiko for, at arbejdskraftomkostningerne på mindstelønsniveauet lægger hindringer i vejen for de lavtuddannedes beskæftigelsesmuligheder. Gruppen af uafhængige eksperter vurderer hvert år mindstelønnen i Frankrig og afgiver ikkebindende udtalelser om udviklingen heraf. Deres udtalelser om ad hoc-stigninger er hidtil altid blevet overholdt og spiller en vigtig rolle med hensyn til at kontrollere anvendelsen af sådanne ad hoc-stigninger.

               (15)

               Med loven af august 2016 om arbejdskraft, social dialog og karriereforløb indførte Frankrig foranstaltninger, der tager sigte på at forbedre virksomhedernes evne til at tilpasse sig til de økonomiske konjunkturer og reducere segmenteringen af arbejdsmarkedet. Loven fastsætter bestemmelser om afskedigelser af økonomiske årsager, udvider anvendelsesområdet for de fleste overenskomster på virksomhedsniveau og øger effektiviteten af kollektive overenskomstforhandlinger. Fortsat høje arbejdsløshedstal har lagt pres på holdbarheden af arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet. I den forbindelse indgik arbejdsmarkedets parter i marts 2017 en aftale om en ny arbejdsløshedsunderstøttelsesordning, der er blevet godkendt af regeringen, og som har til formål at mindske det årlige underskud med 1,2 mia. EUR.

               (16)

               Selv om Frankrig har forbedret sine overordnede lovgivningsmæssige resultater, ligger erhvervsklimaet fortsat midt i spektret i forhold til de vigtigste konkurrenter. Trods vedvarende bestræbelser på forenkling står virksomhederne stadig over for en stor regelbyrde og hurtigt skiftende lovgivning. Dette er en af de største hindringer for private investeringer. Med forenklingsprogrammet har Frankrig taget skridt til at reducere bureaukratiet for virksomhederne, men en femtedel af de foranstaltninger, der blev vedtaget inden 2016, var endnu ikke blevet gennemført i maj 2017. Samtidig fortsætter tærskeleffekter med at påvirke virksomhedernes udvikling og har konsekvenser for deres økonomiske og markedsmæssige resultater. Øgede sociale og skattemæssige forpligtelser for virksomheder, der har over et bestemt antal medarbejdere, kan afholde dem fra at ekspandere til en størrelse, som er nødvendig for at kunne eksportere og innovere. Disse tærskeleffekter kan igen påvirke virksomhedernes produktivitet, konkurrenceevne og internationalisering. Ifølge empiriske data er tærsklerne med 10 og 50 ansatte særligt bekostelige for arbejdsgiverne, mens den franske økonomi er kendetegnet ved en uforholdsmæssigt lav andel af virksomheder, der ligger over disse tærskelværdier, hvilket tyder på en forbindelse mellem de to fænomener.

               (17)

               Konkurrencen inden for servicefagene er blevet øget i nogle sektorer, men en række økonomisk vigtige sektorer som revisorvirksomhed, arkitektur, hjemmepleje, hotel- og restaurationsvirksomhed, taxi- og private køretjenester er stadig karakteriseret ved en lav grad af konkurrence og/eller lovgivningsmæssige hindringer. Der er fortsat en del hindringer for disse ydelser, især unødigt strenge reguleringsmæssige krav, som modvirker eller begrænser en effektiv konkurrence. Ved at mindske disse hindringer vil man, takket være nye teknologiske og digitale muligheder, kunne gøre det muligt for de eksisterende eller nye virksomheder at øge deres konkurrenceevne og/eller komme ind på nye markeder, hvilket giver fordele for forbrugerne i form af lavere priser og bedre service. Med henblik herpå iværksatte Kommissionen som en del af en pakke af foranstaltninger, der skal fjerne hindringer på markederne for tjenesteydelser, i januar 2017 en gensidig evaluering, der opfordrer medlemsstaterne til at foretage en evaluering af deres respektive hindringer, som begrænser adgangen til visse erhverv.

               (18)

               Innovationen i Frankrig lever ikke op til resultaterne i Europas førende innovationslande. Området er stadig præget af en høj grad af kompleksitet, og den overordnede koordinering er fortsat en udfordring. Forskellen mellem omfanget af offentlig støtte og Frankrigs middelmådige innovationsresultater rejser spørgsmål om effektiviteten af de offentlige støtteordninger. Samarbejdet mellem offentlig forskning og private virksomheder er navnlig ikke optimal og tynger innovationssystemets økonomiske resultater.

