               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 5.6.2019
            COM(2019) 523 final
            Henstilling med henblik på
            RÅDETS HENSTILLING
            om Rumæniens nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Rumæniens konvergensprogram for 2019

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS HENSTILLING

               om Rumæniens nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Rumæniens konvergensprogram for 2019

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,

               som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,

               som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker
                  1
               , særlig artikel 9, stk. 2,

               som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer
                  2
               , særlig artikel 6, stk. 1,

               som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,

               som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,

               som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,

               som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,

               som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,

               som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,

               som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og

               som tager følgende i betragtning:

               (1)Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2019 for samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder som proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 21. marts 2019 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Rumænien blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

               (2)Den 27. februar 2019 blev landerapporten for Rumænien
                  3
                for 2019 offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Rumæniens fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 13. juli 2018, opfølgningen på de henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og opfyldelsen af Rumæniens nationale Europa 2020-mål. Den indeholdt desuden en dybdegående undersøgelse efter artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011, hvis resultater også blev offentliggjort den 27. februar 2019
                  4
               . Kommissionen konkluderede i sin analyse, at Rumænien er berørt af makroøkonomiske ubalancer. Sårbarhederne er navnlig knyttet til tab af omkostningskonkurrenceevne og et voksende underskud på betalingsbalancens løbende poster i forbindelse med en ekspansiv finanspolitik og et uforudsigeligt erhvervsklima. Nye lovgivningsinitiativer skaber risici for den finansielle sektors virke og kan skade private investeringer.

               (3)Den 9. maj 2019 forelagde Rumænien sit nationale reformprogram for 2019 og den 8. maj 2019 sit konvergensprogram for 2019. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (4)Der er taget hensyn til de relevante landespecifikke henstillinger i programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde ("ESI-fondene") for perioden 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013
                  5
                kan Kommissionen, hvor det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har i retningslinjerne for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring
                  6
               , redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse.

               (5)Rumænien er i øjeblikket underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. Ifølge konvergensprogrammet for 2019 forventer regeringen et samlet underskud på 2,8 % af BNP i 2019 og derefter en gradvis forbedring til 2,0 % % af BNP i 2022. På grundlag af den genberegnede strukturelle saldo
                  7
                forventes den mellemfristede budgetmålsætning om et strukturelt underskud på 1 % af BNP ikke at blive opfyldt i løbet af programmeringsperioden. Ifølge konvergensprogrammet ventes den offentlige gældskvote at forblive under 40 % i 2022. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for budgetfremskrivningerne, er gunstigt. Endvidere er de foranstaltninger, der er nødvendige for at understøtte de planlagte underskudsmål, ikke tilstrækkeligt udspecificeret.

               (6)Den 22. juni 2018 besluttede Rådet i henhold til artikel 121, stk. 4, i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde ("TEUF"), at der i Rumænien var konstateret en væsentlig afgivelse fra den mellemfristede budgetmålsætning i 2017. I betragtning af den konstaterede væsentlige afvigelse henstillede Rådet den 22. juni 2018, at Rumænien træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter
                  8
                ikke overstiger 3,3 % i 2018 og 5,1 % i 2019, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 0,8 % af BNP i hvert år. Den 4. december 2018 konkluderede Rådet, at Rumænien ikke havde truffet nogen virkningsfulde foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling af 22. juni 2018 og fremsatte en revideret henstilling. I den nye henstilling henstillede Rådet, at Rumænien træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 4,5 % i 2019, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 1,0 % af BNP. Den XX. juni 2019 konkluderede Rådet, at Rumænien ikke havde truffet nogen virkningsfulde foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling af 4. december 2018. På grundlag af de endelige data for 2018 blev det endvidere konstateret, at Rumænien havde en væsentlig afvigelse fra den anbefalede tilpasning i 2018. Kommissionen rettede en advarsel til Rumænien den 5. juni 2019 om, at der var konstateret en væsentlig afvigelse fra tilpasningsstien hen imod den mellemfristede budgetmålsætning i 2018, jf. artikel 121, stk. 4, i TEUF og artikel 10, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97. Den XX. juni 2019 vedtog Rådet efterfølgende en henstilling, som bekræftede nødvendigheden af, at Rumænien træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 4,5 % i 2019, svarende til en årlig strukturel tilpasning på mindst 1,0 % af BNP. På basis af Kommissionens forårsprognose 2019 er der risiko for en afvigelse fra henstillingen i 2019.

               (7)For 2020 henstillede Rådet den XX. juni 2019, at Rumænien træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 5,1 %, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 0,75 % af BNP. På grundlag af Kommissionens forårsprognose 2019 er der med en uændret politik risiko for en afvigelse fra dette krav i 2020. I Kommissionens forårsprognose 2019 blev der desuden forventet et offentligt underskud på over den traktatfæstede referenceværdi på 3 % af BNP i 2019 og 2020. Generelt er Rådet af den opfattelse, at der i 2019 i lyset af de stærkt forværrede budgetudsigter bør træffes væsentlige nye foranstaltninger for at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten i overensstemmelse med den henstilling, der blev rettet til Rumænien den XX. juni 2019 med henblik på at rette op på den væsentlige konstaterede afvigelse fra tilpasningsstien hen imod den mellemfristede budgetmålsætning.

               (8)I Rumæniens budgetplanlægning ses der jævnligt bort fra bestemmelserne i landets finanspolitiske ramme. Ifølge den nationale regel om strukturelt underskud skal der for et strukturelt underskud, som ikke må overstige 1 % af BNP, være overensstemmelse med eller konvergens hen imod den mellemfristede budgetmålsætning. I 2016 afveg Rumænien fra den mellemfristede budgetmålsætning og har afveget siden i strid med den nationale regel om underskud. De to ændringer af budgettet for 2018, som blev vedtaget i efteråret 2018, afveg endnu en gang fra adskillige supplerende regler, som forbyder stigninger i underskuds- og udgiftslofterne i løbet af det igangværende finansår. Budgettet for 2019, som blev vedtaget af regeringen i februar 2019 og godkendt af parlamentet i marts, afveg nok engang fra flere finanspolitiske regler, bl.a. reglen om strukturelt underskud. Derudover sendte myndighederne ligesom i tidligere år ikke en opdatering af den mellemfristede finanspolitiske strategi til parlamentet inden for den lovbestemte frist i august, hvorved de undergravede dets ledende rolle. Ligesom i tidligere år opfyldte myndighederne heller ikke kravet om at underskrive en erklæring om, at budgettet for 2019 og den finanspolitiske strategi vil overholde de finanspolitiske regler og principperne om finanspolitisk ansvarlighed.

               (9)Overholdelsen af skattereglerne er stadig lav. Med hensyn til moms er der stadig stor forskel på de indtægter, der teoretisk kan forventes, og de indtægter, der rent faktisk inddrives. Den store uformelle økonomi udgør endnu en udfordring for efterlevelsen af skattereglerne, og det høje niveau af sort arbejde betyder, at statsbudgettet går glip af store ressourcer. Den udbredte brug af kontantbetaling gør også skatteunddragelsen lettere. I det forgangne år har Rumænien kun gjort begrænsede fremskridt med at efterleve den landespecifikke henstilling om at øge overholdelsen af skattereglerne og skatteinddrivelsen, som er blevet fremsat gentagne gange. Det går meget langsomt med at få indført elektroniske kasseapparater, som er forbundet til skattemyndighedernes informationssystem. Skatteforvaltningen arbejder på at få indført et risikovurderingssystem til revision af skatteydere.

               (10)Efter flere års fortsatte bestræbelser på at konsolidere den finansielle sektor, kom den finansielle stabilitet i 2018 igen under pres på grund af en række lovgivningsinitiativer fra regeringen og parlamentet. Den skat på bankernes aktiver, der blev vedtaget af regeringen ved hjælp af en hastebekendtgørelse i slutningen af december 2018 uden hverken konsekvensanalyse eller høring af interessenter, medførte en række alvorlige problemer med hensyn til dens negative indvirkning på bankernes tilsynsmæssige stilling, gennemførelsen af den monetære politik og i sidste ende investeringer og økonomisk vækst. Den måde, bekendtgørelsen blev vedtaget på, og dens bestemmelser har haft en betydelig negativ indvirkning på valutakursen, statens evne til at optage lån på markedet og endelig på interessenternes opfattelse af operationelle risici. Selv om visse kontroversielle aspekter af skatten blev ændret i marts 2019, blev disse ændringer også vedtaget ved en hastebekendtgørelse fra regeringen og uden en konsekvensanalyse. De mest problematiske aspekter af skatten på bankernes samlede aktiver blev fjernet. Ifølge den nye ordlyd kan skatten dog forvride låneforholdene, hvilket kan resultere i en långivning, der er uhensigtsmæssig for økonomien. Der bør foretages en vurdering af de potentielle konsekvenser af disse ændringer for den pengepolitiske transmission. Adskillige af de lovgivningsinitiativer, som parlamentet vedtog i slutningen af 2018, men som blev erklæret forfatningsstridige af forfatningsdomstolen i marts 2019, har lagt yderligere pres på banksektoren og styrket den generelle opfattelse af, at regelværket er uforudsigeligt. Tidligere erfaringer har vist, at sådanne initiativer kan blive foreslået igen af den lovgivende myndighed.

               (11)Den nye pensionslov, som parlamentet vedtog i december 2018, vil sandsynligvis udgøre en risiko for de offentlige finansers bæredygtighed. Pensionspointet, dvs. den vigtigste parameter, der anvendes til pensionsindekseringen, forventes at stige med 15 % i september 2019 og med 40 % i september 2020. Med pensionsloven vil adskillige parametre, der anvendes til at beregne pensionsydelserne, blive ændret. Navnlig forventes værdien af pensionspointet at stige, da indekseringsfaktoren for gældende pensioner ikke længere vil nærme sig priserne, men i stedet vil forblive fast sammensat af lønninger og priser. Den bidragsperiode, der benyttes til at beregne en persons pension vil desuden blive afkortet, hvilket vil føre til højere pensionsudgifter for nye pensioner. På den anden side vil afskaffelsen af korrektionsindekset for nye pensioner (som tidligere delvis knyttede den første pension til lønninger) begrænse den samlede stigning i pensionsudgifter, som skyldes de øvrige parametre. Nogle af de strukturelle udfordringer, der har betydning for, om pensionen er tilstrækkelig, er der endnu ikke taget hånd om. Den gennemsnitlige pensionsalder er tæt på EU's gennemsnit, men er ikke den samme for kvinder og mænd. Da kvinder ofte har en kortere bidragsperiode, medfører det en betydelig forskel på mænds og kvinders pension.

