title: Rådets henstilling af 9. juli 2019 om Letlands nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Letlands stabilitetsprogram for 2019

text:
               5.9.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 301/86

      RÅDETS HENSTILLING
      af 9. juli 2019
      om Letlands nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Letlands stabilitetsprogram for 2019
      (2019/C 301/14)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
      som henviser til Det Europæiske Råds konklusioner,
      som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2019 om samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder som proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 21. marts 2019 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (2) ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Letland ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dag vedtog Kommissionen også en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd tilsluttede sig den 21. marts 2019. Den 9. april 2019 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet (3) (»henstillingen vedrørende euroområdet«), som indeholder fem henstillinger vedrørende euroområdet (»henstillingerne vedrørende euroområdet«).

                  (2)

                  Da Letland har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Letland sikre en fuldstændig og rettidig efterlevelse af henstillingen vedrørende euroområdet for 2019 som afspejlet i henstilling 1 til 4 nedenfor. Navnlig vil en målretning af investeringstiltagene inden for den økonomiske politik på specifikke områder og foranstaltninger med henblik på forbedring af færdigheder bidrage til efterlevelse af den første henstilling vedrørende euroområdet omhandlende produktivitetsforbedringer og dermed til genopretning af balancen i euroområdet, og skatteforanstaltninger vil bidrage til efterlevelse af den tredje henstilling vedrørende euroområdet omhandlende arbejdsmarkedets funktion.

                  (3)

                  Den 27. februar 2019 blev landerapporten for 2019 for Letland offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Letlands fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 13. juli 2018 (4), opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og Letlands fremskridt med opfyldelsen af dets nationale Europa 2020-mål.

                  (4)

                  Letland fremlagde den 15. april 2019 sit nationale reformprogram for 2019 og den 17. april 2019 sit stabilitetsprogram for 2019. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

                  (5)

                  De relevante landespecifikke henstillinger er taget i betragtning ved programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (5) kan Kommissionen, hvor det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

                  (6)

                  Letland er på nuværende tidspunkt underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. I sit stabilitetsprogram for 2019 forventer regeringen en forbedring af den samlede saldo fra et underskud på 1,0 % af bruttonationalproduktet (BNP) i 2018 til et underskud på 0,5 % af BNP i 2019 og 0,4 % af BNP i 2020 og 0,2 % i 2021. På grundlag af den genberegnede strukturelle saldo (6) forventes den mellemfristede budgetmålsætning, der er fastsat til et underskud på 1 % af BNP i strukturelle termer, at blive nået i 2019 under hensyntagen til den midlertidige afvigelse, der er tilladt i forbindelse med gennemførelsen af strukturreformerne. Ifølge stabilitetsprogrammet for 2019 ventes den offentlige gældskvote at falde til 33,1 % af BNP frem mod 2022. Vækstfremskrivningerne for BNP i stabilitetsprogrammet for 2019 forekommer realistiske. Risiciene for budgetstillingen er afbalancerede.

                  (7)

                  Den 13. juli 2018 henstillede Rådet, at Letland opfylder sin mellemfristende budgetmålsætning i 2019 under hensyntagen til den midlertidige afvigelse, der er tilladt i forbindelse med gennemførelsen af strukturreformerne. Dette svarer til en maksimal nominel vækst i de primære offentlige nettoudgifter (7) på 4,8 % i 2019, hvilket svarer til en forbedring af den strukturelle saldo på 0,2 % af BNP. Letland forventes på grundlag af Kommissionens forårsprognose 2019 at være tæt på at opfylde sin mellemfristende budgetmålsætning under hensyntagen til den midlertidige afvigelse, der er tilladt i forbindelse med gennemførelsen af strukturreformerne. Derfor viser den nuværende vurdering, at der er risiko for en vis afvigelse i 2019. Samtidig tyder den forventede nominelle vækstrate for de primære offentlige nettoudgifter på nuværende tidspunkt på en risiko for en væsentlig afvigelse fra kravet i 2019. Hvis den strukturelle saldo under hensyntagen til den midlertidige afvigelse, der er tilladt i forbindelse med gennemførelsen af strukturreformerne, ifølge fremtidige vurderinger ikke længere forventes at ligge tæt på den mellemfristede budgetmålsætning, skal der i en samlet vurdering tages hensyn til en eventuel afvigelse fra kravet.