               (19)

               Som led i det europæiske semester 2017 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Frankrigs økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2017. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2017 og det nationale reformprogram for 2017 samt opfølgningen på de henstillinger, der er blevet rettet til Frankrig i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Frankrig, men også til deres overensstemmelse med EU-regler og -retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

               (20)

               Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået stabilitetsprogrammet for 2017, og dets holdning (7) afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

               (21)

               På baggrund af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram for 2017 og stabilitetsprogrammet for 2017. Dets henstillinger i henhold til artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling 1 til 4 nedenfor,

         HENSTILLER, at Frankrig i 2017 og 2018 iværksætter tiltag med henblik på at:

               1.

               Efterleve Rådets henstilling af 10. marts 2015 som led i proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Gøre en betydelig finanspolitisk indsats i 2018 i overensstemmelse med kravene i den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten under hensyntagen til behovet for at styrke det igangværende opsving og sikre de offentlige finansers holdbarhed i Frankrig. Foretage en omfattende gennemgang af udgiftsposterne for at opnå effektivitetsgevinster, der fører til besparelser.

               2.

               Konsolidere de foranstaltninger, der skal reducere arbejdskraftomkostningerne, for at gøre dem så effektive som muligt på en budgetneutral måde og øge deres beskæftigelses- og investeringsmæssige virkninger. Udvide det samlede skattegrundlag og træffe yderligere foranstaltninger til at gennemføre den planlagte nedskæring af den lovbestemte selskabsskattesats.

               3.

               Forbedre adgangen til arbejdsmarkedet for jobsøgende, især de mindre kvalificerede arbejdstagere og personer med indvandrerbaggrund, bl.a. ved at ændre erhvervsuddannelsessystemet. Sikre, at udviklingen i mindstelønnen stemmer overens med målene om øget beskæftigelse og konkurrenceevne.

               4.

               Mindske regelbyrden for virksomhederne, herunder ved at fortsætte forenklingsprogrammet. Fortsætte med at fjerne de konkurrencemæssige hindringer i servicesektoren, herunder inden for erhvervstjenester og lovregulerede erhverv. Forenkle og forbedre effektiviteten af de offentlige innovationsstøtteordninger.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 11. juli 2017.

            På Rådets vegne

         T. TÕNISTE

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 92 af 24.3.2017, s. 1.

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, der er genberegnet af Kommissionen efter den metode, der er aftalt i fællesskab.

      (6)  De offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til Unionens programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifterne til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes i løbet af en 4-årsperiode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden er modregnet.

      (7)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Kommissionens henstilling (EU) 2017/1804 af 3. oktober 2017 om gennemførelsen af bestemmelserne i Schengengrænsekodeksen om midlertidig genindførelse af grænsekontrol ved de indre grænser i Schengenområdet

text:
               7.10.2017

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 259/25

         KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2017/1804
   af 3. oktober 2017
   om gennemførelsen af bestemmelserne i Schengengrænsekodeksen om midlertidig genindførelse af grænsekontrol ved de indre grænser i Schengenområdet
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I et område uden kontrol ved de indre grænser kan det kun under ekstraordinære omstændigheder besluttes midlertidigt at genindføre kontrol ved de indre grænser som reaktion på situationer, der i alvorlig grad påvirker den offentlige orden eller den interne sikkerhed i området, i dele heraf eller i en eller flere medlemsstater. I lyset af de virkninger, genindførelsen af en sådan kontrol kan have for den frie bevægelighed for alle personer og varer inden for området uden kontrol ved de indre grænser, kan det kun ske som en sidste udvej og under strenge betingelser, hvad angår omfanget og varigheden af en midlertidig genindførelse af grænsekontrol.

               (2)

               De nuværende bestemmelser i Schengengrænsekodeksen giver mulighed for hurtigt at genindføre midlertidig kontrol ved de indre grænser, hvis en alvorlig trussel mod den offentlige orden eller den indre sikkerhed i en medlemsstat kræver øjeblikkelig handling, i op til højst to måneder (artikel 28). I henhold til kodeksen kan der også genindføres kontrol ved de indre grænser i tilfælde af trusler mod den offentlige orden eller den indre sikkerhed i tilfælde af forudseelige begivenheder i op til højst seks måneder (artikel 25). En kombineret anvendelse af Schengengrænsekodeksens artikel 28 og 25 gør det muligt at opretholde grænsekontrollen i op til i alt otte måneder. Derudover giver en ny trussel mod den offentlige orden eller den indre sikkerhed mulighed for på ny at anvende reglerne (og således på ny at beregne varigheden af kontrolperioden).

