title: Kommissionens henstilling (EU) 2016/1374 af 27. juli 2016 vedrørende retsstatsprincippet i Polen

text:
               12.8.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 217/53

         KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2016/1374
   af 27. juli 2016
   vedrørende retsstatsprincippet i Polen
   EUROPA-KOMMISSIONEN,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den Europæiske Union bygger på et fælles sæt regler, der er forankret i artikel 2 i traktaten om Den Europæiske Union, og som omfatter respekten for retsstatsprincippet. Udover at have til opgave at sikre overholdelsen af EU-lovgivningen er Kommissionen sammen med Europa-Parlamentet, medlemsstaterne og Rådet ansvarlig for at garantere Unionens fælles værdier.

               (2)

               Derfor vedtog Kommissionen, under hensyntagen til sine opgaver i medfør af traktaterne, den 11. marts 2014 meddelelsen »En ny EU-retlig ramme for at styrke retsstatsprincippet« (1). Denne retsstatsramme fastsætter, hvordan Kommissionen vil reagere, hvis der i en EU-medlemsstat er klare tegn på en trussel mod retsstatsprincippet, og forklarer de principper, som retsstatsprincippet indebærer.

               (3)

               Retsstatsrammen opstiller retningslinjer for en dialog mellem Kommissionen og den pågældende medlemsstat, der skal forhindre en optrapning af systemiske trusler mod retsstatsprincippet.

               (4)

               Formålet med dialogen er at sætte Kommissionen i stand til at finde en løsning sammen med den pågældende medlemsstat med henblik på at forebygge fremkomsten af en systemisk trussel mod retsstatsprincippet, som vil kunne udvikle sig til en »klar risiko for alvorligt brud«, der potentielt vil kunne udløse iværksættelsen af proceduren i henhold til artikel 7 i TEU. Hvis der er klare tegn på en systemisk trussel mod retsstatsprincippet i en medlemsstat, kan Kommissionen indlede en dialog med denne medlemsstat inden for retsstatsrammen.

               (5)

               Den Europæiske Unions Domstols og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis samt en række dokumenter, Europarådet har udarbejdet, og som navnlig bygger på Den Europæiske Kommission for Demokrati gennem Rets (»Venedigkommissionen«) ekspertise, indeholder en ikke-udtømmende liste over disse principper, hvori retsstatsprincippet grundlæggende defineres som en fælles værdi i Unionen, jf. artikel 2 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). Et af disse principper er legalitetsprincippet, der indebærer en gennemsigtig, ansvarlig, demokratisk og pluralistisk procedure for vedtagelse af love, retssikkerhed, forbud mod vilkårlighed i den offentlige forvaltning, uafhængige og upartiske domstole, en effektiv domstolsprøvelse, hvorved det bl.a. kontrolleres, at de grundlæggende rettigheder er overholdt, og lighed for loven (2). Udover at sikre overholdelsen af disse principper og værdier er de statslige institutioner også forpligtet til at arbejde loyalt sammen.

               (6)

               Den retlige ramme vil blive aktiveret i situationer, hvor en medlemsstats myndigheder træffer foranstaltninger eller tolererer situationer, som systematisk og negativt vil kunne påvirke institutionernes integritet, stabilitet eller hensigtsmæssige funktion og de mekanismer, der er indført på nationalt plan for at beskytte retsstatsprincippet (3). Formålet er at tage hånd om systemiske trusler mod retsstatsprincippet (4). Den politiske, institutionelle og/eller retslige orden i en medlemsstat som sådan, dens forfatningsmæssige struktur, magtfordeling, retsvæsenets uafhængighed eller upartiskhed samt systemet med domstolsprøvelse, herunder forfatningsdomstole, hvor et sådant system findes, skal være truet (5). Den retlige ramme vil blive aktiveret i situationer, hvor de nationale foranstaltninger til beskyttelse af retsstatsprincippet ikke synes effektivt at kunne afværge disse trusler.

               (7)

               Retsstatsrammen har tre faser. I den første fase (»Kommissionens vurdering«) indsamler og undersøger Kommissionen alle relevante oplysninger og vurderer, om der er klare tegn på en systemisk trussel mod retsstatsprincippet. Hvis Kommissionen på grundlag af denne foreløbige vurdering finder, at der er en systemisk trussel mod retsstatsprincippet, vil den indlede en dialog med den pågældende medlemsstat ved at sende en »udtalelse vedrørende overholdelsen af retsstatsprincippet« og underbygge de problemer, den har konstateret, idet medlemsstaten får mulighed for at svare. Denne udtalelse kan være resultatet af en udveksling af korrespondance og møder med de relevante myndigheder, som følges op af yderligere udvekslinger. I den anden fase (»Kommissionens henstilling«) kan Kommissionen medmindre der i mellemtiden allerede er fundet en tilfredsstillende løsning, fremkomme med en »henstilling vedrørende overholdelsen af retsstatsprincippet« rettet til den pågældende medlemsstat. Kommissionen vil i så tilfælde anføre årsagerne til sin bekymring og henstille til, at medlemsstaten finder en løsning på de indkredsede problemer inden en fastsat frist og informerer Kommissionen om, hvilke foranstaltninger den har truffet med henblik herpå. I den tredje fase (»Opfølgning af Kommissionens henstilling«) vil Kommissionen overvåge medlemsstatens opfølgning af den henstilling, den har modtaget. Hele processen bygger på en fortløbende dialog mellem Kommissionen og den pågældende medlemsstat. Hvis en tilfredsstillende opfølgning af henstillingen ikke finder sted inden for den fastsatte frist, kan proceduren efter artikel 7 i TEU iværksættes; proceduren kan iværksættes ved et begrundet forslag fra en tredjedel af medlemsstaterne, Europa-Parlamentet eller Kommissionen.

               (8)

               I november 2015 blev Kommissionen opmærksom på en igangværende strid i Polen om navnlig sammensætningen af forfatningsdomstolen såvel som forkortelsen af embedsperioden for den nuværende formand og næstformand. Forfatningsdomstolen vedtog to afgørelser herom, henholdsvis den 3. og den 9. december 2015.

               (9)

               Den 22. december 2015 vedtog det polske parlaments underhus Sejm en lov om forfatningsdomstolen, der berører domstolens funktionsmåde såvel som dommernes uafhængighed (6).

               (10)

               I brev af 23. december 2015 rettet til den polske regering (7) anmodede Kommissionen om at blive underrettet om den forfatningsmæssige situation i Polen, herunder om hvilke skridt de polske myndigheder havde til hensigt at tage vedrørende forfatningsdomstolens to afgørelser som nævnt ovenfor. Hvad angår ændringerne i den lov om forfatningsdomstolen, som blev vedtaget den 22. december 2015, meddelte Kommissionen, at den forventede, at loven ikke ville blive endelig vedtaget eller i det mindste ikke ville træde i kraft, inden alle spørgsmål vedrørende dens virkninger for forfatningsdomstolens uafhængighed og funktionsmåde ville være blevet fuldstændigt afklaret. Kommissionen anbefalede ligeledes de polske myndigheder at arbejde tæt sammen med Europarådets Venedigkommission.

               (11)

               Den 23. december 2015 bad den polske regering Venedigkommission om en udtalelse om den lov, der var blevet vedtaget den 22. december 2015. Den polske regering afventede imidlertid ikke denne udtalelse, før den tog yderligere skridt, og loven blev kundgjort i statstidende og trådte i kraft den 28. december 2015.

               (12)

               Den 30. december 2015 skrev Kommissionen til den polske regering (8) og udbad sig yderligere oplysninger om de foreslåede reformer af forvaltningen af de statsejede radio- og tv-stationer. Den 31. december 2015 vedtog det polske senat »den lille medielov« om ledelsen og bestyrelsen af de polske offentlige radio- og tv-stationer. Den 7. januar 2016 modtog Kommissionen et svar fra den polske regering (9) på brevet om medieloven, hvori enhver negativ indvirkning på mediepluralisme blev afvist. Den 11. januar modtog Kommissionen et svar fra den polske regering om reformen af forfatningsdomstolen (10). Svarene fjernede ikke de eksisterende betænkeligheder.

               (13)

               Den 13. januar 2016 havde kommissærkollegiet en første orienterende drøftelse for at vurdere situationen i Polen. Kommissionen besluttede at undersøge situationen i henhold til retsstatsrammen og gav førstenæstformand Timmermans beføjelser til at indlede en dialog med Republikken Polens institutioner med henblik på at afklare problemstillingen og finde mulige løsninger. Samme dag skrev Kommissionen til den polske regering (11) og informerede denne om, at Kommissionen ville foretage en undersøgelse i henhold til retsstatsrammen, og at den ønskede at gå i dialog med Republikken Polens institutioner med henblik på at afklare problemstillingen og finde mulige løsninger. Den 19. januar 2016 skrev Kommissionen til den polske regering (12) og tilbød at bidrage med ekspertise og drøfte spørgsmål vedrørende den nye medielov.

               (14)

               Den 19. januar 2016 skrev den polske regering til Kommissionen (13) og redegjorde for sine synspunkter i striden om udnævnelsen af dommere og henviste bl.a. til en forfatningsmæssig tradition for udnævnelse af dommere. Den polske regering fremhævede en række positive virkninger, som ændringen af loven om forfatningsdomstolen forventes at ville få.

               (15)

               Samme dag afholdt Europa-Parlamentet et plenarmøde om situationen i Polen.

               (16)

               Den 1. februar 2016 skrev Kommissionen til den polske regering (14) og bemærkede, at forfatningsdomstolens afgørelser om udnævnelse af dommere stadig ikke var blevet opfyldt. Det blev ligeledes understreget i brevet, at der er behov for en yderligere undersøgelse af loven om forfatningsdomstolen, navnlig med hensyn til den »kombinerede effekt« af de mange foretagne ændringer, og der blev anmodet om mere detaljerede forklaringer. I brevet blev der ligeledes anmodet om oplysninger om andre love, der var blevet vedtaget for nylig, navnlig den nye lov om offentlig tjeneste, loven om ændring af politiloven og visse andre love såvel som loven om den offentlige anklager, og om hvilke lovgivningsmæssige reformer, der var planlagt, især yderligere reformer af medielovgivningen.

               (17)

               Ved brev af 29. februar 2016 (15) fremlagde den polske regering yderligere præciseringer for Kommissionen om embedsperioden for formanden for forfatningsdomstolen. I brevet blev det præciseret, at de foreløbige bestemmelser i den ændrede lov, hvorefter nedlæggelsen af formandens embedsperiode blev fastlagt, ifølge domstolens afgørelse af 9. december 2015 var kendt forfatningsstridige og havde mistet deres retsvirkning. Den nuværende formand for domstolen vil følgelig fortsat udøve sit hverv i henhold til de gamle lovbestemmelser, indtil hans embedsperiode udløber den 19. december 2016. Det fremgik ligeledes af brevet, at den næste formands embedsperiode vil være tre år. I brevet blev der desuden bedt om en afklaring af, hvad Kommissionen mente, når den insisterede på, at de bindende og endelige afgørelser fra forfatningsdomstolen stadig ikke var blevet opfyldt, og en forklaring på, hvorfor de resolutioner, ved hvilke der den 2. december 2015 var blevet valgt tre dommere til forfatningsdomstolen, ifølge Kommissionen skulle være i modstrid med domstolens efterfølgende afgørelse.

               (18)

               Den 3. marts 2016 skrev Kommissionen til den polske regering (16) for at uddybe spørgsmålet om udnævnelse af dommere, hvilket den polske regering havde bedt om ved brev af 29. februar 2016. Hvad angår ændringen af loven om forfatningsdomstolen blev det i brevet bemærket, at visse ændringer, både i sig selv og set som et samlet hele, ifølge en foreløbig vurdering vanskeliggør de forhold, under hvilke forfatningsdomstolen kan kontrollere forfatningsmæssigheden af nyligt vedtagne love, og der blev anmodet om yderligere præciseringer. I brevet blev der ligeledes anmodet om oplysninger om andre nyligt vedtagne love og yderligere lovgivningsmæssige reformer, der var planlagt.