               (12)Den reform af pensionssystemet, som blev indført i 2008, er gradvist blevet sat i stå. Efter gentagne udsættelser af de planlagte stigninger i bidragene til pensionsfondene i anden søjle, som skulle have været nået op 6 % af bruttolønningerne i 2016, blev bidragene reduceret til 3,75 % af bruttolønningerne pr. 2018. Pensionsfondene blev svækket yderligere af en række foranstaltninger, som regeringen vedtog ved hjælp af en hastebekendtgørelse ved udgangen af 2018. Det blev gjort frivilligt at bidrage til disse fonde efter at have bidraget i en periode på mindst fem år. Minimumskapitalkravene til de selskaber, der forvalter fonde under anden pensionssøjle, blev sat betydeligt op, hvilket medførte en risiko for, at forvaltningsselskaberne trak sig ud af det rumænske marked. De administrative gebyrer på bruttobidrag blev også nedsat betydeligt, hvilket potentielt påvirker forvaltningsselskabernes finansielle resultater og øger sandsynligheden for, at de trækker sig ud af markedet. Dette kunne få negative konsekvenser for udviklingen af det lokale kapitalmarked og puljen af institutionelle investorer samt betyde, at økonomien går glip af en kilde til hårdt tiltrængte langsigtede investeringer. Hvis anden sølje svækkes eller afvikles, vil det desuden betyde, at pensionsindkomsten bliver mindre diversificeret, og at pensionerne udsættes for større politiske og demografiske risici. I marts 2019 valgte regeringen via et hastedekret at fastholde de nye minimumskapitalkrav til fondsforvaltningsselskaber, men udsatte fristen for at indbetale hele den supplerende kapital til december 2019. Der ændres ikke ved de øvrige bestemmelser i hastedekretet fra december 2018, hvilket kan betyde, at pensionsfondene under anden søjle ikke er rentable.

               (13)Udfordringer i forbindelse med uddannelsessystemets kvalitet og rummelighed har en negativ indvirkning på Rumæniens potentiale for inklusiv vækst. Udgifterne til uddannelse er fortsat blandt de laveste i EU, især på de uddannelsesniveauer, der er vigtige for at forebygge tidligt frafald (som stadig er højt), sikre lige muligheder og bekæmpe uligheder senere i livet. Deltagelsen i førskoleuddannelse og -pasning ligger stadig under EU-gennemsnittet, bl.a. på grund af manglende faciliteter. Dette har konsekvenser for kvinders arbejdsmarkedsdeltagelse og for den tidlige erhvervelse af færdigheder. Modernisering og optimering af skoleinfrastrukturen med henblik på at afhjælpe den demografiske udvikling halter bagefter, og 10 % af skolerne er overfyldte, mens 58 % har ledig kapacitet. Erhvervelsen af basale og digitale færdigheder giver store udfordringer. Lærernes evner til at anvende en tilgang med fokus på de studerende er ikke tilstrækkeligt udviklede. Der er fortsat store forskelle mellem by og land, og udsatte grupper, herunder romaerne, har stadig kun begrænset adgang til inklusiv uddannelse af høj kvalitet.

               (14)Arbejdsmarkedet har været under stigende pres, idet arbejdsløsheden (4,2 % i 2018) er meget lav, mens arbejdsstyrken er faldende, og der fortsat er mangel på kvalificeret arbejdskraft. Erhvervsfrekvensen for kvinder, især for de unge og midaldrende, er lav. Det skyldes først og fremmest personlige og familiemæssige forpligtelser samt, at kun en lille del af børn i alderen 0-3 deltager i en formel børnepasningsordning. En aktiv arbejdsmarkedspolitik kan kun delvist dække arbejdsmarkedets behov, idet foranstaltningerne primært fokuserer på finansielle incitamenter snarere end på skræddersyede og helhedsorienterede tilgange. Forsinkelserne i forbindelse med den planlagte reform af den offentlige arbejdsformidling er stadig en væsentlig hindring for tilvejebringelse af en moderne service til arbejdsgivere og ledige. Opkvalificeringen og integrerede tjenesteydelser er også begrænset. Færdighederne udvikler sig ikke i takt med behovet i de ekspanderende økonomiske sektorer, idet 81 % af arbejdsgiverne har svært ved at få besat ledige stillinger. IKT-sektoren er i vækst, samtidig med at antallet af rumænere i aldersgruppen 20-29 med en grad inden for naturvidenskab, teknologi, ingeniørvæsen og matematik er faldet mellem 2014 og 2016. På nuværende tidspunkt findes der ingen overordnet eller sektorvis vurdering af, hvilke færdigheder der er behov for, og prognoserne for færdigheder anvendes stadig ikke, hvilket gør det vanskeligt at tilpasse uddannelsessystemet til arbejdsmarkedets behov. Udrulningen af vekseluddannelser for at afhjælpe manglen på kvalificeret arbejdskraft er påbegyndt. Erhvervsuddannelser anses dog stadig for at være andenrangsuddannelser blandt studerende og forældre, og den forholdsvis lave beskæftigelsesfrekvens for studerende, der har afsluttet en erhvervsuddannelse, tyder på, at uddannelserne måske ikke er relevante for arbejdsmarkedet. Videregående uddannelser er ikke tilstrækkeligt tilpasset til arbejdsmarkedet. Selv om antallet af studerende med en videregående uddannelse er fordoblet i løbet af dette årti, er det stadig lavt.

               (15)På trods af de seneste forbedringer er der stadig stor fattigdom og indkomstuligheder, og de regionale forskelle bliver større og større. En ud af tre rumænere risikerer stadig fattigdom og social udelukkelse, idet bestemte grupper, såsom børn, romaere, personer med handicap og ældre, er mest udsatte. De sociale tjenesters kvalitet og dækning er utilstrækkelig, og de er geografisk skævt fordelt og ikke afstemt efter lokalsamfundenes specifikke behov. Kun ca. 20 % af de administrative territoriale enheder har godkendte sociale tjenester. Tjenesterne er normalt koncentreret omkring mere velstående områder eller byområder, selv om behovet er langt større i fattige landdistrikter og regioner. Den begrænsede integration af arbejds-, uddannelses- og sundhedstjenester og sociale tjenester gør det ikke muligt at sikre en mere vedvarende inklusion af forskellige dårligt stillede grupper. Personer med handicap får kun begrænset støtte til at kunne klare sig selv og få adgang til beskæftigelse. Der er ikke noget, der tyder på, at romasamfundets situation er blevet meget bedre. Boligmanglen er den højeste i EU og hæmmer social inklusion. Boligpolitikkerne er blevet decentraliseret uden nogen strategisk ramme, og de fattige samfund mangler ofte økonomiske ressourcer. Det sociale referenceindeks, der danner grundlag for de fleste sociale ydelser, er ikke blevet ajourført siden 2008 og er også faldet betydeligt for mindstelønnens vedkommende. Andelen af fattige med lav og meget lav arbejdsintensitet er derfor steget med 50 % siden 2010. Socialsikringen for atypiske arbejdstagere er desuden utilstrækkelig. En ud af tre atypiske arbejdstagere er i fare for at lide alvorlige materielle afsavn. Daglejere og sæsonarbejdere har ingen formel adgang til socialsikringsrettigheder i forbindelse med arbejdsløshed, barsel, ulykker og arbejdsskader. Gennemførelsen af den reform af minimumsinklusionsindkomsten, der blev indledt i 2016, og som skulle øge socialhjælpens dækning og gøre den mere tilstrækkelig, er blevet udsat nok en gang til 2021.

               (16)Den sociale dialog er præget af lav kollektiv dækning, især på sektorniveau, til dels på grund af den aktuelle definition af sektorer. Myndighederne har taget initiativ til at revidere definitionerne af de økonomiske sektorer, men er ikke nået frem til nogen aftale endnu. Udover reglerne for kollektive overenskomstforhandlinger, er det begrænset, i hvor høj grad arbejdsmarkedets parter er blevet inddraget i politiske spørgsmål og reformer i rette tid og på en meningsfuld måde. Dialogen mellem arbejdsmarkedets parter antager normalt en formel karakter og finder sted i det økonomiske og sociale råd og i de sociale dialogudvalg. Trods den etablerede dialog- og høringsramme er stabiliteten og den rolle, som disse institutioner spiller, imidlertid blevet svækket i løbet af det seneste år.

               (17)Efter år med moderat lønvækst er Rumænien nu blandt de lande i EU, hvor stigningen i lønningerne er hurtigst. Det skyldes statslige politikker, der har øget lønningerne i det offentlige og mindstelønnen, samt den rekordlave arbejdsløshed og den strukturelle mangel på arbejdskraft. Mindstelønnen fastsættes fortsat på en usystematisk måde uden nogen objektiv mekanisme. Flere stigninger lige efter hinanden gennem årene har betydet, at en ud af tre arbejdstagere i 2017 tjente mindstelønnen, hvilket er omtrent fire gange så meget som i 2011.

               (18)Sundhedssystemet står over for mange udfordringer. Få midler, ineffektiv anvendelse af de offentlige midler og reformer, som udebliver, betyder, at sundhedssystemet ikke er særligt effektivt. Den konstante udvandring har skabt en betydelig mangel på læger og sygeplejersker. Sundhedsinfrastrukturen og den hyppige forekomst af uformel betaling er stadig et problem. Personer i landdistrikter og udsatte grupper har begrænset adgang til sundhedsydelser. Disse faktorer har igen en negativ indvirkning på folkesundheden, som på trods af de seneste forbedringer er under EU-gennemsnittet. Der er stort behov for at forbedre de lokale behandlings- og plejetilbud, men forbedringerne lader vente på sig. Pilotprojektet vedrørende oprettelse af lokale centre for behandling og pleje er startet med en forsinkelse, der påvirker udrulningen af integrerede behandlings- og plejetjenester. Sektoren for langtidspleje er ikke i stand til at håndtere en situation med en hastigt aldrende befolkning. Der er meget få tjenester, der tilbyder hjemmepleje og daglig pleje, og de er især koncentreret i velstillede områder. De offentlige udgifter til langtidspleje er blandt de laveste i EU og har også den dårligste dækning, og der er ringe adgang til langtidspleje, rehabilitering og palliativ pleje.

               (19)Kvaliteten af infrastrukturen, bl.a. inden for transport-, energi- samt affalds- og spildevandssektorerne, er stadig ringe og begrænser Rumæniens vækstmuligheder. På trods af at der er foretaget væsentlige offentlige investeringer, siden Rumænien blev medlem af EU, er den fysiske infrastruktur stadig underudviklet. Vej- og jernbanenettets generelle tilstand og pålidelighed er meget dårlig. Infrastrukturen kan ikke følge med den mængde trafik, der følger af en ekspanderende økonomi. Vejnettet er blandt de mindst udviklede i EU, og reformen af jernbanesektoren halter bagefter. Drivhusgasemissionerne fra vejtransport er steget kraftigt i løbet af de seneste fem år. Endvidere har en meget utilstrækkelig investering i vedligeholdelse reduceret toghastigheden og påvirket transporttiden for jernbanegods. Bytransporten lider af kronisk underfinansiering, dårlig organisering af sektoren og ringe administrativ kapacitet hos de lokale udbydere. Derudover ses der stadig mangler i energi-, affalds-, vand- og spildevandsinfrastrukturen og i energinettet. Spildevandsrensningssystemet er stadig kendetegnet ved meget lav genanvendelse af kommunalt affald og en meget høj deponeringsgrad. Der skal stadig gøres en stor indsats for at nå energimålene, især kan energieffektiviteten i bygninger blive meget bedre.

