Avis juridique important

|

31970H0127

70/127/EØF: Kommissionens henstilling af 22. december 1969 til Den Franske Republik om tilpasning af det statslige handelsmonopol for krudt og sprængstoffer (Kun den franske udgave er autentisk)

EF-Tidende nr. L 031 af 09/02/1970 s. 0024 - 0025 den danske specialudgave: serie II bind VI s. 0036  den engelske specialudgave: serie II bind VI s. 0033

++++  KOMMISSIONENS HENSTILLING  af 22 . december 1969  til Den franske Republik om tilpasning af det statslige handelsmonopol for krudt og spraengstoffer   ( Teksten paa fransk er den eneste autentiske )   ( 70/127/EOEF )  I  1 . Ved note af 14 . februar 1959 meddelte den franske regering Kommissionen for Det europaeiske oekonomiske Faellesskab , at krudt og spraengstoffer i Frankrig er genstand for et statsligt handelsmonopol i den forstand , hvori udtrykket bruges i EOEF-traktatens artikel 37 .  I henhold til denne bestemmelse har medlemsstaterne pligt til gradvis at tilpasse de statslige handelsmonopoler , saaledes at enhver forskelsbehandling mellem medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings - og afsaetningsvilkaar er udelukket fra overgangsperiodens udloeb .  Dog er der grund til indledningsvis at bemaerke , at den i artikel 37 hjemlede pligt til tilpasning af monopolet i et vist omfang kan begraenses af traktatens artikel 223 , stk . 1 , b ) , hvorefter : " Hver medlemsstat kan traeffe de foranstaltninger , som den anser for noedvendige til beskyttelse af sine vaesentlige sikkerhedsinteresser , og som vedroerer fabrikation af eller handel med vaaben , ammunition og krigsmateriel ; disse foranstaltninger maa ikke forringe konkurrencevilkaarene inden for faellesmarkedet for varer , som ikke er bestemt specielt til militaere formaal " .  De varer , som artikel 223 hentyder til , opregnes i en liste , der er udfaerdiget ved Raadets beslutning af 15 . april 1958 .  Med hensyn til krudt og spraengstoffer , der ikke anfoeres i denne liste , finder artikel 37 altsaa anvendelse .  2 . Kommissionen henstillede den 29 . juli 1966 til den franske regering :   - at sikre , at der uden ophold gives private enhver tilladelse til import af varer , der kommer fra de andre medlemsstater , og som ikke er opfoert paa den af Raadet den 15 . april 1958 udfaerdigede liste , og det inden for graenserne af en maengde , der skal fastsaettes ud fra principperne i traktatens artikel 33 ;   - aarligt at forhoeje denne maengde ud fra ovennaevnte artikels principper og med henblik paa at naa frem til en ophaevelse af enhver importbegraensning ;   - at fastsaette salgsprisen saaledes , at der bortset fra toldafgifter anvendes en lige stor margin mellem afstaaelsesprisen paa de produkter , der indfoeres fra de andre medlemsstater og paa de indenlandske varer med en og samme afstaaelsespris .  3 . Den 7 . august 1967 svarede den franske regering paa denne henstilling fra Kommissionen og angav de produkter , der er underkastet krudtmonopolet , og for hvilke den fra den 1 . januar 1968 agtede at give importtilladelser uden nogen kvantitativ restriktion eller op til visse fastsatte maengder ; samtidig forbeholdt den franske regering sig - for det tilfaelde at de i de andre medlemsstater gaeldende bestemmelser , saerlig vedroerende sikkerheden , skulle have skadelige virkninger i Frankrig - muligheden for at drage konsekvenserne heraf for de paataenkte tilpasninger .  Den 6 . februar 1968 underrettede den franske regering Kommissionen om , at den ansaa det for noedvendigt at give sig mulighed for at konstatere og undersoege konsekvenserne af de tilpasningsforanstaltninger , som var blevet bebudet den 7 . august 1967 , foer den foretog nye tilpasninger i krudt - og spraengstofmonopolet . Herved taenkte den franske regering paa problemet om import af militaere spraengstoffer , der i oevrigt kunne benyttes til civile formaal .  4 . Hvad angaar de fleste former for krudt og spraengstoffer , som , skoent de i almindelighed er bestemt til specielt militaere formaal , dog ogsaa i visse industrier anvendes til civile formaal , er de i artikel 37 fastsatte maal endnu ikke naaet .  Det fremgaar nemlig af en undersoegelse af det svar , der den 23 . maj 1969 blevet givet af den franske regering paa en forespoergsel fra Kommissionens tjenestegrene , at problemet om importen af militaere spraengstoffer , der i oevrigt har civile formaal , endnu ikke har faaet en tilfredsstillende loesning vedroerende tilpasningspligten efter artikel 37 . Endvidere har den maksimale importkontingentering , der fra 1 . januar 1968 gives for visse produkter , som er underkastet monopol , ikke udviklet sig efter en plan , der forudsaa den fuldstaendige liberalisering af importen pr . 31 . december 1969 . Den franske regering noejedes med at bestemme , at tonnagemaengden af disse produkter , som vil kunne importeres i 1969 , mindst skal udgoere 10 % af den indenlandske produktion . Ganske vist er princippet om en betydelig tilpasning af monopolet for nylig blevet godkendt af den franske regering . Men hidtil er der ikke bragt noget forhold til Kommissionens kendskab , som goer det muligt at vurdere de foranstaltninger , der paataenkes gennemfoert i lyset af de af EOEF-traktaten foelgende forpligtelser .  5 . Kommissionen mener , at da overgangsperioden naermer sig sin afslutning , er der grund til nu at vedtage foranstaltninger , der goer det muligt at udelukke enhver forskelsbehandling med hensyn til forsynings - og afsaetningsvilkaarene mellem medlemsstaternes statsborgere , saaledes som fastsat i artikel 37 .  Formaalet med artikel 37 , som staar i afsnittet om frie varebevaegelser i kapitlet om ophaevelse af de kvantitative restriktioner mellem medlemsstaterne , er , fra overgangsperiodens udloeb og vedroerende de varer , der er underkastet et statsligt handelsmonopol ( eller et tilsvarende monopol ) , at opnaa det samme resultat , som for de oevrige varers vedkommende opnaas ved anvendelse af artikel 30 til 34 , det vil sige frie varebevaegelser .  Dog er der blevet fastsat en anden fremgangsmaade for at naa dette resultat i de sektorer , der omfattes af statslige handelsmonopoler . Den gradvise tilpasning af dem er blevet bestemt for paa den ene side at tage hensyn til , at de produkter , der underkastet monopol , for de paagaeldende medlemsstater voldte saerlige problemer , og for paa den anden side at undgaa , at ophaevelsen af de kvantitative restriktioner og af foranstaltninger med tilsvarende virkning inden for disse sektorer skulle forblive uden praktiske foelger . Det maatte nemlig frygtes , at liberaliseringen af samhandelen med hensyn til de produkter , der er underkastet monopol , ikke kan gennemfoeres , hvis monopolvirksomhederne i kraft af deres eneret til at importere , eksportere og afsaette visse produkter , frit kunne bestemme i hvilket omfang og paa hvilke vilkaar de produkter , der kommer fra de andre medlemsstater , kan indfoeres paa det indenlandske marked ( eller omvendt i hvilket omfang de indenlandske varer kan udfoeres til de oevrige medlemsstater ) .  Det er af denne grund , at det i artikel 37 bestemmes , at fra overgangsperiodens udloeb er " enhver forskelsbehandling mellem medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings - og afsaetningsvilkaar udelukket " .  Det maa understreges , at artikel 37 ikke noejes med at foreskrive afvikling af den forskelsbehandling , som foelger direkte af de bestemmelser , der finder anvendelse paa de varer , der er underkastet monopol ; dette maal kunne , i mangel af en artikel om de statslige handelsmonopoler , naas ved andre bestemmelser i traktaten , saerlig ved dem , som forbyder afgifter med tilsvarende virkning som toldafgifter og foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner . Hvad angaar de saerlige kendetegn ved de statslige monopoler og ved de restriktioner , de kan give anledning til , foelger det af det ovenfor sagte , at formaalet med " tilpasningen " - det vil sige at sikre  " udelukkelsen af enhver forskelsbehandling " - er at udelukke , at der fra overgangsperiodens udloeb stadig kan opstaa forskelsbehandling , som skyldes visse saerlige befoejelser , som monopolvirksomheder har med hensyn til import og afsaetning paa deres marked eller eksport af visse varer .  Da det er disse maal , der fastsaettes i artikel 37 paahviler det Frankrig at tilpasse monopolet for krudt og spraengstoffer foer overgangsperiodens udloeb , saaledes at de kan naas . Endvidere paahviler der Kommissionen , foruden dens almindelige pligt til at overvaage anvendelsen af traktaten , en pligt til i overensstemmelse med artikel 37 , stk . 6 , at udfaerdige henstillinger vedroerende den naermere udformning af den i denne artikel omhandlede tilpasning .  Med hensyn til monopolet paa krudt og spraengstoffer maa Kommissionen konstatere , at udvidelsen af importkontingenterne , der gives for visse varer , ikke efterfoelges af en fuldstaendig liberalisering af importen fra de andre medlemsstater , og at der ikke bestaar nogen mulighed for import af militaere spraengstoffer , der i oevrigt har civile formaal .  Af disse grunde forekommer det Kommissionen , at den bedste loesning til at naa det af artikel 37 fastsatte maal - fordi loesningen er effektiv oejeblikkelig - bestaar i at afvikle de enerettigheder , som krudttjenesten har til at importere og til at afsaette krudt og spraengstoffer , for saa vidt disse enerettigheder vedroerer handelen mellem medlemsstater .  II  Af disse grunde henstiller Kommissionen til den franske Republik , at den i overensstemmelse med EOEF-traktatens artikel 37 hvad angaar krudt og spraengstoffer , der ikke opregnes paa den liste , som Raadet ved en den 15 . april 1958 truffen beslutning har udarbejdet i medfoer af EOEF-traktatens artikel 223 , stk . 2 , og med forbehold af bestemmelserne om den offentlige sikkerhed og beskyttelse af menneskers liv som omtalt i EOEF-traktatens artikel 36 - traeffer foelgende forholdsregler :  1 . uden nogen begraensning tillader enhver import af krudt og spraengstoffer , der kommer fra medlemsstaterne . Med dette formaal for oeje skal enhver formalitet , der er noedvendig for indfoerelse af disse produkter paa det franske marked , kunne foretages direkte af koeberne eller af de af dem udpegede personer , uden at de skal gaa via krudttjenesten , saaledes at de kan raade umiddelbart derover .  2 . muliggoer , at der frit kan foretages alle de handhandlinger , som er noedvendige med henblik paa afsaetning af krudt og spraengstoffer , der kommer fra de andre medlemsstater paa det franske marked . Til dette formaal , saerlig :   - goer det muligt for leverandoererne i de andre medlemsstater at oprette deres eget engros - eller detailhandelsnet i Frankrig og at foere lagre dér ;   - goer det muligt for leverandoererne i de andre medlemsstater frit at goere reklame for deres varer ;   - goer det muligt at priserne paa de varer , der kommer fra de andre medlemsstater , kan aftales frit mellem saelgere og koebere i de forskellige afsaetningsled .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 22 . december 1969 .  Paa Kommissionens vegne  Jean REY  Formand


title: 2014/662/EU: Kommissionens henstilling af 10. september 2014 om god praksis til forebyggelse og reduktion af forekomsten af opiumalkaloider i valmuefrø og valmuefrøprodukter  EØS-relevant tekst

text:
               12.9.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 271/96

         KOMMISSIONENS HENSTILLING
   af 10. september 2014
   om god praksis til forebyggelse og reduktion af forekomsten af opiumalkaloider i valmuefrø og valmuefrøprodukter
   (EØS-relevant tekst)

      (2014/662/EU)

   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Valmuefrø hidrører fra opiumvalmuer (Papaver somniferum L.). De anvendes i bagværk, til at strø oven på retter, i kagefyld og i desserter samt til fremstilling af spiseolie. Opiumvalmueplanten indeholder narkotiske alkaloider såsom morfin og codein. Valmuefrø indeholder ikke opiumalkaloider eller kun i meget små mængder, men kan blive kontamineret med alkaloider som følge af insektangreb eller ved ekstern kontaminering af frøene under høstning, når støvpartikler fra stænglen (herunder kapselvæggen) klæber sig til frøene.