               (19)

               Den 9. marts 2016 fastslog forfatningsdomstolen, at den lov, der blev vedtaget den 22. december 2015, var forfatningsstridig. Denne afgørelse er indtil videre ikke blevet kundgjort af regeringen i statstidende med den konsekvens, at den ikke har retsvirkning.

               (20)

               Den 11. marts 2016 vedtog Venedigkommissionen en udtalelse om »ændringer af loven af 25. juni 2015 om forfatningsdomstolen« (17). Hvad angår udnævnelse af dommere blev det polske parlament i udtalelsen opfordret til at finde en løsning baseret på retsstatsprincippet under iagttagelse af domstolens afgørelser. Det blev også bl.a. påpeget, at et højt beslutningsdygtigt antal på to tredjedeles flertal for godkendelse af afgørelser og strenge regler, der gør det umuligt at behandle hastesager, navnlig kombineret set, ville have gjort domstolen ineffektiv. Endelig fremgår det af udtalelsen, at afvisningen af at kundgøre afgørelsen af 9. marts 2016 vil forværre den forfatningsmæssige krise i Polen.

               (21)

               Den 21. marts 2016 skrev den polske regering til Kommissionen og inviterede førstenæstformand Timmermans til et møde i Polen med henblik på at gøre status over den hidtil førte dialog mellem den polske regering og Kommissionen og beslutte, hvordan dialogen kunne fortsætte på upartisk, evidensbaseret og samarbejdsorienteret vis.

               (22)

               Den 31. marts 2016 skrev den polske regering til Kommissionen og fremlagde de nyeste oplysninger og retlige vurderinger vedrørende striden om forfatningsdomstolen i Polen. Den 5. april 2016 fandt der møder sted i Warszawa mellem førstenæstformand Timmermans og Polens udenrigsminister, justitsminister og vicepremierminister samt formanden og næstformand for forfatningsdomstolen. Efter disse møder fandt der adskillige møder sted mellem den polske regering, repræsenteret ved justitsministeriet, og Kommissionen.

               (23)

               Efter afgørelsen af 9. marts 2016 begyndte forfatningsdomstolen atter at træffe afgørelser. Den polske regering deltog ikke i disse sager, og de afgørelser, som forfatningsdomstolen har afsagt siden den 9. marts 2016, er indtil videre ikke blevet kundgjort af regeringen i statstidende (18).

               (24)

               Den 13. april 2016 vedtog Europa-Parlamentet en beslutning om situationen i Polen og opfordrede bl.a. den polske regering til at overholde, kundgøre og straks fuldt ud opfylde forfatningsdomstolens afgørelse af 9. marts 2016 og til at opfylde afgørelserne af 3. og 9. december 2015, ligesom den polske regering blev opfordret til fuldt ud at efterkomme Venedigkommissionens henstillinger.

               (25)

               Den 20. april 2016 mødtes Kommissionen med repræsentanter fra Netværket af Præsidenterne for Den Europæiske Unions Øverste Domstole og Konferencen af Europæiske Forfatningsdomstole med det formål at drøfte situationen i Polen.

               (26)

               Den 26. april 2016 vedtog den polske højesterets præsidium en beslutning, hvorved det slås fast, at forfatningsdomstolens afgørelser er gyldige, også selv om den polske regering nægter at kundgøre dem i statstidende.

               (27)

               Den 29. april 2016 fremlagde en gruppe af medlemmer af Sejm et lovforslag for Sejm om en ny lov om forfatningsdomstolen med henblik på at erstatte den eksisterende lov. Forslaget indeholdt adskillige bestemmelser, som allerede var blevet kritiseret af Venedigkommissionen i dens udtalelse af 11. marts 2016 og erklæret forfatningsstridige af domstolen i dens afgørelse af 9. marts 2016. Der var bl.a. tale om kravet om to tredjedeles flertal ved vedtagelse af afgørelser om en »abstrakt« forfatningsmæssig gennemgang af nyligt vedtagne love. I løbet af april blev der samlet en ekspertgruppe i Sejm, hvis opgave var at hjælpe med at forberede en ny lov om forfatningsdomstolen.

               (28)

               Den 24. maj 2016 havde førstenæstformand Timmermans møder i Warszawa med Polens premierminister, formanden og næstformanden for forfatningsdomstolen, ombudsmanden og Warszawas borgmester samt med medlemmer af oppositionspartierne i Sejm. Den 26. maj 2016 mødtes førstenæstformand Timmermans med den polske vicepremierminister i Bruxelles. Efterfølgende fandt der yderligere udvekslinger og møder sted mellem Kommissionen og den polske regering.

               (29)

               Til trods for, at Kommissionen og den polske regering havde både detaljerede og konstruktive udvekslinger, var de imidlertid ikke i stand til at fjerne Kommissionens betænkeligheder. Den 1. juni 2016 vedtog Kommissionen en udtalelse vedrørende Polens overholdelse af retsstatsprincippet. Som opfølgning på den dialog med de polske myndigheder, som havde været i gang siden den 13. januar, fandt Kommissionen det nødvendigt at formalisere sin vurdering af den aktuelle situation i denne udtalelse. I udtalelsen giver Kommissionen udtryk for sine betænkeligheder og fokuserer på den igangværende dialog med de polske myndigheder, hvis formål er at komme frem til en løsning.

               (30)

               Den 24. juni 2016 skrev den polske regering til Kommissionen og bekræftede modtagelsen af Kommissionens udtalelse af 1. juni vedrørende overholdelsen af retsstatsprincippet (19). I brevet informerede den polske regering Kommissionen om den aktuelle situation med hensyn til det parlamentariske arbejde i Polen, herunder arbejdet med den nye lov om forfatningsdomstolen, og der blev givet udtryk for overbevisningen om, at parlamentets arbejde var den rigtige måde at nå en konstruktiv løsning på. Efterfølgende fortsatte dialogen mellem Kommissionen og den polske regering.

               (31)

               Den 22. juli 2016 vedtog Sejm en ny lov om forfatningsdomstolen, som ophævede loven af 25. juni 2015 om forfatningsdomstolen. Førstebehandlingen fandt sted den 10. juni 2016, andenbehandlingen blev sat i gang den 5. juli 2016, og tredjebehandlingen blev afsluttet den7. juli. Senatet vedtog ændringer den 21. juli 2016. Sejm vedtog den af senatet ændrede lov den 22. juli 2016. Før loven kan træde i kraft, skal den underskrives af den polske præsident og kundgøres i statstidende. Kommissionen har fremsat bemærkninger og drøftet indholdet af udkastet til lov med de polske myndigheder på forskellige stadier af lovgivningsprocessen,

         HENSTILLER, AT:

               1.

               Polen bør tage behørigt hensyn til Kommissionens analyse som anført nedenfor og træffe foranstaltningerne i denne henstillings afsnit 6 med henblik på at løse de konstaterede problemer inden for den fastsatte frist.

         1.   HENSTILLINGENS ANVENDELSESOMRÅDE

               2.

               I nærværende henstilling giver Kommissionen udtryk for sine betænkeligheder med hensyn til Polens overholdelse af retsstatsprincippet og kommer med anbefalinger til de polske myndigheder om, hvordan de kan tage hånd om disse betænkeligheder. Betænkelighederne vedrører følgende:

                           1)

                           udnævnelsen af dommere til forfatningsdomstolen og den manglende opfyldelse af forfatningsdomstolens afgørelser af 3. og 9. december 2015 på dette område

                           2)

                           den manglende kundgørelse i statstidende og den manglende opfyldelse af afgørelsen af 9. marts 2016 og af de afgørelser, som forfatningsdomstolen har truffet siden den 9. marts 2016

                           3)

                           effektiviteten af forfatningsdomstolens virkemåde og effektiviteten af den forfatningsretlige gennemgang af ny lovgivning, navnlig set i lyset af den lov om forfatningsdomstolen, som Sejm vedtog den 22. juli 2016.

         2.   UDNÆVNELSE AF DOMMERE TIL FORFATNINGSDOMSTOLEN

               3.

               Forud for parlamentsvalget til Sejm den 25. oktober 2015 udpegede den afgående lovgivende forsamling den8. oktober fem personer, som skulle »udnævnes« til dommere ved forfatningsdomstolen af den polske præsident. Tre dommere skulle indtage de pladser, som var blevet ledige under den afgående lovgivende forsamling, mens to dommere skulle indtage de pladser, som ville blive ledige under den nye lovgivende forsamlings mandat, som begyndte den 12. november 2015.

               4.

               Den 19. november 2015 vedtog Sejm efter en hasteprocedure en ændring af loven om forfatningsdomstolen, som giver mulighed for at ophæve de retslige udnævnelser, som den afgående lovgivende forsamling havde foretaget, og udnævne fem nye dommere. Den 25. november 2015 vedtog Sejm et forslag, der ophæver de fem udnævnelser, som den forrige lovgivende forsamling havde foretaget, og den 2. december blev der udnævnt fem nye dommere.

               5.

               Forfatningsdomstolen anfægtede afgørelserne fra både den forrige og den nye lovgivende forsamling. Domstolen traf følgelig to afgørelser, henholdsvis den 3. og den 9. december 2015.

               6.

               I sin afgørelse af 3. december (20) fastslog forfatningsdomstolen bl.a., at Sejms forrige lovgivende forsamling havde været berettiget til at udnævne tre dommere som erstatning for de dommere, hvis embedsperiode udløb den 6. november 2015. Samtidig gjorde domstolen det klart, at Sejm ikke havde været berettiget til at udnævne to dommere som erstatning for dem, hvis embedsperiode udløb i december. I afgørelsen blev der også specifikt henvist til, at den polske præsident er forpligtet til øjeblikkeligt at tage en dommer i ed, som er valgt af Sejm.

               7.

               Den 9. december (21) underkendte forfatningsdomstolen bl.a. retsgrundlaget for de udnævnelser, som Sejms nye lovgivende forsamling havde foretaget af tre dommere til de pladser, som blev ledige den 6. november 2015, og som den forrige lovgivende forsamling allerede på lovlig vis havde udnævnt dommere til.

               8.

               Til trods for disse afgørelser har de tre dommere, som den forrige lovgivende forsamling har udnævnt, ikke påbegyndt deres hverv ved forfatningsdomstolen, og den polske præsident har endnu ikke taget dem i ed. Omvendt har den polske præsident taget de tre dommere udnævnt af den nye lovgivende forsamling uden gyldigt retsgrundlag, i ed.

               9.

               De to dommere, der er valgt af den nye lovgivende forsamling som erstatning for de dommere, der fratrådte i december 2015, er i mellemtiden begyndt at varetage deres hverv som dommer ved forfatningsdomstolen.

               10.

               Den 28. april 2016 tog den polske præsident en ny dommer ved forfatningsdomstolen i ed, som var blevet udnævnt af Sejm for at udfylde den ledige plads, som opstod, da en dommer tidligere på måneden havde forladt forfatningsdomstolen ved udløbet af sin embedsperiode.

               11.

               Den 22. juli 2016 vedtog Sejm en ny lov om forfatningsdomstolen. § 90 i denne lov foreskriver, at »Med virkning fra denne lovs ikrafttræden skal formanden for domstolen inkludere de dommere, som har aflagt ed for republikkens præsident, men som på datoen for denne lovs ikrafttræden endnu ikke er begyndt at varetage hvervet som dommere, i de paneler, der skal træffe afgørelser, og tildele dem sager«. I § 6, stk. 7, i den nye lov understreges det, at »dommerne, efter at de er taget i ed, skal møde op ved domstolen for at varetage deres hverv, og formanden for domstolen skal tildele dem sager og skabe de betingelser, der gør det muligt for dem at varetage deres opgaver«.

               12.