               (20)Den generelle innovative kapacitet i Rumænien er fortsat lav, og landets fremtidige konkurrenceevne trues af de store produktivitets- og innovationsforskelle, der er mellem udenlandsk ejede og nationale virksomheder. Rumænien har den laveste investering i forskning og udvikling i EU (0,5 % af BNP) og de offentlige forsknings- og udviklingsudgifter faldt yderligere fra 0,32 % af BNP i 2011 til 0,21 % af BNP i 2017, hvilket vanskeliggør enhver form for kapacitetsopbygning. Kvaliteten af forskningen i offentligt regi er derfor stadig meget lav, og forbindelsen mellem naturvidenskab og erhvervsliv er underudviklet. Da antallet af personer med en videregående uddannelse inden for naturvidenskab, teknologi, ingeniørvirksomhed og matematik også er faldet yderligere, udgør manglen på kvalificeret arbejdskraft et stort problem for den rumænske økonomis innovative potentiale. Hvis Rumæniens innovation og konkurrenceevne skal blive bedre, er det afgørende, at der sker fremskridt med digitaliseringen. Rumænien scorer lavt på mange områder i indekset for den digitale økonomi og det digitale samfund, bl.a. på digitale offentlige tjenester, digitale færdigheder i befolkningen generelt og digitaliseringen i erhvervslivet.

               (21)Rumænien har gjort begrænsede fremskridt med at efterleve den landespecifikke henstilling om at styrke projektprioriteringen og -forberedelsen i forbindelse med offentlige investeringer. Finansministeriet har ansvaret for at udarbejde en prioriteret liste over offentlige investeringsprojekter til en værdi af over 100 mio. RON (21 mio. EUR) og for at overvåge gennemførelsen heraf, men det er fagministerierne, der forvalter projekterne. Der er i øjeblikket ca. 130 projekter på listen over prioriterede projekter, de fleste på transportområdet. De fleste af disse prioriterede projekter kunne komme i betragtning til medfinansiering fra EU. Brugen af EU-midler bremses imidlertid af faktorer som begrænset administrativ kapacitet til at forberede, prioritere og gennemføre store investeringsprojekter. Der er for nyligt udarbejdet store infrastrukturprojekter, som er sendt til Europa-Kommissionen til godkendelse, men der mangler stadig vigtige projekter, såsom Sibiu-Piteşti-motorvejen (som skal sikre forbindelse med korridoren TEN-T Rhinen-Donau og korridoren mellem Østen og det østlige Middelhav), og gennemførelsen halter generelt langt bagefter. Absorptionen af EU-midler er hidtil blevet drevet af projekter, der er udarbejdet for den foregående programmeringsperiode, men de nye projekter for den aktuelle periode er endnu ikke fuldt udviklede.

               (22)Effektive offentlige udbud er nøglen til at nå vigtige politiske mål i Rumænien, herunder effektiv brug af offentlige midler, modernisering af den offentlige forvaltning og fremme af innovation og bæredygtig og inklusiv vækst. Rumænien har kun gjort begrænsede fremskridt med hensyn til efterlevelsen af den landespecifikke henstilling om at øge gennemsigtigheden i forbindelse med offentlige udbud. Der er fortsat problemer med effektiviteten i forbindelse med offentlige udbud, hvilket kan få negativ indflydelse på, om visse foranstaltninger, bl.a. strømliningen af den forudgående kontrol, kan fastholdes. Det understreges i den nationale strategi for offentlige indkøb, at det er vigtigt at have en ensartet forudgående kontrol, som foretages af det nationale agentur for offentlige indkøb. Tilbagevendende lovgivningsmæssige initiativer kan undergrave opfyldelsen af målene i strategien. Det er fortsat en udfordring at sikre, at lovgivningen om offentlige indkøb er forudsigelig og stabil, og den nationale strategi for offentlige indkøb er ikke fuldt ud gennemført.

               (23)Den politiske beslutningstagning er blevet mere og mere uforudsigelig, hvilket påvirker erhvervslivet. Som et af de seneste eksempler kan nævnes, at der ved hjælp af en hastebekendtgørelse blev vedtaget en stribe vidtrækkende foranstaltninger, der påvirker banksektoren, forvalterne af pensionsfonde under anden søjle samt energi- og telekommunikationsvirksomheder, uden forudgående høring af interessenter eller konsekvensanalyser. Konsekvensanalyser af lovgivningen er fortsat en formalitet, og der er stor forskel på deres kvalitet og på brugen af dem i de forskellige sektorer. Der er kun begrænset kvalitetskontrol af konsekvensanalyser af lovgivning og politikudformning. Der findes ingen fast mekanisme til politikovervågning med et gennemsigtigt rapporteringssystem og efterfølgende evalueringer. Vigtige lovgivningsmæssige initiativer meddeles ofte kort før vedtagelsen. De relevante parter inddrages kun i ringe grad i udformningen og gennemførelsen af reformer, og der finder sjældent en reel dialog sted, selv om de institutionelle rammer er til stede. Tunge administrative procedurer påvirker især små og mellemstore virksomheder. Tunge administrative procedurer for etablering af virksomheder og lovkrav, som pålægges tjenesteudbydere, bl.a. regulerede erhverv, står f.eks. i vejen for markedsudviklingen. Vedtagelsen af relevant lovgivning om forvaltning af menneskelige ressourcer i den offentlige forvaltning er stadig forsinket. Den store opsplitning af ansvarsområder og ressourcer betyder, at der især på lokalt plan ikke altid er adgang til de samme offentlige tjenester. De nationale og regionale strategier for forskellige offentlige tjenester omsættes ikke godt til sammenhængende foranstaltninger på regionalt og lokalt plan. Finansieringen af de offentlige tjenester er meget uens forskellige steder i landet og svarer ikke altid til de lokale behov. Forskellige forhold overses, såsom en fælles strategisk tilgang per type tjeneste, eksisterende mangler samt behov for at udvikle nye tjenester. Der er ingen stabilitet og forudsigelighed i de lokale myndigheders indtægter. Det er begrænset, hvad der er gjort for at forbedre balancen mellem de opgaver, der skal decentraliseres, og tildelingen af finansielle ressourcer, som skal gøre det muligt for de lokale myndigheder at levere tjenester af ordentlig kvalitet. Der er behov for at gøre mere for at øge den administrative kapacitet på lokalt plan.

               (24)Statsejede virksomheder spiller en central rolle i vigtige infrastruktursektorer, såsom energi og jernbanetransport. Deres økonomiske og finansielle resultater er blevet bedre på det seneste på grund af et mere gunstigt makroøkonomisk klima. Gennemsigtigheden og offentliggørelsen af finansielle og operationelle resultater er dog ikke blevet bedre, og reglerne for selskabsledelse anvendes fortsat kun i begrænset omfang. Som eksempler kan nævnes den gentagne udnævnelse af midlertidige bestyrelser, afvigelser fra formålet med en given lov og manglende brug af de håndhævelsesværktøjer, lovgivningen giver mulighed for, over for virksomheder, der ikke overholder den. Risikoen for, at lovgivningen om statsejede virksomheder kunne blive meget svag, er ikke blevet mindre. Dette skyldes, at de fremskridt, der var gjort med hensyn til at efterleve de landespecifikke henstillinger fra 2015 og 2016, er blevet sat tilbage. Det går ud over forhold, som er vigtige for at fremme den effektive udnyttelse af offentlige ressourcer, og det giver mulighed for at forvride investeringsbeslutninger. Overdragelsen af ejerskabet af flere af de større statsejede virksomheder til den nye statsejede udviklings- og investeringsfond forudsætter, at de strenge regler for virksomhedsledelse både for fonden og virksomhederne i dens portefølje gennemføres nøje.

               (25)Udviklingen i det seneste år har sat spørgsmålstegn ved retsstatsprincippet og styrket den tvivl, der tidligere har hersket om, hvorvidt Rumæniens hidtidige fremskridt med at reformere retsvæsenet og tackle korruption på højt niveau virkelig er vedvarende og holdbare. Disse problemstillinger er omfattet af overvågning under mekanismen for samarbejde og kontrol. Ændringer af tre retsplejelove er nu trådt i kraft og indeholder en række foranstaltninger, der svækker de retlige garantier for retsvæsenets uafhængighed. De vil sandsynligvis undergrave både effektiviteten i dommernes og anklagernes daglige arbejde og offentlighedens tillid til retsvæsenet. Der lægges pres på de retslige institutioner og på de enkelte dommere, bl.a. ved at oprette en særlig afdeling for retsforfølgning af forbrydelser, der påstås at være begået af dommere. Igangværende bestræbelser på at ændre straffelovbogen og strafferetsplejeloven vil gå ud over effektiviteten i strafferetlige efterforskninger og straffesager, og betyde, at omfanget af korruption, der anses for en strafbar handling, indskrænkes. Andre betænkeligheder vedrører procedurerne for afskedigelse og udnævnelse af højtstående dommere. Nylige tilkendegivelser antyder, at foranstaltninger i tilknytning til reformen af retssystemet kan genovervejes.

               (26)Som led i mekanismen for samarbejde og kontrol følger Kommissionen fortsat retsreformerne og bekæmpelsen af korruption i Rumænien. Disse områder er derfor ikke omhandlet i de landespecifikke henstillinger til Rumænien, men er relevante for udviklingen af et positivt samfundsøkonomisk klima i landet.

               (27)Programmeringen af EU's midler for perioden 2021-2027 kan være med til at afhjælpe nogle af de problemer, der blev konstateret i henstillingerne, navnlig på de områder, der er omfattet af bilag D til landerapporten
                  9
               . Dette ville give Rumænien mulighed for at anvende midlerne bedst muligt, hvad angår i de indkredsede sektorer, idet der tages hensyn til regionale forskelle. Det er vigtigt, at landets administrative kapacitet til at forvalte midlerne styrkes, hvis investeringen skal blive en succes.