                  (8)

                  I lyset af Letlands forventede produktionsgab på 1,3 % bør den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter i 2020 ikke overstige 3,5 % i overensstemmelse med den strukturelle tilpasning på 0,5 % af BNP, som kræves ifølge den tilpasningsmatrix, der er fastlagt efter fælles aftale som led i stabilitets- og vækstpagten. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2019 forventes Letland under antagelse af en uændret politik at ligge tæt på den mellemfristede budgetmålsætning. Derfor viser den nuværende vurdering, at der er risiko for en vis afvigelse i 2020. Samtidig tyder den forventede nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter på nuværende tidspunkt på en risiko for en væsentlig afvigelse fra kravet i 2020. Hvis den strukturelle saldo ifølge fremtidige vurderinger ikke længere forventes at ligge tæt på den mellemfristede budgetmålsætning, skal der i en samlet vurdering tages hensyn til en eventuel afvigelse fra kravet. Rådet er af den generelle opfattelse, at Letland skal være klar til at træffe yderligere foranstaltninger fra og med 2019 for at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten.

                  (9)

                  Skatteindtægternes andel af Letlands BNP er lav sammenlignet med gennemsnittet for Unionen og begrænser i et vist omfang udbuddet af offentlige tjenester, særlig sundhedsydelser, og foranstaltninger inden for social inklusion. Beskatningen af kapital og fast ejendom er forholdsvis lempelig, og fastfrysningen af de værdier, der anvendes ved beregning af skatterne på jord og fast ejendom, reducerer provenuet yderligere. Samtidig er skatten på arbejdskraft fortsat høj for lavindkomstmodtagere set i forhold til EU-gennemsnittet, selv om den er reduceret. Forskellige skøn tyder på et fald i den sorte økonomis andel over de senere år. Den aktivitet, der ikke indberettes, udgør dog en større andel af økonomien i Letland end i de andre baltiske stater. Navnlig manglende indberetning af lønninger (udbetaling af løn i kontanter), særlig i byggesektoren, tegner sig for en stor andel af den sorte økonomi.

                  (10)

                  Efter at landets tredjestørste bank er lukket som følge af påstande om hvidvask af penge har Letland strammet reguleringen af ikkehjemmehørende kunder. Som følge heraf er valutaudlændinges indskud, som er den vigtigste kilde til hvidvask af penge i Letland, faldet betydeligt siden maj 2018, men der er stadig udfordringer med hensyn til bekæmpelse af hvidvask af penge. Desuden har Letland fremlagt en detaljeret handlingsplan for at forbedre sin strategi til bekæmpelse af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme. De vigtigste prioriteter i handlingsplanen er at styrke risikobaseret tilsyn, sikre de nødvendige menneskelige ressourcer til tilsynsmyndighederne og sikre en effektiv udveksling af oplysninger og et effektivt samarbejde mellem undersøgelsesmyndighederne og med den private sektor. Der bør lægges vægt på en effektiv gennemførelse af disse foranstaltninger, når de er vedtaget. Endelig er det også nødvendigt at øge de retshåndhævende og judicielle myndighedernes kapacitet.

                  (11)

                  Letland står over for udfordringer med hensyn til at efterleve flere af principperne vedrørende social beskyttelse og inklusion i den europæiske søjle for sociale rettigheder. Indkomstuligheden i Letland er høj, da omfordelingen over skatter og ydelser er lav. De sociale overførsler er fortsat utilstrækkelige, og overførslernes virkning i henseende til nedbringelse af fattigdom og ulighed er begrænset. Risikoen for fattigdom blandt de ældre og personer med handicap er forholdsvis høj og stigende, eftersom overførslerne ikke holder trit med lønudviklingen. Andelen af ældre i risiko for fattigdom eller social udstødelse var på 49,0 % i 2018 (EU-gennemsnit: 18,2 % i 2017), og for personer med handicap var andelen på 40,7 % i 2017 (EU-gennemsnit: 29,3 % i 2017). Den statslige sociale ydelse for personer med handicap og mindstebeløbet for alderspensionen er ikke blevet revideret siden 2006. Reformen af mindstelønnen, som blev bebudet i 2014, er endnu ikke blevet gennemført, hvilket er til skade for de fattigste husstande. Adgangen til langtidspleje er stadig mangelfuld. Der er således behov for investeringer til bekæmpelse af social udstødelse, herunder fødevarehjælp og materiel bistand til de dårligst stillede. Desuden er der behov for investeringer, herunder infrastruktur, for at forbedre adgangen til børnepasning, langtidspleje, beskæftigelse og andre sociale tjenester og for at gøre det muligt at integrere sundhedstjenester og sociale tjenester, bl.a. i forbindelse med overgangen fra institutionel pleje til pleje i nærmiljøet. Andelen af personer uden basal boligstandard er blandt de højeste i Europa (15,2 % mod et gennemsnit på 4,0 % i 2017 i Unionen), og der er kun begrænset adgang til socialt boligbyggeri. Der er behov for investeringer for at forbedre udbuddet af boliger til overkommelige priser.