               Kommissionen finder, at de bindende og endelige afgørelser fra forfatningsdomstolen af 3. og 9. december 2015 stadig ikke er blevet opfyldt hvad angår udnævnelse af dommere. Ifølge disse afgørelser skal Polens statslige institutioner samarbejde loyalt for i overensstemmelse med retsstatsprincippet at sikre, at de tre dommere, som er udnævnt af Sejms forrige lovgivende forsamling, kan begynde at varetage deres hverv som dommere ved forfatningsdomstolen, og at de tre dommere udnævnt af den nye lovgivende forsamling uden gyldigt retsgrundlag ikke begynder at varetage dette hverv. Den kendsgerning, at disse afgørelser ikke er blevet opfyldt, rejser alvorlig tvivl om overholdelsen af retsstatsprincippet, idet overholdelse af endelige retsafgørelser er en afgørende forudsætning, der er iboende i retsstatsprincippet.

               13.

               Den polske regering har i et af sine breve henvist til eksistensen af en forfatningsmæssig tradition for udnævnelse af dommere i Polen, som skulle berettige det standpunkt, som Sejms nye lovgivende forsamling har indtaget. Kommissionen bemærker imidlertid, ligesom Venedigkommissionen (22), at det tilkommer forfatningsdomstolen at fortolke og anvende national forfatningsret og -traditioner, og at forfatningsdomstolen i sine afgørelser ikke har henvist til en sådan tradition. Afgørelsen af 3. december, som har valideret retsgrundlaget for Sejms forrige lovgivende forsamlings udnævnelse af tre dommere til posterne, der blev ledige den 6. november, kan ikke ophæves ved at påberåbe sig en angivelig forfatningsmæssig tradition, som domstolen ikke anerkender.

               14.

               En begrænsning af virkningen af disse afgørelser til en simpel forpligtelse til, at regeringen skal kundgøre dem, hvilket de polske myndigheder har hævdet er tilstrækkeligt, vil hindre, at afgørelserne af 3. og 9. december får nogen form for juridisk og operationel effekt. Navnlig fratages den polske præsident forpligtelsen til at tage de pågældende dommere i ed, til trods for at dette formkrav er blevet bekræftet af forfatningsdomstolen.

               15.

               Kommissionen bemærker endvidere, at også Venedigkommissionen mener, at en løsning på den aktuelle konflikt vedrørende forfatningsdomstolens sammensætning »skal være baseret på forpligtelsen til at overholde og fuldt ud opfylde forfatningsdomstolens afgørelser«, og at »alle statslige organer, navnlig Sejm, opfordres til fuldt ud at overholde og opfylde afgørelserne« (23).

               16.

               Hvad angår loven, der blev vedtaget den 22. juli 2016 om forfatningsdomstolen, bemærker Kommissionen desuden, at denne lov ikke er forenelig med afgørelserne af 3. og 9. december. Ifølge § 90 og § 6, stk. 7, skal formanden for forfatningsdomstolen tildele sager til alle dommere, som har aflagt ed over for den polske præsident, men som endnu ikke er begyndt at varetage deres hverv som dommere. Denne bestemmelse lader til at være målrettet den situation, hvor tre dommere i december 2015 ulovligt blev udnævnt af Sejms nye lovgivende forsamling. Det vil gøre det muligt for disse dommere at varetage deres hverv og udfylde de pladser, som Sejms forrige lovgivende forsamling allerede på lovlig vis havde udnævnt tre dommere til. Disse bestemmelser er følgelig i modstrid med forfatningsdomstolens afgørelser af 3. og 9. december 2015 og med Venedigkommissionens udtalelse.

               17.

               Kommissionen mener derfor, at de polske myndigheder bør overholde og fuldt ud opfylde forfatningsdomstolens afgørelser af 3. og 9. december 2015. Ifølge disse afgørelser skal de statslige institutioner samarbejde loyalt for i overensstemmelse med retsstatsprincippet at sikre, at de tre dommere, som er udnævnt af den forrige lovgivende forsamling kan begynde at varetage deres hverv som dommere ved forfatningsdomstolen, og at de tre dommere udnævnt af den nye lovgivende forsamling ikke begynder at varetage et sådant hverv uden at være blevet lovligt valgt. De relevante bestemmelser i den lov, der blev vedtaget den 22. juli 2016 om forfatningsdomstolen, er i strid med forfatningsdomstolens afgørelser af 3. og 9. december 2015 og med Venedigkommissionens udtalelse, og er derfor genstand for alvorlige betænkeligheder, hvorvidt retsstatsprincippet er overholdt.

         3.   MANGLENDE KUNDGØRELSE OG OPFYLDELSE AF FORFATNINGSDOMSTOLENS AFGØRELSE AF 9. MARTS 2016 OG AF DE AFGØRELSER, DER ER AFSAGT EFTER DEN 9. MARTS 2016

               18.

               Den 22. december 2015 vedtog Sejm efter en hasteprocedure en ændring af loven om forfatningsdomstolen (24). Ændringerne er beskrevet mere indgående i nedenstående afsnit 4.1. I sin afgørelse af 9. marts 2016 erklærede forfatningsdomstolen såvel loven af 22. december 2015 i sin helhed som specifikke bestemmelser heri for forfatningsstridig. De polske myndigheder har endnu ikke kundgjort afgørelsen i statstidende. Den polske regering bestrider afgørelsens lovlighed, eftersom forfatningsdomstolen ikke anvendte den procedure, som er fastsat i loven, der blev vedtaget den 22. december 2015. Regeringen indtager samme standpunkt for så vidt angår de afgørelser, som domstolen har afsagt efter den 9. marts 2016.

               19.

               Kommissionen er af den opfattelse, at afgørelsen af 9. marts 2016 er bindende og skal overholdes. Det var med rette, at forfatningsdomstolen ikke anvendte den procedure, der var fastsat i den lov, som blev vedtaget den 22. december 2015. Kommissionen giver i den henseende Venedigkommissionen ret, når den udtaler, at »en simpel retsakt, som er en trussel mod den forfatningsmæssige kontrol, skal vurderes på sin egen forfatningsmæssighed, før den kan anvendes af domstolen. […] Selve idéen om forfatningens forrang indebærer, at en sådan lov, der angiveligt bringer forfatningsretten i fare, skal kontrolleres og om nødvendigt ophæves af forfatningsdomstolen, før den træder i kraft« (25). Kommissionen understreger endvidere, at den lov, som blev vedtaget den 22. december 2015, kræver et beslutningsdygtigt antal dommere på 13 for at træffe en afgørelse i plenum, og eftersom forfatningsdomstolen kun bestod af 12 dommere, kunne den ikke vurdere forfatningsmæssigheden ved ændringerne af 22. december 2015, hvilket højesterettens første næstformand, ombudsmanden og det nationale råd for retsvæsenet havde anmodet om. Dette ville have været i modstrid med den polske forfatning, ifølge hvilken forfatningsdomstolen har til opgave at sikre en forfatningsmæssig prøvelse. Ligeså har domstolen ikke kunnet træffe afgørelse om forfatningsmæssigheden ved kravet om kvalificeret flertal ved afstemning i overensstemmelse med det krav, hvis forfatningsmæssighed den var i færd med at undersøge.

               20.

               Regeringens manglende vilje til at kundgøre forfatningsdomstolens afgørelse af 9. marts 2016 rejser alvorlige tvivl om overholdelsen af retsstatsprincippet, idet overholdelse af endelige afgørelser er en afgørende forudsætning, der er en fast bestanddel af retsstatsprincippet. Navnlig i tilfælde, hvor kundgørelsen af en afgørelse er en forudsætning for dens ikrafttræden, og hvor en sådan kundgørelse påhviler en anden statslig myndighed end den ret, som har truffet afgørelsen, er denne statslige myndigheds efterfølgende kontrol af afgørelsen lovlighed uforenelig med retsstatsprincippet. Afvisning af kundgørelsen af afgørelsen forhindrer den automatiske og operationelle effekt ved en bindende og endelig afgørelse og er i modstrid med legalitets- og magtfordelingsprincipperne.

               21.

               Afvisning af kundgørelsen af afgørelsen af 9. marts skaber en grad af usikkerhed og polemik, som får negativ indvirkning ikke blot på denne afgørelse, men på alle efterfølgende og fremtidige afgørelser truffet af domstolen. Eftersom disse afgørelser, efter afgørelsen af 9. marts 2016, er truffet i overensstemmelse med de regler, der var gældende før den 22. december 2015, vil risikoen for en fortløbende kontrovers om enhver fremtidig afgørelse forhindre den polske forfatningsret i at fungere korrekt. Risikoen er allerede en realitet, da domstolen til dato har truffet 20 afgørelser siden afgørelsen af 9. marts 2016, og ingen af disse afgørelser er blevet kundgjort i statstidende.

               22.

               Kommissionen bemærker, at den nye lov, der blev vedtaget den 22. juli 2016 om forfatningsdomstolen, ikke fjerner ovennævnte betænkeligheder. § 80, stk. 4, i loven foreskriver, at formanden for forfatningsdomstolen skal »ansøge« premierministeren om kundgørelse af afgørelser. Dette tyder på, at kundgørelsen af afgørelser er afhængig af premierministerens afgørelse. Det vækker alvorlig bekymring om domstolens uafhængighed.

               23.

               Derudover fremgår det af § 89, at »I en periode på 30 dage fra denne lovs ikrafttræden, vil afgørelser truffet af domstolen før den 20. juli 2016 på en måde, som er i strid med loven om forfatningsdomstolen af 25. juni 2015, blive kundgjort med undtagelse af afgørelser vedrørende normative retsakter, som er ophævet«. Denne bestemmelse giver anledning til bekymring, idet kundgørelsen af afgørelser ikke bør afhænge af lovgivers afgørelse. Derudover strider tilkendegivelsen af, at afgørelserne er truffet ulovligt, mod princippet om magtfordeling, idet det ikke er op til Sejm at tage stilling til foreneligheden med forfatningen. Derudover er bestemmelsen uforenelig med afgørelsen af 9. marts 2016 og Venedigkommissionens konklusioner.

               24.

               Den kendsgerning, at den polske regering indtil videre har afvist at kundgøre afgørelsen af 9. marts 2016 om forfatningsdomstolen såvel som alle efterfølgende afgørelser i statstidende skaber usikkerhed om det retsgrundlag, på hvilket domstolen skal fungere, og på retsvirkningen af de afgørelser, den træffer. Denne usikkerhed undergraver effektiviteten af den forfatningsmæssige prøvelse og vækker alvorlige betænkeligheder med hensyn til overholdelsen af retsstatsprincippet. Den lov, som blev vedtaget den 22. juli 2016, fjerner ikke disse betænkeligheder.

         4.   PRØVELSE AF LOVEN OM FORFATNINGSDOMSTOLEN OG EFFEKTIVITET AF DEN FORFATNINGSMÆSSIGE PRØVELSE AF NY LOVGIVNING

               25.

               Kommissionen bemærker, at Sejm den 22. juli 2016 vedtog en ny lov om forfatningsdomstolens virkemåde, hvorved loven af 25. juni 2015 om forfatningsdomstolen blev ophævet. Den er en efterfølger til loven vedtaget den 22. december 2015, som blev erklæret forfatningsstridig af forfatningsdomstolen. Det skal derfor undersøges, om denne lov er forenelig med retsstatsprincippet ved at undersøge dens virkninger på effektiviteten af den forfatningsmæssige prøvelse, bl.a. i forbindelse med nyligt vedtagne love, og om den på passende vis afhjælper de betænkeligheder, som Kommissionen gav udtryk for i udtalelsen vedrørende overholdelsen af retsstatsprincippet af 1. juni. Den berørte lovgivning og dennes virkninger undersøges nærmere nedenfor, idet der tages hensyn til bestemmelsernes virkninger, både enkeltvis og kombineret med hinanden, og forfatningsdomstolens tidligere retspraksis samt Venedigkommissionens udtalelse.