               (2)

               Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritets (EFSA's) Ekspertpanel for Forurenende Stoffer i Fødevarekæden har afgivet en videnskabelig udtalelse om risiciene for folkesundheden ved forekomsten af opiumalkaloider i valmuefrø bestemt til konsum (1).

               (3)

               Det fremgår af den skønnede eksponering for morfin gennem fødevarer, der indeholder valmuefrø, at den akutte referencedosis (ARfD) kan blive overskredet i Unionen ved visse forbrugeres, navnlig børns, indtagelse af en enkelt portion.

               (4)

               Der bør derfor indføres god praksis til forebyggelse og reduktion af forekomsten af opiumalkaloider i valmuefrø og valmuefrøprodukter —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
   Det henstilles til medlemsstaterne at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at samtlige de aktører, der beskæftiger sig med produktion og forarbejdning af valmuefrø, iværksætter god praksis for forebyggelse og reduktion af forekomsten af opiumalkaloider i valmuefrø og valmuefrøprodukter, jf. bilaget til denne henstilling.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 10. september 2014.

            På Kommissionens vegne

         Tonio BORG

            Medlem af Kommissionen

      (1)  EFSA's Ekspertpanel for Forurenende Stoffer i Fødevarekæden: Videnskabelig udtalelse om risiciene for folkesundheden ved forekomsten af opiumalkaloider i valmuefrø. EFSA Journal 2011;9(11):2405. [150 sider] doi:10.2903/j.efsa.2011.2405. Foreligger online: www.efsa.europa.eu/efsajournal.

      BILAG
      I.   God landbrugspraksis til forebyggelse af forekomsten af opiumalkaloider under dyrkning, høstning og lagring

      Forekomsten af morfin og andre alkaloidforbindelser skyldes hovedsagelig udefra kommende kontaminering, som især skyldes uhensigtsmæssige plantebeskyttelses- samt høstnings- og rengøringsprocedurer. Andre faktorer af betydning for kontaminering af valmuefrø og valmuefrøprodukter med alkaloider er f.eks. valmueplantesorten og vækstbetingelser såsom tørke og svampe som stressfaktorer. Insekter spiller også en stor rolle i forbindelse med kontaminering af valmuefrø.

         Valg af valmueplantesort

      Valmueplantesorter kan inddeles i to kategorier:

                  a)

                  valmueplantesorter, der dyrkes udelukkende med henblik på produktion af valmuefrø bestemt til fødevarer. Disse sorter indeholder en beskeden mængde opiumalkaloider

                  b)

                  valmueplantesorter, der dyrkes til farmaceutiske formål, men hvis frø, der er et biprodukt, anvendes til fødevarer. Sammenlignet med kapslen og stænglen indeholder valmuefrø forholdsvist små mængder opiumalkaloider.

         Hensigtsmæssig sygdoms- og skadedyrsbekæmpelse

      De sygdomme og skadedyr, der er omhandlet i dette afsnit, forekommer ikke i alle dyrkningsområder i Unionen. Bekæmpelsesforanstaltningerne for de pågældende sygdomme og skadedyr er derfor kun relevante for de dyrkningsområder, hvor de forekommer.
      To vigtige sygdomme er relevante for valmueplanter: Peronospora arboresces (skimmel) og Pleospora papaveracea. Mycelium fra disse svampe trænger ind i kapslerne og forringer afgrødens kvalitet, idet frøene modner for tidligt og bliver mørke eller sorte. Sygdommene forringer også valmuefrøenes organoleptiske egenskaber, dvs. deres smag og farve, og de anderledes farvede, mugne frø kan ikke helt frasorteres ved rensning.
      Skadedyr, der angriber valmuer i senere vækstfaser, er ligeledes skyld i en væsentlig forringelse af fødevarekvaliteten. Det drejer sig som regel om snudebillen Neoglycianus maculalba og galmyggen Dasineura papaveris. Snudebillen lægger æg inden i de unge, grønne kapsler. Larverne, der udklækkes inden i valmuehovedet, lever af kapslernes indhold (der udvikler sig til valmuefrø), tilsnavser kapslerne indvendigt, ødelægger valmuefrøene og forlader til sidst kapslen gennem de huller, de gnaver. Galmyggen anvender hullet til at lægge æg i. Den modne kapsel kan indeholde op til 50 orange larver, som ender med helt at ødelægge kapslen. Frøene er sorte, underudviklede og uspiselige.
      Mere signifikant er det, at myceliets og snudebillens indtrængen får valmuen til at »græde«, og den mælkeagtige latex, der frigøres, kontaminerer frøene. Disse problemer kendetegner alle former for valmuedyrkning.
      Det anbefales derfor, at man bekæmper disse sygdomme og skadedyr på en hensigtsmæssig måde, hvis de skulle forekomme.

         Forebyggelse af dårlige høstvilkår forårsaget af nedslagning af planter

      Nedslagning kan i vidt omfang undgås ved at så valmueplanterne med passende tæthed.
      I perioden med strækningsvækst kan der anvendes vækstregulatorer hos valmuer, der er bestemt til fødevarer, for at reducere strækning. Der anvendes som regel ikke vækstregulatorer i forbindelse med dyrkning af valmuer til farmaceutiske formål, da de ændrer alkaloidernes biosyntesevej. Vækstregulering sikrer ikke kun stråforkortning, men styrker også den nedre del af stænglen. Korte og robuste planter er modstandsdygtige over for nedslagning, særlig i perioden med grønne kapsler og disses modning.
      Nedslagning forårsager ujævn modning og fører til kontaminering med alkaloider ved høstning. Nedslagne planter skyder i de fleste tilfælde atter stængler. Kapslerne på disse unge stængler bliver senere modne. På det tidspunkt, hvor valmuerne høstes, bør modningen reguleres, da umodne valmuekapsler indeholder latex. Ved høstningen knuses kapslerne, og latexen siver ud af mælkekarrene og kontaminerer derved direkte ydersiden af valmuefrøene med opiumalkaloider, som senere tørrer ind på frøene. Desuden forringer frø fra umodne kapsler, der er rustrøde, kvaliteten af valmuefrøene, specielt deres fremtoning og organoleptiske egenskaber.
      Der kan anvendes et tørringsmiddel i overensstemmelse med nationale regler for godkendelse af plantebeskyttelsesmidler og betingelserne for disses anvendelse for at sikre, at samtlige kapsler er helt færdigudviklede, når de høstes.

         Høstning

      Valmuer bestemt til fødevarer høstes med et vandindhold på højst 10 %. Frøenes vandindhold ved høstning er sædvanligvis på omkring 6-10 %. Hvis valmuefrøene på grund af vejrforholdene ikke kan høstes på ovennævnte vilkår, bør valmuerne høstes med stænglerne og lufttørres omgående ved en temperatur på højst 40 °C. Under sådanne omstændigheder kan enhver forsinkelse imidlertid være risikabel og få negative følger for frøkvaliteten, både med hensyn til frøenes organoleptiske egenskaber og deres fysiske, kemiske og mikrobiologiske kendetegn som fødevarer.
      Valmuer, der dyrkes til farmaceutiske formål, høstes undertiden med et højere vandindhold, men tørres straks efter høstningen og, hvad der er endnu vigtigere, nedkøles. Efter tørring og nedkøling har frøene et vandindhold på omkring 8-9 %.
      Valmuer bestemt til fødevarer høstes med mejetærsker, som er justeret til høstning af små frø. Valmuer kræver specialjustering af maskinens enkelte dele, da valmuefrø er yderst sårbare over for mekaniske skader. Valmuefrø til konsum indeholder 45-50 % olie. Hvis frøene beskadiges, kommer der olie på ydersiden, som tiltrækker støv fra kværnede kapsler. Dette støv øger koncentrationen af opiumalkaloider på valmuefrøene. Valmueolie er desuden ikke særlig bestandig og oxideres meget hurtigt. De beskadigede frø forringer således i høj grad både valmuefrøenes organoleptiske kvalitet og deres holdbarhed, samtidig med at de forårsager kontaminering og øger frøenes indhold af opiumalkaloider.
      Ved høstning af valmuer til farmaceutiske formål er det meget vigtigt, at kun kapslen og lidt af stænglen indsamles. Der bør derfor til høstningen anvendes en grønthøster med et særligt tilpasset skærebord, der kun høster toppen af planten. Ved anvendelse af en grønthøster høstes kun den ønskede del af planten, hvilket mindsker risikoen for kontaminering.

         Behandling efter høstning

      Valmuefrø indeholder ingen eller kun relativt små mængder opiumalkaloider. Når der henvises til valmefrøs indhold af opiumalkaloider, er der tale om ganske små støvpartikler fra stænglen (kapselvæggen). Derfor er det meget vigtigt, at frøene renses eller forarbejdes efter høstning, uanset om støvet indeholder store eller små mængder opiumalkaloider.
      Efter høstning og inden valmuefrøene anvendes til fødevarer, bør frøene renses, støvpartikler bør fjernes ved hjælp af en aspiratør og eventuelle andre urenheder bør ligeledes fjernes, så der til slut opnås en renhed på over 99,8 %.

         Lagring

      Hvis valmuefrøene skal lagres inden den endelige behandling, bør de høstes med stænglerne, og dette høstprodukt bør luftes hensigtsmæssigt på riste med aktiv ventilering for at sikre, at vandindholdet ikke overstiger 8-10 %.
      Til langtidslagring med ventilering bør der anvendes ubehandlet luft, dvs. luft, som ikke er forvarmet.Valmuefrø, der er behandlet på denne måde, kan nemt lagres i en periode på 12 måneder uden nogen væsentlig kvalitetsændring til følge.
      Når valmuefrøene er renset, bør de lagres i ventilerede containere eller i storsække eller andre sække, som er godkendt til emballering af fødevarer i store partier, uden direkte kontakt med lagerrummets gulv.