               (3)

               Schengengrænsekodeksens artikel 29 indeholder bestemmelser om en særlig procedure, der gør det muligt at genindføre kontrol ved de indre grænser i en periode på op til 2 år, hvis den overordnede funktion af området uden kontrol ved de indre grænser er truet på grund af vedvarende alvorlige mangler i forbindelse med grænsekontrollen ved de ydre grænser, som blev konstateret under en Schengenevaluering. Med vedtagelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1624 (1) kan denne procedure også anvendes, hvis en medlemsstat ikke træffer de nødvendige foranstaltninger, efter at der er foretaget en sårbarhedsvurdering, eller ikke samarbejder med agenturet, hvis situationen ved de ydre grænser kræver, at der hurtigt træffes foranstaltninger.

               (4)

               Selv om den nugældende frist i langt de fleste tilfælde har været tilstrækkelig, har det i den senere tid vist sig, at visse alvorlige trusler mod den offentlige orden eller den indre sikkerhed såsom terrortrusler eller større ukontrollerede sekundære bevægelser inden for Unionen kan vare langt længere end ovennævnte tidsrum.

               (5)

               Kommissionen har vedtaget et forslag til ændring af de relevante bestemmelser i Schengengrænsekodeksen for fremover at imødegå sådanne vedvarende trusler. Forslaget ændrer tidsbegrænsningerne for genindførelsen af kontrol ved de indre grænser i Schengengrænsekodeksens artikel 25 i tilfælde af forudseelige begivenheder og anerkender derved, at det kan være begrundet at forlænge den nuværende tidsbegrænsning til højst 2 år. Forslaget giver desuden mulighed for yderligere forlængelse af kontrollen ved de indre grænser, når en specifik trussel mod den indre sikkerhed eller den offentlige orden varer længere end dette tidsrum.

               (6)

               Disse nye tidsbegrænsninger ledsages af supplerende proceduremæssige krav, som medlemsstaterne skal opfylde, inden de kan genindføre kontrol ved de indre grænser eller forlænge en sådan kontrol. Medlemsstaterne skal navnlig underbygge deres underretning med en risikovurdering, der viser, at den planlagte genindførelse af kontrol ved de indre grænser eller forlængelsen af en sådan kontrol udgør sidste udvej, og forklare, hvordan kontrollen ved de indre grænser kan være med til at imødegå den konstaterede trussel. Desuden skal Kommissionen nu afgive udtalelse, når kontrollen ved de indre grænser varer længere end seks måneder. Bestemmelserne vedrørende »høringsproceduren«, efter at Kommissionen har afgivet udtalelse, ændres også for at afspejle den nye rolle, Den Europæiske Grænse- og Kystvagt og Europol spiller, og for at sikre, at der tages behørigt hensyn til resultaterne af høringen, navnlig hvad angår inddragelsen af nabomedlemsstaterne. Alle disse ændringer har til formål at sikre, at der kun genindføres kontrol ved de indre grænser, når og så længe det er nødvendigt og begrundet.

               (7)

               De foreslåede ændringer af Schengengrænsekodeksen bygger på de nuværende bestemmelser. Indtil de ovenfor beskrevne ændringer af Schengenkodeksen er vedtaget, er det vigtigt, at alle medlemsstater, der har til hensigt at genindføre midlertidig kontrol ved de indre grænser, fuldt ud opfylder kravene i de eksisterende bestemmelser i Schengengrænsekodeksen, hvori det allerede kræves, at medlemsstater, der har til hensigt at anvende denne foranstaltning, først overvejer alternative foranstaltninger til grænsekontrol og samarbejder med nabomedlemsstaterne.

               (8)

               Forud for beslutningen om at genindføre midlertidig kontrol ved de indre grænser eller forlænge en sådan kontrol bør de berørte medlemsstater i medfør af Schengengrænsekodeksens artikel 26 vurdere, i hvilket omfang en sådan foranstaltning udgør en passende reaktion på truslen mod den offentlige orden eller den indre sikkerhed, og om foranstaltningen står i et rimeligt forhold til truslen, idet der blandt andet tages hensyn til foranstaltningens sandsynlige virkninger for den frie bevægelighed for personer inden for området uden kontrol ved de indre grænser. Målrettet kontrol på grundlag af konstant opdaterede risikoanalyser og efterretninger vil derfor være med til at optimere den gavnlige virkning af kontrollen og begrænse dens negative virkninger for den frie bevægelighed.