         4.1.   Ændring af loven om forfatningsdomstolen af 22. december 2015

               26.

               Den 22. december 2015 vedtog Sejm efter en hasteprocedure en ændring af loven om forfatningsdomstolen (26). Ændringerne omfattede bl.a. en forhøjelse af det antal dommere, der er beslutningsdygtigt til at behandle sager (27), en forhøjelse af det flertal, der er nødvendigt for, at forfatningsdomstolen kan træffe afgørelse i plenum (28), en forpligtelse til at behandle sager i kronologisk rækkefølge (29) og en minimumsfrist for afholdelse af retsmøder (30). Nogle ændringer (31) øgede inddragelsen af andre statslige institutioner i disciplinærsager, hvori dommere ved domstolen var impliceret.

               27.

               I sin afgørelse af 9. marts 2016 erklærede forfatningsdomstolen loven af 22. december 2015 forfatningsstridig i sin helhed, såvel som specifikke bestemmelser heri, særlig de bestemmelser, der er nævnt ovenfor. De polske myndigheder har endnu ikke kundgjort afgørelsen i Polens statstidende (se afsnit 3).

               28.

               Som det allerede blev nævnt i udtalelsen af 1. juni 2016, finder Kommissionen, at ændringerne vedrørende det beslutningsdygtige antal, stemmeflertallet, den kronologiske behandling af sager og minimumsfristen for afholdelse af retsmøder, navnlig kombineret set, undergraver forfatningsdomstolens evne til effektivt at udfylde sin rolle som garant for forfatningen. Venedigkommissionen deler denne holdning. Da disse konklusioner er relevante for vurderingen af loven af 22. juli 2016, gengives de vigtigste punkter heri nedenfor.

         4.1.1.   Beslutningsdygtigt antal

               29.

               I henhold til den ændrede § 44, stk. 3, skulle mindst 13 dommere være til stede, for at forfatningsdomstolen kunne træffe afgørelse i plenum (32). I henhold til den ændrede § 44, stk. 1, skulle forfatningsdomstolen træffe afgørelse i plenum, medmindre andet var fastsat i loven. Dette gjaldt navnlig i såkaldt »abstrakte sager« vedrørende den forfatningsmæssige prøvelse af nyligt vedtagne love. Den ændrede § 44, stk. 1, indeholdt også undtagelser for navnlig individuelle klager eller sager indbragt af de almindelige domstole. Ifølge den tidligere udgave af loven krævede en afgørelse i plenum tilstedeværelsen af mindst 9 dommere (§ 44, stk. 3, nr. 3, i loven før ændringen).

               30.

               Kommissionen fandt, at et beslutningsdygtigt antal på 13 dommere ud af 15 for at træffe afgørelse i plenum (i forbindelse med den »abstrakte« forfatningsmæssige prøvelse af nyligt vedtagne love) udgør en væsentlig begrænsning af forfatningsdomstolens beslutningsproces, og at det risikerer at blokere processen. Kommissionen bemærkede, at et beslutningsdygtigt antal på 13 dommere ud af 15 er usædvanlig højt sammenlignet med kravene i andre medlemsstater, hvilket Venedigkommissionen tilsluttede sig. Det kunne sagtens tænkes, at det af diverse årsager til tider ikke vil være muligt at samle et sådant beslutningsdygtigt antal, og at forfatningsdomstolen således i det mindste midlertidigt ville være ude af stand til at træffe afgørelser. Det er faktisk tilfældet i den nuværende situation, da forfatningsdomstolen i øjeblikket kun råder over 12 dommere.

         4.1.2.   Stemmeflertal

               31.

               I henhold til den ændrede § 99, stk. 1, krævede afgørelser (i »abstrakte sager«), som træffes af forfatningsdomstolen i plenum, et flertal på to tredjedele af de tilstedeværende dommere. I betragtning af det nye (øgede) beslutningsdygtige antal (jf. ovenfor) betød det, at en afgørelse skulle godkendes af mindst 9 dommere, hvis forfatningsdomstolen traf afgørelse i plenum (33). Kun i de tilfælde, hvor forfatningsdomstolen bestod af et panel på syv eller tre dommere (individuelle klager og anmodninger om præjudicielle afgørelser fra de almindelige domstole), var et simpelt flertal tilstrækkeligt. Ifølge den tidligere udgave af loven var et simpelt flertal tilstrækkeligt, til at der kunne træffes afgørelse i plenum (§ 99, stk. 1, i loven før ændringen).

               32.

               Sammen med forøgelsen af det beslutningsdygtige antal indebar kravet om et flertal på to tredjedele af dommerne for at træffe afgørelse (i forbindelse med den »abstrakte« forfatningsmæssige prøvelse af nyligt vedtagne love) endnu videre begrænsninger af forfatningsdomstolens beslutningsproces. Kommissionen bemærkede, at der i langt størsteparten af de europæiske retssystemer kun kræves et simpelt flertal, hvilket Venedigkommissionen bekræftede. Under alle omstændigheder fandt forfatningsdomstolen, at afgørelser i henhold til den polske forfatning skal træffes ved simpelt flertal, og at det nye krav om kvalificeret flertal derfor var forfatningsstridigt.

         4.1.3.   Behandling af sager i kronologisk rækkefølge

               33.

               Ifølge den ændrede § 80, stk. 2 (34), skulle datoen for retsmøder for åbne eller lukkede døre, hvor anmodninger vedrørende den abstrakte forfatningsmæssige prøvelse behandles, fastsættes ud fra den rækkefølge, hvorefter sagerne er indbragt for domstolen. Der var ingen undtagelser til denne regel, og ifølge ændringen gjaldt denne bestemmelse alle verserende sager, for hvilke der endnu ikke var fastsat en dato for retsmødet (35). Den tidligere version af loven indeholdt ikke en tilsvarende bestemmelse.

               34.

               Denne regel, hvorved forfatningsdomstolen skulle behandle sager i den rækkefølge, som de blev registreret i, påvirkede negativt domstolens evne til at træffe hurtige afgørelser vedrørende nye loves forfatningsmæssighed, navnlig i betragtning af det store antal verserende sager. Eftersom forfatningsdomstolen ikke havde mulighed for at tage hensyn til sagens karakter (navnlig i forbindelse med spørgsmål om grundlæggende rettigheder), dens vigtighed eller dens særlige forhold, risikerede domstolen at blive forhindret i at opfylde kravet om rettergang inden for en rimelig frist, som er fastsat i artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention og i artikel 47 i EU's charter om grundlæggende rettigheder. Venedigkommissionen bemærkede desuden, at denne regel også kunne have afskrækket retterne fra at indbringe anmodninger om præjudicielle afgørelser for domstolen, særligt hvis det var nødvendigt at afholde et retsmøde efter modtagelsen af den præjudicielle afgørelse.

         4.1.4.   Minimumsfrist for afholdelse af retsmøder

               35.

               Ifølge den ændrede § 87, stk. 2 (36), måtte et retsmøde ikke finde sted tidligere end tre måneder efter den dato, hvor de implicerede underrettes om datoen for retsmødet, og tidligere end seks måneder i tilfælde af sager, der behandles i plenum. Efter den tidligere version af loven måtte et retsmøde ikke blive afholdt tidligere end 14 dage efter den dato, hvor de implicerede underrettes om datoen for retsmødet.

               36.

               Endelig skulle dette spørgsmål ses i tilknytning til kravet vedrørende fastlæggelse af datoen for behandlingen af sager. Minimumsfristen for afholdelsen af retsmøder (de implicerede underrettes om datoen for retsmødet i forfatningsdomstolen mindst tre — og i vigtige tilfælde seks — måneder før datoen for retsmødet) risikerede at forsinke sagsbehandlingen. Som beskrevet ovenfor er fraværet af en generel bestemmelse, hvorved forfatningsdomstolen kunne afkorte fristerne i hastetilfælde, uforenelig med kravet om rettergang inden for en rimelig frist i artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention og artikel 47 i EU's charter om grundlæggende rettigheder.

         4.1.5.   Disciplinærsager

               37.

               Ifølge den ændrede § 28a (37) kunne der også indledes disciplinærsager på grundlag af en anmodning fra Republikken Polens præsident eller justitsminister senest tre uger efter datoen for modtagelsen af anmodningen, medmindre domstolens formand fastslog, at anmodningen var ubegrundet. I henhold til den ændrede § 31a, stk. 1 (38), skulle præsidiet i særligt alvorlige tilfælde anmode Sejm om at afsætte den pågældende dommer. En sådan handling fra præsidiets side kunne indledes på en begæring fra Republikken Polens præsident eller justitsminister efter den ændrede § 31a, stk. 2, selv om forfatningsdomstolen stadig selv kunne bestemme. Den endelige beslutning skulle træffes af Sejm. Ifølge den tidligere version af loven var den udøvende myndighed ikke bemyndiget til at indlede disciplinærsager, og Sejm havde ikke bemyndigelse til at afsætte en forfatningsdommer. Alene forfatningsdomstolen var bemyndiget til at afsætte en af sine dommere.

               38.

               Kommissionen bemærkede med bekymring, at nogle ændringer øgede inddragelsen af andre statslige institutioner i disciplinærsager, hvori dommere ved domstolen var impliceret. Navnlig havde Republikken Polens præsident og justitsminister fået beføjelse til at indlede disciplinærsager over for dommere ved forfatningsdomstolen (39), og i særligt alvorlige tilfælde var Sejm bemyndiget til at træffe den endelige afgørelse om at afsætte en dommer efter en anmodning fra forfatningsdomstolen (40).

               39.

               Kommissionen fandt, at det forhold, at et politisk organ på anmodning fra forfatningsdomstolen kan træffe afgørelse om (og således eventuelt afvise at pålægge) en disciplinær sanktion, kan skabe et problem for så vidt angår den dømmende magts uafhængighed, eftersom parlamentet (som politisk organ) kunne forventes at træffe afgørelse ud fra politiske overvejelser. Det var ligeledes heller ikke klart, hvorfor politiske institutioner såsom præsidenten eller justitsministeren skulle have beføjelse til at indlede disciplinærsager. Selv om sådanne sager krævede forfatningsdomstolens eller dens formands godkendelse, risikerede det forhold, at de kunne indledes af politiske institutioner, at påvirke domstolens uafhængighed. Det vakte bekymring med hensyn til magtfordelingen og forfatningsdomstolens uafhængighed, eftersom domstolens forslag om at afsætte en dommer kunne forkastes af Sejm.

         4.2.   Lov om forfatningsdomstolen vedtaget den 22. juli 2016

               40.

               Foruden bestemmelser om udnævnelse af dommere ved forfatningsdomstolen og kundgørelsen af domstolens afgørelser (se afsnit 2 og 3) indeholder loven af 22. juli 2016 andre bestemmelser om domstolens funktion. Loven bygger på loven om forfatningsdomstolen af 1. august 1997, men indeholder nye bestemmelser om bl.a. det antal dommere, der er beslutningsdygtigt, det flertal, der er nødvendigt for, at forfatningsdomstolen kan træffe afgørelser i plenum, behandlingen af sager i kronologisk rækkefølge, mindstefrist for afholdelse af retsmøder, generalstatsadvokatens rolle, udsættelse af voteringer, overgangsbestemmelser for verserende sager og vacantio legis.

               41.

               Selv om der kan konstateres visse forbedringer i forhold til ændringsloven af 22. december 2015, og nogle af problemerne er blevet løst som beskrevet nedenfor, finder Kommissionen alligevel, at en række af de betænkeligheder, der blev givet udtryk for i forbindelse med loven af 22. december 2015, fortsat er til stede, og samtidig rejser flere af de nye bestemmelser nye spørgsmål. Overordnet set giver virkningen af nogle af bestemmelserne i loven af 22. juli 2016, både enkeltvis og kombineret med hinanden, anledning til bekymring med hensyn til effektiviteten af den forfatningsmæssige prøvelse og retsstatsprincippet.