               (28)Som led i det europæiske semester 2019 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Rumæniens økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2019. Den har også vurderet konvergensprogrammet for 2019, det nationale reformprogram for 2019 og de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Rumænien de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Rumænien, men også til deres overensstemmelse med EU-regler og -retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

               (29)Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået konvergensprogrammet for 2019, og dets holdning
                  10
                afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

               (30)På baggrund af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram for 2019 og konvergensprogrammet for 2019. Dets henstillinger i henhold til artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling (1), (2), (4) og (5) nedenfor. Den finanspolitik, der er omhandlet i henstilling 1, bidrager bl.a. til at afhjælpe de ubalancer, der er knyttet til konkurrenceevnen og stillingen over for udlandet,

               HENSTILLER, at Rumænien i 2019 og 2020 iværksætter tiltag med henblik på at:

               1.sikre efterlevelse af Rådets henstilling af XX. juni 2019 med henblik på at rette op på den væsentlige afvigelse fra tilpasningsstien hen imod den mellemfristede budgetmålsætning, sikre den fulde anvendelse af de finanspolitiske rammer, styrke overholdelsen af skattelovgivningen og skatteinddrivelsen

               2.sikre finansiel stabilitet og en robust banksektor, sikre, at det offentlige pensionssystem er bæredygtigt, og at pensionsfondene under anden søjle er rentable også på længere sigt

               3.forbedre kvaliteten af uddannelsen og gøre den mere inklusiv, især for romaer og andre dårligt stillede grupper, øge færdighederne, især de digitale, bl.a. ved at gøre erhvervsrelaterede uddannelser og videregående uddannelser mere relevante for arbejdsmarkedet, øge de sociale tjenesters dækning og kvalitet og afslutte reformen af minimumsinklusionsindkomst, forbedre den sociale dialog, sikre, at mindstelønnen fastsættes ud fra objektive kriterier i overensstemmelse med jobskabelse og konkurrenceevne, forbedre adgangen til sundhedspleje, som skal gøres mere omkostningseffektiv, bl.a. ved at omlægge til ambulant behandling

               4.målrette investeringstiltagene inden for den økonomiske politik mod transport, navnlig mod bæredygtighed, kulstoffattig energi, energieffektivitet, miljøinfrastruktur og innovation, idet der tages hensyn til regionale forskelle, forbedre udarbejdelsen og prioriteringen af store projekter og fremskynde deres gennemførelse, gøre offentlige indkøb mere effektive og sikre en fuldstændig og bæredygtig gennemførelse af den nationale strategi for offentlige indkøb

               5.sikre, at lovgivningsmæssige initiativer ikke underminerer retssikkerheden, ved at gøre beslutningstagningen bedre og mere forudsigelig, bl.a. ved høring af interessenter, effektive konsekvensanalyser og strømlinede administrative procedurer, styrke virksomhedsledelsen i statsejede virksomheder.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

                     (3)

                        SWD(2019) 1022 final.

                     (4)

                        COM(2019) 150 final.

                     (5)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

                     (6)

                        COM(2014) 494 final.

                     (7)

                        Den konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, som genberegnet af Kommissionen efter den i fællesskab aftalte metode.

                     (8)

                        De primære offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til EU-programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifter til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårsperiode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden er modregnet.

                     (9)

                        SWD(2019) 1022 final.

                     (10)

                        I henhold til artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97.


               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 5.2.2019
            COM(2019) 71 final
            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse til at deltage i forhandlinger om den anden tillægsprotokol til Europarådets konvention om IT-kriminalitet (CETS nr. 185)

               BEGRUNDELSE

               1.BAGGRUND

               Selv om udviklingen af informations- og kommunikationsteknologi har givet menneskeheden hidtil usete muligheder, skaber den også udfordringer, bl.a. på det strafferetlige område og således med hensyn til retsstatsprincippet i cyberspace. Cyberkriminalitet og andre lovovertrædelser, der efterlader elektronisk bevismateriale på computersystemer, trives i bedste velgående, og bevismaterialet vedrørende disse lovovertrædelser lagres i stadig højere grad inden for mange forskellige, skiftende, udenlandske eller ukendte jurisdiktioner, dvs. i skyen, men de retshåndhævende myndigheders beføjelser er fortsat begrænset af territoriale grænser.

               Europa-Kommissionen forpligtede sig i den europæiske dagsorden om sikkerhed
                  1
                fra april 2015 til at revurdere hindringerne for strafferetlig efterforskning af cyberbaseret kriminalitet, navnlig for så vidt angår grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale. Den 17. april 2018 fremsatte Kommissionen forslag til Rådets og Europa-Parlamentets forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager
                  2
                og til Rådets og Europa-Parlamentets direktiv om harmoniserede regler for udpegning af retlige repræsentanter med henblik på indsamling af bevismateriale i straffesager
                  3
                ("forslag om elektronisk bevismateriale"). Formålet med disse forslag er at fremskynde processen i Den Europæiske Union for at sikre og indhente elektronisk bevismateriale, der lagres og/eller opbevares af tjenesteudbydere, der er etableret i en anden jurisdiktion.

               Europarådets konvention om IT-kriminalitet

               Europarådets konvention om IT-kriminalitet (CETS nr. 185) har til formål at gøre det lettere at bekæmpe strafbare handlinger, der involverer brug af computernetværk. Den indeholder bestemmelser, som 1) harmoniserer nationale materielle strafferetlige elementer i forbindelse med lovovertrædelser og tilknyttede bestemmelser på området cyberkriminalitet, 2) fastsætter de nationale strafferetsplejemæssige beføjelser, der er nødvendige for at efterforske og retsforfølge sådanne lovovertrædelser samt andre lovovertrædelser, der begås ved hjælp af et computersystem, eller når der foreligger elektronisk bevismateriale i relation hertil, og 3) har til formål at indføre en ordning med henblik på et hurtigt fungerende og effektivt internationalt samarbejde. Konventionen er åben for Europarådets medlemslande og ikke-medlemslande. På nuværende tidspunkt er 62 lande part i konventionen, herunder 26 EU-medlemsstater
                  4
               . I konventionen er der ikke taget højde for, at Den Europæiske Union kan tiltræde den. Den Europæiske Union er imidlertid anerkendt som observatørorganisation i komitéen for konventionen (T-CY). På grundlag heraf deltager Den Europæiske Union i komitéens møder.

               I konventionens artikel 46, stk. 1, litra c), fastsættes det, at parterne efter behov periodisk skal holde samråd med hinanden med henblik på at lette behandlingen af mulige tillæg til eller ændringer af konventionen. Parterne i konventionen om IT-kriminalitet har i nogen tid set nærmere på de nationale rets- og politimyndigheders eksisterende udfordringer og hindringer, hvad angår adgangen til elektronisk bevismateriale i forbindelse med strafferetlig efterforskning i form af computerdata, dvs. fra 2012-2014 via en arbejdsgruppe vedrørende grænseoverskridende adgang til oplysninger og fra 2015-2017 via den såkaldte Cloud Evidence Group.

               Forhandlinger om den anden tillægsprotokol til konventionen

               Efter forslag fra Cloud Evidence Group
                  5
                har komitéen om konventionen om IT-kriminalitet (T-CY) vedtaget flere henstillinger, herunder vedrørende forhandlingerne om den anden tillægsprotokol til konventionen om IT-kriminalitet
                  6
                om øget internationalt samarbejde ("anden tillægsprotokol"). I juni 2017 godkendte komitéen om konventionen om IT-kriminalitet kommissoriet for udarbejdelsen af den anden tillægsprotokol i tidsrummet september 2017-december 2019.

               I henhold til kommissoriet kan den anden tillægsprotokol omfatte følgende elementer:

               ·Bestemmelser om mere effektiv gensidig retshjælp, navnlig:

               –en forenklet ordning for anmodninger om gensidig retshjælp med henblik på at indhente abonnentoplysninger

               –internationale editionskendelser

               –direkte samarbejde mellem retshåndhævende myndigheder om anmodninger om gensidig retshjælp

               –fælles efterforskning og fælles efterforskningshold

               –anmodninger på engelsk

               –audiovisuelle høringer af vidner, ofre og sagkyndige

               –procedurer for gensidig retshjælp i nødsituationer

               ·Bestemmelser, der muliggør et direkte samarbejde med tjenesteydere i andre jurisdiktioner for så vidt angår anmodninger om abonnentoplysninger, anmodninger i forbindelse med sikringskendelser og hasteanmodninger.

               ·Klarere rammer og bedre beskyttelsesforanstaltninger for eksisterende praksis med adgang til oplysninger på tværs af grænserne.

               ·Beskyttelsesforanstaltninger, herunder krav om databeskyttelse.

               Forhandlingerne om de forskellige bestemmelser i den anden tillægsprotokol skrider fremad med forskellig hast. Den nuværende situation i arbejdsgrupperne for så vidt angår de fire hovedarbejdsområder, der er omhandlet i kommissoriet, er som følger:

               ·Bestemmelserne vedrørende "sprog i anmodninger" og "gensidig bistand i nødsituationer" blev foreløbigt vedtaget i juli 2018 af plenarforsamlingen vedrørende udarbejdelse af protokollen.

               ·Bestemmelserne vedrørende "videokonferencer" blev foreløbigt vedtaget af plenarforsamlingen vedrørende udarbejdelse af protokollen i november 2018.

               ·Plenarforsamlingen i november 2018 gav også mulighed for indgående drøftelser (bestemmelser om "jurisdiktion" og "godkendelsesmodel") og ajourføringer ("direkte samarbejde med udbydere", "internationale editionskendelser", "udvidelse af søgninger/adgang på grundlag af referencer", "fælles efterforskning og fælles efterforskningshold" og "efterforskningsteknikker").

               ·Der er endnu ikke gjort tilstrækkelige fremskridt, hvad angår de øvrige spørgsmål (beskyttelsesforanstaltninger, herunder krav om databeskyttelse).

               2.FORSLAGETS FORMÅL

               Denne henstilling forelægges Rådet med henblik på at opnå bemyndigelse til at deltage i forhandlinger på Den Europæiske Unions og dens medlemsstaters vegne om den anden tillægsprotokol, vedtage forhandlingsdirektiver og udpege Kommissionen som forhandler i overensstemmelse med de tilknyttede udkast til forhandlingsdirektiver, jf. artikel 218 i TEUF.

               I artikel 3, stk. 2, i TEUF fastsættes det, at Unionen har enekompetence "til at indgå internationale aftaler ...... for så vidt [indgåelsen] kan berøre fælles regler eller ændre deres rækkevidde". En international aftale kan påvirke de fælles regler eller ændre deres anvendelsesområde, hvis de områder, der er omfattet af aftalen, overlapper med EU-lovgivningen eller i vidt omfang er omfattet af EU-retten.

               Den Europæiske Union har vedtaget fælles regler med hjemmel i artikel 82, stk. 1, og artikel 16 i TEUF vedrørende elementer, der overvejes i forbindelse med den anden tillægsprotokol. Den nuværende EU-retlige ramme omfatter navnlig forskrifter om håndhævelse af lovgivning og retligt samarbejde i straffesager såsom direktiv 2014/41/EU om den europæiske efterforskningskendelse i straffesager
                  7
               , konventionen om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater
                  8
               , forordning (EU) 2018/1727 om Eurojust
                  9
               , forordning (EU) 2016/794 om Europol
                  10
               , Rådets rammeafgørelse 2002/465/RIA om fælles efterforskningshold
                  11
                og Rådets rammeafgørelse 2009/948/RIA om forebyggelse og bilæggelse af konflikter om udøvelse af jurisdiktion i straffesager
                  12
               . Derudover har Unionen vedtaget adskillige direktiver, der styrker mistænktes og tiltaltes processuelle rettigheder
                  13
               .