               (9)

               De medlemsstater, der berøres af genindførelsen af kontrol ved de relevante grænseafsnit, bør regelmæssigt kunne udtrykke deres syn på behovet herfor med henblik på at tilrettelægge et gensidigt samarbejde mellem alle involverede medlemsstater og regelmæssigt undersøge, om foranstaltningerne står i et rimeligt forhold til de begivenheder, der har afstedkommet genindførelsen af grænsekontrol, og truslen mod den offentlige orden eller den indre sikkerhed. De medlemsstater, der har besluttet at genindføre en sådan kontrol, bør tage hensyn til disse synspunkter ved bedømmelsen og revurderingen af behovet for kontrollen med det formål hele tiden at tilpasse den til omstændighederne.

               (10)

               En medlemsstat, der genindfører kontrol ved de indre grænser eller forlænger en sådan kontrol, bør blandt andet informere om de foranstaltninger, som andre medlemsstater skal træffe i forbindelse med den planlagte grænsekontrol, jf. Schengengrænsekodeksens artikel 27, stk. 1, litra e). I medfør af Schengengrænsekodeksens artikel 27, stk. 5, kan der finde fælles møder sted mellem den medlemsstat, der planlægger at genindføre grænsekontrol ved de indre grænser, de øvrige medlemsstater, navnlig dem, der er direkte berørt af disse foranstaltninger, og Kommissionen med henblik på i givet fald at tilrettelægge et gensidigt samarbejde mellem medlemsstaterne. Disse kontakter med nabomedlemsstater bør anvendes til at begrænse virkningerne for den frie bevægelighed.

               (11)

               Da der kun under ekstraordinære omstændigheder og som sidste udvej midlertidigt kan genindføres kontrol ved de indre grænser, bør medlemsstaterne først undersøge, om det ikke er muligt at anvende andre alternative foranstaltninger i stedet for grænsekontrol for effektivt at imødegå den konstaterede trussel, og kun beslutte at genindføre kontrol ved de berørte indre grænser som sidste udvej, når sådanne mindre restriktive foranstaltninger i forbindelse med den grænseoverskridende trafik ikke i tilstrækkelig grad kan imødegå de konstaterede trusler. De berørte medlemsstater bør redegøre for resultatet af disse overvejelser og begrundelsen for valget af grænsekontrol i deres underretning, jf. Schengengrænsekodeksens artikel 27, stk. 1.

               (12)

               Medlemsstaterne bør i den henseende træffe alle nødvendige foranstaltninger for at fremme og fuldt ud efterkomme Kommissionens henstilling af 12. maj 2017 (C(2017) 3349 final) om forholdsmæssigt afpasset politikontrol og politisamarbejde i Schengenområdet.

               (13)

               Denne henstilling bør efterkommes under fuld overholdelse af de grundlæggende rettigheder.

               (14)

               Denne henstilling bør rettes til alle Schengenstater, der er bundet af afsnit III i Eurforordning (EU) 2016/399 (2) —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

      BEGRÆNSNING AF VIRKNINGERNE FOR DEN FRIE BEVÆGELIGHED

   For at sikre den rette balance mellem behovet for at beskytte den offentlige orden eller den indre sikkerhed i medlemsstaterne og fordelene ved et område uden kontrol ved de indre grænser bør de medlemsstater, der har til hensigt at genindføre midlertidig kontrol ved de indre grænser, omhyggeligt tage hensyn til og regelmæssigt evaluere følgende aspekter, når de i medfør af Schengengrænsekodeksens artikel 26 vurderer behovet for og forholdsmæssigheden af enhver midlertidig genindførelse af kontrol ved de indre grænser, jf. Schengengrænsekodeksens artikel 25 og 28:

               a)

               de sandsynlige virkninger af genindførelsen af en sådan kontrol for den frie bevægelighed for personer inden for området uden kontrol ved de indre grænser

               b)

               de sandsynlige virkninger af genindførelsen af en sådan kontrol for det indre marked.

         Med henblik herpå bør de medlemsstater, der har til hensigt at genindføre midlertidig kontrol ved de indre grænser, i den underretning, der er omhandlet i Schengengrænsekodeksens artikel 27, stk. 1, redegøre for resultatet af deres vurdering af virkningen af den planlagte genindførelse af kontrol ved de indre grænser eller forlængelsen af en sådan kontrol for den frie bevægelighed og det indre marked.
   De medlemsstater, der har til hensigt at genindføre midlertidig kontrol ved de indre grænser, bør afholde sig fra at træffe foranstaltninger, som ikke kan begrundes af den konstaterede alvorlige trussel mod den offentlige orden eller den indre sikkerhed. De bør for eksempel begrænse de grænseafsnit, hvor der indføres midlertidig kontrol ved de indre grænser, til, hvad der er strengt nødvendigt for at imødegå den konstaterede trussel.