         4.2.1.   Beslutningsdygtigt antal

               42.

               I henhold til § 26, stk. 2, skal mindst 11 dommere være til stede, for at en sag kan behandles af forfatningsdomstolen i plenum. I henhold til § 26, stk. 1, litra g), skal domstolen desuden træffe afgørelse i plenum i sager, hvor tre forfatningsdommere har indgivet en anmodning herom inden for 14 dage efter at have modtaget en kopi af en klage over en krænkelse af forfatningen, eller en anmodning eller retsspørgsmål som omhandlet i § 38, stk. 1

               43.

               Med artikel 26, stk. 2, øges det antal dommere, der skal være til stede, for at domstolen kan træffe afgørelse i plenum, fra 9 dommere (som i loven om forfatningsdomstolen fra 1997 og loven af 25. juni 2015, før den blev ændret den 22. december 2015) til 11. Det udgør en begrænsning af forfatningsdomstolens beslutningsproces. Antallet af dommere er blevet sænket i forhold til de 13, der krævedes efter ændringsloven af 22. december 2015. Det kan dog ske, at der ikke kan samles et beslutningsdygtigt antal dommere, navnlig i betragtning af at der i øjeblikket kun er 12 dommere til at behandle sager ved forfatningsdomstolen, hvilket vil forhindre domstolen i at træffe afgørelser.

               44.

               Derudover skal domstolen i henhold til § 26, stk. 1, litra g), bl.a. også træffe afgørelse i plenum i sager, hvor tre dommere anmoder herom. Disse dommere skal ikke nødvendigvis være udpeget til dommerpanelet i den givne sag. Loven stiller ikke krav om, at anmodningen skal være begrundet eller opfylde bestemte betingelser. En sådan bestemmelse kan give anledning til, at et uforudsigeligt antal sager vil skulle behandles i plenum, hvilket forhindrer domstolen i at fungere effektivt og således hæmmer effektiviteten af den forfatningsmæssige prøvelse.

         4.2.2.   Stemmeflertal

               45.

               Ifølge § 69 skal afgørelser træffes ved simpelt flertal. Det er en forbedring i forhold til ændringsloven af 22. december 2015, eftersom der ikke længere er noget ubetinget krav om et flertal på to tredjedele til at træffe afgørelser, og bestemmelsen imødegår således Kommissionens tidligere betænkeligheder.

         4.2.3.   Behandling af sager i kronologisk rækkefølge

               46.

               I henhold til § 38, stk. 3, skal datoen for retsmøder til behandling af anmodninger fastsættes ud fra den rækkefølge, hvormed anmodningerne er indgivet til domstolen. § 38, stk. 4, indeholder en liste over de specifikke tilfælde, hvor rækkefølgen ikke er relevant. I henhold til § 38, stk. 5, kan domstolens formand se bort fra betingelsen i stk. 3 og fastsætte datoen for retsmødet i sager, hvor det er begrundet af hensyn til beskyttelse af borgernes rettigheder og frihedsrettigheder, statens sikkerhed eller den forfatningsmæssige orden. Formanden for domstolen kan på anmodning fra 5 dommere genoverveje sin beslutning om datoen for retsmødet.

               47.

               Denne regel, hvorved domstolen skal behandle sager i den rækkefølge, som anmodningerne registreres i, blev indført med ændringsloven af 22. december 2015, og domstolen har allerede erklæret den i strid med bl.a. forordningen under henvisning til, at bestemmelsen griber ind i den dømmende magts uafhængighed og princippet om magtadskillelse.

               48.

               I henhold til § 38, stk. 3, anvendes denne regel ved anmodninger og ikke ved klager over forfatningskrænkelser. Selv om reglen kun anvendes ved anmodninger, påvirker den domstolens evne til at træffe hurtige afgørelser om lovenes forfatningsmæssighed på anmodning fra institutionelle aktører.

               49.

               § 38, stk. 5, giver adgang til, at forfatningsdomstolens formand kan fravige reglen. Denne mulighed er imidlertid begrænset til specifikke sager og kan give anledning til forsinkelser, eftersom fem dommere kan anmode formanden om at genoverveje sin beslutning om fastsættelse af datoen for retsmødet. Det er desuden ikke klart, hvorvidt betingelserne giver forfatningsdomstolens formand mulighed for at fravige reglen i forbindelse med sager, der kræver en hurtig afgørelse.

               50.

               Selv om loven af 22. juli 2016 er en forbedring i forhold til loven af 22. december 2015, kan bestemmelsen om prioriteret rækkefølge og dens virkninger for domstolens effektivitet give anledning til betænkeligheder.

         4.2.4.   Minimumsfrist for afholdelse af retsmøder

               51.

               Ifølge § 61, stk. 1, må et retsmøde ikke afholdes tidligere end 30 dage efter meddelelsen af datoen for retsmødet. I henhold til § 60, stk. 3, kan forfatningsdomstolens formand i sager om retsspørgsmål, klager over forfatningskrænkelser og kompetencetvister mellem statens vigtigste forfatningsmæssige myndigheder anordne en halvering af fristen i stk. 1, medmindre klageren, den domstol, der indbringer spørgsmålet, eller ansøgeren gør indsigelse herimod inden for syv dage fra modtagelsen af meddelelsen fra domstolens formand. Det forhold, at forfatningsdomstolens formand kan kræve perioden på 30 dage halveret, er en forbedring i forhold til loven af 22. december 2015, selv om klageren, den domstol, der indbringer spørgsmålet, eller ansøgeren kan gøre indsigelse mod afkortelsen af perioden.

         4.2.5.   Disciplinærsager

               52.

               Loven af 22. juli 2016 indeholder ingen bestemmelser om inddragelsen af andre statslige institutioner i forbindelse med disciplinærsager, hvori dommere ved domstolen er impliceret. Det er en forbedring i forhold til loven af 22. december 2015, og spørgsmålet giver derfor ikke længere anledning til betænkeligheder.

         4.2.6.   Generalstatsadvokatens mulighed for at forhindre behandlingen af sager

               53.

               Ifølge § 61, stk. 6, forhindrer generalstatsadvokatens eller dennes repræsentants manglende tilstedeværelse ikke, forudsat at vedkommende er blevet behørigt underrettet om retsmødet, at sagen behandles, medmindre pligten til at deltage følger af bestemmelser i loven. Ifølge § 30, stk. 5, skal generalstatsadvokaten eller dennes repræsentant deltage i sager, der behandles af domstolen i plenum.

               54.

               I praksis forekommer kombinationen af § 61, stk. 6, og § 30, stk. 5, at give generalstatsadvokaten, som desuden er justitsminister, mulighed for at udsætte eller ligefrem forhindre behandlingen af visse sager, herunder sager, der behandles i plenum, ved ikke at deltage i retsmødet. Det ville indebære utilbørlig indblanding i domstolens virkemåde og ville således krænke den dømmende myndigheds uafhængighed og være i strid med magtadskillelsesprincippet.

         4.2.7.   Udsættelse af voteringer

               55.

               Ifølge § 68, stk. 5, kan mindst fire dommere under voteringer i plenum gøre indsigelse mod den foreslåede afgørelse, hvis de finder, at spørgsmålet er af særlig relevans for statens organisering eller den offentlige orden, og hvis de ikke er enige i domskonklusionen. Ifølge § 68, stk. 6, udsættes voteringen med tre måneder i tilfælde af en indsigelse efter stk. 5, og ved de efterfølgende voteringer efter denne periode fremsætter de dommere, der gjorde indsigelse, et fælles forslag til afgørelse. I henhold til § 68, stk. 7, kan mindst fire dommere ved den nye votering efter stk. 6 atter gøre indsigelse, hvorved voteringen udsættes i yderligere tre måneder. Ved udgangen af denne periode finder en ny votering og afstemning sted.

               56.

               Ved sager, der behandles i plenum — hvilket risikerer at være et større antal, se ovenfor — giver loven af 22. juli 2016 mulighed for, at mindst fire dommere ved forfatningsdomstolen gør indsigelse mod et forslag til afgørelse. Dette kan føre til, at voteringen i en sag udsættes i mindst tre måneder og i visse tilfælde i seks måneder, efter at forfatningsdomstolen er nået til voteringsstadiet. Loven indeholder ingen undtagelsesbestemmelser, som giver mulighed for en hurtigere behandling af sager.

               57.

               Virkningerne af disse bestemmelser på effektiviteten af den forfatningsmæssige prøvelse giver anledning til betænkeligheder set i lyset af reststatsprincippet, eftersom de forhindrer forfatningsdomstolen i at sikre en reel forfatningsmæssig prøvelse og garantere en effektiv og rettidig domstolsprøvelse i alle sager.

         4.2.8.   Overgangsbestemmelser for verserende sager

               58.

               Ifølge § 83, stk. 1, finder alle lovens bestemmelser anvendelse på sager, der allerede var blevet indledt, men ikke afsluttet på datoen for lovens ikrafttrædelse. I henhold til § 83, stk. 2, skal domstolen afslutte de sager, der er omhandlet i stk. 1, inden for et år efter lovens ikrafttrædelse. Den etårige frist finder ikke anvendelse for sager nævnt i § 84. I henhold til § 84, stk. 1, skal domstolen stille sager vedrørende anmodninger fra myndigheder omhandlet i forfatningens § 191, stk. 1, nr. 1-5, som verserede forud for lovens ikrafttrædelse, i bero i seks måneder og bede de anmodende myndigheder om at komplettere deres anmodninger i overensstemmelse med betingelserne i § 33, stk. 2-5. I henhold til § 84, stk. 2, skal domstolen anordne sagen genåbnet ved udløbet af den frist, der er omhandlet i stk. 1, når anmodningen omhandlet i samme stykke er kompletteret i overensstemmelse med betingelserne i § 33, stk. 2-5. I modsat fald henlægges sagen.

               59.

               Ifølge § 85, stk. 1, skal retsmødet udsættes, hvis datoen herfor blev fastsat før lovens ikrafttrædelse, og det kompetente dommerpanel skal tilpasses i overensstemmelse med loven. Ifølge § 85, stk. 2, fastsættes der en ny dato for retsmødet. Retsmødet skal finde sted i overensstemmelse med loven. I henhold til § 86 skal kundgørelsen af afgørelsen udsættes, hvis datoen herfor blev fastsat før lovens ikrafttrædelse, og det kompetente dommerpanel og afgørelsens betingelser skal tilpasses i overensstemmelse med loven.

               60.

               På den ene side fastsættes der i § 83, stk. 2, en frist på et år fra datoen for lovens ikrafttrædelse til at behandle verserende sager. På den anden side fastslås det i § 84, som en delvis ophævelse af § 83, stk. 2, at verserende anmodninger (dvs. anmodninger fra institutionelle aktører om forfatningsmæssig prøvelse af love) skal fastfryses i en periode på seks måneder. Domstolen skal anmode ansøgerne om at komplettere deres anmodninger, så de lever op til de nye formalia, og kan først genoptage sit arbejde med disse anmodninger, efter at perioden på seks måneder er udløbet (selv om ansøgerne kompletterer deres anmodninger inden da). Loven indeholder ingen undtagelsesbestemmelser, som giver mulighed for en hurtigere behandling af sager.

               61.

               §§ 85 og 86 har karakter af et lovgivningsmæssigt indgreb i verserende sager, navnlig dem, der allerede har nået et fremskredent stadie, og kan hæmme domstolens rette funktion.

               62.

               Samlet set giver disse overgangsbestemmelser anledning til bekymring, idet de i betydelig grad vil forsinke domstolens arbejde med anmodninger og forhindre den i at sikre en effektiv forfatningsmæssig prøvelse. Det er særlig relevant i forbindelse med alle de kontroversielle nye love som omhandlet i Kommissionens udtalelse (se afsnit 4.3 nedenfor).

         4.2.9.   Vacatio legis

               63.