         Mærkning

      Hvis valmuefrøene skal underkastes yderligere behandling for at reducere indholdet af opiumalkaloider inden konsum eller anvendelse som ingrediens i fødevarer, bør de etiketteres på en passende måde med angivelse af nødvendigheden af en fysisk behandling af frøene i dette øjemed.
      II.   God praksis til forebyggelse af forekomsten af opiumalkaloider under forarbejdning

      Valmuefrøenes indhold af opiumalkaloider kan reduceres ved forskellige former for forbehandling og fødevareforarbejdning. Det er påvist, at alkaloidindholdet kan reduceres med op til ca. 90 % under forarbejdningen af fødevarer og næsten fuldstændigt ved kombineret forbehandling og varmebehandling.
      De mest effektive metoder omfatter vask og udblødning, varmebehandling ved temperaturer på mindst over 135 °C, men helst over 200 °C, lavere temperaturer (f.eks. 100 °C) kombineret med fugtning eller vask samt kværning og kombinationer af flere behandlinger.
      Fødevarer, der indeholder valmuefrø, gennemgår sædvanligvis en række processer, inden de fortæres.
      På brød, boller og rundstykker anvendes ofte hele, ubehandlede valmuefrø fortrinsvis som dekoration, uden at der finder nogen anden behandling sted end bagning.
      I forbindelse med andre fødevarer kværnes valmuefrøene som regel, inden de anvendes til at strø på en ret eller i bagværk. Valmuefrø anvendes også i fyld bestående af kværnede valmuefrø, sukker, væske (vand eller mælk) og eventuelle andre ingredienser og krydderier. Dette fyld varmebehandles sædvanligvis, inden det anvendes til madlavning. I forbindelse med visse madlavningstraditioner anvendes valmuefrøene rå, hele eller kværnede, uden nogen varmebehandling, som en vigtig del af måltidet.
      Valmuefrø i fødevarer gennemgår således ofte en kombination af forskellige forarbejdningstrin, herunder kværning, blanding med væske, varmebehandling og undertiden endog flere varmebehandlingstrin. Et enkelt forarbejdningstrin har muligvis ikke nogen særlig stor reducerende virkning på indholdet af alkaloider i valmuefrø, men en kombination af forbehandling (f.eks. forarbejdning af fyld indeholdende valmuefrø) efterfulgt af varmebehandling (f.eks. bagning) kan reducere alkaloidindholdet i valmuefrø til ikke-påviselige mængder. Ved en kombination af vask og tørring i teknisk målestok er der opnået en reduktion af morfinkoncentrationerne, også i meget kontaminerede partier af rå valmuefrø (ved oprindelige koncentrationer på mellem 50 og 220 mg morfin/kg), helt ned til koncentrationer på under 4 mg morfin/kg, uden tab af kvalitet og organoleptiske egenskaber.
      De anbefalede forbehandlinger og forarbejdningsmetoder til reduktion af alkaloidindholdet i valmuefrø og valmuefrøprodukter fremgår af nedenstående tabel.
      Dog skal der gøres opmærksom på følgende:

                  —

                  Det anbefales ikke, at der anvendes varmebehandling inden den endelige fødevareforarbejdning, da en sådan bidrager til nedbrydning af fedtstoffer og kan føre til harskning og tab af valmuefrøenes typiske smag.

                  —

                  Hvis det er nødvendigt med vask og udblødning i vand for at reducere valmuefrøenes alkaloidindhold, bør det ske kort efter høstning. Det skal dog tages i betragtning, at dette kan forringe kvaliteten og/eller reducere holdbarheden af valmuefrøene.

         Tabel

         Anbefalede forbehandlinger og forarbejdningsmetoder til reduktion af alkaloidindholdet i valmuefrø og valmuefrøprodukter

                  Forbehandlinger og forarbejdningsmetoder

                  Yderligere betingelser

                  Virkning

                  Kvantificeret virkning

                  Vask eller udblødning i vand

                  Varighed (5 min)
                  Øget varighed og temperatur (30 s — 2 min — 30 min) i vand på

                  Reduktion af alkaloidindholdet

                  46 % ↓

                  15 °C
                  60 °C
                  100 °C

                  60 %-75 % ↓
                  80 %-95 % ↓
                  80 %-100 % ↓

                  Enkelt vask under svagt sure betingelser

                  40 % ↓

                  Temperatur/varmebehandling

                  Bagning (brød)
                  135 °C
                  220 °C
                  200 °C + kværning

                  Reduktion af alkaloidindholdet

                  ~10-50 % ↓
                  ~30 % ↓
                  ~80-90 % ↓
                  ~90 % ↓

                  Kværning

                  Oxygen (stor aktiv overflade)
                  Forhøjet pH

                  Fremskyndet nedbrydning af morfin, dannelse af pseudomorfin, forbedring af produktets smag

                  ~25-34 % ↓

                  Lys

                  En lille indvirkning på nedbrydningshastigheden

                  Kombineret forbehandling

                  Vask, 100 °C, 1 min + ristning, 200 °C, 20 min

                  Reduktion af alkaloidindholdet

                  98-100 % ↓

                  Vask, 100 °C, 1 min + tørring, 90 °C, 120 min

                  99 % ↓

                  Fugtning med damp, 100 °C, 10 min + tørring (90 °C, 120 min)

                  50-75 % ↓

                  Fugtning, 100 °C, 10 min + kværning + tørring (90 °C, 120 min)

                  90-98 % ↓

                  Forbehandling + bagning

                  Kværning + bagning

                  Kraftig reduktion af alkaloidindholdet ved kombineret fugtning og varmeforbehandling efterfulgt af tørvarmebehandling

                  80-95 % ↓

                  Kombineret dampforbehandling + kværning + bagning

                  90-95 % ↓

                  Kombineret forbehandling i form af vask + kværning + bagning

                  100 % ↓


Vigtig juridisk meddelelse

|

52005IP0030

Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om kvaliteten af strafferetsplejen og harmonisering af medlemsstaternes straffelovgivning (2005/2003(INI))