                  (12)

                  Den samlede beskæftigelse er høj og stigende, men antallet af beskæftigede påvirkes negativt af den negative demografiske udvikling og af emigration. Desuden varierer beskæftigelsen mellem regioner og kvalifikationsniveauer. Ældre mennesker med forældede færdigheder har flere vanskeligheder. Ringe digitale færdigheder blandt medlemmerne af arbejdsstyrken begrænser virksomhedernes anvendelse af digitale teknologier og mulighederne for innovation. De voksnes deltagelse i undervisning og de arbejdsløses deltagelse i aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger ligger under gennemsnittet for Unionen.

                  (13)

                  Uddannelsessystemet står over for en udfordring med på en og samme tid at konsolidere ressourcerne og forbedre kvaliteten og effektiviteten. Letlands uddannelsessystem klarer sig godt med hensyn til læringsresultater, men adgangen til uddannelse af høj kvalitet er fortsat afhængig af bopæl og skoleform. Det skrider fremad med at reformere undervisningsplanerne på erhvervsuddannelserne med det formål at tilpasse dem til nye kvalifikationskrav, og erhvervsskolemiljøet er væsentligt forbedret. Disse uddannelser er dog fortsat ikke særlig attraktive, og andelen af optagede og beskæftigelsesfrekvensen for nyuddannede er under EU-gennemsnittet.

                  (14)

                  Sikring af arbejdsstyrkens kvalifikationer er et af de områder, hvor det fortsat er behov for betydelige investeringer. Det er nødvendigt med målrettede investeringer, herunder gennem infrastrukturen, for at forbedre uddannelsernes kvalitet, effektivitet og arbejdsmarkedsrelevans og fremme livslang læring, navnlig fleksible opkvalificerings- og omskolingsmuligheder. Det er også nødvenligt med investeringer for at forbedre såvel adgangen til beskæftigelse, herunder aktive arbejdsmarkedspolitikkers rækkevidde og dækning, som anvendeligheden af arbejdskraften samt dennes mobilitet på tværs af sektorer og regioner. Set i en større sammenhæng er det vigtigt at styrke kapaciteten hos arbejdsmarkedets parter for at fremme rimelige arbejdsvilkår og leve op til den europæiske søjle for sociale rettigheder.

                  (15)

                  Lave offentlige udgifter til sundhedsydelser og en usund livsstil er hovedårsagerne til de dårlige resultater inden for folkesundheden. Den nylige forøgelse af midlerne til sundhedsområdet afhjælper nogle af de problemer med tilgængelighed som er forbundet med de årlige ydelsesbegrænsninger og lange ventetider. De offentlige midler til sundhedsydelser er imidlertid stadig et godt stykke under EU-gennemsnittet. Rettidig og lige adgang til sundhedsydelser er begrænset. Dette medfører meldinger om et stort uopfyldt behov for sundhedspleje på grund af en høj egenbetaling, navnlig for sårbare grupper, samt om ulige muligheder. De reformer, der skal øge effektiviteten og kvaliteten på sundhedsområdet, skrider frem, men er i en tidlig fase og bør fremskyndes, herunder for så vidt angår effektive forebyggende foranstaltninger, strømlining af hospitalssektoren, styrkelse af den primære sundhedspleje og målretning af kvalitetsstyringen. Derudover står Letland over for en mangel på sundhedspersonale, især sygeplejersker, som gør det vanskeligt at levere offentlige sundhedsydelser og indebærer en risiko for, at målene for sundhedsreformerne ikke kan opfyldes. Hvis opdelingen af sundhedstjenesterne i to strenge (»fuld dækning« og »minimal dækning«) får virkning, er der risiko for en yderligere begrænsning af den lige adgang til sundhedspleje med negative sundhedsresultater til følge. Det er nødvendigt med målrettede investeringer i sundhedsydelser, herunder infrastruktur, for at øge tilgængeligheden, den prismæssige overkommelighed og kvaliteten af sundhedsydelserne og dermed forbedre befolkningens sundhedstilstand og sikre et sundere og længere arbejdsliv.

                  (16)

                  Letland investerer kun lidt i forskning og udvikling, og investeringsunderskuddet inden for innovation er betydeligt. I 2017 var udgifterne til forskning og udvikling i Letland relativt set blandt de laveste i Unionen, og andelen har været forholdsvis stabil i det seneste årti. Desuden er finansieringen af forskningen næsten udelukkende afhængig af EU-midler. Som følge heraf er Letland en moderat innovator med visse stærke sider, f.eks. IKT-infrastrukturen, mens resultaterne er mere beskedne inden for menneskelige ressourcer, inden for samarbejdet mellem den offentlige og den private sektor og i forbindelse med investeringer i intellektuel ejendomsret.