               Ifølge § 92 i loven af 22. juli 2016 træder loven i kraft 14 dage efter kundgørelsen. Medmindre der træffes foranstaltninger til en forebyggende forfatningsmæssig prøvelse af loven, er vacatio legis-perioden på 14 dage for kort til at kunne foretage en effektiv forfatningsmæssig prøvelse af loven. Af hensyn til retssikkerheden er det vigtigt, at forfatningsdomstolen gives tilstrækkelig tid til at prøve lovens forenelighed med forfatningen, før den træder i kraft.

               64.

               I den forbindelse bemærkes, at Venedigkommissionen i sin udtalelse af 11. marts 2016 påpegede, at forfatningsdomstolen skal have mulighed for at prøve den lovgivning, der regulerer domstolens funktion, før lovgivningen træder i kraft.

         4.3.   Konsekvenser af den manglende effektivitet af den forfatningsmæssige prøvelse af ny lovgivning

               65.

               Sejm har vedtaget en række særlig kontroversielle nye love, ofte ved hjælp af hasteprocedurer, bl.a. navnlig en medielov (41), men også en ny tjenestemandslov (42), en lov om ændring af politiloven og visse andre love (43) og love om den offentlige anklagemyndighed (44) samt en ny lov om ombudsmanden og om ændring af visse andre love (45). I sine breve af 1. februar og 3. marts 2016 forhørte Kommissionen sig hos den polske regering om status for og indholdet af disse lovændringer, men den har endnu ikke modtaget oplysninger herom. Derudover har Sejm vedtaget en række andre kontroversielle lovforslag, bl.a. loven om det nationale medieråd (46) og en ny lov om terrorbekæmpelse (47).

               66.

               Kommissionen finder, at så længe forfatningsdomstolen forhindres i at foretage en effektiv forfatningsmæssig prøvelse, vil der ikke blive foretaget en effektiv undersøgelse af loves (som f.eks. de ovenfor nævnte) forenelighed med forfatningen, herunder om de respekterer de grundlæggende rettigheder.

               67.

               Kommissionen bemærker f.eks., at nye love (navnlig medieloven (48)) giver anledning til betænkeligheder med hensyn til mediefrihed og mediepluralisme. helt specifikt ændrer den nye medielov reglerne for udpegelse af ledelsen og bestyrelsen af de offentlige radio- og tv-stationer, så de underlægges regeringens kontrol (finansministeriet) og ikke længere er et uafhængigt organ. Den nye lov indeholder også bestemmelser om øjeblikkelig afskedigelse af den nuværende ledelse og bestyrelse. I den forbindelse sætter Kommissionen navnlig spørgsmålstegn ved, hvilke retsmidler de personer, der berøres af den nye lov, har adgang til.

               68.

               Love som den nye tjenestemandslov (49) er ligeledes relevante set ud fra retsstatsprincippet og grundlæggende rettigheder. I sine breve af 1. februar og 3. marts 2016 spurgte Kommissionen i den forbindelse den polske regering om, hvilke retsmidler, de personer, der berøres af loven, har adgang til (50). Den polske regering har indtil videre ikke besvaret Kommissionens spørgsmål.

               69.

               Loven om ændring af politiloven og af visse andre love (51) kan også give anledning til spørgsmål med hensyn til dens forenelighed med de grundlæggende rettigheder, bl.a. beskyttelse af privatlivet og af personoplysninger. Den 28.-29. april 2016 aflagde en delegation fra Venedigkommissionen et besøg i Warszawa for at drøfte ændringerne af politiloven og af visse andre love, og den afgav en udtalelse på sit møde den 10.-11. juni 2016 (52). Ifølge udtalelsen er bl.a. lovens retssikkerhedsgarantier og materielle betingelser stadig ikke tilstrækkelige til at forhindre en overdreven anvendelse heraf eller uberettiget krænkelse af personers privatliv.

               70.

               Den nye lov om terrorbekæmpelse kan desuden give anledning til spørgsmål vedrørende dens forenelighed med de grundlæggende rettigheder (53) og er genstand for forfatningsmæssig prøvelse.

               71.

               Kommissionen konkluderer således, at så længe forfatningsdomstolen forhindres i at foretage en effektiv forfatningsmæssig prøvelse, vil der ikke blive foretaget en effektiv undersøgelse af loves iagttagelse af de grundlæggende rettigheder. Det giver anledning til alvorlige betænkeligheder for så vidt angår retsstatsprincippet, navnlig i betragtning af, at Sejm for nylig har vedtaget en række særlig kontroversielle nye love, som bør kunne underkastes forfatningsmæssig prøvelse. Disse betænkeligheder kommer så meget desto mere til udtryk ved, at loven af 22. juli 2016 som nævnt i det foregående vil medføre, at en række verserende sager stilles i bero.

         5.   KONSTATERING AF EN SYSTEMISK TRUSSEL MOD RETSSTATEN

               72.

               Af ovennævnte årsager finder Kommissionen, at den polske retsstat er udsat for en systemisk trussel. Det forhold, at forfatningsdomstolen forhindres i at foretage en effektiv forfatningsmæssig prøvelse har negative konsekvenser for dens integritet, stabilitet og korrekte funktion, hvilket er blandt de vigtigste garantier for retsstaten i Polen. Når der findes et forfatningssikret retssystem, er dette systems rette virkemåde et centralt element i retsstaten.

               73.

               Respekten for retsstatsprincippet er ikke alene en forudsætning for beskyttelsen af alle de grundlæggende rettigheder, der er omhandlet i artikel 2 i traktaten om Den Europæiske Union. Det er også en forudsætning for at opretholde alle de rettigheder og pligter, der følger af traktaterne og af international ret, og for at skabe gensidig tillid mellem borgere, virksomheder og nationale retslige myndigheder i alle medlemsstaterne.

         6.   ANBEFALEDE TILTAG

               74.

               Kommissionen henstiller, at de polske myndigheder hurtigst muligt iværksætter passende tiltag til at imødegå den systemiske trussel mod retsstaten. Kommissionen henstiller særlig, at de polske myndigheder:

                           a)

                           til fulde opfylder forfatningsdomstolens afgørelser af 3. og 9. december 2015, ifølge hvilke de tre dommere, som på lovlig vis blev udnævnt af den forrige lovgivende forsamling i oktober 2015, kan begynde at varetage deres hverv som dommere ved forfatningsdomstolen, og at de tre dommere, der er udnævnt af den nye lovgivende forsamling uden gyldigt retsgrundlag, ikke begynder at varetage et sådant hverv uden at være blevet lovligt valgt

                           b)

                           kundgør og til fulde opfylder forfatningsdomstolens afgørelser af 9. marts 2016 og efterfølgende afgørelser og sørger for, at kundgørelsen af kommende afgørelser sker automatisk og ikke er afhængig af en beslutning fra den udøvende eller den lovgivende magt

                           c)

                           sikrer, at enhver reform af loven om forfatningsdomstolen er i overensstemmelse med forfatningsdomstolens afgørelser, herunder afgørelserne af 3. og 9. december 2015 og afgørelsen af 9. marts 2016, og tager hensyn til Venedigkommissionens udtalelse; sikrer, at forfatningsdomstolens rolle som garant for forfatningen ikke undergraves af betingelser, uanset om de vurderes enkeltvis eller samlet, såsom de ovenfor nævnte vedrørende det beslutningsdygtige antal, behandlingen af sager i kronologisk rækkefølge, generalstatsadvokatens mulighed for at forhindre behandlingen af sager, udsættelsen af voteringer eller overgangsbestemmelserne, som påvirker verserende sager og stiller sager i bero

                           d)

                           sikrer, at forfatningsdomstolen kan prøve foreneligheden af den nye lov om forfatningsdomstolen af 22. juli 2016, før den træder i kraft, og kundgør og efterkommer domstolens afgørelse i den forbindelse

                           e)

                           afstår fra handlinger og erklæringer, som kunne undergrave forfatningsdomstolens legitimitet og effektivitet.

               75.

               Kommissionen understreger, at det loyale samarbejde, som kræves mellem de forskellige statslige institutioner inden for retsstatsforhold, er afgørende for at nå frem til en løsning i den nuværende situation. Kommissionen opfordrer desuden de polske myndigheder til at indhente Venedigkommissionens holdning til den nye lov om forfatningsdomstolen af 22. juli 2016.

               76.

               Kommissionen opfordrer den polske regering til at rette op på de svagheder, der er konstateret i denne henstilling, senest tre måneder efter modtagelsen af denne henstilling samt til at underrette Kommissionen om de tiltag, der gøres med henblik herpå.

               77.

               Kommissionen står parat til at føre en konstruktiv dialog med den polske regering med udgangspunkt i denne henstilling.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 27. juli 2016.

            På Kommissionens vegne

         Frans TIMMERMANS

            Næstformand

      (1)  COM(2014) 158 final, i det følgende benævnt »meddelelsen«.

      (2)  Se COM(2014) 158 final, bilag I, andet afsnit.

      (3)  Se afsnit 4.1 i meddelelsen.

      (4)  Se fodnote 3.

      (5)  Se fodnote 3.

      (6)  Lov vedtaget den 22. december 2015 om ændring af lov af 25. juni 2015 om forfatningsdomstolen. Den ændrede lov blev kundgjort i den polske statstidende den 28. december, punkt 2217.

      (7)  Brev af 23. december 2015 fra førstenæstformand Timmermands til den polske udenrigsminister Waszczykowski og den polske justitsminister Ziobro.

      (8)  Brev af 30. december 2015 fra førstenæstformand Timmermands til den polske udenrigsminister Waszczykowski og den polske justitsminister Ziobro.

      (9)  Brev af 7. januar 2016 fra den polske understatssekretær Stepkowski til førstenæstformand Timmermans.

      (10)  Brev af 11. januar 2016 fra den polske justitsminister Ziobro til førstenæstformand Timmermans.

      (11)  Brev af 13. januar 2016 fra førstenæstformand Timmermands til den polske justitsminister Ziobro.

      (12)  Brev af 19. januar 2016 fra kommissær Oettinger til den polske justitsminister Ziobro.

      (13)  Brev af 19. januar 2016 fra den polsk3e justitsminister Ziobro til førstenæstformand Timmermans.

      (14)  Brev af 1. februar 2016 fra førstenæstformand Timmermans til den polske justitsminister Ziobro.

      (15)  Brev af 29. februar 2016 fra den polske udenrigsminister Waszczykowski til førstenæstformand Timmermans.

      (16)  Brev af 3. marts 2016 fra førstenæstformand Timmermands til den polske udenrigsminister Waszczykowski.

      (17)  Udtalelse nr. 833/2015, CDL-AD(2016)001.

      (18)  Siden den 9. marts 2016 er tyve domme, som forfatningsdomstolen har afsagt, ikke blevet kundgjort.

      (19)  Brev af 24. juni 2016 fra den polske udenrigsminister Waszczykowski til førstenæstformand Timmermans.

      (20)  K 34/15.

      (21)  K 35/15.

      (22)  Udtalelse, punkt 112.

      (23)  Udtalelse, punkt 136.

      (24)  Lov af 25. juni 2015 om forfatningsdomstolen, kundgjort i Polens statstidende den 30. juli 2015, punkt 1064, som ændret. Den lov, der blev vedtaget den 22. december 2015, blev kundgjort i den polske statstidende den 28. december, punkt 2217.

      (25)  Udtalelse, punkt 41.

      (26)  Lov af 25. juni 2015 om forfatningsdomstolen, kundgjort i Polens statstidende den 30. juli 2015, punkt 1064, som ændret. Den lov, der blev vedtaget den 22. december 2015, blev kundgjort i Polens statstidende den 28. december, punkt 2217.

      (27)  Jf. § 1, stk. 9 (ny), som erstatter § 44, stk. 1-3.

      (28)  Jf. § 1, stk. 14 (ny), som erstatter § 99, stk. 1.