EU-Tidende nr. 304 E af 01/12/2005 s. 0109 - 0113

		P6_TA(2005)0030StrafferetsplejeEuropa-Parlamentets henstilling til Rådet om kvaliteten af strafferetsplejen og harmonisering af medlemsstaternes straffelovgivning (2005/2003(INI))Europa-Parlamentet,- der henviser til forslag til henstilling til Rådet af António Costa for PSE-Gruppen om strafferetsplejens kvalitet i Den Europæiske Union (B6-0234/2004),- der henviser til verdenserklæringen om menneskerettigheder, som blev vedtaget af De Forenede Nationers Generalforsamling i resolution 217 A (III) af 10. december 1948, særlig artikel 7, 8, 9, 10 og 11,- der henviser til den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder, som blev vedtaget af De Forenede Nationers Generalforsamling i resolution 2200 A (XXI) af 16. december 1966 og trådte i kraft den 23. marts 1976, særlig artikel 2, 7, 9, 10 og 14,- der henviser til Europarådets konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder af 4. november 1950 (EMRK), som trådte i kraft den 3. september 1953, særlig artikel 6 og 13,- der henviser til afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 29, artikel 31, stk. 1, litra c), og artikel 34, stk. 2, litra a) og b),- der henviser til traktaten om en forfatning for Europa, som blev undertegnet af medlemsstaterne i Rom den 29. oktober 2004, særlig artikel I-42 og III-260 (evalueringsmekanismer), III-270 og III-271 (retligt samarbejde i straffesager) og II-107 til II-110, som gengiver artikel 47-50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,- der henviser til gældende fællesskabsret på strafferetsplejeområdet, særlig konventionen om gensidig retshjælp i straffesager [1], Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne [2], Rådets rammeafgørelse 2003/577/RIA af 22. juli 2003 om fuldbyrdelse i Den Europæiske Union af kendelser om indefrysning af formuegoder eller bevismateriale [3], forslag til Rådets rammeafgørelse om en europæisk bevissikringskendelse til fremskaffelse af genstande, dokumenter og data til brug i straffesager (KOM(2003)0688) og forslag til Rådets rammeafgørelse om visse proceduremæssige rettigheder i straffesager i Den Europæiske Union (KOM(2004)0328),- der henviser til de relevante artikler i tiltrædelsestraktaten, som gør det muligt at suspendere anvendelsen af visse bestemmelser om området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvis visse normer ikke overholdes (hvilket kræver, at disse normer defineres på forhånd),- der henviser til sin henstilling af 14. oktober 2004 til Rådet og Det Europæiske Råd om fremtiden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed samt om betingelserne for at styrke dets legitimitet og effektivitet [4],- der henviser til Haag-programmet som vedtaget af Det Europæiske Råd på mødet i Bruxelles den 4.- 5. november 2004,- der henviser til forretningsordenens artikel 114, stk. 3, og artikel 83, stk. 5,- der henviser til betænkning fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender (A6-0036/2005),A. der henviser til, at artikel II-107 til II-110 i traktaten om en forfatning for Europa og artikel 6 og 13 i EMRK definerer rækkevidden af den "ret til domstolsprøvelse", som EU og de enkelte EU-medlemsstater inden for deres respektive kompetenceområder skal sikre EU-borgerne,B. der henviser til, at denne ret til domstolsprøvelse navnlig omfatter adgang til effektive retsmidler, adgang til en upartisk domstol, ret til en retfærdig rettergang, ret til at få sagen afsluttet inden en rimelig frist og adgang til retshjælp og ligeledes omfatter fuld respekt for mistænktes grundlæggende rettigheder inden påbegyndelsen af en straffesag, samt ret til menneskelig og værdig behandling af de dømte efter en sådan sags afslutning, i henhold til FN's internationale normer og den europæiske konvention til forebyggelse af tortur og umenneskelig eller vanærende behandling eller straf,C. der henviser til, at beskyttelsen af disse rettigheder er så meget desto vigtigere i forbindelse med straffesager, hvor de grundlæggende rettigheder er involveret,D. der henviser til, at en sådan beskyttelse i første række henhører under hver enkelt medlemsstats kompetence, og at den enkelte medlemsstat sikrer denne beskyttelse i overensstemmelse med sin egen forfatning og sine egne retstraditioner; der henviser til, at medlemsstaterne skal behandle de problemer, der findes i deres egne retssystemer, særlig dem, der er påvist af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol; der henviser til, at etableringen af et egentligt europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed imidlertid forudsætter dels, at EU-borgerne sikres en ensartet behandling, uanset hvor de befinder sig i EU, og dels, at den gensidige tillid mellem medlemsstaterne styrkes, således at der kan ske gensidig anerkendelse af retsafgørelser og endog udlevering af egne statsborgere til domstolene i en anden medlemsstat,E. der endvidere henviser til, at der bør tages hensyn til retspraksis i EF-Domstolen i Luxembourg og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg, og at retspraksis i begge domstole bør være ens,F. der henviser til, at med vedtagelsen af Tampere-programmet (punkt 33) er princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser blevet hjørnestenen i det retlige samarbejde inden for EU,G. der henviser til, at traktaten om en forfatning for Europa (artikel III-260) og Haag-programmet (navnlig punkt 3.2.) anerkender betydningen af, at der foretages en gensidig evaluering mellem medlemsstaterne for at styrke den gensidige tillid, som er en forudsætning for at opnå gensidig anerkendelse, ligesom vedtagelse af minimumskrav til materielle og processuelle normer og fastsættelse af rimelige tidsfrister,H. der henviser til, at evalueringen af kvaliteten af retsplejen i EU også bør omhandle de arbejdsmetoder, der anvendes af dommere og de forskellige retsplejesystemer i medlemsstaterne; dette er ikke i strid med begrebet om fuld respekt for princippet om den dømmende magts uafhængighed,I. der henviser til, at denne evaluering skal være baseret på en fælles referenceramme, der kan garantere dens sammenhæng og objektivitet,J. der henviser til, at det er vigtigt at definere de mest hensigtsmæssige redskaber og procedurer til denne evaluering, at styrke informationsudvekslingen og at forbedre uddannelsesmulighederne for at fremme kvaliteten af strafferetsplejen i Europa,K. der henviser til, at oprettelsen i EU i de seneste år af europæiske netværk som f.eks. Sammenslutningen af Statsråd og Forvaltningsdomstole, netværket af højesteretspræsidenter, netværket af højesteretter og det europæiske netværk for retsvæsenets øverste råd vidner om en voksende forståelse for behovet for at arbejde sammen for at forbedre kvaliteten af den retspleje, der tilbydes Unionens borgere,L. der henviser til den vigtige rolle, uddannelse spiller for at udvikle en fælles retskultur og kultur for grundlæggende rettigheder i EU, navnlig gennem Det Europæiske Netværk for Uddannelse af Dommere og Anklagere,M. der henviser til, at forbedringen af kvalitetsnormerne i retsplejen og dens effektivitet på grundlag af denne evaluering skal resultere i, at der sker en kvalitetsforbedring, både hvad angår de materielle og processuelle strafferetlige normer, og selve retsanvendelsen, samt at dette ikke er i strid med overholdelsen af princippet om den dømmende magts uafhængighed,N. der henviser til, at gensidig evaluering kræver en særlig metodik, der tager hensyn til processens kompleksitet,O. der henviser til, at Haag-programmet anerkender, at det er nødvendigt at vedtage at anvende traktaten om en forfatning for Europa som referenceramme og at sætte det indledende arbejde i gang, så de foranstaltninger, der er foreskrevet i forfatningstraktaten, kan træffes, så snart den træder i kraft,P. der henviser til, at Parlamentets Udvalg om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender den 18. januar 2005 afholdt et offentligt seminar om "Bedre kvalitet i retsplejen i Europa",Q. der godkender retningslinjerne i Haag-programmet vedrørende styrkelse af den gensidige tillid (punkt 3.2), hvilket navnlig opnås ved at forbedre kvaliteten af retsplejen og udvikle evalueringsmekanismer samt ved hjælp af de uvurderlige bidrag, der ydes af netværkene af retslige institutioner og organisationer,R. der minder om punkt 3.2 i Haag-programmet, der fremhæver behovet for at respektere mangfoldigheden af de forskellige strukturer og traditioner i de nationale retssystemer og den dømmende magts uafhængighed i de enkelte medlemsstater, samtidig med at der sker en kvalitetsforbedring af retsplejen i Europa baseret på gensidig tillid,1. henstiller til Det Europæiske Råd og Rådet:a. ufortøvet at iværksætte et EU-initiativ for at sikre, at EU-borgerne, uanset hvor de opholder sig i EU, og uanset hvilke retlige og forfatningsmæssige rammer der er fremherskende i den medlemsstat, hvor de opholder sig, kan nyde godt af retten til domstolsprøvelse under betingelser, der både er ensartede og opfylder stadig højere kvalitetskrav, og dermed får større tillid til retsplejen;b. sammen med medlemsstaterne at udarbejde et "charter om kvalitet i strafferetsplejen i Europa", der kan fungere som en fælles referenceramme for alle medlemsstater og sikre ensartet og objektiv evaluering; dette charter bør udarbejdes under hensyntagen til de erfaringer og det arbejde, der allerede er gjort på nationalt plan og på internationalt plan af Europarådet og FN;c. for at styrke den gensidige tillid mellem nationale retssystemer og på grundlag af respekt for mangfoldigheden at indføre en permanent gensidig evalueringsmekanisme med kvalitetschartret som den objektive referenceramme under hensyntagen til de erfaringer, der er gjort på andre områder, hvor gensidig evaluering allerede finder sted (Schengen, terrorisme, udvidelse osv.); den gensidige evalueringsmekanisme skal i videst muligt omfang foregribe den evalueringsmekanisme, der er omhandlet i forfatningstraktatens artikel III-260, og opfylde følgende mål:- etablering af en komparativ-statistisk database- tilrettelæggelse af "benchmarking"-øvelser- udbredelse af de bedste former for praksis- oplysning om, hvordan retssystemerne i de øvrige medlemsstater fungerer- offentliggørelse på årsbasis af en evalueringsrapport om kvaliteten af retsplejen i Europa, ledsaget af en række anbefalinger til Rådet og medlemsstaterne med henblik på at foreslå forbedringer i forbindelse med de påviste problemer;d. at formalisere den gensidige evalueringsmekanisme (procedurer, strukturer, indikatorer, rapporter, osv.) i en eller flere afgørelser på grundlag af artikel 31 i traktaten om Den Europæiske Union for at gennemføre de principper, der følger af retspraksis fra domstolene i Strasbourg og Luxembourg, samt de retningslinjer, som er opstillet af Europarådets "European Commission for the Efficiency of Justice";e. at inddrage sammenslutninger af dommere og praktiserende jurister, retlige eksperter og brugere af retssystemet samt de nationale parlamenter i denne evaluering, f.eks. ved at etablere et overvågningsudvalg om kvaliteten af retsplejen i overensstemmelse med tankegangen bag forfatningstraktatens artikel I-42, stk. 2, og med subsidiaritetsprincippet; denne evaluering kan gennemføres af Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter i fællesskab;f. at erkende, at det ikke er muligt at oprette et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der bygger på gensidig tillid, uden et minimum af harmonisering af national lovgivning; hvad angår materiel strafferet, er Parlamentet enig med Rådet i, at lovovertrædelser, der udtrykkeligt henvises til i forfatningstraktaten, skal være prioriterede; hvad angår processuel lovgivning bør følgende emner bør have prioritet:- gennemskuelighed i retsplejen samt fuld respekt for mistænktes grundlæggende rettigheder inden påbegyndelsen af en straffesag samt ret til en menneskelig og værdig behandling af de dømte efter en sådan sags afslutning,- indsamling og vurdering af beviser- overførsel af fanger til afsoning af straf i bopælsmedlemsstaten- fuldbyrdelse af ikke-frihedsberøvende straf i bopælsmedlemsstaten- udførelse af tvangsforanstaltninger i bopælsmedlemsstaten- minimumsrettigheder for indsatte i enhver medlemsstat- gentagelsestilfælde for så vidt angårovertrædelser, som allerede har været genstand for harmoniseringsforanstaltninger- et system til beskyttelse af vidners og ofres vidneforklaring;at erkende, at evalueringen også bør udføres på grundlag af ovennævnte elementer med henblik på at igangsætte eller fortsætte initiativer på EU-plan på disse områder;g. at erkende, at den naturlige konsekvens af princippet om gensidig evaluering skal være at fremme uddannelse af alle retlige eksperter, med udgangspunkt i de europæiske netværk af retslige organisationer og institutioner; i forbindelse med vedtagelsen af de finansielle overslag for 2007-2013 og i henhold til bestemmelserne i Haag-programmet (punkt 3.2, stk. 2) at vedtage økonomisk støtte dels til de europæiske netværk af retslige organisationer og institutioner og dels til udvekslingsprogrammer mellem retshåndhævende myndigheder igangsat af Parlamentet (navnlig under budgetpost 18 05 01 03) og til pilotprojekter, der muliggør samarbejde mellem aktører og organisationer i medlemsstaterne med det formål at forbedre kvaliteten af retsplejen;h. at opfordre Kommissionen til allerede nu at indarbejde "charter om kvalitet i strafferetsplejen i Europa", mekanismen til gensidig evaluering og de supplerende foranstaltninger til harmonisering af visse strafferetlige bestemmelser i den handlingsplan, den skal fremlægge i 2005 i overensstemmelse med Haagprogrammet; i denne forbindelse følger Europa-Parlamentet Det Europæiske Råd og henstiller til Kommissionen, den anvender bestemmelserne i traktaten om en forfatning for Europa, som referenceramme for handlingsplanen;2. pålægger sin formand at sende denne henstilling til Rådet og til orientering til Kommissionen, medlemsstaternes regeringer og parlamenter samt til Europarådet.[1] Rådets retsakt af 29.5.2000 om udarbejdelse i henhold til artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Union af konventionen om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater (EFT C 197 af 12.7.2000, s. 1).[2] EFT L 190 af 18.7.2002, s. 1.[3] EFT L 196 af 2.8.2003, s. 45.[4] "Vedtagne tekster", P6_TA(2004)0022.--------------------------------------------------


title: Rådets henstilling af 28. juni 2011 om politikker, som skal mindske skolefrafald  EØS-relevant tekst

text:
               1.7.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 191/1

         RÅDETS HENSTILLING
   af 28. juni 2011
   om politikker, som skal mindske skolefrafald
   (EØS-relevant tekst)
   2011/C 191/01
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 165 og 166,
   som henviser til forslag fra Europa-Kommissionen, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Udtrykket skolefrafald anvendes i forbindelse med dem, der kun har uddannelse på folkeskoleniveau eller lavere, og som ikke er i gang med en videreuddannelse eller erhvervsuddannelse.

               (2)

               Det er af afgørende betydning at mindske skolefrafald, hvis en række nøglemål i Europa 2020-strategien skal nås. Mindskelse af skolefrafald omhandler både mål for »intelligent vækst« gennem en forbedring af uddannelsesniveauerne og mål for »inklusiv vækst« ved at tage en af de største risikofaktorer for arbejdsløshed, fattigdom og social udstødelse op. Europa 2020-strategien omfatter derfor et overordnet mål om at reducere skolefrafaldet til mindre end 10 % senest i 2020 fra 14,4 % i 2009. Medlemsstaterne har forpligtet sig til at fastlægge nationale mål under hensyntagen til deres relative udgangsposition og nationale forhold.

               (3)

               I retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker, der er indeholdt i Rådets afgørelse 2010/707/EU (1), vedrørende gennemførelsen af Europa 2020-strategien opfordres medlemsstaterne til at tage alle nødvendige skridt til at forebygge skolefrafald.

               (4)

               Flagskibsinitiativet Den europæiske platform mod fattigdom og social udstødelse danner rammen om aktioner, der skal sikre social og territorial samhørighed med særligt fokus på at bryde den sociale arv og iværksætte flere forebyggende aktioner. Det omhandler det overordnede mål i Europa 2020 om at løfte mindst 20 millioner mennesker ud af fattigdom og social udstødelse inden for det næste tiår.

               (5)

               Unge på vej, et flagskibsinitiativ i Europa 2020-strategien, har som mål at »gøre Europas højere uddannelsesinstitutioner mere attraktive internationalt og generelt løfte uddannelsesniveauet i EU ved at kombinere både fremragende præstationer og lige muligheder og fremme studerendes og praktikanters mobilitet og unge menneskers beskæftigelsessituation«.

               (6)

               I Rådets konklusioner af 5.-6. maj 2003 om referenceværdier for europæiske gennemsnitsresultater på uddannelses- og erhvervsuddannelsesområdet (benchmarks) understreges det, at andelen af elever, der går for tidligt ud af skolen, senest i 2010 ikke bør overstige 10 %, idet disse defineres som 18-24-årige, som kun har uddannelse på folkeskoleniveau eller lavere, og som ikke er i gang med en videreuddannelse eller erhvervsuddannelse. Dette benchmark blev ikke nået. En ud af syv unge forlader i øjeblikket uddannelsessystemet, inden de har afsluttet en gymnasial uddannelse.

               (7)

               I Rådets resolution af 15. november 2007 om nye kvalifikationer til nye job (2) fremhæves nødvendigheden af at øge de generelle kvalifikationsniveauer og at prioritere uddannelse af de mennesker, der har risiko for økonomisk og social udstødelse, især mennesker, der har forladt skolen for tidligt. Man understregede behovet for at give erhvervsvejledning og en personlig uddannelsesplan til jobsøgende og at udvikle validering af læringsresultater opnået gennem formel, ikke-formel og uformel læring.