                  (17)

                  Der er fortsat et stort investeringsbehov, hvis der skal rettes op på regionale forskelle. Der er stadig betydelige økonomiske forskelle mellem Riga og Letlands andre regioner. Mens Letland som helhed udvikler sig i samme retning som Unionen, er forskellen i de økonomiske resultater mellem hovedstadsområdet og de øvrige regioner ikke blevet mindre, siden Letland tiltrådte Unionen. Konkurrenceevnen og kvaliteten af de offentlige tjenester varierer betydeligt mellem de forskellige lettiske regioner og påvirker områdernes attraktivitet. Investeringerne bør derfor afhjælpe de betydelige regionale forskelle for så vidt angår mobilitet og digital infrastruktur, navnlig på de digitale forbindelsers yderste del. Der er stadig meget store huller i forbindelserne i det transeuropæiske transportnet og til perifere regioner og grænseregioner med negative virkninger for Letlands økonomiske aktiviteter og eksport til følge. Der er også behov for investeringer til færdiggørelse af Rail Baltica-projektet og de centrale elinfrastrukturprojekter, der indgår i sammenkoblingsplanen for det baltiske energimarked. Der er desuden også behov for investeringer i ressourceeffektivitet for at fremskynde Letlands energiomstilling. Der er behov for en større indsats for at forbedre den overordnede energieffektivitet, navnlig i bolig- og transportsektoren.

                  (18)

                  Den nylige vedtagelse af loven om whistleblowere er et positivt skridt, og landets antikorruptionsorgan har på det seneste fået vind i sejlene takket være afdækningen en række højtprofilerede korruptionssager. Den politiske beslutningsproces opfattes imidlertid stadig som værende præget af favoritisme, og udbudsprocessen anses for at være følsom over for korruption på grund af manglende gennemsigtighed, navnlig i kommuner og i statsejede og kommunale virksomheder. Ændringer i konkurrencelovgivningen, der træder i kraft den 1. januar 2020, vil mindske statsejede og kommunale virksomheders evne til at påvirke konkurrencen på negativ vis med deres aktiviteter. De lovmæssige ændringer af ordningen til håndtering af interessekonflikter kan give anledning til misbrug. Den nyligt vedtagne etiske kodeks dækker ikke politisk udpegede personer.

                  (19)

                  De offentlige tjenester er ikke blevet tilpasset til det faldende befolkningstal og befolkningens aldring. Det faldende befolkningstal og urbaniseringen betyder, at infrastrukturen og de offentlige tjenester ikke udnyttes i tilstrækkelig grad i landdistrikterne. Der er brug for strategier i offentlig forvaltning, uddannelse og sundhedsydelser, som sikrer, at adgangen til kvalitetsydelser i tyndt befolkede og affolkningstruede områder bevares, samtidig med at der sikres en større effektivitet. Der er for nylig bebudet en generel administrativ territorial reform, som skal gennemføres senest i december 2021. En rettidig gennemførelse af denne reform kan bidrage til at øge ansvarligheden og effektiviteten i den offentlige sektor, så meget desto mere set i lyset af det operationelle program for EU-midler, der skal godkendes senest i 2020.

                  (20)

                  Programmeringen af EU-midler for perioden 2021-2027 kan bidrage til at afhjælpe nogle af de mangler, der blev konstateret i henstillingerne, navnlig på de områder, der er omfattet af bilag D til landerapporten for 2019. Dette ville gøre det muligt for Letland at optimere anvendelsen af disse midler i relation til de identificerede sektorer, idet der tages hensyn til regionale forskelle. Det er vigtigt, at landets administrative kapacitet til at forvalte midlerne styrkes, hvis investeringen skal blive en succes.

                  (21)

                  Som led i det europæiske semester 2019 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Letlands økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2019. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2019, det nationale reformprogram for 2019 og de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Letland i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Letland, men også til deres overensstemmelse med Unionens regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

                  (22)

                  Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået Letlands stabilitetsprogram for 2019, og dets holdning (8) afspejles især i henstilling 1 nedenfor,

            HENSTILLER, at Letland i 2019 og 2020 træffer foranstaltninger med henblik på at:

         1.

            sikre, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 3,5 % i 2020, hvilket svarer til en årlig strukturtilpasning på 0,5 % af BNP, sænke beskatningen af lavtlønnede ved at flytte skatten over på andre kilder, især kapital og fast ejendom, og ved at forbedre overholdelsen af skattereglerne, sikre et effektivt tilsyn med og håndhævelse af reglerne om bekæmpelse af hvidvask af penge

         2.