      DELT ANSVAR OG SAMARBEJDE

   De medlemsstater, der har til hensigt at genindføre midlertidig kontrol ved de indre grænser, bør med henblik på at begrænse virkningerne heraf for den frie bevægelighed:

               a)

               i god tid i forvejen høre de medlemsstater, der er berørt af den planlagte genindførelse af grænsekontrol

               b)

               opretholde et tæt og løbende samarbejde, som gør det muligt løbende at revurdere og tilpasse kontrollen, så den afspejler ændringerne i behovene og virkningerne i marken

               c)

               være parat til at bistå hinanden med henblik på en effektiv gennemførelse af grænsekontrol, når det er nødvendigt og begrundet.

      BRUG AF ALTERNATIVE FORANSTALTNINGER

   For at sikre, at den midlertidige genindførelse af kontrol ved de indre grænser er sidste udvej og kun anvendes, når det ikke er muligt ved brug af andre midler på hensigtsmæssig vis at imødegå den konstaterede alvorlige trussel mod den offentlige orden eller den indre sikkerhed, bør medlemsstaterne fuldt ud efterkomme Kommissionens henstilling af 12. maj 2017 (C(2017) 3349 final) om forholdsmæssigt afpasset politikontrol og politisamarbejde i Schengenområdet.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 3. oktober 2017.

            På Kommissionens vegne

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Medlem af Kommissionen

      (1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1624 af 14. september 2016 om den europæiske grænse- og kystvagt og om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/399 og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 863/2007 Rådets forordning (EF) nr. 2007/2004, og Rådets beslutning 2005/267/EF (EUT L 251 af 16.9.2016, s. 1).

      (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/399 af 9. marts 2016 om en EU-kodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) (EUT L 77 af 23.3.2016, s. 1).


title: Rådets henstilling af 22. december 2009 om vaccination mod sæsoninfluenza (EØS-relevant tekst)

text:
               29.12.2009

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 348/71

      RÅDETS HENSTILLING

   af 22. december 2009
   om vaccination mod sæsoninfluenza
   (EØS-relevant tekst)
   (2009/1019/EU)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 168, stk. 6,
   som henviser til forslag fra Europa-Kommissionen, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Sæsoninfluenza er en smitsom virusinfektion, der forekommer som en epidemi i vintermånederne i Europa. Den er en af de vigtigste og mest almindeligt forekommende overførbare sygdomme og er en væsentlig årsag til sygelighed og dødelighed i alle medlemsstater.

               (2)

               I nogle tilfælde giver sygdommen komplikationer ud over en luftvejsinfektion med blind smittevej og fører til alvorlig lungebetændelse eller andre sekundære komplikationer, undertiden med døden til følge. Sådanne komplikationer er langt mest almindelige hos den ældre del af befolkningen og hos personer med kroniske lidelser.

               (3)

               Konsekvenserne af sæsoninfluenza kan mindskes med vaccination, men virussets antigensammensætning ændrer sig hyppigt, og ekspertgrupper under Verdenssundhedsorganisationen (WHO) tager derfor løbende vaccinernes sammensætning op til revision.

               (4)

               Verdenssundhedsforsamlingen vedtog i 2003 resolution nr. 56.19 for at øge vaccinationsdækningen mod influenza for alle højrisikogrupper med det mål at nå op på en vaccinationsdækning for den ældre del af befolkningen på mindst 50 % senest i 2006 og 75 % senest i 2010.

               (5)

               Europa-Parlamentet vedtog den 26. oktober 2005 og den 14. juni 2006 to beslutninger med titlerne »Strategien mod en influenzapandemi« henholdsvis »Planlægning af beredskab og indsats over for pandemisk influenza i Det Europæiske Fællesskab«, hvori det opfordrede medlemsstaterne til at udvide influenzavaccinationen i overensstemmelse med WHO's anbefalinger. I disse beslutninger opfordrede Europa-Parlamentet endvidere medlemsstaterne til at øge deres vaccinationsdækning i den interpandemiske periode i overensstemmelse med WHO's anbefalinger.

               (6)

               Der bør derfor gennemføres samordnede foranstaltninger på EU-plan for at mindske virkningen af sæsoninfluenza ved at tilskynde til vaccination i risikogrupperne og af sundhedspersonale. Nærværende henstilling har til formål at sikre, at det af WHO anbefalede mål om en vaccinationsdækning for ældre på 75 % nås så tidligt som muligt og helst senest i vintersæsonen 2014/2015. Dette mål på 75 % bør om muligt og under hensyntagen til retningslinjerne fra Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme (ECDC) udvides til også at omfatte den risikogruppe, der består af personer med kroniske lidelser.