      (29)  Jf. § 1, stk. 10 (ny), som tilføjer en ny § 80, stk. 2.

      (30)  Jf. § 1, stk. 12 (ny), som erstatter § 87, stk. 2.

      (31)  Jf. § 1, stk. 5 (ny), som tilføjer en ny § 28a, og § 1, stk. 7 (ny), som tilføjer en ny § 31a.

      (32)  Det nye beslutningsdygtige antal gælder også beslutninger truffet af præsidiet, medmindre andet er fastsat i loven, jf. § 1, stk. 3 (ny), som ændrer § 10, stk. 1.

      (33)  Ifølge ændringen finder de samme bestemmelser — det beslutningsmæssige antal og to tredjedele af stemmerne — også anvendelse for domstolens præsidium.

      (34)  Jf. § 1, stk. 10 (ny), som tilføjer en ny § 80, stk. 2.

      (35)  Jf. § 2 (ny).

      (36)  Jf. § 1, stk. 12 (ny).

      (37)  Jf. § 1, stk. 5 (ny).

      (38)  Jf. § 1, stk. 7 (ny).

      (39)  Jf. § 1, stk. 5 (ny), som tilføjer en ny § 28a.

      (40)  Jf. § 1, stk. 7 (ny), som tilføjer en ny § 31a.

      (41)  Lov af 30. december 2015 om ændring af medieloven, kundgjort i Polens statstidende den 7. januar 2016, punkt 25.

      (42)  Lov af 30. december 2015 om ændring af tjenestemandsloven og visse andre love, kundgjort i Polens statstidende den 8. januar 2016, punkt 34.

      (43)  Lov af 15. januar 2016 om ændring af politiloven og andre love, kundgjort i Polens statstidende den 4. februar 2016, punkt 147.

      (44)  Lov af 28. januar 2016 om anklagemyndigheden, kundgjort i Polens statstidende den 15. februar 2016, punkt 177; Lov af 28. januar 2016 om opfyldelse af loven om anklagemyndigheden, kundgjort i Polens statstidende den 15. februar 2016, punkt 178.

      (45)  Lov af 18. marts 2016 om ombudsmanden og om ændring af visse andre love. Loven blev undertegnet af præsidenten den 4. maj 2016.

      (46)  Lov af 22. juni 2016 om det nationale medieråd. Loven blev undertegnet af præsidenten den 27. juni 2016.

      (47)  Lov af 10. juni 2016 om terrorbekæmpelse. Loven blev undertegnet af præsidenten den 22. juni 2016. Kommissionen er desuden opmærksom på, at justitsministeren den 5. maj 2016 fremlagde en ny lov om ændring af loven om det nationale domstolsråd og af visse andre love for det nationale lovgivningscenter.

      (48)  Lov af 30. december 2015 om ændring af medieloven, kundgjort i Polens statstidende den 7. januar 2016, punkt 25, og lov af 22. juni 2016 om det nationale medieråd. Loven blev undertegnet af præsidenten den 27. juni 2016.

      (49)  Lov af 30. december 2015 om ændring af tjenestemandsloven og visse andre love, kundgjort i Polens statstidende den 8. januar 2016, punkt 34.

      (50)  Brev af 1. februar 2016 fra førstenæstformand Timmermans til den polske justitsminister Zbigniew Ziobro; Brev af 3. marts 2016 fra førstenæstformand Timmermans til den polske udenrigsminister Witold Waszczykowski.

      (51)  Lov af 15. januar 2016 om ændring af politiloven og andre love, kundgjort i Polens statstidende den 4. februar 2016, punkt 147.

      (52)  Udtalelse nr. 839/2016.

      (53)  Lov af 10. juni 2016 om terrorbekæmpelse. Loven blev undertegnet af præsidenten den 22. juni 2016.


Avis juridique important

|

31979K1145

Kommissionens henstilling nr. 1145/79/EKSF af 11. juni 1979 om forlængelse af de midlertidige antidumpingforanstaltninger i forbindelse med import af pladeemner i ruller, af jern og stål, med oprindelse i Grækenland

EF-Tidende nr. L 143 af 12/06/1979 s. 0006 - 0006

++++   ( 1 ) EFT nr . L 114 af 5 . 5 . 1977 , s . 6 .   ( 2 ) EFT nr . L 352 af 31 . 12 . 1977 , s . 13 .   ( 3 ) EFT nr . L 21 af 30 . 1 . 1979 , s . 14 .   ( 4 ) EFT nr . L 65 af 15 . 3 . 1979 , s . 16 .  KOMMISSIONENS HENSTILLING Nr . 1145/79/EKSF  af 11 . juni 1979  om forlaengelse af de midlertidige antidumpingforanstaltninger i forbindelse med import af pladeemner i ruller , af jern og staal , med oprindelse i Graekenland  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER RETTER _  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske Kul - og Staalfaellesskab , saerlig artikel 74 ,  under henvisning til Kommissionens henstilling 77/329/EKSF om beskyttelse mod dumping , praemier eller subventioner fra lande , der ikke tilhoerer Det europaeiske Kul - og Staalfaellesskab ( 1 ) , som aendret ved henstilling nr . 3004/77/EKSF ( 2 ) , og nr . 158/79/EKSF ( 3 ) , saerlig artikel 15 og 19 ,  under henvisning til udtalelse fra Det raadgivende Udvalg , som er nedsat i henhold til henstilling 77/329/EKSF , og  ud fra foelgende betragtninger :  Ved henstilling nr . 496/79/EKSF ( 4 ) , har Kommissionen indfoert midlertidig antidumpingtold paa import af pladeemner i ruller , af jern og staal , med oprindelse i Graekenland ;  undersoegelsen af sagen er endnu ikke afsluttet ; eksportoeren har anmodet om , at opkraevningen af tolden forlaenges for et tidsrum af hoejst tre maaneder ; de importoerer , som notorisk er omfattet af foranstaltningerne og som behoerigt har modtaget underretning , har ikke modsat sig denne forlaengelse ;  det er derfor hensigtsmaessigt at forlaenge de midlertidige foranstaltninger _  FOELGENDE HENSTILLING :  Artikel 1  De midlertidige antidumpingforanstaltninger , der er indfoert ved henstilling nr . 496/79/EKSF , i forbindelse med import af pladeemner i ruller , af jern og staal , med oprindelse i Graekenland , forlaenges for et tidsrum af hoejst tre maaneder .  Artikel 2  Denne henstilling meddeles medlemsstaterne .  Den traeder i kraft for hver enkelt medlemsstat paa datoen for offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 11 . juni 1979 .  Paa Kommissionens vegne  Wilhelm HAFERKAMP  Naestformand


title: KOMMISSIONENS HENSTILLING Nr. 256/89/EKSF af 30. januar 1989 om fællesskabstilsyn med importen af visse jern- og stålprodukter, som henhører under EKSF-Traktaten, og som har oprindelse i tredjelande #

text:
Avis juridique important

|

31989K0256

KOMMISSIONENS HENSTILLING Nr. 256/89/EKSF af 30. januar 1989 om fællesskabstilsyn med importen af visse jern- og stålprodukter, som henhører under EKSF-Traktaten, og som har oprindelse i tredjelande  -