            afhjælpe den sociale udstødelse, navnlig ved at øge mindstebeløbene for indkomstoverførsler og ældrepension og indkomststøtten til personer med handicap, således at disse bliver mere tilstrækkelige, øge kvaliteten og effektiviteten på uddannelsesområdet, navnlig for personer med lav uddannelse og jobsøgende, herunder ved at styrke deltagelsen i erhvervsuddannelse og voksenuddannelse, forbedre mulighederne for adgang til samt kvaliteten og omkostningseffektiviteten af sundhedssystemet

         3.

            målrette investeringstiltagene inden for den økonomiske politik mod innovation, forbedring af udbuddet af boliger til overkommelige priser, transport (især dens bæredygtighed), ressource- og energieffektivitet, energisammenkoblinger og digital infrastruktur, idet der tages hensyn til de regionale forskelle

         4.

            styrke ansvarligheden og effektiviteten i den offentlige sektor, navnlig hvad angår de lokale myndigheder og statsejede og kommunale virksomheder samt ordningen til håndtering af interessekonflikter.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2019.

               På Rådets vegne

            M. LINTILÄ

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 136 af 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320 af 10.9.2018, s. 60.

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Den konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, som genberegnet af Kommissionen efter den metode, der er aftalt i fællesskab.

         (7)  De primære offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til EU-programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifter til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårsperiode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden er modregnet.

         (8)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 9. juli 2019 om Luxembourgs nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Luxembourgs stabilitetsprogram for 2019

text:
               5.9.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 301/97

      RÅDETS HENSTILLING
      af 9. juli 2019
      om Luxembourgs nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Luxembourgs stabilitetsprogram for 2019
      (2019/C 301/16)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
      som henviser til Det Europæiske Råds konklusioner,
      som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2019 om samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder, som blev proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 21. marts 2019 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (2) ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Luxembourg ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dag vedtog Kommissionen også en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd tilsluttede sig den 21. marts 2019. Den 9. april 2019 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet (3) (»henstillingen vedrørende euroområdet for 2019«), som indeholder fem henstillinger vedrørende euroområdet (»henstillingerne vedrørende euroområdet«).

                  (2)

                  Da Luxembourg har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Luxembourg sikre en fuldstændig og rettidig efterlevelse af henstillingen vedrørende euroområdet for 2019 som afspejlet i henstilling 1 til 4 nedenfor. Navnlig vil en målretning af den investeringsrelaterede økonomiske politik på de specificerede områder og en passende behandling af de udgående betalinger bidrage til at gennemføre den anden henstilling vedrørende euroområdet for så vidt angår investeringsstøtte og aggressiv skatteplanlægning, og foranstaltninger til at forbedre ældres deltagelse på arbejdsmarkedet vil bidrage til at gennemføre den tredje henstilling vedrørende euroområdet for så vidt angår sikring af et tilstrækkeligt og bæredygtigt socialsikringssystem.

                  (3)

                  Den 27. februar 2019 blev landerapporten for 2019 for Luxembourg offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Luxembourgs fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 13. juli 2018 (4), opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og Luxembourgs fremskridt med opfyldelsen af dets nationale Europa 2020-mål.

                  (4)

                  Luxembourg fremlagde den 30. april 2019 sit nationale reformprogram for 2019 og sit stabilitetsprogram for 2019. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

                  (5)

                  De relevante landespecifikke henstillinger er taget i betragtning ved programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (5) kan Kommissionen, hvor det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af de foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

                  (6)

                  Luxembourg er på nuværende tidspunkt underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. I sit stabilitetsprogram for 2019 planlægger regeringen en nedgang i overskuddet på den offentlige saldo fra 2,4 % af bruttonationalproduktet (BNP) i 2018 til 1,0 % af BNP i 2019 efterfulgt af en næsten støt stigning, indtil der nås et overskud på 2,2 % af BNP i 2023. På grundlag af den genberegnede strukturelle saldo (6) vil den mellemfristede budgetmålsætning, som er blevet ændret fra et strukturelt underskud på 0,5 % af BNP i 2019 til et strukturelt overskud på 0,5 % af BNP fra 2020, være mere end opfyldt gennem hele programperioden. Ifølge stabilitetsprogrammet for 2019 forventes den offentlige gældskvote at holde sig et pænt stykke under traktatens referenceværdi på 60 % af BNP. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for disse budgetfremskrivninger, er optimistisk for hele den periode, der er omfattet af stabilitetsprogrammet for 2019, bortset fra 2023, hvor det er realistisk. Baseret på Kommissionens forårsprognose 2019 ventes den strukturelle saldo at udvise et overskud på 0,9 % af BNP i 2019 og 0,5 % af BNP i 2020, hvilket er lavere — især for 2020 — end i stabilitetsprogrammet for 2019, men stadig over eller i overensstemmelse med den mellemfristede budgetmålsætning. Samtidig bør udviklingen i udgifterne følges nøje på kort og mellemlang sigt, navnlig i lyset af mulige fremtidige risici mod indtægternes robusthed. Rådet er af den generelle opfattelse, at Luxembourg ventes at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten i 2019 og 2020.