               Eksternt har Den Europæiske Union indgået en række bilaterale aftaler med tredjelande såsom aftalen om gensidig retshjælp mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater
                  14
                og mellem Den Europæiske Union og Japan
                  15
               .

               Beskyttelsen af personoplysninger er en grundlæggende ret, der er fastsat i EU-traktaterne og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Personoplysninger kan kun behandles som fastsat i forordning (EU) 2016/679 (databeskyttelsesforordningen)
                  16
                og direktiv (EU) 2016/680 (direktivet om databeskyttelse hos politiet)
                  17
               . Enhver borgers grundlæggende ret til respekt for privatliv og familieliv, hjem og kommunikation er også fastsat i chartret om grundlæggende rettigheder, og heri indgår som et væsentligt element respekt for den enkeltes private kommunikation. Elektroniske kommunikationsdata kan kun behandles som fastsat i direktiv 2002/58/EF (e-databeskyttelsesdirektivet)
                  18
               .

               For at vurdere, om et område i vidt omgang er omfattet af fælles regler, skal der tages hensyn ikke alene til EU-retten, således som den foreligger på nuværende tidspunkt på det pågældende område, men også til den fremtidige udvikling heraf, for så vidt det kan forudses på tidspunktet for analysen. Det område, den anden tillægsprotokol dækker, har direkte relevans for den forventede fremtidige udvikling af de relevante fælles regler. I den forbindelse er Kommissionens forslag fra april 2018 om grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale også relevante
                  19
               .

               Forslagets anvendelsesområde omfatter specifikke typer af tjenesteydere, som leverer tjenesteydelser i Den Europæiske Union. En tjenesteyder leverer tjenesteydelser i Den Europæiske Union, når den pågældende sætter brugere i en eller flere medlemsstater i stand til at udnytte disse tjenester, og når tjenesteyderen har en væsentlig tilknytning til Unionen, f.eks. hvis den pågældende har et forretningssted i en medlemsstat, eller fordi den pågældende leverer tjenesteydelser til et stort antal brugere i den pågældende medlemsstat. Tjenesteydere, der ikke er til stede i EU, er forpligtet til at udpege en retlig repræsentant, over for hvem editionskendelser kan håndhæves.

               I Det Europæiske Råds konklusioner af 18. oktober 2018 anføres følgende: "Der bør findes løsninger, som kan sikre hurtig og effektiv grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale for effektivt at bekæmpe terrorisme og anden grov og organiseret kriminalitet, både i EU og på internationalt plan; der bør inden valgperiodens udløb opnås enighed om Kommissionens forslag om elektronisk bevismateriale og adgang til finansielle oplysninger samt om bedre bekæmpelse af hvidvask af penge. Kommissionen bør også omgående forelægge forhandlingsmandater til de internationale forhandlinger om elektronisk bevismateriale."

               Kommissionens forslag om elektronisk bevismateriale udgør grundlaget for en koordineret og sammenhængende tilgang såvel internt i Den Europæiske Union som på internationalt plan under behørig hensyntagen til Den Europæiske Unions regler, bl.a. om ikke at forskelsbehandle EU-medlemsstaterne og deres statsborgere. Kommissionen bemærkede allerede i sin konsekvensanalyse af forslagene om elektronisk bevismateriale, at de med fordel kunne suppleres af bilaterale eller multilaterale aftaler om grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale, som skulle indeholde en række ledsagende beskyttelsesforanstaltninger, men den besluttede at fremsætte forslag til EU-regler om passende retningslinjer og beskyttelsesforanstaltninger for grænseoverskrivende adgang til elektronisk bevismateriale, inden den indgik i internationale forhandlinger med tredjeparter
                  20
               .

               På internationalt plan er Kommissionen fortsat med at deltage som observatør i tilknyttede drøftelser inden for rammerne af Europarådets konvention om IT-kriminalitet
                  21
               . Grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale har været et tilbagevendende punkt på de seneste ministermøder mellem EU og USA på området retlige og indre anliggender.

               De to henstillinger om deltagelse i forhandlingerne om den anden tillægsprotokol til konventionen om IT-kriminalitet og indledning af forhandlinger med USA er ved at blive vedtaget af Kommissionen samtidigt. De to processer går fremad med forskellige hast, men de vedrører indbyrdes forbundne spørgsmål, og forpligtelser, der er indgået i forbindelse med én forhandling, kan have direkte indvirkning på andre områder af forhandlingerne.

               Forslaget om elektronisk bevismateriale vedrører situationen i forbindelse med specifikke typer tjenesteydere, der leverer ydelser på EU's marked, men der er risiko for modstridende forpligtelser i forhold til lovgivningen i tredjelande. For at løse disse lovkonflikter indeholder forslagene om elektronisk bevismateriale i overensstemmelse med princippet om international høflighed ("international comity") bestemmelser om specifikke mekanismer, hvis en tjenesteyder står over for modstridende forpligtelser som følge af et tredjelands lovgivning, når der anmodes om bevismidler. Disse mekanismer omfatter en prøvelsesprocedure for at få afklaret situationen. Den anden tillægsprotokol til Europarådets konvention om IT-kriminalitet bør have til formål at undgå modstridende forpligtelser mellem parterne i konventionen om IT-kriminalitet.

               Indgåelsen af den anden tillægsprotokol kan derfor anses for at påvirke de fælles regler eller ændre deres anvendelsesområde.

               Unionen har følgelig enekompetence til at forhandle om den anden tillægsprotokol, der supplerer Europarådets konvention om IT-kriminalitet (i medfør af artikel 3, stk. 2, i TEUF).

               Genstanden for den anden tillægsprotokol falder inden for rammerne af EU's politikker og kompetencer, navnlig på området forskrifter vedrørende retligt samarbejde i straffesager (artikel 82, stk. 1, i TEUF) og databeskyttelse (artikel 16 i TEUF), og når der er tale om EU-lovgivning, kan der ikke føres forhandlinger, uden at EU deltager. Derudover spiller Kommissionen en generel rolle ved at repræsentere Den Europæiske Union, jf. artikel 17, stk. 1, i TEU. I lyset af ovennævnte bør Kommissionen udpeges af Rådet som forhandler i forbindelse med den anden tillægsprotokol, der supplerer Europarådets konvention om IT-kriminalitet (CETS nr. 185).

               3.RELEVANTE BESTEMMELSER PÅ POLITIKOMRÅDET

               Forhandlingerne skal sikre, at de bestemmelser, der opnås enighed om, er forenelige med EU-retten og medlemsstaternes forpligtelser i henhold hertil, idet der tages hensyn til den fremtidige udvikling af EU-retten. Det vil desuden også være nødvendigt at sikre, at den anden tillægsprotokol indeholder en frakoblingsklausul, der gør det muligt for EU-medlemsstater, der bliver part i den anden tillægsprotokol, at regulere forbindelserne indbyrdes på grundlag af EU-retten. Navnlig bør det sikres, at Europa-Kommissionens forslag om elektronisk bevismateriale, bl.a. i takt med at de ændrer sig i løbet af Europa-Parlamentets og Rådets forhandlinger under lovgivningsproceduren og i sidste instans i deres endelige (vedtagne) form, fortsat finder anvendelse mellem EU-medlemsstaterne.

               Den anden tillægsprotokol bør indeholde de nødvendige garantier for så vidt angår de grundlæggende rettigheder og friheder, der anerkendes i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, navnlig retten til respekt for privatliv og familieliv, hjem og kommunikation, jf. chartrets artikel 7, retten til beskyttelse af personoplysninger, jf. chartrets artikel 8, retten til adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol, jf. chartrets artikel 47, uskyldsformodning og retten til et forsvar, jf. chartrets artikel 48 og legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf, jf. chartrets artikel 49. Den anden tillægsprotokol bør anvendes i overensstemmelse med disse rettigheder og principper.

               Protokollen bør indeholde passende foranstaltninger for databeskyttelse og beskyttelse af privatlivet ved indsamling, videregivelse og efterfølgende brug af personoplysninger, og elektroniske kommunikationsdata skal indgå som en del af protokollen, således at det sikres, at tjenesteydere i EU fuldt ud opfylder deres forpligtelser i medfør af EU's regler for databeskyttelse og beskyttelse af privatlivet, for så vidt som en international aftale kan udgøre retsgrundlaget for videregivelse af oplysninger, efter at en myndighed i et tredjeland, der er part i tillægsprotokollen, har truffet editionskendelser eller fremsat anmodninger, som kræver, at den dataansvarlige eller databehandleren videregiver personoplysninger og elektroniske kommunikationsdata. De skal således sikre beskyttelsen af unionsborgernes grundlæggende rettigheder og friheder, herunder beskyttelse af privatlivet og personoplysninger, når personoplysninger eller elektroniske kommunikationsdata videregives til retshåndhævende myndigheder uden for Den Europæiske Union.

               Da Europa-Kommissionens forslag om elektronisk bevismateriale ikke indeholder bestemmelser vedrørende myndigheders adgang til oplysninger uden brug af en mellemmand ("direkte adgang"), kan brugen af disse foranstaltninger kun have hjemmel i national lovgivning. Hvis den anden tillægsprotokol kommer til at indeholde bestemmelser vedrørende "udvidelse af søgninger og adgang baseret på referencer" og "efterforskningsteknikker", bør hovedformålet være at forbedre beskyttelsen i forbindelse med en sådan grænseoverskridende direkte adgang til oplysninger med henblik på at sikre beskyttelsen af unionsborgernes grundlæggende rettigheder og friheder, herunder beskyttelsen af privatlivet og personoplysninger.

               Indgåelsen af den anden tillægsprotokol bør gøre det muligt at indgå bilaterale aftaler eller traktater mellem parterne i protokollen og mellem parterne i protokollen og Den Europæiske Union, som regulerer deres relationer. Med henblik herpå bør der indsættes en bestemmelse om, at hvis to eller flere parter i konventionen allerede har indgået en aftale eller traktat vedrørende forhold, der er omfattet af konventionen, eller hvis de gør det fremover, har de ret til at anvende aftalen eller traktaten til at regulere disse relationer, forudsat at det gøres på en måde, der er i overensstemmelse med konventionens mål og principper. Aftalen mellem Den Europæiske Union og USA om grænseoverskridende adgang til elektronisk bevisemateriale med henblik på retligt samarbejde i straffesager bør i forbindelse med de bilaterale relationer mellem USA og Den Europæiske Union have forrang for enhver aftale eller ordning, der er indgået under forhandlingerne om den anden tillægsprotokol, for så vidt som de dækker de samme spørgsmål.