               (8)

               I Rådets konklusioner af 22. maj 2008 om voksenuddannelse anerkendes den rolle, som voksenuddannelsen kan spille, når man skal tage fat på problemet med kort skolegang ved at give en ny chance til dem, der kommer ind i voksenalderen uden kvalifikationer, idet der skal fokuseres på grundlæggende kvalifikationer, it-færdigheder og sproglæring.

               (9)

               I sine konklusioner af 12. maj 2009 om en strategiramme for det europæiske samarbejde på uddannelsesområdet (»ET 2020«) nåede Rådet til enighed om, at andelen af unge, der forlader uddannelsessystemet for tidligt, bør være under 10 % inden 2020.

               (10)

               I Rådets konklusioner af 26. november 2009 om uddannelse af børn med indvandrerbaggrund konstateres det, at selv om et stort antal børn med indvandrerbaggrund klarer sig godt i uddannelsessystemet, er der en tendens til, at elever med indvandrerbaggrund oftere forlader skolen for tidligt. For indvandrere er andelen af elever, der forlader skolen for tidligt, dobbelt så høj i Unionen som blandt indfødte elever. Den foreliggende dokumentation viser, at andelen, der forlader skolen for tidligt, er endnu højere blandt romaer.

               (11)

               Rådet fastslog i maj 2010 i sine konklusioner om den sociale dimension af uddannelse, at hvis det skal lykkes at hindre, at unge forlader skolen før tiden, kræver det større viden om grupper, der risikerer at falde fra på lokalt, regionalt og nationalt plan, og systemer, der kan finde frem til dem, der er udsat for denne risiko, og konkluderede, at der bør gennemføres sammenhængende strategier på tværs af sektorer med en vifte af systemiske politikker, som omfatter alle skoler, og som fokuserer på de forskellige faktorer, der fører til, at unge forlader skolen før tiden.

               (12)

               Årsagerne til skolefrafald varierer meget fra land til land og ligeledes mellem regioner. Politikker til mindskelse af skolefrafald skal tilpasses den særlige situation i et lokalområde, en region eller et land; der findes ikke en enkelt løsning for alle medlemsstaterne.

               (13)

               Trods forskellene mellem landene og regionerne er der meget i alle medlemsstater, som tyder på, at dårligt stillede og sårbare grupper er mere berørt end andre. Unge med særlige uddannelsesbehov er ligeledes overrepræsenteret blandt dem, der forlader uddannelsessystemet for tidligt. Skolefrafald er en følge af at være socialt dårligt stillet og viderefører desuden risikoen for social udstødelse.

               (14)

               Under fuld hensyntagen til nærhedsprincippet kan en europæisk ramme for sammenhængende politikker vedrørende skolefrafald hjælpe medlemsstaterne til at revidere eksisterende politikker, udvikle deres nationale reformprogrammer under Europa 2020-strategien og gennemføre strategier med stor virkning og et tilfredsstillende costbenefitforhold. Den kan også udgøre grundlaget for samarbejde gennem den åbne koordinationsmetode og sætte fokus på anvendelsen af Unionens støtteinstrumenter.

               (15)

               Det tager tid, før uddannelsesreformer får en virkning. For at opnå en mindskelse af antallet af unge, der forlader skolen for tidligt, inden for det næste tiår og nå målet for Europa 2020, skal der så hurtigt som muligt gennemføres sammenhængende strategier vedrørende skolefrafald på tværs af sektorer,

         HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE:
   at de anvender den ramme, der er fastlagt i bilaget til denne henstilling, i overensstemmelse med de nationale forhold for:

               1)

               at udpege de vigtigste faktorer, der fører til afbrydelse af skolegangen, og overvåge det, der kendetegner fænomenet på nationalt, regionalt og lokalt niveau, som grundlaget for målrettede og effektive evidensbaserede politikker,

               2)

               at sikre, at der inden udgangen af 2012 findes sammenhængende strategier vedrørende skolefrafald, og at de gennemføres i overensstemmelse med nationale prioriteter og Europa 2020-målene. Sammenhængende strategier omfatter forebyggelses-, indgrebs- og kompensationsforanstaltninger, hvoraf sidstnævnte tager sigte på at geninddrage personer, der har forladt uddannelsessystemet i utide,

               3)

               at sikre, at disse strategier omfatter passende foranstaltninger for grupper med øget risiko for at forlade skolen for tidligt i medlemsstaten, såsom børn med en svag socioøkonomisk baggrund, med indvandrer- eller romabaggrund eller med særlige uddannelsesbehov,

               4)

               at sikre, at disse strategier på en sammenhængende måde tager sigte både på den almene uddannelse og den erhvervsrettede uddannelse og på de specifikke udfordringer, de hver især har,

               5)

               at integrere foranstaltninger, der medvirker til at mindske skolefrafald, i relevante politikker, som er målrettet mod børn og unge, og koordinere aktiviteter inden for forskellige politikområder,

               6)

               i erkendelse af den vigtige rolle, som lærere, skoleledere og andet pædagogisk personale spiller, at sikre, at alle relevante interesserede parter inddrages i disse foranstaltninger og aktiviteter for at hjælpe dem, som har en risiko for at forlade skolen for tidligt, herunder også mennesker, som allerede har forladt skolen.

         OPFORDRER KOMMISSIONEN TIL:

               1)

               inden for ET 2020 at bidrage til medlemsstaternes indsats ved at overvåge udviklingen på forskellige uddannelsesniveauer i medlemsstaterne for at kunne kortlægge udviklingstendenser,

               2)

               at støtte medlemsstaternes strategier gennem udveksling af erfaringer og god praksis og lette effektiv peerlæring, netværkssamarbejde og forsøg med nyskabende metoder mellem medlemsstaterne vedrørende foranstaltninger, der skal mindske skolefrafald og forbedre læringsresultaterne hos børn fra grupper, der har risiko for at forlade skolen for tidligt,

               3)

               at integrere foranstaltninger, der medvirker til at mindske skolefrafald i alle relevante EU-aktioner, som er målrettet mod børn og unge,

               4)

               at støtte udvikling af effektive politikker til imødegåelse af skolefrafald ved at iværksætte komparative undersøgelser og forskning og fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne på dette område,

               5)

               i samarbejde med medlemsstaterne og med forbehold af forhandlingerne om den fremtidige finansielle ramme at sikre, at Unionens programmer inden for livslang læring, ungdom og forskning samt de europæiske strukturfonde støtter og bidrager til gennemførelsen af medlemsstaternes strategier vedrørende skolefrafald,

               6)

               regelmæssigt at aflægge rapport om fremskridt i retning af Europa 2020-målet og om gennemførelsen af medlemsstaternes strategier vedrørende skolefrafald gennem den årlige vækstundersøgelse og i forbindelse med rapporteringsordningerne under ET 2020.

      Udfærdiget i Luxembourg, den 28. juni 2011.

            På Rådets vegne

         FAZEKAS S.

            Formand

      (1)  EUT L 308 af 24.11.2010, s. 46.

      (2)  EUT C 290 af 4.12.2007, s. 1.

      BILAG

         EN RAMME FOR SAMMENHÆNGENDE POLITIKKER, SOM SKAL MINDSKE SKOLEFRAFALD

      Strategier vedrørende skolefrafald bør udarbejdes på grundlag af en analyse på nationalt, regionalt og lokalt niveau af de forhold, der fører til fænomenet, eftersom gennemsnitsværdier ofte dækker over store forskelle mellem forskellige regioner eller lande. Unge, der forlader skolen for tidligt, udgør en uensartet gruppe, og den enkeltes grunde til at gå ud af skolen før tiden varierer meget. Familiebaggrund og mere bredt de socioøkonomiske forhold, såsom pulleffekten fra arbejdsmarkedet, udgør vigtige faktorer. Virkningerne af disse er betinget af strukturen i uddannelsessystemet, de foreliggende læringsmuligheder og læringsmiljøet. Koordineringen af politikker, der vedrører børns og unges velfærd, social sikkerhed, unges beskæftigelse og fremtidige karriereperspektiver, spiller en vigtig rolle, når man vil mindske antallet af unge, der forlader skolen for tidligt.
      1.   Udpegning af de vigtigste faktorer og overvågning

      Processerne i forbindelse med skolefrafald har komplekse og varierende årsager, men er ofte forbundet med vanskelige socioøkonomiske forhold, en baggrund præget af lav uddannelse, fremmedgørelse over for eller dårlige resultater i uddannelsessystemet, pulleffekten fra arbejdsmarkedet og/eller en kombination af sociale, følelsesmæssige og pædagogiske problemer, der gør, at enkeltpersoner har risiko for at falde ud af skolesystemet.
      Det er nødvendigt, at der tages hensyn til, i hvilken form for uddannelse eleverne er optaget. I nogle medlemsstater vælger elever, der har været ude for problemer i den almene uddannelse, ofte at gå ind i den erhvervsrettede uddannelse. I disse tilfælde har erhvervsskolerne et særligt ansvar og en særlig udfordring med hensyn til at mindske skolefrafaldet. Evidensbaserede politikker forudsætter, at der lægges særlig vægt på resultaterne i den enkelte sektor af uddannelsessystemet.
      Skal der udvikles evidensbaserede og omkostningseffektive politikker til mindskelse af skolefrafald, kræver det, at man indsamler og opbevarer data om fænomenet. Det skal give mulighed for analyser på lokalt, regionalt og nationalt niveau. Det kan omfatte oplysninger om andelen af unge, der forlader skolen for tidligt, overgange mellem uddannelsesniveauer, andelen af unge, der optages på og afslutter en gymnasial uddannelse, samt skolefravær og pjækkeri.

                  —

                  Indsamling af oplysninger skal give mulighed for en analyse af de vigtigste årsager til skolefrafald i forskellige grupper af elever, skoler, typer af uddannelsesinstitutioner, kommuner eller regioner.

                  —

                  En kombination af data vedrørende skolefrafald og kontekstdata såsom socioøkonomiske oplysninger kan hjælpe til at målrette foranstaltninger og politikker. Indsamling og analyse af information om motivationen hos unge, der forlader skolen for tidligt, og deres beskæftigelses- og karriereperspektiver kan ligeledes hjælpe til at målrette foranstaltninger og politikker.

                  —

                  En evaluering af effektiviteten og omkostningseffektiviteten i eksisterende politiske foranstaltninger, der skal mindske skolefrafald, udgør et vigtigt grundlag for en forbedring af strategier og programmer for at give elever bedre chancer for en vellykket skolegang.

            2.   Den politiske ramme

      De sammenhængende strategier vedrørende skolefrafald består af en blanding af politikker, koordinering af forskellige politiksektorer og integrering af foranstaltninger, der medvirker til at mindske skolefrafald, i alle relevante politikker, der er rettet mod børn og unge. Ud over uddannelsespolitikker, der fremmer skolesystemer af høj kvalitet, vedrører disse politikker først og fremmest socialpolitik og støttetjenester samt beskæftigelses-, ungdoms-, familie- og integrationspolitik. Den horisontale koordinering mellem forskellige aktører og den vertikale koordinering af forskellige styringsniveauer er ligeledes af stor betydning. Strategier vedrørende skolefrafald bør omfatte elementer vedrørende forebyggelse, indgreb og kompensation. Medlemsstaterne bør udvælge de enkelte elementer i deres strategier i overensstemmelse med deres nationale forhold og omstændigheder.

                  2.1.