                  (7)

                  Til trods for nylige reformer forventes Luxembourgs aldersrelaterede udgifter (udgifter til pensioner, sundhedspleje og langtidspleje) at stige markant på lang sigt. Dette kan under antagelse af, at der ikke foretages politiske ændringer af det nuværende system, true de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt. Dette er til trods for den i øjeblikket lave offentlige gæld og de akkumulerede reserver i det sociale sikringssystem, som forventes at sikre systemets holdbarhed frem til 2041. Der er siden 2011 rettet henstillinger til Luxembourg om denne udfordring, men der er indtil videre kun gjort begrænsede fremskridt. Regeringens pensionsarbejdsgruppe har i sin rapport fra 2018 drøftet forskellige metoder til at forbedre pensionssystemets holdbarhed på lang sigt, bl.a. ved gradvist at øge bidragssatsen, hæve pensionsalderen for at tage højde for en længere forventet levetid og opfordre til gradvis pensionering. I rapporten foreslås en flerstrenget strategi, der omfatter kalibrerede reformer for at sikre systemets holdbarhed på lang sigt, samtidig med at konsekvenserne for både økonomien og pensionisterne minimeres. Forventede stigninger i de aldersrelaterede udgifter truer også sundheds- og langtidsplejesystemernes holdbarhed på lang sigt. Mere end tre fjerdedele af udgifterne til langtidspleje finansieres via offentlige kilder. Langtidsplejeforsikringssystemet bør — ifølge en undersøgelse udført i 2013 af overinspektionen for social sikring — forblive i finansiel balance indtil 2030, hvis bidragssatsen hæves gradvist fra 1,4 % til 1,7 % for at fastholde omkostningerne på et niveau svarende til andelen af omsorgskrævende personer. Virkningerne hvad angår den langsigtede finanspolitiske holdbarhed er dog endnu ikke klare. For at sikre social samhørighed og de offentlige finanser på lang sigt vil befolkningspolitikken skulle falde sammen med uddannelsespolitikken, idet der i betragtning af de forventede virkninger af befolkningens aldring for udbuddet af arbejdskraft i den nærmeste fremtid bør anlægges en holistisk tilgang til vurdering af udfordringerne såvel som mulighederne ved ændringerne i demografien og i den digitale økonomi. Inden for visse sektorer er der for nylig opstået mangel på arbejdskraft, hvilket kan hæmme produktivitetsvæksten og mindske det langsigtede vækstpotentiale.

                  (8)

                  Selv om der overordnet set er opnået gode resultater på arbejdsmarkedet, er beskæftigelsesfrekvensen stagnerende, og visse grupper står fortsat over for særlige vanskeligheder på arbejdsmarkedet. Navnlig beskæftigelsesfrekvensen for ældre er fortsat meget lav, og der er behov for yderligere foranstaltninger for at forbedre deres deltagelse på arbejdsmarkedet. Førtidspensionsordninger, der tilskynder arbejdstagere til at forlade arbejdsmarkedet, er fortsat udbredte, idet 57,5 % af nytildelte pensioner var førtidspensioner i 2017. I 2018 afskaffede regeringen en af de førtidspensioneringsordninger, som gjorde det muligt for arbejdstagere at gå på pension i en alder af 57 år, men virkningen af denne reform svækkedes af, at der for andre førtidspensioneringsordninger blev lempet på restriktionerne. Den lave erhvervsfrekvens blandt ældre arbejdstagere skyldes også i vid udstrækning manglen på økonomiske incitamenter til at arbejde som følge af skatte- og socialsikringssystemet, som er forholdsvis højt for denne aldersgruppe. For at fremme beskæftigelsen af ældre arbejdstagere er der behov for en omfattende strategi med foranstaltninger, der hjælper dem med at blive længere tid på arbejdsmarkedet. Den såkaldte »alderspagt«, et lovudkast, der blev forelagt parlamentet i april 2014, og som har til formål at tilskynde virksomheder med mere end 150 ansatte til at ansætte og fastholde ældre arbejdstagere via aldersforvaltningstiltag, mangler stadig at blive vedtaget af parlamentet.

                  (9)

                  Selv om Luxembourg fortsat er fast besluttet på at forbedre de reguleringsmæssige rammer for sektoren for erhvervstjenester, er der ifølge Kommissionens indikator til vurdering af restriktioner (7) stadig mange reguleringsmæssige hindringer inden for adskillige sektorer, f.eks. juridisk rådgivning, regnskabsførelse og arkitekt- og ingeniørvirksomhed. OECD's indeks over restriktioner inden for handel med tjenesteydelser i EØS, der blev offentliggjort i december 2018, bekræftede også, at i forhold til andre medlemsstater er niveauet for reguleringsmæssige restriktioner i Luxembourg højere end gennemsnittet i det indre marked for disse sektorer.