               (7)

               Et større antal vaccinationer i risikogrupperne ville også medvirke til at sikre flere vaccinationer generelt, herunder af sundhedspersonale.

               (8)

               For at virkeliggøre disse ændringer er det som et første skridt nødvendigt, at alle aktører i sundhedssektoren, risikogrupper, sundhedspersonale, læger, sundhedssektorens ledere og de politiske beslutningstagere informeres om problemet med sæsoninfluenza via offentlige oplysningskampagner og kampagner målrettet sundhedsprofessionelle. Sundhedspersonalet bør gøres opmærksom på den særlige fare, som deres mere sårbare patienter er udsat for. Sundhedspersonalet bør også gøres opmærksom på, at det er deres ansvar at rådgive deres patienter om vaccination på hensigtsmæssig vis.

               (9)

               Det er navnlig af største betydning at indsamle specifikke og sammenlignelige data på nationalt plan om vaccinationsniveauet i risikogrupperne med henblik på at foretage en realistisk vurdering af situationen i alle medlemsstaterne. Disse data har indtil nu ikke altid været tilgængelige. Kommissionen og medlemsstaterne vil på grundlag af disse data kunne udveksle oplysninger og bedste praksis med tredjelande via de eksisterende kanaler for internationalt samarbejde på sundhedsområdet.

               (10)

               Ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 851/2004 af 21. april 2004 om oprettelse af et europæisk center for forebyggelse af og kontrol med sygdomme (1) (ECDC) pålægges ECDC navnlig at yde teknisk og videnskabelig ekspertbistand til Kommissionen og medlemsstaterne. ECDC forvalter desuden det særlige netværk til overvågning af sæsoninfluenza, der er etableret ved Kommissionens beslutning 2000/96/EF af 22. december 1999 om, hvilke overførbare sygdomme EF-nettet gradvis skal dække i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 2119/98/EF (2). ECDC bør derfor bistå medlemsstaterne med videnskabelig ekspertise om vaccination mod sæsoninfluenza.

               (11)

               For så vidt angår vaccination mod sæsoninfluenza vil målet om at nå en vaccinationsdækning på 75 % af den ældre del af befolkningen som anbefalet af WHO blive klart lettere at gennemføre ved samordnede foranstaltninger på EU-plan —

         HAR VEDTAGET FØLGENDE HENSTILLING:

               1)

               Medlemsstaterne tilskyndes til efter omstændighederne at vedtage og implementere nationale, regionale eller lokale handlingsplaner eller -politikker, der har til formål at forbedre vaccinationsdækningen mod sæsoninfluenza, med henblik på så tidligt som muligt og helst senest i vintersæsonen 2014/2015 at nå op på en vaccinationsdækningsgrad på 75 % for ældre og om muligt for andre risikogrupper, der er omhandlet i punkt 2, litra a), hvis den ikke allerede er nået. Medlemsstaterne tilskyndes også til at forbedre vaccinationsdækningen blandt sundhedspersonale.
               Der bør med handlingsplanerne eller politikkerne tages hensyn til de lakuner, der er afdækket på nationalt plan, ligesom planen bør omfatte tilrettelæggelse af de i punkt 2, litra b) og c), omhandlede aktiviteter.

               2)

               Inden for rammerne af de i punkt 1 omhandlede handlingsplaner eller -politikker tilskyndes medlemsstaterne til:

                           a)

                           at tage hensyn til definitionen af »ældre« og »risikogrupper«, jf. retningslinjerne fra ECDC

                           b)

                           at registrere vaccinationsniveauet i alle risikogrupper og analysere årsagerne til, at nogle personer ikke ønsker at blive vaccineret

                           c)

                           fremme undervisning, uddannelse og udveksling af oplysninger om sæsoninfluenza og vaccination via tilrettelæggelse af:

                                       i)

                                       informationskampagner for sundhedspersonale

                                       ii)

                                       informationskampagner for personer i risikogrupperne samt deres familier om risiciene forbundet med, og forebyggelsen af, influenza

                                       iii)

                                       effektive informationskampagner for at fjerne faktorer, der hæmmer vaccinationsniveauet.

               3)

               Medlemsstaterne tilskyndes til på frivilligt grundlag at aflægge rapport til Kommissionen om gennemførelsen af denne henstilling, navnlig om den vaccinationsdækning, der er opnået for risikogrupper.

               4)

               Kommissionen opfordres til regelmæssigt på grundlag af de data, medlemsstaterne stiller til rådighed, at udarbejde en rapport til Rådet om gennemførelsen af denne henstilling.