                  FOREBYGGELSESPOLITIKKER har som mål at mindske risikoen for skolefrafald, inden problemerne begynder. Sådanne foranstaltninger optimerer udbuddet af uddannelser for at medvirke til bedre læringsresultater og for at fjerne hindringer for gode resultater i undervisningen.
                  Politikkerne skal sikre et solidt grundlag på et tidligt tidspunkt for børn, så de kan udvikle deres potentiale og blive velintegreret i skolerne. Forebyggelsespolitikker kan omfatte følgende:

                              1)

                              Et udbud af førskolepædagogik og børnepasningsmuligheder af høj kvalitet er til gavn for alle børn og er især relevant for børn med svag baggrund, herunder indvandrere og romaer. Dette styrker det fysiske velvære, den sociale og følelsesmæssige udvikling samt sprogkundskaber og grundlæggende kognitive færdigheder. Udbuddet bør være af høj kvalitet, overkommeligt i pris, med tilstrækkeligt personale og med adgang for dårligt stillede familier.

                        Politikkerne vedrører organisationen af uddannelsessystemer, de ressourcer, skolerne har til rådighed, samt udbuddet, muligheden for skift og fleksibiliteten i forbindelse med uddannelsesforløb. De behandler også spørgsmål om manglende ligestilling og støtte til børn med svag baggrund eller med et andet modersmål. Forebyggelsespolitikker kan omfatte følgende:

                              2)

                              En udvidelse af uddannelsestilbuddet ved at give uddannelsesmuligheder, der går ud over den skolepligtige alder, kan påvirke adfærden hos unge og deres familier og føre til, at en større andel af unge afslutter en gymnasial uddannelse.

                              3)

                              Fremme af aktive integrationspolitikker og tilbud om ekstra støtte til skoler i dårligt stillede områder eller med et højt antal elever med en svag socioøkonomisk baggrund hjælper skolerne til at diversificere deres sociale sammensætning og styrke deres undervisningstilbud. Dette forbedrer uddannelsesresultaterne hos elever med en svag socioøkonomisk baggrund og mindsker deres risiko for at forlade skolen tidligt.

                              4)

                              Fremhævelse af værdien af sproglig mangfoldighed og støtte til børn med et andet modersmål for at forbedre deres kundskaber i undervisningssproget og eventuelt modersmålet samt støtte til lærere i undervisning af børn med forskellige niveauer i deres sproglige kompetence kan forbedre uddannelsesresultaterne hos børn med indvandrerbaggrund og mindske deres risiko for at forlade skolen for tidligt.

                              5)

                              En styrket inddragelse af forældre, et styrket samarbejde med skolen og etablering af partnerskaber mellem skole og forældre kan øge elevernes motivation til at lære.

                              6)

                              En øget fleksibilitet og mulighed for skift i uddannelsesforløbene (f.eks. ved at undervisningen gives som moduler eller gennem vekseluddannelse) støtter især elever med dårligere undervisningsmæssige resultater og kan motivere dem til at fortsætte i en uddannelse, som passer bedre til deres behov og evner. Det giver også mulighed for at tage kønsspecifikke årsager til skolefrafald op, såsom indtrædelse på arbejdsmarkedet på et tidligt tidspunkt eller teenagegraviditet. Endvidere tyder det på, at færre elever forlader skolen for tidligt, hvis antallet af omgængere begrænses, og der i stedet lægges vægt på fleksibel individuel støtte.

                              7)

                              En styrkelse af erhvervsrettede uddannelsesforløb af høj kvalitet og af deres attraktivitet og fleksibilitet giver elever, der har en risiko for skolefrafald, et troværdigt alternativ til at forlade skolen for tidligt. Et udbud af erhvervsrettede uddannelser, som er godt integreret i de generelle uddannelsessystemer, giver mulighed for alternative uddannelsesforløb til det gymnasiale niveau og de videregående uddannelser.

                              8)

                              En styrkelse af forbindelsen mellem uddannelsessystemerne og beskæftigelsessektoren for at fremhæve fordelene ved at afslutte en uddannelse med henblik på fremtidig beskæftigelsesegnethed. Det kan ske i form af praktikophold eller øget inddragelse af arbejdsgivere i skoler og gymnasier.

                  2.2.

                  INDGREBSPOLITIKKER sigter mod at undgå skolefrafald ved at forbedre kvaliteten i uddannelsesinstitutionernes uddannelser, ved at reagere på advarselssignaler tidligt i forløbet og ved at give målrettet støtte til elever eller grupper af elever, der har risiko for at forlade skolen for tidligt. Disse politikker vedrører alle uddannelsesniveauer, lige fra førskoleundervisning og børnepasning til gymnasiale uddannelser.
                  På skoleniveau eller i uddannelsesinstitutionen indgår strategier til imødegåelse af skolefrafald i en overordnet skoleudviklingspolitik. Strategiernes mål er at skabe et positivt læringsmiljø, styrke den pædagogiske kvalitet og innovation, øge lærerpersonalets kompetencer til at tackle social og kulturel mangfoldighed og udvikling af en antivold- og antimobningspolitik. Indgrebspolitikker på skoleniveau eller i uddannelsesinstitutionen kan omfatte følgende:

                              1)

                              Udvikling af skoler til læringsfællesskaber på grundlag af en fælles skoleudviklingsvision, som deles af alle interesserede parter, hvor man anvender erfaringer og viden hos alle og sørger for et fordomsfrit, inspirerende og behageligt miljø for at tilskynde unge til at fortsætte deres uddannelse.

                              2)

                              Udvikling af alarmsystemer for udsatte elever, som kan medvirke til at træffe effektive foranstaltninger, inden problemerne bliver åbenbare, eleverne bliver fremmedgjort over for skolen, pjækker eller dropper ud.

                              3)

                              Netværk med forældre og andre aktører uden for skolen, såsom lokale myndigheder, organisationer, der repræsenterer indvandrere eller minoriteter, idrætsforeninger og kulturelle foreninger eller arbejdsgivere og civilsamfundsorganisationer, som giver mulighed for helhedsløsninger til at hjælpe udsatte elever og letter adgangen til ekstern støtte, såsom psykologer, socialarbejdere og ungdomsarbejdere, kulturelle og lokale institutioner. Dette kan gøres lettere med formidlere fra lokalsamfundet, som er i stand til at fremme kommunikationen og dæmpe mistillid.

                              4)

                              Støtte til og en styrkelse af lærere i deres arbejde med udsatte elever, som er en forudsætning for vellykkede foranstaltninger på skoleniveau. En grundlæggende læreruddannelse og løbende faglig udvikling af lærere og skoleledere hjælper dem til at tackle mangfoldighed i klasseværelset, støtte elever med en svag socioøkonomisk baggrund og håndtere vanskelige undervisningssituationer.

                              5)

                              Ikke-skemalagte aktiviteter efter og uden for skolen samt kunstneriske og kulturelle aktiviteter og idrætsaktiviteter, som kan styrke selvtilliden hos udsatte elever og øge deres modstandskraft over for læringsvanskeligheder.

                        Politikker med indgreb på individuelt niveau sigter mod at give de enkelte elever, der er i risiko for at droppe ud, en række støttemekanismer, som kan målrettes til deres behov. Politikkerne fokuserer både på den personlige udvikling for at opbygge modstandskraft hos udsatte elever og på at afhjælpe konkrete vanskeligheder, som kan være af social, kognitiv eller følelsesmæssig karakter. Politikker med indgreb på individuelt niveau kan omfatte følgende:

                              1)

                              Mentoring støtter den enkelte elev i at overvinde specifikke undervisningsmæssige, sociale eller personlige problemer. Eleverne får målrettet hjælp enten individuelt (mentorordninger) eller i små grupper (tutorordninger), ofte givet af undervisere, folk i lokalsamfundet eller deres jævnaldrende.

                              2)

                              Tilpasning af undervisningen til elevernes behov, styrkelse af individualiserede læringsmetoder og tilbud om støtte til udsatte elever hjælper dem med at tilpasse sig kravene i den formelle uddannelse og til at overvinde hindringer, som skyldes uddannelsessystemet, og kan således bidrage til at begrænse antallet af omgængere.

                              3)

                              En styrkelse af vejledningen og rådgivningen hjælper de studerende i deres karrierevalg, ved overgange i uddannelsen eller i overgangen fra uddannelse til beskæftigelse. Dette mindsker problemet med dårlig beslutningstagning, der bygger på falske forventninger eller utilstrækkelige oplysninger. Det hjælper unge til at træffe et valg, som svarer til deres ambitioner, personlige interesser og evner.

                              4)

                              Sikring af, at unge, hvis økonomiske situation kan få dem til at forlade uddannelsessystemet i utide, får adgang til passende økonomisk støtte. En sådan støtte kan, når det anses for hensigtsmæssigt, underlægges betingelser eller forbindes med sociale ydelser.

                  2.3.

                  KOMPENSATIONSPOLITIKKER skal hjælpe dem, som har forladt skolen for tidligt, med at genoptage deres uddannelse ved at tilbyde måder, hvorpå de kan komme ind i uddannelsessystemet igen og få de kvalifikationer, de ikke fik. Kompensationspolitikker kan omfatte følgende:

                              1)

                              Vellykkede uddannelsesprogrammer, som giver en ny chance, tilbyder læringsmiljøer, som imødekommer de specifikke behov hos elever, der har forladt skolen for tidligt, anerkender deres tidligere læring og støtter dem, så de føler sig godt tilpas. Disse programmer er anderledes end skoler, både organisatorisk og pædagogisk, og er ofte kendetegnet ved små læringsgrupper, individualiseret, alderssvarende og innovativ undervisning og fleksible uddannelsesforløb. Der skal så vidt muligt være let adgang til disse, og de skal være gratis.

                              2)

                              Forskellige veje tilbage til det almindelige uddannelsessystem, hvilket det er vigtigt at tilbyde. Overgangsklasser med stor vægt på vejledning kan medvirke til at overvinde kløften mellem tidligere skolenederlag og tilbagevenden til det almindelige uddannelsessystem.

                              3)

                              Anerkendelse og validering af tidligere læring, herunder kvalifikationer, der er erhvervet i ikke-formel og uformel læring, som forbedrer unge menneskers selvtillid og selvværd og gør det lettere for dem at vende tilbage til uddannelsessystemet. Det kan motivere dem til at fortsætte uddannelsen og hjælper dem med at opdage deres evner og til at træffe et bedre karrierevalg.

                              4)

                              Målrettet individuel støtte, som omfatter social, økonomisk, pædagogisk og psykologisk støtte til unge i vanskeligheder. Det er særlig vigtigt for unge, som befinder sig i situationer med et stærkt socialt eller følelsesmæssigt pres, der hindrer dem i at fortsætte deres uddannelse.