                  (10)

                  Luxembourgs økonomiske model kendetegnes ved gode resultater, der stemmer overens med en stabil og vedvarende oprettelse af kvalificerede arbejdspladser. Dette understøttes af et højt produktivitetsniveau, der i vid udstrækning afspejler effektivitetsgevinster som følge af deltagelse på globale markeder, navnlig i den finansielle sektor. Produktivitetsvæksten er imidlertid stagneret i de seneste år og hæmmet af et lavt erhvervsinvesteringsniveau inden for innovation og digital integration. Luxembourgs strategi til diversificering af landets økonomi ved at udvikle centrale videnintensive sektorer i en overgang til en datadreven økonomi udviser et stort potentiale til at stimulere investeringer med høj værditilvækst og sætte skub i produktivitetsvæksten. I den forbindelse er den offentlige investering fortsat høj og fokuseret på disse sektorer, herunder en stærk sektor for informations- og kommunikationsteknologi (IKT). Dette har imidlertid ikke medvirket til at stimulere private investeringer i innovation og digitalisering. For at forbedre produktivitetsvæksten og yderligere diversificere Luxembourgs økonomi er det vigtigt, at der investeres mere i forskning og innovation samt i digital integration, navnlig i virksomheder og særligt i små og mellemstore virksomheder. For at gøre det muligt for Luxembourg at få fuldt udbytte af landets innovationsøkosystem er det vigtigt at udvikle en sammenhængende og integreret national ramme for strategier og støtteinstrumenter inden for forskning og innovation, herunder klare prioriteter med udgangspunkt i en solid vurdering af de forventede økonomiske virkninger.

                  (11)

                  For at forbedre produktiviteten, beskæftigelsen og det langsigtede vækstpotentiale i Luxembourg og fremme lige muligheder er det vigtigt at øge investeringerne i færdigheder, navnlig IKT-færdigheder, beskæftigelsesegnethed, uddannelse og erhvervsuddannelse, bl.a. ved bedre at tilpasse uddannelserne til arbejdsmarkedets behov og fremme teknologisk og digital omstilling.

                  (12)

                  Luftforurening og trængsel i myldretiden udgør fortsat store problemer for Luxembourg, både ud fra et konkurrencemæssigt og miljømæssigt synspunkt. Desuden bidrager CO2-udledningerne fra vejtransport til klimaændringer. Ifølge de nationale fremskrivninger for 2017, som er forelagt Kommissionen, forventes det, at Luxembourg i mangel af yderligere foranstaltninger ikke vil kunne nå sit 2020-mål om at nedbringe sine drivhusgasudledninger med 3 procentpoint og sit 2030-mål med 20 procentpoint. Antallet af grænsearbejdere, som i øjeblikket udgør ca. 45 % af Luxembourgs arbejdsstyrke, den lave beskatning af brændstof til transport og de høje boligpriser stimulerer øget brug af biler og udgør en hindring for forbedringen af luftkvaliteten og trafikforholdene. Samtidig er anvendelsen af alternative brændstoffer i nye personbiler, der sælges i Luxembourg, steget i de seneste år.

                  (13)

                  Det utilstrækkelige boligudbud kan gøre Luxembourg mindre attraktivt. Den store efterspørgsel efter boliger kan fortsat tilskrives befolkningstilvæksten, gunstige finansieringsvilkår og en stor grænseoverskridende arbejdsstyrke. Med de begrænsninger, der ligger i utilstrækkeligheden af tilgængelig jord og lav bebyggelsestæthed, forekommer boligudbuddet og -investeringerne at være utilstrækkelige, hvilket hovedsagelig skyldes manglende incitamenter for jordejere til at opføre nye boliger eller sælge. Udbuddet af socialt boligbyggeri synes også at være utilstrækkeligt og peger på et behov for betydelige investeringer for at lette de stigende spændinger på boligmarkedet. I denne henseende tager politiktiltag i regeringsprogrammet for 2018-2023 sigte på at øge boligudbuddet. De omfatter bl.a. ændringer i byplanlægningslovgivningen for at opnå flere bebyggelige områder og udvikle økonomisk overkommelige boliger og socialt boligbyggeri.