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om bemyndigelse til at deltage i forhandlinger om den anden tillægsprotokol til Europarådets konvention om IT-kriminalitet (CETS nr. 185)

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,

               som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 218, stk. 3 og 4,

               som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen, og

               som tager følgende i betragtning:

               (1)Den 9. juni 2017 vedtog komitéen af parter i Europarådets konvention om forebyggelse af IT-kriminalitet (CETS nr. 185) (T-CY) en afgørelse om vedtagelse af et kommissorium med henblik på udarbejdelse af den anden tillægsprotokol til konventionen.

               (2)Kommissoriet for den anden tillægsprotokol omfatter følgende elementer, der skal overvejes: bestemmelser om en mere effektiv gensidig retshjælp (en forenklet ordning for anmodninger om gensidig retshjælp med henblik på indhentning af abonnentoplysninger, internationale editionskendelser, direkte samarbejde mellem retshåndhævende myndigheder om anmodninger om gensidig retshjælp, fælles efterforskning og fælles efterforskningshold, anmodninger på engelsk, audiovisuelle høringer af vidner, ofre og sagkyndige, procedurer for gensidig juridisk bistand i nødsituationer), bestemmelser, der muliggør et direkte samarbejde med tjenesteydere i andre jurisdiktioner for så vidt angår anmodninger om abonnentoplysninger, anmodninger i forbindelse med sikringskendelser og hasteanmodninger, klarere rammer og bedre beskyttelsesforanstaltninger i forbindelse med eksisterende praksis for grænseoverskridende adgang til oplysninger, beskyttelsesforanstaltninger, herunder krav om databeskyttelse.

               (3)Unionen har vedtaget fælles regler, der i vid udstrækning overlapper de påtænkte elementer, der er under overvejelse i forbindelse med den anden tillægsprotokol. Dette omfatter navnlig et omfattende sæt forskrifter, der skal lette det retlige samarbejde i straffesager
                  22
                og sikre minimumsstandarder for processuelle rettigheder
                  23
               , samt databeskyttelsesforanstaltninger og foranstaltninger til beskyttelse af privatlivet
                  24
               .

               (4)Kommissionen har også forelagt lovgivningsmæssige forslag til dels en forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager, dels et direktiv om harmoniserede regler for udpegning af retlige repræsentanter med henblik på indsamling af bevismateriale i straffesager, hvorved der indføres bindende grænseoverskridende europæiske editions- og sikringskendelser, der kan rettes direkte til en repræsentant for en tjenesteyder i en anden medlemsstat
                  25
               .

               (5)Den anden tillægsprotokol kan derfor påvirke de fælles EU-regler eller ændre deres anvendelsesområde.

               (6)I artikel 82, stk. 1, og artikel 16 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde præciseres Unionens kompetencer, hvad angår retligt samarbejde i straffesager samt databeskyttelse og beskyttelse af privatlivet. For at beskytte EU-rettens integritet og sikre, at bestemmelserne i folkeretten og EU-retten fortsat er i overensstemmelse med hinanden, er det nødvendigt, at Unionen deltager i forhandlingerne om den anden tillægsprotokol.

               (7)Den anden tillægsprotokol bør indeholde de nødvendige garantier for så vidt angår de grundlæggende rettigheder og friheder, herunder retten til beskyttelse af personoplysninger og privatliv, retten til respekt for privatliv og familieliv, hjem og kommunikation, jf. chartrets artikel 7, retten til beskyttelse af personoplysninger, jf. chartrets artikel 8, retten til adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol, jf. chartrets artikel 47, uskyldsformodning og retten til et forsvar, jf. chartrets artikel 48, og legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf, jf. chartrets artikel 49. Den anden tillægsprotokol bør anvendes i overensstemmelse med disse rettigheder og principper.

               (8)Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse er blevet hørt i overensstemmelse med artikel 42, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1725
                  26
                og har afgivet en udtalelse den (…)
                  27
               ,

               HAR VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndiges herved til at føre forhandlinger på Unionens vegne om den anden tillægsprotokol til Europarådets konvention om IT-kriminalitet (CETS nr. 185).

               Artikel 2

               Forhandlingsdirektiverne er fastsat i bilaget.

               Artikel 3

               Forhandlingerne føres i samråd med et særligt udvalg, der skal udpeges af Rådet.

               Artikel 4

               Denne afgørelse er rettet til Kommissionen.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet: Den europæiske dagsorden om sikkerhed (COM(2015) 185 final af 28.4.2015).

                     (2)

                        Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager (COM(2018) 225 final af 17.4.2018).

                     (3)

                        Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om harmoniserede regler for udpegning af retlige repræsentanter med henblik på indsamling af bevismateriale i straffesager (COM(2018) 226 final af 17.4.2018).

                     (4)

                        Alle medlemsstater med undtagelse af Irland og Sverige, som har undertegnet, men ikke ratificeret konventionen, men som ikke desto mindre er forpligtet til at fortsætte tiltrædelsen af den.

                     (5)

                        Endelig rapport fra Cloud Evidence Group under T-CY: "Criminal justice access to electronic evidence in the cloud: Recommendations for consideration by the T-CY’ af 16.9.2016.

                     (6)

                        Den første tillægsprotokol (CETS nr. 189) til konventionen om IT-kriminalitet vedrørende kriminalisering af racistiske og fremmedhadske handlinger, der begås via computersystemer, var åben for undertegnelse af de stater, der havde undertegnet konventionen af 2003. 31 lande er part i den første tillægsprotokol, herunder 17 EU-medlemsstater.

                     (7)

                        Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/41/EU af 3. april 2014 om den europæiske efterforskningskendelse i straffesager (EUT L 130 af 1.5.2014, s. 1).

                     (8)

                        Rådets retsakt af 29. maj 2000 om udarbejdelse i henhold til artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Union af konventionen om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater (EFT C 197 af 12.7.2000, s. 1).

                     (9)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1727 af 14. november 2018 om Den Europæiske Unions Agentur for Strafferetligt Samarbejde (Eurojust), og om erstatning og ophævelse af Rådets afgørelse 2002/187/RIA.

                     (10)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/794 af 11. maj 2016 om Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol) og om erstatning og ophævelse af Rådets afgørelse 2009/371/RIA, 2009/934/RIA, 2009/935/RIA, 2009/936/RIA og 2009/968/RIA (EUT L 135 af 24.5.2016, s. 53).

                     (11)

                        Rådets rammeafgørelse 2002/465/RIA af 13. juni 2002 om fælles efterforskningshold (EFT L 162 af 20.6.2002, s. 1).

                     (12)

                        Rådets rammeafgørelse 2009/948/RIA om forebyggelse og bilæggelse af konflikter om udøvelse af jurisdiktion i straffesager (EUT L 328 af 15.12.2009, s. 42).

                     (13)

                        Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/64/EU af 20. oktober 2010 om retten til tolke- og oversætterbistand i straffesager (EUT L 280 af 26.10.2010, s. 1). Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22. maj 2012 om ret til information under straffesager (EUT L 142 af 1.6.2012, s. 1). Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/48/EU af 22. oktober 2013 om ret til adgang til advokatbistand i straffesager og i sager angående europæiske arrestordrer og om ret til at få en tredjemand underrettet ved frihedsberøvelse og til at kommunikere med tredjemand og med konsulære myndigheder under frihedsberøvelsen (EUT L 294 af 6.11.2013, s. 1). Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/1919 af 26. oktober 2016 om retshjælp til mistænkte og tiltalte i straffesager og til eftersøgte i sager angående europæiske arrestordrer (EUT L 297 af 4.11.2016, s. 1). Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/800 af 11. maj 2016 om retssikkerhedsgarantier for børn, der er mistænkte eller tiltalte i straffesager (EUT L 132 af 21.5.2016, s. 1). Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/343 af 9. marts 2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager (EUT L 65 af 11.3.2016, s. 1). Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22. maj 2012 om ret til information under straffesager.

                     (14)

                        Rådets afgørelse 2009/820/FUSP af 23. oktober 2009 om indgåelse på Den Europæiske Unions vegne af aftalen mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater om udlevering og aftalen mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater om gensidig retshjælp (EUT L 291 af 7.11.2009, s. 40).

                     (15)

                        Aftalen mellem Den Europæiske Union og Japan om gensidig retshjælp i straffesager (EUT L 39 af 12.2.2010, s. 20).

                     (16)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF.

                     (17)

                        Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/680 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af Rådets rammeafgørelse 2008/977/RIA.

                     (18)

                        Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktivet om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation) (EFT L 201 af 31.7.2002, s. 37), ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009 om ændring af direktiv 2002/22/EF om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, direktiv 2002/58/EF om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor og forordning (EF) nr. 2006/2004 om samarbejde mellem nationale myndigheder med ansvar for håndhævelse af lovgivning om forbrugerbeskyttelse.

                     (19)

                        Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager (COM(2018) 225 final af 17.4.2018). Forslag til direktiv om harmoniserede regler for udpegning af retlige repræsentanter med henblik på indsamling af bevismateriale i straffesager (COM (2018) 226 final af 17.4.2018).

                     (20)

                        Mens forhandlingerne med Europa-Parlamentet og Rådet pågår, er Rådet (indre og retlige og indre anliggender) på sit møde den 7. december 2018 enedes om en generel indstilling vedrørende Kommissionens forslag til en forordning.

                     (21)

                        Europarådets Budapestkonvention om IT-kriminalitet (CETS nr. 185) af 23.11.2001. http://conventions.coe.int.

                     (22)

                        Rådets retsakt af 29. maj 2000 om udarbejdelse i henhold til artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Union af konventionen om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater (EFT L 197 af 12.7.2000, s. 1). Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1727 af 14. november 2018 om Den Europæiske Unions Agentur for Strafferetligt Samarbejde (Eurojust), og om erstatning og ophævelse af Rådets afgørelse 2002/187/RIA (EUT L 295 af 21.11.2018). Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/794 af 11. maj 2016 om Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol) og om erstatning og ophævelse af Rådets afgørelse 2009/371/RIA, 2009/934/RIA, 2009/935/RIA, 2009/936/RIA og 2009/968/RIA (EUT L 135 af 24.5.2016, s. 53). Rådets rammeafgørelse 2002/465/RIA af 13. juni 2002 om fælles efterforskningshold (EFT L 162 af 20.6.2002, s. 1). Rådets rammeafgørelse 2009/948/RIA om forebyggelse og bilæggelse af konflikter om udøvelse af jurisdiktion i straffesager (EUT L 328 af 15.12.2009, s. 42). Direktiv 2014/41/EU om den europæiske efterforskningskendelse i straffesager (EUT L 130 af 1.5.2014, s. 1).