Avis juridique important

|

31991H0288

91/288/EØF: Rådets henstilling af 3. juni 1991 om samordnet indførelse af digital europæisk trådløs telekommunikation (DECT) i Fællesskabet

EF-Tidende nr. L 144 af 08/06/1991 s. 0047 - 0050

RAADETS HENSTILLING  af 3 . juni 1991  om samordnet indfoerelse af digital europaeisk traadloes telekommunikation ( DECT ) i Faellesskabet  ( 91/288/EOEF )  RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER -  som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 235,  som henviser til forslag fra Kommissionen ( 1 ),  som henviser til udtalelse fra Europa-Parlamentet ( 2 ),  som henviser til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg ( 3 ), og  som tager foelgende i betragtning:  Raadets henstilling 84/549/EOEF ( 4 ) tager sigte paa indfoerelse af teletjenester paa grundlag af en faelles harmoniseret fremgangsmaade;  Raadets resolution af 30 . juni 1988 om etablering af et faelles marked for teletjenester og -udstyr ( 5 ) tager sigte paa at fremme indfoerelse af Europa-daekkende tjenester paa grundlag af markedsbehovene;  de ressourcer, som moderne telekommunikationsnet frembyder, boer udnyttes fuldt ud til at fremme Faellesskabets oekonomiske udvikling;  den seneste udvikling, f.eks . de nyligt indgaaede aftaler om offentlige telepunkttjenester, har vist mulighederne for traadloes telekommunikation i Faellesskabet; Det Europaeiske Institut for Telestandarder ( ETSI ) er i faerd med at udarbejde en europaeisk  telestandard ( ETS ) for digital europaeisk traadloes telekommunikation ( DECT ), hvilket i hoej grad yderligere vil fremme mulighederne for traadloes telekommunikation;  ved udarbejdelsen af ETS maa brugernes sikkerhed samt behovet for faelleseuropaeisk interoperabilitet tilgodeses; brugere, der abonnerer paa en given tjeneste baseret paa DECT-teknologi i en medlemsstat, boer i givet fald have adgang til den paagaeldende  tjeneste i enhver anden medlemsstat;  implementering af DECT i Europa vil vaere en vigtig mulighed for at etablere reelle faelleseuropaeiske faciliteter inden for digital traadloes telefoni;  en samordnet politik for indfoerelse af faellesstandarder for traadloes telefoni vil goere det muligt at skabe et europaeisk marked for mobilhaandsaet, hvorved der i kraft af haandsaettenes ringe stoerrelse, tjenestefaciliteter og pris kan skabes de fornoedne  forudsaetninger for at opnaa en foerende stilling paa verdensmarkedet;  et saadant fremtidigt system, der kan formidle baade tale og data, boer baseres paa digital teknik, saaledes at kompatibiliteten med det generelle digitale miljoe og det tjenesteintegrerede digitalnet ( ISDN ) i Faellesskabet tilgodeses, jf . henstilling  86/659/EOEF ( 6 );  Raadets fremtidige direktiv om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse vil goere det muligt hurtigt at fastlaegge faelles overensstemmelsesspecifikationer for DECT;   der boer tages hensyn til Raadets direktiv 83/189/EOEF af 28 . marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter ( 7 ), senest aendret ved direktiv 90/230/EOEF ( 8 );  der boer tages hensyn til Raadets beslutning 87/95/EOEF af 22 . december 1986 om standardisering inden for informationsteknologi og telekommunikation ( 9 );  Raadets direktiv 89/336/EOEF af 3 . maj 1989 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om elektromagnetisk kompatibilitet ( 10 ) finder anvendelse inden for dette omraade; der boer navnlig drages omsorg for at undgaa forstyrrende elektromagnetisk  interferens;  det er formaalstjenligt at lette adgangen til traadloes kommunikation og noedvendigt at tillade fri bevaegelighed for DECT-udstyr i hele Faellesskabet;  Faellesskabets finansieringsinstrumenter til dette formaal boer udnyttes fuldt ud for at fremme udviklingen af telekommunikationsinfrastrukturerne i Faellesskabet;  der boer tages hensyn til henstilling 87/371/EOEF ( 11 ), der tilsigter, at visse brugeres presserende behov for faelleseuropaeisk landbaseret kommunikation tilgodeses; Kommissionen kan i fremtiden eventuelt fremsaette yderligere forslag inden for  mobilkommunikation;  en saadan politik vil foere til et taettere europaeisk samarbejde mellem de offentlige teleadministrationer, de anerkendte offentlige og private operatoerer samt andre anerkendte operatoerer, der tilbyder offentlige mobilkommunikationstjenester, i det  foelgende benaevnt »teleorganisationerne«;  teleorganisationerne, Den Europaeiske Konference af Post - og Teleadministrationer ( CEPT ) og teleudstyrsproducenterne i medlemsstaterne har afgivet positive udtalelser;  disse foranstaltninger vil muliggoere fuld udnyttelse i Faellesskabet af de oekonomiske fordele ved traadloese telefoner samt en hurtig styrkelse af disses markedspotentiel;  Traktaten indeholder ikke anden hjemmel til vedtagelse af denne henstilling end artikel 235 -  HENSTILLER : 1 ) at medlemsstaterne og/eller i givet fald teleorganisationerne under overholdelse af de tekniske bestemmelser i bilaget skaber forudsaetningerne for samordnet indfoerelse af digital europaeisk traadloes kommunikation i Faellesskabet . I denne  henstilling forstaas ved digital europaeisk traadloes telekommunikation teknologi, der opfylder den europaeiske telestandard for digital traadloes telekommunikation, kaldet DECT;  2 ) at teleorganisationerne fortsaetter samarbejdet inden for CEPT og/eller ETSI med henblik paa udarbejdelse af specifikationer til DECT-teknologien samt indfoerelse og udnyttelse af denne;  3 ) at Kommissionen paa grundlag af allerede eksisterende direktiver traeffer passende foranstaltninger til at fremme faerdiggoerelsen af specifikationerne og indfoerelsen og udnyttelsen af DECT-teknologien;  4 ) at Kommissionen i samarbejde med de beroerte parter og paa grundlag af hoeringer af disse opstiller en langsigtet strategi for udvikling af det faelleseuropaeiske digitale cellebaserede system, som snart skal introduceres, personsoegesystemet samt det  digitale traadloese system under hensyn til den generelle udvikling henimod et kommende universelt personligt kommunikationssystem og til de seneste undersoegelser og ETSI's arbejdsprogram;  5 ) at der, for saa vidt angaar stoette ydet via Faellesskabets finansieringsinstrumenter til dette formaal, tages hensyn til denne henstilling, specielt for saa vidt angaar den kapitalinvestering, der kraeves for at implementere DECT-systemets infrastrukturer;   6 ) at der goeres bestraebelser paa at udvikle passende infrastruktur med henblik paa at goere det muligt ogsaa at anvende DECT-udstyr paa offentlige steder og at arbejde henimod samordnet indfoerelse af DECT-teknologi paa saadanne steder isaer ved at opretholde de  funktioner, der er noedvendige med henblik paa at goere faelleseuropaeisk interoperabilitet mulig;  7 ) at medlemsstaternes regeringer ved udgangen af hvert aar, begyndende med udgangen af 1992, underretter Kommissionen om, hvilke foranstaltninger de har truffet, og hvilke problemer der er opstaaet i forbindelse med gennemfoerelsen af denne henstilling;  at der tages skridt til at raadspoerge telekommunikationsorganisationer, brugere, forbrugere, fabrikanter, tjenesteudbydere, arbejdsgiverorganisationer og fagforeninger; at Kommissionen og den Gruppe af Hoejtstaaende Embedsmaend vedroerende Telekommunikation,  der blev nedsat af Raadet den 4 . november 1983, foerer tilsyn med, hvorledes arbejdet skrider frem, samt at Europa-Parlamentet holdes regelmaessigt underrettet, dvs . mindst én gang om aaret . Udfaerdiget i Luxembourg, den 3 . juni 1991. Paa Raadets vegne  A . BODRY  Formand  ( 1 ) EFT EFT nr . C 24 af 1 . 2 . 1990, s . 20, og EFT nr . C 9 af 15 . 1 . 1991, s . 3 . ( 2 ) EFT nr . C 19 af 28 . 1 . 1991, s . 96 . ( 3 ) EFT nr . C 332 af 31 . 12 . 1990, s . 172 . ( 4 ) EFT nr . L 298 af 16 . 11 . 1984, s . 49 . ( 5 ) EFT nr . C 257 af 4 . 10 . 1988, s .  1 . ( 6 ) EFT nr . L 382 af 31 . 12 . 1986, s . 36 . ( 7 ) EFT nr . L 109 af 26 . 4 . 1983, s . 8 . ( 8 ) EFT nr. L 128 af 18 . 5 . 1990, s . 15 . ( 9 ) EFT nr . L 36 af 7 . 2 . 1987, s . 31 . ( 10 ) EFT nr . L 139 af 23 . 5 . 1989, s . 19 . ( 11 ) EFT nr . L 196 af 17 . 7 . 1987, s . 81 .    BILAG  DETALJEREDE BESTEMMELSER OM SAMORDNET INDFOERELSE AF DIGITAL EUROPAEISK TRAADLOES TELEKOMMUNIKATION ( DECT ) I FAELLESSKABET  Indholdsfortegnelse  1 . Generelle krav  2 . Valg af transmissionssystem  3 . Nettets arkitektur  4 . Systemspecifikation og -implementering  5 . Systemfaciliteter  6 . Takstovervejelser  7 . Tidshorisont  1 . Generelle krav  Det kommende DECT-system skal udvikles i overensstemmelse med den ETS-standard, der udarbejdes af ETSI, og skal opfylde foelgende generelle krav :  - det skal kunne benyttes inden for det frekvensbaand ( 1880-1900 MHz ), der skal stilles til raadighed for DECT i Faellesskabet i overensstemmelse med direktiv 91 /287/EOEF;  - det skal anvende traadloes teknologi og give mulighed for at opfylde brugernes behov med hensyn til foelgende applikationer;  - en applikation til brug i hjemmet med forbindelse til ISDN/det offentlige koblede telefonnet ( PSTN );  - en traadloes telekommunikationsapplikation til brug for erhvervslivet, der kombinerer en privat bicentrals ( PABX ) muligheder med traadloes telekommunikations mobilitet, og som kan bruges til transmission af saavel tale som ikke-tale;  - en applikation, der giver mulighed for at etablere forbindelse mellem et haandsaet og det offentlige net via en offentlig eller privatejet basisstation;  - en applikation, der gennem en radioforbindelse giver adgang til offentlige og private net fra brugerens lokalnet;  - det skal tillade samtidig drift af to eller flere uafhaengige systemer i samme geografiske omraade .  2 . Valg af transmissionssystem  De detaljerede DECT-transmissionsspecifikationer, der boer vaere faerdige inden oktober 1991, skal tage hensyn til de relevante internationale retningslinjer for beskyttelse mod elektromagnetiske felter, samt direktiv 89/336/EOEF . Teknologien skal kunne  understoette DECT-systemer, der er anbragt i samme geografiske lokalitet .  3 . Nettets arkitektur  Standarden for nettets struktur og definitionen og den indbyrdes fordeling af funktionerne mellem de forskellige systemkomponenter skal vaere fuldstaendig specificeret for alle de OSI-lag, der anvendes, inden oktober 1991 .  4 . DECT-specifikation og -implementering  Systemet skal, hvis det er paakraevet, kunne tillade uindskraenket roaming mellem systemer . Ved roaming forstaas i denne henstilling foelgende : muligheden for ved hjaelp af haandsaet baseret paa DECT-teknologi at faa adgang til det offentlige net i enhver  medlemsstat .  5 . Systemfaciliteter  Systemspecifikationen skal foreskrive, at foelgende mindste antal generiske funktioner og faciliteter er til stede :  - de i punkt 1 ovenfor naevnte generelle krav skal opfyldes;  - noedtjenester;  - opkalds - og samtalesikkerhed;  - kompatibilitet mellem applikationer til brug i hjemmet, i erhvervslivet og paa offentlige steder .  Hvis der ud over den generiske funktion inden for et givet system stilles en ekstratjeneste eller -facilitet til raadighed, maa dette ikke have nogen indflydelse paa andre systemers minimumstjenester .  6 . Takstovervejelser  En aftale om debitering af EF-tjenesten og afregning mellem operatoererne boer indgaas i tide, hvor det er paakraevet .  7 . Tidshorisont  Der boer gradvis stilles faciliteter for applikationer baseret paa DECT-teknologi til raadighed fra udgangen af 1992 .


title: Kommissionens henstilling af 27. oktober 2011 om initiativet til fælles programlægning af forskningsindsatsen: Den mikrobielle udfordring — en ny trussel for folkesundheden

text:
               28.10.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 315/1

         KOMMISSIONENS HENSTILLING
   af 27. oktober 2011
   om initiativet til fælles programlægning af forskningsindsatsen: »Den mikrobielle udfordring — en ny trussel for folkesundheden«
   2011/C 315/01
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 181 og artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den mikrobielle udfordring, der har at gøre med den stigende resistens over for antimikrobielle lægemidler, er en af de største nye trusler for folkesundheden i det 21. århundrede (1). Hvert år dør over 25 000 patienter i Unionen af infektioner, der skyldes bakterier, som er resistente over for flere typer antibiotika, såkaldte multiresistente bakterier (2). I visse europæiske lande er resistensraten over for én slags antibiotika over 40-50 % (3), og resistens over for flere slags antibiotika er et almindeligt og voksende problem.