               5)

               Kommissionen opfordres til fortsat at støtte forskning i influenza gennem forskningsrammeprogrammerne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 22. december 2009.

            På Rådets vegne

         A. CARLGREN

            Formand

      (1)  EUT L 142 af 30.4.2004, s. 1.

      (2)  EFT L 28 af 3.2.2000, s. 50.


Avis juridique important

|

31969H0174

69/174/CEE: Recommandation de la Commission, du 22 mai 1969, aux États membres relative aux attestations concernant l'exercice de la profession dans le pays de provenance, prévues à l'article 5 paragraphe 2 de la directive 68/366/CEE du Conseil, du 15 octobre 1968, relative aux modalités des mesures transitoires dans le domaine des activités non salariés relevant des industries alimentaires et de la fabrication des boissons (classes 20 et 21 C.I.T.I.) / Den danske udgave er ikke til rådighed

EF-Tidende nr. L 146 af 18/06/1969 s. 0004 - 0006

 /* Der findes ingen dansk version af dette dokument, da det ikke er indeholdt i den danske Specialudgave. Kriterierne for at udelade retsakter var foelgende:  - akter, som ikke laengere havde virkning paa tidspunktet for Danmarks indtraeden i Faellesskabet (1. jan. 1973)  - akter, hvis virkning automatisk ophoerte paa indtraedelsestidspunktet (f.eks. visse aftaler mellem Faellesskabet og Det Forenede Kongerige, Irland eller Danmark)  - akter, som kun er bindende for dem, de er rettet til, og som derfor kun er autentiske paa originalsproget  - ikke-bindende akter  - akter, som ikke skoennedes tilstraekkeligt betydningsfulde til at blive medtaget  - visse akter, som tilbagekaldtes under udarbejdelsen af specialudgaven.  oknoda73 */


title: Kommissionens henstilling nr. 245/78/EKSF af 2. februar 1978 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold for visse pladeemner i ruller af jern og stål med oprindelse i Japan og Bulgarien