                     (23)

                        Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/64/EU af 20. oktober 2010 om retten til tolke- og oversætterbistand i straffesager (EUT L 280 af 26.10.2010, s. 1). Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22. maj 2012 om ret til information under straffesager (EUT L 142 af 1.6.2012, s. 1). Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/48/EU af 22. oktober 2013 om ret til adgang til advokatbistand i straffesager og i sager angående europæiske arrestordrer og om ret til at få en tredjemand underrettet ved frihedsberøvelse og til at kommunikere med tredjemand og med konsulære myndigheder under frihedsberøvelsen (EUT L 294 af 6.11.2013, s. 1). Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/1919 af 26. oktober 2016 om retshjælp til mistænkte og tiltalte i straffesager og til eftersøgte i sager angående europæiske arrestordrer (EUT L 297 af 4.11.2016, s. 1). Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/800 af 11. maj 2016 om retssikkerhedsgarantier for børn, der er mistænkte eller tiltalte i straffesager (EUT L 132 af 21.5.2016, s. 1).

                     (24)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/680 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af Rådets rammeafgørelse 2008/977/RIA.

                     (25)

                        COM(2018) 225 final og COM(2018) 226 final.

                     (26)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1725 af 23. oktober 2018 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af forordning (EF) nr. 45/2001 og afgørelse nr. 1247/2002/EF (EUT L 295 af 21.11.2018, s. 39).

                     (27)

                        EUT C […] af […], s. […].

    ---documentbreak---

               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 5.2.2019
            COM(2019) 71 final
            BILAG
            til
            henstilling med henblik på RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse til at deltage i forhandlinger om den anden tillægsprotokol til Europarådets konvention om IT-kriminalitet (CETS nr. 185)

               BILAG

               1.MÅL

               Kommissionen bør under forhandlingerne sigte mod at nå de mål, der er nærmere beskrevet nedenfor:

               a)Forhandlingerne bør sikre, at konventionen og tillægsprotokollerne er fuldt forenelige med EU-retten og medlemsstaternes forpligtelser i medfør af denne, navnlig hvad angår de undersøgelsesbeføjelser, der gives til tredjelande, der er part i konventionen.

               b)Forhandlingerne bør navnlig sikre overholdelsen af de grundlæggende rettigheder og friheder og de generelle principper i EU-retten, som er fastsat i Den Europæiske Unions traktater og charter om grundlæggende rettigheder, herunder princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf, processuelle rettigheder, uskyldsformodningen og retten til et forsvar for personer, der er omfattet af en straffesag, samt beskyttelse af privatlivet og personoplysninger og elektroniske kommunikationsdata, når disse data behandles, herunder videregivelse heraf til retshåndhævende myndigheder i lande uden for Den Europæiske Union, og alle forpligtelser, der påhviler de retshåndhævende myndigheder og retsmyndighederne i denne henseende.

               c)Derudover bør den anden tillægsprotokol være forenelig med Kommissionens lovgivningsmæssige forslag vedrørende elektronisk bevismateriale, bl.a. i takt med at de ændrer sig i løbet af Europa-Parlamentets og Rådets forhandlinger under lovgivningsproceduren og i sidste instans i deres endelige (vedtagne) form, og forhindre lovkonflikter. En sådan protokol bør navnlig så vidt muligt mindske risikoen for, at der træffes editionskendelser i medfør af en fremtidig EU-forskrift, som skaber konflikter med lovgivningen i tredjelande, der er part i den anden tillægsprotokol. Hvis protokollen ledsages af passende foranstaltninger for databeskyttelse og beskyttelse af privatlivet, vil den gøre det lettere for tjenesteydere i EU at opfylde deres forpligtelser i medfør af EU-reglerne om databeskyttelse og beskyttelse af privatlivet, for så vidt som en international aftale kan udgøre retsgrundlaget for videregivelse af oplysninger, efter at en myndighed i et tredjeland, der er part i den anden tillægsprotokol, har truffet editionskendelser eller fremsat anmodninger, som kræver, at den dataansvarlige eller databehandleren videregiver personoplysninger og elektroniske kommunikationsdata.

               2.SÆRLIGE FORHOLD

               I. Forbindelse til EU-retten og andre (potentielle) aftaler

               d)Det bør sikres, at den anden tillægsprotokol indeholder en frakoblingsklausul om, at medlemsstaterne i deres indbyrdes forbindelser fortsat anvender Den Europæiske Unions regler snarere end den anden tillægsprotokol.

               e)Den anden tillægsprotokol kan finde anvendelse, hvis der ikke findes andre mere specifikke internationale aftaler, der er bindende for Den Europæiske Union eller dens medlemsstater og andre parter i konventionen, eller hvis der findes sådanne aftaler, kun finde anvendelse i det omfang, visse forhold ikke er reguleret af disse aftaler. Sådanne mere specifikke internationale aftaler bør således have forrang for den anden tillægsprotokol, forudsat at de er i overensstemmelse med konventionens mål og principper.

               II. Bestemmelser om mere effektiv gensidig retshjælp:

               f)I bestemmelserne om "sprog i anmodninger", således som de er affattet på nuværende tidspunkt, fastsættes det, at anmodninger skal fremsættes på et sprog, der er acceptabelt for den anmodede part, eller ledsages af en oversættelse til dette sprog. Den Europæiske Union bør støtte det udkast til tekst og forklarende rapport, der foreløbigt at vedtaget.

               g)Bestemmelserne om "gensidig bistand i nødsituationer", således som de er affattet på nuværende tidspunkt, gør det muligt hurtigt at anmode om gensidig bistand ved at sende en sådan anmodning i elektronisk form, hvis den anmodende part er af den opfattelse, at der er tale om en nødsituation, der defineres som en situation, hvor der består en væsentlig og overhængende fare for en fysisk persons liv og sikkerhed. Den Europæiske Union bør støtte det udkast til tekst og forklarende rapport, der foreløbigt at vedtaget. Omfanget af gensidig bistand bør svare til det, der er fastsat i konventionens artikel 25.

               h)Med hensyn til bestemmelserne om "videokonferencer" bør Den Europæiske Union tilstræbe, at den anden tillægsprotokol om muligt er i overensstemmelse med de tilsvarende bestemmelser i eksisterende aftaler mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater og andre parter i konventionen. Bestemmelserne bør gøre det muligt for medlemsstaterne at sikre overholdelsen af gældende processuelle rettigheder, der følger af EU-retten og national ret.

               i)Med hensyn til bestemmelserne om "godkendelsesmodel" bør EU tilstræbe, at udkastet til tekst og begrundelse indeholder elementer såsom obligatoriske maksimumsfrister for nationale myndigheders afgørelser, hvilket skal sikre, at anvendelsen af denne model fører til hurtigere procedurer. Den bør desuden sikre, at byrden på tjenesteydere er forholdsmæssig, og at der om nødvendigt er klagemuligheder.

               III.Bestemmelser, der muliggør et direkte samarbejde med tjenesteydere i andre jurisdiktioner:

               j)Hvad angår bestemmelserne om "direkte samarbejde med tjenesteydere på tværs af jurisdiktioner", bør Den Europæiske Union sikre, at den anden tillægsprotokol er i overensstemmelse med EU-retten og indeholder passende beskyttelsesforanstaltninger, og at byrden på tjenesteyderne er forholdsmæssig.

               k)Hvad angår bestemmelserne om "internationale editionskendelser", bør Den Europæiske Union sikre, at den anden tillægsprotokol indeholder passende foranstaltninger til beskyttelse af de grundlæggende rettigheder, idet der tages hensyn til de pågældende datakategoriers forskellige følsomhed og de beskyttelsesforanstaltninger for forskellige datakategorier, der er medtaget i europæiske editionskendelser.

               l)Hvad angår bestemmelserne om "internationale editionskendelser", bør Den Europæiske Union ikke modsætte sig, at der i den anden tillægsprotokol medtages supplerende beskyttelsesforanstaltninger og årsager til afslag sammenlignet med Kommissionens forslag vedrørende elektronisk bevismateriale, bl.a. i takt med at de ændrer sig i løbet af Europa-Parlamentets og Rådets forhandlinger under lovgivningsproceduren og i sidste instans i deres endelige (vedtagne) form, såsom meddelelse og samtykke fra tjenesteyderens land og en forudgående efterprøvelse ved enten en domstol eller et uafhængigt forvaltningsorgan, for så vidt som dette ikke i uforholdsmæssig stor grad mindsker effektiviteten af det retlige instrument i den anden tillægsprotokol (f.eks. i behørigt begrundede hastende tilfælde). Alle supplerende beskyttelsesforanstaltninger og årsager til afslag bør ikke påvirke den måde, hvorpå EU's forslag vedrørende elektronisk bevismateriale fungerer mellem medlemsstaterne.

               IV.Bedre beskyttelsesforanstaltninger i forbindelse med eksisterende praksis for grænseoverskridende adgang til oplysninger:

               m)Med hensyn til bestemmelserne om "udvidelse af søgninger og adgang baseret på referencer" og "undersøgelsesteknikker" bør Den Europæiske Union sikre, at den anden tillægsprotokol indeholder passende foranstaltninger til beskyttelse af de grundlæggende rettigheder. Udkastet til tekst bør derfor indeholde en betingelse om, at oplysninger, der lagres i det tilknyttede computersystem, lovligt kan tilgås fra det oprindelige system, og at denne tilgang er nødvendig og forholdsmæssig, og at dette ikke medfører overtrædelse af sikkerhedsforanstaltninger i udstyr i overensstemmelse med de beskyttelsesforanstaltninger, der er skitseret nedenfor.

               n)Den Europæiske Union bør også sikre, at den ikke begrænser muligheden for en sådan adgang, som der på nuværende tidspunkt er fastsat bestemmelser om i medlemsstaterne.

               V.Beskyttelsesforanstaltninger, herunder krav om databeskyttelse:

               o)Den Europæiske Union bør sikre, at den anden tillægsprotokol indeholder bestemmelser om passende databeskyttelsesforanstaltninger som omhandlet i direktiv (EU) 2016/680 og forordning (EU) 2016/679 og direktiv 2000/58/EF med henblik på indsamling, videregivelse og efterfølgende brug af personoplysninger og elektroniske kommunikationsdata, der er indeholdt i det elektroniske bevismateriale, som den anmodende myndighed ønsker. Disse beskyttelsesforanstaltninger bør medtages i den anden tillægsprotokol, idet der tages hensyn til de beskyttelsesforanstaltninger, der er fastsat i EU-aftaler såsom paraplyaftalen mellem EU og USA og i Europarådets moderniserede konvention om beskyttelse af det enkelte menneske i forbindelse med elektronisk databehandling af personoplysninger (CETS nr. 108). Disse beskyttelsesforanstaltninger bør vedrøre situationer, hvor oplysninger behandles i forbindelse med både retshåndhævende myndigheders gensidige bistand og direkte samarbejde mellem retshåndhævende myndigheder og tjenesteydere. Den Europæiske Union bør sigte mod at sikre, at disse beskyttelsesforanstaltninger finder anvendelse på alle undersøgelsesbeføjelser, både dem, der allerede findes i konventionen, og dem, der indføres ved den anden tillægsprotokol.