               (2)

               Infektioner, der skyldes resistente bakterier, medfører ekstra omkostninger i sundhedssystemet samt indirekte omkostninger som sygefravær og tabte indtægter på grund af for tidlig død. De samlede direkte omkostninger for samfundet i form af ekstra sundhedsomkostninger og produktivitetstab beløber sig i Europa til 1,5 mia. EUR om året (4), og de indirekte omkostninger for de europæiske lande er sandsynligvis adskillige gange højere (5).

               (3)

               Problemet med lægemiddelresistens er en naturlig og uundgåelig følge af at behandle smitsomme sygdomme med antimikrobielle lægemidler. Problemet forværres imidlertid af ukritisk brug af antimikrobielle midler og spredning af antibiotikaresistente bakterier i miljøet. Dynamikken i vores levemønstre, herunder vores rejseaktivitet og verdensomspændende fødevaredistribution, bidrager i høj grad til en hurtig spredning af smitsomme mikroorganismer (6). Endvidere øger misbrug af antibiotika til kvæg risikoen for spredning af resistente mikroorganismer til mennesker via fødevarer (7). Samtidig er udviklingen af nye antimikrobielle lægemidler drastisk faldende.

               (4)

               En helhedsløsning på problemet kræver, at der træffes foranstaltninger i mange forskellige sektorer af samfundet: på det politiske plan, i sundhedssektoren, uddannelsessektoren og industrien og inden for miljøagenturer, landbrug, veterinærmedicin, forskning mv.

               (5)

               Det er afgørende, at der samarbejdes på tværs af grænserne, eftersom mikroorganismers stigende resistens over for antibiotika ikke er begrænset til de enkelte lande, men udgør en reel trussel for folkesundheden på verdensplan. Hvis vi i fællesskab griber de forestående udfordringer effektivt an, vil det gavne alle involverede lande og gøre det muligt at forvalte og behandle smitsomme sygdomme bedre i fremtiden.

               (6)

               Selv om der udføres fremragende forskning i hele Europa, forekommer de nuværende europæiske rammer for forskning i antimikrobiel resistens temmelig komplekse og opsplittede. Mange forskningsnetværk og –organisationer på europæisk og nationalt plan opstiller forskningsdagsordener for antimikrobiel resistens hver for sig, hvilket fører til overlapning eller konkurrerende forskningsaktiviteter, der ofte savner kritisk masse.

               (7)

               Kommissionens interne arbejdsdokument af 18. november 2009 om antimikrobiel resistens (8) sammenfatter initiativerne inden for dette område på EU-plan. Der foreslås en række tiltag, som er blevet iværksat, herunder forbedret overvågning af brugen af antimikrobielle midler og resistens over for disse samt risikostyringsforanstaltninger.

               (8)

               På mødet den 1. december 2009 (9) opfordrede Rådet for Den Europæiske Union medlemsstaterne og Kommissionen til »at støtte fælles udnyttelse af forskningsinfrastrukturer, ansættelse af forskere, fremme og støtte af det globale forskningssamarbejde, bedre formidling af forskningsresultater og viden gennem strukturer for udveksling af oplysninger og eksisterende og nye finansielle instrumenter« som innovative incitamenter til udvikling af effektive antibiotika.

               (9)

               På mødet den 26. maj 2010 (10) fastlagde og begrundede Rådet (ministrene for konkurrenceevne) et sæt mulige fælles programlægningsinitiativer, herunder »Den mikrobielle udfordring — en ny trussel for folkesundheden«, hvor fælles programlægning vil give væsentlig merværdi i forhold til medlemsstaternes og EU's nuværende opsplittede forskningsindsats. I sine konklusioner af mødet anerkendte Rådet derfor nødvendigheden af at lancere et initiativ til fælles programlægning inden for dette område og opfordrede Kommissionen til at bidrage til udarbejdelsen heraf.

               (10)

               Medlemsstaterne har ved formelt forpligtende brev bekræftet, at de vil deltage i dette fælles programlægningsinitiativ.

               (11)

               Fælles programlægning af forskningen vedrørende antimikrobiel resistens som i det foreslåede initiativ, »Den mikrobielle udfordring — en ny trussel for folkesundheden«, vil medvirke til at reducere opsplitningen af medlemsstaternes forskningsindsats og øge mobiliseringen af færdigheder, viden og ressourcer med henblik på at styrke Europas førende position og konkurrenceevne på dette felt. I og med at initiativet takler en væsentlig samfundsudfordring supplerer det desuden Europa 2020-strategien (11) og flagskibsinitiativet »Innovation i EU« (12).

               (12)

               For at nå de mål, der opstilles i denne henstilling, bør medlemsstaterne iværksætte et samarbejde og sikre synergi med lignende større initiativer, herunder initiativet om innovative lægemidler, forskning, udvikling og innovation, der støttes af rammeprogrammet, bl.a. på områderne sundhed, fødevarer, landbrug og miljø, om nødvendigt ved hjælp af informationsteknologi, såvel som andre initiativer, f.eks. relevante ERA-net.

               (13)

               Medlemsstaterne bør jævnligt aflægge rapport til Kommissionen om, hvordan gennemførelsen af dette fælles programlægningsinitiativ skrider frem, således at Kommissionen kan aflægge rapport til Europa-Parlamentet og Rådet —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

               1.

               Medlemsstaterne tilskyndes til at udvikle en tværfagligt baseret fælles vision om, hvordan samarbejdet og koordineringen inden for forskning på europæisk plan kan forbedres, så vi kan takle de udfordringer, der er forbundet med antimikrobiel resistens, udnytte mulighederne i denne forbindelse og sikre, at medlemsstaternes fælles bestræbelser er effektive.

               2.

               Medlemsstaterne tilskyndes til at opstille en fælles strategisk forskningsdagsorden med forskningsbehov og -mål på mellemlang til lang sigt inden for antimikrobiel resistens. Den strategiske forskningsdagsorden bør videreudvikles i retning af en gennemførelsesplan med højt prioriterede mål og tidsfrister og en nærmere angivelse af, hvilke tiltag, instrumenter og ressourcer der er nødvendige.

               3.

               Medlemsstaterne opfordres til at inddrage følgende foranstaltninger i den strategiske forskningsdagsorden og gennemførelsesplanen:

                           a)

                           finde frem til og udveksle oplysninger om relevante nationale programmer og forskningsaktiviteter

                           b)

                           styrke den fælles kapacitet til fremtidsstudier og teknologivurderinger

                           c)

                           udveksle information, ressourcer, bedste praksis, metoder og retningslinjer

                           d)

                           udpege områder eller forskningsaktiviteter, der vil drage fordel af koordinering eller fælles forslagsindkaldelser eller samling af ressourcer

                           e)

                           fastlægge de nærmere procedurer for den fælles forskningsindsats inden for de i litra d) nævnte områder

                           f)

                           tage behovet for behandling af patienterne og sundhedssystemernes behov i betragtning, når målene for forskningsprogrammer vedrørende antimikrobiel resistens fastlægges

                           g)

                           hvor det er hensigtsmæssigt, udnytte eksisterende forskningsinfrastruktur i fællesskab eller udvikle nye faciliteter, såsom fælles databaser eller modeller til analyse af processerne omkring antimikrobiel resistens

                           h)

                           tilskynde til øget samarbejde mellem den offentlige og den private sektor samt til åben innovation mellem forskellige forskningsaktiviteter og erhvervssektorer vedrørende antimikrobiel resistens

                           i)

                           eksportere og formidle viden, innovation og tværfaglige metoder samt kortlægge og løse problemer i forsknings- og innovationssystemet, der forhindrer, at innovative løsninger til gavn for samfundet når hurtigere ud på markedet

                           j)

                           skabe netværk mellem centre for forskning i antimikrobiel resistens.

               4.

               Medlemsstaterne opfordres til at opretholde et fælles forvaltningsorgan for forskning i antimikrobiel resistens med mandat til at opstille fælles betingelser, regler og procedurer for samarbejde og koordinering og til at overvåge gennemførelsen af den strategiske forskningsdagsorden. Dette forvaltningsorgan bør være trimmet, effektivt og fleksibelt og bør følge de frivillige retningslinjer for rammebestemmelserne for fælles programlægning på forskningsområdet, der er udarbejdet af Rådets Gruppe på Højt Plan for Fælles Programlægning.

               5.

               Medlemsstaterne tilskyndes til i fællesskab at gennemføre den strategiske forskningsdagsorden, bl.a. gennem deres nationale forskningsprogrammer og i henhold til de frivillige retningslinjer for rammebestemmelserne for fælles programlægning eller gennem andre nationale forskningsaktiviteter.

               6.

               Medlemsstaterne opfordres til at bygge videre på den eksisterende ekspertise i Kommissionen og følge de frivillige retningslinjer, når de udvikler og gennemfører den strategiske forskningsdagsorden, med henblik på at koordinere de fælles programlægningsinitiativer med andre programmer og initiativer på dette område.

               7.

               Medlemsstaterne opfordres til jævnligt at underrette Rådet og Kommissionen om fremskridtene og resultaterne i det fælles programlægningsinitiativ, herunder erfaringerne med, hvordan man opnår størst mulig effektivitet.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 27. oktober 2011.

            På Kommissionens vegne

         Máire GEOGHEGAN-QUINN

            Medlem af Kommissionen

      (1)  »Priority Medicines for Europe and the World«, Kaplan W, Laing R., Genève: Verdenssundhedsorganisationen (2004).

      (2)  »The bacterial challenge: time to react«. Fælles teknisk rapport fra Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme (ECDC) og Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA), september 2009.

      (3)  Goldstein FW. »Penicillin-resistant Streptococcus pneumoniae: selection by both beta lactam and non-beta lactam antibiotics«. J Antimicrob Chemother 44:141-144 (1999).

      (4)  Se fodnote 2.

      (5)  Konferencerapport: »Innovative Incentives for Effective Antibacterials« (2009).

      (6)  Verdenssundhedsrapport for 2007: »A safer future: global public health security in the 21st century«. Verdenssundhedsorganisationen (2007).

      (7)  »Joint opinion on antimicrobial resistance (AMR) focused on zoonotic infections«. EFSA Journal 7(11):1372 (2009).

      (8)  SANCO/6867/2009r6.

      (9)  Rådet for Den Europæiske Union. Rådets konklusioner om innovative incitamenter til effektive antibiotika. Vedtaget på den 2980. samling i Rådet (beskæftigelse, socialpolitik, sundhed og forbrugerpolitik) i Bruxelles den 1. december 2009.

      (10)  10246/10.

      (11)  KOM(2010) 2020.

      (12)  KOM(2010) 546.