text:
7. 2. 78                                     De Europæiske Fællesskabers Tidende                                     Nr. L 37/ 13
                                KOMMISSIONENS HENSTILLING Nr. 245 / 78 / EKSF
                                                       af 2 . februar 1978
                om indførelse af en midlertidig antidumpingtold for visse pladeemner i ruller,
                                 af jern og stål med oprindelse i Japan og Bulgarien
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE                                      porten til Fællesskabet af de pågældende produkter er
FÆLLESSKABER HAR —                                                  øget, idet den samlet er steget fra 1 012 000 tons i
                                                                     1974 til 1 015 000 tons i første halvår 1977 ; importen
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det                 med oprindelse i Japan og Bulgarien er steget fra hen
europæiske Kul- og Stålfællesskab, særlig artikel 74 og             holdsvis 349 000 tons og 68 000 tons til 266 000 tons
86,                                                                 og 81 000 tons i løbet af samme periode, og importen
                                                                    har følgende kunnet opnå en samlet andel på 16 % ;
                                                                    og en andel på 7 % for så vidt angår importen med
under henvisning til Kommissionens henstilling 77/                  oprindelse i Japan og Bulgarien samt leverancerne fra
329/EKSF af 15. april 1977 om beskyttelse mod dum                  Tjekkoslovakiet og Sydkorea, som allerede er pålagt en
ping, præmier eller subventioner fra lande, der ikke til           midlertidig antidumpingtold ; oplysningerne viser end
hører Det europæiske Kul- og Stålfællesskab (1 ), æn               videre at Fællesskabets jern- og stålindustri befinder
dret ved henstilling nr. 3004/77/EKSF (2), særlig arti
                                                                    sig i en krisesituation præget af afskedigelser af og ar
kel 15 og 19,                                                       bejdstidsnedsættelser for de ansatte, hvis antal er faldet
                                                                    fra 780 000 til 720 000 mellem 1974 og 1977 ; det
under henvisning til udtalelse fra Det rådgivende Ud               fremgår sluttelig af oplysningerne, at Fællesskabets
valg nedsat i henhold til henstilling 77/329/EKSF, og               jern- og stålindustri har haft betydelige tab i de fleste
                                                                    af de berørte virksomheder ;
ud fra følgende betragtninger :
Kommissionen har modtaget en klage, der er indgivet                 for at bøde pa denne situation har Kommissionen
på den pågældende fællesskabsindustris vegne, og som                blandt andet indført et system med mindstepriser (4)
indeholder bevismateriale vedrørende forekomsten af
                                                                    for salg inden for Fællesskabet af visse jern - og stålpro
dumping af visse pladeemner i ruller af jern og stål                dukter fremstillet af den europæiske jern - og stålindu
med oprindelse i Japan og Bulgarien og visse andre                  stri ;
lande samt beviser for en deraf følgende væsentlig
skade ;
Kommissionen har offentliggjort basispriserne (3) fast             importprisen i Fællesskabet pa produkter med oprin
sat på grundlag af den laveste normale pris eller de la            delse i Japan og Bulgarien er væsentligt lavere end de
veste normale produktionsomkostninger i det eller de                 nævnte mindstepriser ; sådanne underpriser bringet
leverandørlande, i hvilke der hersker normale konkur                ligevægten i det samlede prissystem i fare og forvolder
rencevilkår ; heri er indbefattet transport- og forsik             eller truer med at forvolde væsentlig skade for Fælles
                                                                    skabets industri eller for en større del af denne ;
ringsomkostninger samt told ;
importprisen til Fællesskabet på de produkter, som er
genstand for klagen, er blevet sammenlignet med                      Kommissionen er af visse medlemsstater blevet anmo
disse basispriser ;                                                 det om øjeblikkelig indgriben ;
det fremgår af en foreløbig undersøgelse på grundlag
af denne samenligning, at disse produkter med oprin                 i betragtning af den alvorlige situation, som præger
delse i Japan og Bulgarien tilbydes indført i Fællesska             Fællesskabets jern - og stålindustri, er det i Fællesska
bet (det belgiske og britiske marked) til priser, som lig          bets interesse nødvendigt at gribe ind omgående ;
ger under basispriserne, og at der foreligger dumping,
hvis margen udgøres af denne prisforskel ;
                                                                     det påhviler Kommissionen, uden at dette foregriber
hvad angår skaden for den berørte erhvervsgren, viser
                                                                     udfaldet af den i henhold til artikel 1 1 i henstilling
de for Kommissionen forelagte oplysninger, at im
                                                                     77/329/ EKSF indledte undersøgelse, omgående al
(>) EFT nr. L 114 af 5 . 5. 1977, s. 6 .
                                                                     træffe beslutning om indførelse af foreløbige foranstalt
(2) EFT nr. L 352 af 31 . 12. 1977, s. 13 .                          ninger i form af en midlertidig antidumpingtold pi
(3) Jfr. Kommissionens meddelelse af 31 . 12. 1977, om basis
    priserne for visse jern- og stålprodukter, EFT nr. L 353 af     (4) EFT nr. L 1 14 af 5. 5. 1977, s. 1 , og EFT nr. L 352 af 31
    31 . 12. 1977, s . 1 .                                              12. 1977 , s. 17 .
 ---pagebreak--- Nr. L 37/ 14                             De Europæiske Fællesskabers Tidende                                7. 2. 78
importen af de pågældende produkter med oprindelse                                   Artikel 2
i Japan og Bulgarien, hvis sats svarer til forskellen mel   De i artikel 1 omhandlede produkters overgang til fri
lem den af Kommissionen offentliggjorte basispris for        omsætning i Fællesskabet er betinget af, at der stilles
dette produkt og dets importpris i Fællesskabet —            en sikkerhed, der svarer til den midlertidige told.
                                                                                Artikel 3
VEDTAGET FØLGENDE HENSTILLING :
                                                             Denne henstilling meddeles medlemsstaterne.
                        Artikel 1                            Den træder i kraft for hver medlemsstat på datoen for
 1 . En midlertidig antidumpingtold indføres på føl         offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Ti
                                                             dende.
gende produkter med oprindelse i Japan og Bulga
rien :                                                       Den anvendes, med forbehold af bestemmelserne i ar
— Pladeemner i ruller, af jern og stål,                      tikel 18 i henstilling 77/329/EKSF, indtil ikrafttrædel
                                                             sen af en retsakt fra Kommissionen, som enten fastsæt
— position i den fælles toldtarif : 73.08 ,                  ter endelige foranstaltninger, eller forlænger
— NIMEXE nr. 73.08-01 til 73.08-49,                          gyldighedsperioden for den midlertidige told ; den an
2.     Denne told er lig med forskellen mellem den af        vendes dog højst i en periode på 3 måneder.
Kommissionen offentligjorte faktiske pris (basispris         Udfærdiget i Bruxelles, den 2. februar 1978 .
plus tillæg) på dette produkt og den faktiske kontrahe
rede pris (basispris plus tillæg) på det samme produkt                               På Kommissionens vegne
fastsat franko grænse, fortoldet.
                                                                                Wilhelm HAFERKAMP
3 . De gældende bestemmelser for opkrævning af
told anvendes på opkrævning af denne told .                                                Næstformand