               3.TERRITORIAL ANVENDELSE, IKRAFTTRÆDEN OG ANDRE AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

               De afsluttende bestemmelser i tillægsprotokollen, herunder bestemmelser om ikrafttræden, forbehold, opsigelse m.m. bør, når det er muligt og passende, udformes som bestemmelserne i Europarådets konvention om IT-kriminalitet (CETS No.185). Bestemmelser, der afviger fra standardbestemmelserne, bør kun anvendes, når det er nødvendigt for at nå målene eller at afspejle de særlige forhold omkring den anden tillægsprotokol.


title: Henstilling med henblik på RÅDETS AFGØRELSE om bemyndigelse til at indiede forhandlinger om revision af overenskomsten under De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (FN/ECE) om indførelse af ensartede tekniske forskrifter for hjulkøretøjer samt udstyr og dele, som kan monteres og/eller benyttes på hjulkøretøjer, samt vilkårene for gensidig anerkendelse af godkendelser, der er meddelt på grundlag af sådanne forskrifter ("Overenskomst af 1958, som revideret")

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 5.6.2019
            COM(2019) 534 final
            Henstilling med henblik på
            RÅDETS HENSTILLING
            med henblik på at korrigere den konstaterede væsentlige afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i Ungarn
            {SWD(2019) 534 final}

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS HENSTILLING

               med henblik på at korrigere den konstaterede væsentlige afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning

                  i Ungarn

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,

               som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 4,

               som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker
                  1
               , særlig artikel 10, stk. 2, andet afsnit,

               som henviser til henstillingen fra Europa-Kommissionen, og

               som tager følgende i betragtning:

               (1)I henhold til artikel 121 i traktaten skal medlemsstaterne fremme sunde offentlige finanser på mellemlang sigt gennem samordning af deres økonomiske politikker og multilateral overvågning for at undgå uforholdsmæssigt store offentlige underskud.

               (2)Stabilitets- og vækstpagten er baseret på målsætningen om sunde offentlige finanser som et middel til at styrke forudsætningerne for prisstabilitet og opnå en holdbar og stærk vækst, som fører til øget beskæftigelse.

               (3)Den 22. juni 2018 vedtog Rådet en afgørelse efter artikel 121, stk. 4, i traktaten om, at der i Ungarn var konstateret en væsentlig afvigelse fra den mellemfristede budgetmålsætning om et offentligt strukturelt underskud på 1,0 % af BNP i 2017. I betragtning af den konstaterede væsentlige afvigelse henstillede Rådet den 22. juni 2018, at Ungarn
                  2
                træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter
                  3
                ikke overstiger 2,8 % i 2018, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 1,0 % af BNP. Det henstillede også til Ungarn at anvende alle uventede indtægter til at nedbringe underskuddet og dermed sætte landet i stand til at foretage en passende tilpasning i retning af den mellemfristede budgetmålsætning. Den 4. december 2018 konkluderede Rådet, at Ungarn ikke havde truffet effektive foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling af 22. juni 2018. På det grundlag fremsatte Rådet den 4. december 2018 en revideret henstilling, hvori det henstillede, at Ungarn træffer de fornødne foranstaltninger til at sikre, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 3,3 % i 2019, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 1,0 % af BNP.

               (4)På grundlag af Kommissionens forårsprognose for 2019 og de endelige tal for 2018 som valideret af Eurostat lå væksten i 2018 i de primære offentlige nettoudgifter et godt stykke over udgiftsmålet, hvilket tyder på en væsentlig afvigelse (afvigelse på 1,3 % af BNP). Den strukturelle saldo forværredes til -3,7 % af BNP fra -3,4 % af BNP i 2017, hvilket også peger i retning af en væsentlig afvigelse fra den anbefalede strukturelle tilpasning (afvigelse på 1,3 % af BNP). Omfanget af den afvigelse, som den strukturelle saldo tyder på, påvirkes negativt af betydelige tabte indtægter og højere udgifter til investeringer midt i en overophedet økonomi, selv om den vurderes at have draget marginal fordel af faldende renteudgifter. Udgiftsmålet påvirkes yderst negativt af den mellemfristede potentielle vækst i BNP, som anvendes i beregningen, og som omfatter en meget lav potentiel BNP-vækst i kølvandet på krisen. Derudover lader den BNP-deflator, der ligger til grund for udgiftsmålet, ikke til at tage passende hensyn til det øgede omkostningspres, der påvirker de offentlige udgifter. Efter at der er korrigeret for disse faktorer, ser udgiftsmålet ud til i tilstrækkelig grad at afspejle den finanspolitiske indsats og peger stadig i retning af en væsentlig afvigelse. Under hensyntagen til disse faktorer bekræfter begge indikatorer en væsentlig afvigelse fra kravene i stabilitets- og vækstpagtens forebyggende del i 2018.

               (5)Efter en samlet vurdering fastlog Kommissionen den 5. juni 2019, at der er en væsentlig konstateret afvigelse fra tilpasningsstien hen imod den mellemfristede budgetmålsætning i Ungarn, og rettede en advarsel til Ungarn, jf. artikel 121, stk. 4, i traktaten og artikel 10, stk. 2, første afsnit, i forordning (EF) nr. 1466/97.

               (6)I henhold til artikel 10, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1466/97 skal Rådet inden en måned efter datoen for vedtagelsen af Kommissionens advarsel rette en henstilling til den pågældende medlemsstat om at træffe de nødvendige politiske foranstaltninger. I henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 skal der i henstillingen fastsættes en frist på højst fem måneder for medlemsstaten til at håndtere afvigelsen. På det grundlag forekommer en frist for Ungarn frem til 15. oktober 2019 til at håndtere afgivelsen passende. Inden for denne frist bør Ungarn rapportere om, hvilke foranstaltninger der er truffet som reaktion på denne henstilling.

               (7)Det vurderes på grundlag af de fremskrivninger for produktionsgabet, der er angivet i Kommissionens forårsprognose 2019, at konjunkturforholdene i Ungarn er gode i 2019 og 2020. Selv om det reale BNP i 2019 forventes at stige i samme takt som det potentielle BNP (3,7 %), så forventes væksten i det reale BNP (2,8 %) i 2020 at blive lavere end vækstpotentialet (3,6 %). Ungarns offentlige gældskvote ligger over tærsklen på 60 % af BNP. Den strukturelle tilpasningsindsats, der som et minimum kræves i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 og tilpasningsmatrixen under stabilitets- og vækstpagtens forebyggende del, og som tager hensyn til den nuværende økonomiske situation og eventuelle problemer, hvad angår målet om de offentlige finansers holdbarhed, beløber sig til 0,75 % af BNP for både 2019 og 2020.

               (8)Ungarns strukturelle underskud er steget med 1,4 % af BNP i 2017 og med 0,3 % af BNP i 2018 til 3,7 % af BNP i 2018. I Kommissionens forårsprognose for 2019 forventes det at falde i 2019. Minimumstilpasningskravet bør ledsages af en yderligere indsats for at rette op på de kumulerede afvigelser og bringe Ungarn tilbage på en passende konsolideringskurs efter afvigelserne siden 2017. En yderligere indsats i 2019 på 0,25 % af BNP ud over den, som følger af den aftalte tilpasningsmatrix under stabilitets- og vækstpagtens forebyggende del, forekommer passende, i betragtning af hvor væsentlig en afvigelse der er konstateret fra den anbefalede tilpasningssti hen imod den mellemfristede målsætning, og den vil fremskynde tilpasningen i retning af den mellemfristede budgetmålsætning. Den indsats, som kræves for 2019, vil være i overensstemmelse med den tilpasning, som Rådet opfordrede til i sin henstilling af 4. december 2018. For 2020 forekommer minimumstilpasningen på 0,75 % af BNP passende på betingelse af, at den ønskede justering overholdes i 2019.

               (9)Den krævede forbedring af den strukturelle saldo på 1,0 % af BNP i 2019 og 0,75 % af BNP i 2020 svarer til en nominel vækst i de primære offentlige nettoudgifter på højst 3,3 % i 2019 og 4,7 % i 2020.

               (10)Ifølge Kommissionens forårsprognose 2019 ventes en forbedring af den strukturelle saldo på 0,4 % af BNP i 2019 og yderligere 0,6 % af BNP i 2020. En strukturel forbedring på 1,0 % af BNP i 2019 og 0,75 % af BNP i 2020 indebærer, at der skal træffes foranstaltninger, der giver et samlet strukturelt udbytte på 0,6 % af BNP i 2019, og yderligere foranstaltninger, der giver et strukturelt udbytte på 0,2 % af BNP i 2020 sammenlignet med referencescenariet i Kommissionens forårsprognose 2019.

               (11)På grund af den manglende efterkommelse af tidligere henstillinger om at korrigere den væsentlige konstaterede afvigelse skal der hurtigst muligt sættes ind for at bringe Ungarns finanspolitik tilbage på en forsvarlig sti.

               (12)For at nå budgetmålsætningerne i henstillingen er det afgørende, at Ungarn vedtager og omhyggeligt gennemfører de nødvendige foranstaltninger samt nøje følger udviklingen i de nuværende udgifter.

               (13)Ungarn bør rapportere til Rådet senest den 15. oktober 2019 om de foranstaltninger, der er truffet for at efterleve denne henstilling.

               (14)Denne henstilling bør offentliggøres,

               HENSTILLER TIL UNGARN:

               (1)At træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 3,3 % i 2019 og 4,7 % i 2020, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 1,0 % af BNP i 2019 og 0,75 % af BNP i 2020, hvorved medlemsstaten bringes ind på en passende tilpasningssti hen imod den mellemfristede budgetmålsætning.

               (2)At anvende alle ekstraordinære indtægter til at nedbringe underskuddet; budgetkonsolideringsforanstaltningerne bør sikre en varig forbedring af den offentlige strukturelle saldo på en vækstfremmende måde.

               (3)Senest den 15. oktober 2019 at aflægge rapport til Rådet om de foranstaltninger, der er truffet for at efterleve denne henstilling; rapporten bør angive tilstrækkeligt specificerede og troværdigt bebudede foranstaltninger, der tager sigte på at rette landet ind på den krævede tilpasningssti, herunder hver enkelt foranstaltnings budgetmæssige virkninger, samt ajourførte og detaljerede budgetfremskrivninger for 2019-2020.

               Denne henstilling er rettet til Ungarn.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        EUT C 223 af 27.6.2018, s. 1.

                     (3)

                        De primære offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til Unionens programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifterne til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårig periode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden modregnes.