EF-Tidende nr. L 030 af 01/02/1989 s. 0049 - 0052

*****  KOMMISSIONENS  HENSTILLING Nr. 256/89/EKSF  af 30. januar 1989  om faellesskabstilsyn med importen af visse jern- og staalprodukter, som henhoerer under EKSF-Traktaten, og som har oprindelse i tredjelande  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER RETTER -  under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab, saerlig artikel 74, og  ud fra foelgende betragtninger:  Ved henstilling nr. 3451/87/EKSF (1) har Kommissionen indfoert faellesskabstilsyn med import til Faellesskabet af visse jern- og staalprodukter, som henhoerer under Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab;  de forhold, der oprindelig foranledigede Kommissionen til at traeffe saadanne foranstaltninger, er fortsat til stede; den paagaeldende tilsynsordning boer derfor viderefoeres og suppleres med det formaal at sikre et bedre kendskab til den forventede import og de betingelser, hvorunder denne import finder sted -  FOELGENDE HENSTILLING:  Artikel 1  1. Overgang til fri omsaetning inden for Faellesskabet af de jern- og staalprodukter henhoerende under EKSF-Traktaten, som er anfoert i bilag III, og som har oprindelse i tredjelande, er betinget af, at der udstedes et importdokument.  2. De i stk. 1 omhandlede produkter anses for at vaere af foerste kvalitet, indtil importoeren har bevist det modsatte.  3. Importdokumentet udstedes eller paategnes af medlemsstaterne uden omkostninger og for en hvilken som helst maengde, hvorom der indgives ansoegning, straks ved modtagelsen heraf og under alle omstaendigheder inden for en frist paa hoejst ti arbejdsdage efter indgivelse af ansoegningen i korrekt udfyldt stand, ledsaget af to kopier af den eller de koebekontrakter, der ligger til grund derfor, og af saelgerens ordrebekraeftelse(r). Originalen af disse dokumenter samt proformafakturaen skal fremlaegges, saafremt den bevillingsudstedende myndighed kraever det.  4. Anvendelsen af stk. 1 er ikke til hinder for opretholdelsen af de eksisterende kvantitative restriktioner, som medlemsstaterne anvender for visse jern- og staalprodukter over for en raekke tredjelande.  5. Gyldighedsperioden for importdokumentet fastsaettes til to maaneder, uden at dette i oevrigt foregriber en eventuel aendring af den gaeldende importordning.  Artikel 2  1. Importoerens ansoegning skal indeholde foelgende oplysninger:  a) importoerens navn, adresse og stilling samt telefon- og telexnummer  b) varebeskrivelse og position i henhold til Den Kombinerede Nomenklatur (2)  c) oprindelsesland  d) eksportland  e) nettovaegt for hvert parti  f) valuta og fakturapris (cif)  g) tid og forventet sted for fortoldning  h) i givet fald, angivelse af de detaljerede kendetegn, der viser, at der er tale om varer af anden kvalitet eller deklasserede varer.  2. Importoeren skal ligeledes give foelgende supplerende oplysninger:  A. For produkter med oprindelse i og importeret direkte fra et af de i bilag I anfoerte lande (direkte import):  a) produkternes handelsbetegnelse, herunder noejagtige specifikationer og, i givet fald, angivelse af, at der er tale om varer af anden kvalitet, eller at varerne eventuelt er bestemt til skibsbygning, angivelse af eksportoer og leveringssted  b) prisen frit bestemmelsessted pr. ton ekskl. moms, med angivelse af tillaeg eller rabatter samt omkostninger til transport mellem det valgte paritetssted og leveringsstedet  c) angivelse af:  i) hvilket oprindelseslands producentprisliste, der er valgt til beregningen af prisen frit bestemmelsessted, med anfoerelse af datoen for denne prisliste, eller  ii) hvilken faellesskabsproducents prisliste, der er valgt til beregningen af prisen frit bestemmelsessted, med anfoerelse af datoen for denne prisliste, eller  iii) i givet fald det tilbud fra et tredjeland, som prisen er blevet bragt paa linje med, idet de oplysninger, der er noedvendige for at identificere dette tilbud, anfoeres, herunder datoen derfor.  B. For produkter med oprindelse i og importeret direkte fra et af de i bilag II anfoerte lande (direkte import):  a) produkternes handelsbetegnelse, herunder noejagtige specifikationer og, i givet fald, angivelse af, at der er tale om varer af anden kvalitet, eller at varerne eventuelt er bestemt til skibsbygning, angivelse af eksportoer og leveringssted  b) prisen frit bestemmelsessted pr. ton ekskl. moms, med angivelse af alle elementer, der er anvendt ved  beregningen af prisen frit bestemmelsessted, isaer tillaeg, rabatter og transportomkostninger til leveringsstedet  c) angivelse af:  i) hvilken faellesskabsproducents prisliste, der er valgt til beregningen af prisen frit bestemmelsessted, med anfoerelse af datoen for denne prisliste, eller  ii) i givet fald det tilbud fra et tredjeland, som prisen er blevet bragt paa linje med, idet de oplysninger, der er noedvendige for at identificere dette tilbud, anfoeres med angivelse af datoen derfor  d) for varer henhoerende under KN-kode 7201 angives navn og adresse paa den eventuelle endelige koeber for saa vidt denne kendes.  C. For produkter med oprindelse i et af de i bilag I og II anfoerte lande, men importeret fra ethvert andet tredjeland end oprindelseslandet (indirekte import), og for produkter med oprindelse i et tredjeland, der ikke er anfoert i bilag I eller II:  a) en fuldstaendig beskrivelse svarende til den, som er anfoert i listen over produkter, der er underkastet de gaeldende basispriser, samt angivelse af eksportoer og leveringssted  b) prisen cif Faellesskabets graense pr. ton i kontraktens valuta, forhoejet med told samt udgifter til losning  c) for varer henhoerende under KN-kode 7201 angives navn og adresse paa den eventuelle endelige koeber, for saa vidt denne kendes.  3. Importoeren skal erklaere, at der i forbindelse med den paagaeldende transaktion hverken ydes ham eller koeberen nogen form for prisnedslag, rabat eller anden godtgoerelse, som ikke er anfoert i kontrakten vedroerende den paagaeldende transaktion, og at dette heller ikke vil ske senere.  4. Importoeren skal attestere, at oplysningerne i ansoegningen om importdokumenter er korrekte.  5. Importoeren skal angive, om ansoegningen vedroerer en levering, for hvilken der allerede tidligere er indgivet ansoegning om importdokument.  Artikel 3  1. Naar medlemsstaterne udsteder et importdokument for varer med oprindelse i de i bilag I og II anfoerte lande, meddeler de Kommissionen forskellen mellem:  - prisen frit bestemmelsessted, jf. anvendelsen af referenceprislisten, og  - prisen frit bestemmelsessted, beregnet paa grundlag af kontrakten eller proformafakturaen.  Medlemsstaterne fremsender ligeledes alle noedvendige dokumenter, bl. a. kopier af ansoegninger om importdokumenter, af koebekontrakter og saelgerens ordrebekraeftelser, hver gang den konstaterede prisforskel er vaesentlig eller vedroerer betydelige maengder.  2. Naar medlemsstaterne udsteder et importdokument for varer med oprindelse i:  - andre tredjelande end de i bilag I og II anfoerte  - et af de i bilag I og II naevnte lande, men importeret fra et andet tredjeland end oprindelseslandet (indirekte import)  meddeler de Kommissionen forskellen i ecu pr. ton mellem:  - den i De Europaeiske Faellesskabers Tidende offentliggjorte basispris, og  - prisen cif Faellesskabets graense, herunder told samt udgifter til losning.  3. Inden for de foerste ti dage i hver maaned giver medlemsstaterne Kommissionen underretning om de maengder og de beloeb (beregnet paa grundlag af cif-prisen), for hvilke der den foregaaende maaned er udstedt importdokumenter.  4. Medlemsstaternes meddelelser skal indeholde:  a) opdeling paa oprindelsesland  b) for hvert oprindelsesland, opdeling paa produkter i henhold til Den Kombinerede Nomenklatur  c) for hvert oprindelsesland, saerskilt angivelse af maengder af varer af anden kvalitet eller deklasserede varer  d) saerskilt angivelse under de samlede tal for hvert oprindelsesland og hvert produkt af de maengder, der ikke er importeret direkte fra det paagaeldende oprindelsesland, og i saa fald angivelse af eksportlandet.  5. Inden for de foerste ti dage i hver maaned giver medlemsstaterne Kommissionen underretning om:  a) de maengder og de beloeb, beregnet paa grundlag af cif-prisen, for hvilke importdokumenterne er udloebet den foregaaende maaned uden at vaere blevet helt eller delvis benyttet  b) de maengder og de beloeb, beregnet paa grundlag af cif-prisen, for hvilke de tidligere udstedte importdokumenter er blevet helt eller delvis fornyet den foregaaende maaned.  Artikel 4  Denne henstilling gaelder fra den 1. januar til den 31. december 1989.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 30. januar 1989.  Paa Kommissionens vegne  Frans ANDRIESSEN  Naestformand  (1) EFT nr. L 328 af 19. 11. 1987, s. 23.  (2) EFT nr. L 256 af 7. 9. 1987, s. 1.  BILAG I  Finland  Norge  Sverige  OEstrig  BILAG II  1.2 // Brasilien   // Sydkorea   // Bulgarien  // Tjekkoslovakiet   // Polen   // Ungarn   // Rumaenien  // Venezuela  BILAG III  1.2.3.4.5 // 7201 10 11 7201 10 19 7201 10 30 7201 10 90 7201 20 00 7201 30 10 7201 30 90 7201 40 00 7202 11 10 7202 11 90 7202 99 11 7203 90 00 7204 50 10 7204 50 90 7206 10 00 7206 90 00 7207 11 11 7207 11 19 7207 12 11 7207 12 19 7207 19 11 7207 19 15 7207 19 31 7207 20 11 7207 20 15 7207 20 17 7207 20 31 7207 20 33 7207 20 51 7207 20 55 7207 20 57 7207 20 71 7208 11 00 7208 12 10 7208 12 91 7208 12 99 7208 13 10 7208 13 91 7208 13 99 7208 14 10 7208 14 90 7208 21 10 7208 21 90 7208 22 10 7208 22 91 7208 22 99 7208 23 10 7208 23 91 7208 23 99 7208 24 10 7208 24 90 7208 31 00 7208 32 10 7208 32 30 7208 32 51 7208 32 59  // 7208 32 91 7208 32 99 7208 33 10 7208 33 91 7208 33 99 7208 34 10 7208 34 90 7208 35 10 7208 35 91 7208 35 93 7208 35 99 7208 41 00 7208 42 10 7208 42 30 7208 42 51 7208 42 59 7208 42 91 7208 42 99 7208 43 10 7208 43 91 7208 43 99 7208 44 10 7208 44 90 7208 45 10 7208 45 91 7208 45 93 7208 45 99 7208 90 10 7209 11 00 7209 12 10 7209 12 90 7209 13 10 7209 13 90 7209 14 10 7209 14 90 7209 21 00 7209 22 10 7209 22 90 7209 23 10 7209 23 90 7209 24 10 7209 24 91 7209 24 99 7209 31 00 7209 32 10 7209 32 90 7209 33 10 7209 33 90 7209 34 10 7209 34 90 7209 41 00 7209 42 10 7209 42 90 7209 43 10 7209 43 90 7209 44 10 7209 44 90 7209 90 10 7210 11 10 7210 12 11  // 7210 12 19 7210 20 10 7210 31 10 7210 39 10 7210 41 10 7210 49 10 7210 50 10 7210 60 11 7210 60 19 7210 70 11 7210 70 19 7210 90 31 7210 90 33 7210 90 35 7210 90 39 7211 11 00 7211 12 10 7211 12 90 7211 19 10 7211 19 91 7211 19 99 7211 21 00 7211 22 10 7211 22 90 7211 29 10 7211 29 91 7211 29 99 7211 30 10 7211 41 10 7211 41 91 7211 49 10 7211 90 11 7212 10 10 7212 10 91 7212 21 11 7212 29 11 7212 30 11 7212 40 10 7212 40 91 7212 50 31 7212 50 51 7212 60 11 7212 60 91 7213 10 00 7213 20 00 7213 31 00 7213 39 00 7213 41 00 7213 49 00 7213 50 00 7214 20 00 7214 30 00 7214 40 10 7214 40 91 7214 40 99 7214 50 10 7214 50 91 7214 50 99  // 7214 60 00 7215 90 10 7216 10 00 7216 21 00 7216 22 00 7216 31 00 7216 32 00 7216 33 00 7216 40 10 7216 40 90 7216 50 10 7216 50 90 7216 90 10 7218 10 00 7218 90 11 7218 90 13 7218 90 15 7218 90 19 7218 90 50 7219 11 10 7219 11 90 7219 12 10 7219 12 90 7219 13 10 7219 13 90 7219 14 10 7219 14 90 7219 21 10 7219 21 90 7219 22 10 7219 22 90 7219 23 10 7219 23 90 7219 24 10 7219 24 90 7219 31 10 7219 31 90 7219 32 10 7219 32 90 7219 33 10 7219 33 90 7219 34 10 7219 34 90 7219 35 10 7219 35 90 7219 90 11 7219 90 19 7220 11 00 7220 12 00 7220 20 10 7220 90 11 7220 90 31 7221 00 10 7221 00 90 7222 10 11 7222 10 19  // 7222 10 91 7222 10 99 7222 30 10 7222 40 11 7222 40 19 7222 40 30 7224 10 00 7224 90 11 7224 90 30 7225 10 10 7225 10 91 7225 10 99 7225 20 11 7225 20 19 7225 20 30 7225 30 00 7225 40 10 7225 40 30 7225 40 50 7225 40 70 7225 40 90 7225 50 00 7225 90 10 7226 10 10 7226 10 30 7226 20 10 7226 20 31 7226 20 51 7226 20 71 7226 91 00 7226 92 10 7226 99 11 7226 99 31 7227 10 00 7227 20 00 7227 90 10 7227 90 90 7228 10 10 7228 10 30 7228 20 11 7228 20 19 7228 20 30 7228 30 10 7228 30 90 7228 60 10 7228 70 10 7228 70 31 7228 80 10 7228 80 90 7301 10 0041 10  7211 41 91  7211 49 10  7211 90 11   7212 10 10  7212 10 91  7212 21 11  7212 29 11  7212 30 11  7212 40 10  7212 40 91  7212 50 31  7212 50 51  7212 60 11  7212 60 91   7213 10 00  7213 20 00  7213 31 00  7213 39 00  7213 41 00  7213 49 00  7213 50 00   7214 20 00  7214 30 00  7214 40 10  7214 40 91  7214 40 99  7214 50 10  7214 50 91  7214 50 99   7214 60 00  7215 90 10  7216 10 00  7216 21 00  7216 22 00  7216 31 00  7216 32 00  7216 33 00  7216 40 10  7216 40 90  7216 50 10  7216 50 90  7216 90 10  7218 10 00  7218 90 11  7218 90 13  7218 90 15  7218 90 19  7218 90 50  7219 11 10  7219 11 90  7219 12 10  7219 12 90  7219 13 10  7219 13 90  7219 14 10  7219 14 90  7219 21 10  7219 21 90  7219 22 10  7219 22 90  7219 23 10  7219 23 90  7219 24 10  7219 24 90  7219 31 10  7219 31 90  7219 32 10  7219 32 90  7219 33 10  7219 33 90  7219 34 10  7219 34 90  7219 35 10  7219 35 90  7219 90 11  7219 90 19  7220 11 00  7220 12 00  7220 20 10  7220 90 11  7220 90 31  7221 00 10  7221 00 90  7222 10 11  7222 10 19   7222 10 91  7222  10 99  7222 30 10  7222 40 11  7222 40 19  7222 40 30   7224 10 00  7224 90 11  7224 90 30   7225 10 10  7225 10 91  7225 10 99  7225 20 11  7225 20 19  7225 20 30  7225 30 00  7225 40 10  7225 40 30  7225 40 50  7225 40 70  7225 40 90  7225 50 00  7225 90 10   7226 10 10  7226 10 30  7226 20 10  7226 20 31  7226 20 51  7226 20 71  7226 91 00  7226 92 10  7226 99 11  7226 99 31   7227 10 00  7227 20 00  7227 90 10  7227 90 90   7228 10 10  7228 10 30  7228 20 11  7228 20 19  7228 20 30  7228 30 10  7228 30 90  7228 60 10  7228 70 10  7228 70 31  7228 80 10  7228 80 90   7301 10 00