                  (14)

                  Bekæmpelsen af aggressiv skatteplanlægning er vigtig for at gøre skattesystemet mere effektivt og retfærdigt, således som det blev erkendt i henstillingen vedrørende euroområdet for 2019. De afsmittende virkninger af skatteyderes aggressive skatteplanlægning mellem medlemsstater kræver en koordineret indsats fra nationalt politisk hold som supplement til EU-lovgivningen. Luxembourg har truffet foranstaltninger mod aggressiv skatteplanlægning, men det høje niveau for udbytte-, rente- og royaltybetalinger som en procentdel af BNP viser, at landets skatteregler kan udnyttes af virksomheder, der driver aggressiv skatteplanlægning. De fleste direkte udenlandske investeringer varetages af special purpose-enheder (SPE'er). Den manglende kildebeskatning af udgående (dvs. fra personer med bopæl i Unionen til personer med bopæl i tredjelande) rente- og royaltybetalinger samt fritagelsen fra kildebeskatning af udbyttebetalinger under specifikke omstændigheder kan medføre, at der slet ikke betales skat af de pågældende betalinger, hvis de heller ikke beskattes i den modtagende jurisdiktion.

                  (15)

                  Programmeringen af EU-midler for perioden 2021-2027 kan bidrage til at afhjælpe nogle af de mangler, der blev konstateret i henstillingerne, navnlig på de områder, der er omfattet af bilag D til landerapporten for 2019. Det ville gøre det muligt for Luxembourg at anvende disse midler bedst muligt, hvad angår de indkredsede sektorer.

                  (16)

                  Som led i det europæiske semester 2019 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Luxembourgs økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2019. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2019, det nationale reformprogram for 2019 og de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Luxembourg i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Luxembourg, men også til deres overensstemmelse med Unionens regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

                  (17)

                  Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået Luxembourgs stabilitetsprogram for 2019 og er af den opfattelse (8), at Luxembourg forventes at overholde stabilitets- og vækstpagten,

            HENSTILLER, at Luxembourg i 2019 og 2020 træffer foranstaltninger med henblik på at:

         1.

            øge beskæftigelsesfrekvensen for ældre arbejdstagere ved at styrke deres beskæftigelsesmuligheder og beskæftigelsesegnethed, forbedre pensionssystemets holdbarhed på lang sigt, bl.a. ved at begrænse førtidspensionering yderligere

         2.

            mindske hindringer for konkurrencen i forbindelse med regulerede erhvervsmæssige tjenesteydelser

         3.

            målrette den investeringsrelaterede økonomiske politik mod at fremme digitalisering og innovation, stimulere udviklingen af færdigheder, forbedre den bæredygtige transport og øge boligudbuddet, bl.a. ved at øge incitamenterne til at bygge og fjerne hindringer i forbindelse hermed

         4.

            undersøge, hvilke dele af skattesystemet der kan give anledning til aggressiv skatteplanlægning, navnlig ved hjælp af udgående betalinger.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2019.

               På Rådets vegne

            M. LINTILÄ

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 136 af 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320 af 10.9.2018, s. 68.

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Den konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, som genberegnet af Kommissionen efter den metode, der er aftalt i fællesskab.

         (7)  SWD(2016) 436 final.

         (8)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 9. juli 2019 om Ungarns nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Ungarns konvergensprogram for 2019

text:
               5.9.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 301/101

      RÅDETS HENSTILLING
      af 9. juli 2019
      om Ungarns nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Ungarns konvergensprogram for 2019
      (2019/C 301/17)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 9, stk. 2,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
      som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
      som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2019 om samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder som proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 21. marts 2019 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (2) ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Ungarn ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

                  (2)

                  Den 27. februar 2019 blev landerapporten for 2019 for Ungarn offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Ungarns fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 13. juli 2018 (3), opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og Ungarns fremskridt med opfyldelsen af dets nationale Europa 2020-mål.

                  (3)

                  Ungarn fremlagde den 30. april 2019 sit nationale reformprogram for 2019 og sit konvergensprogram for 2019. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

                  (4)

                  De relevante landespecifikke henstillinger er taget i betragtning ved programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (4) kan Kommissionen, hvor det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

                  (5)

                  Ungarn er på nuværende tidspunkt underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten og omfattet af gældsreglen. Ifølge konvergensprogrammet for 2019 forventer regeringen en forbedring af det samlede underskud, således at det reduceres til 1,8 % af bruttonationalproduktet (BNP) i 2019 fra 2,2 % i 2018. Underskuddet forventes derefter fortsat gradvist at blive forbedret til 1,2 % i 2021 og at nå en strukturel budgetbalance i 2023. Det forventes på grundlag af den genberegnede strukturelle saldo (5), at Ungarn i 2022 vil ligge tæt på den mellemfristede budgetmålsætning, som er blevet ændret fra et strukturelt underskud på 1,5 % af BNP i 2019 til 1,0 % af BNP i 2020, og at landet vil nå denne målsætning i det efterfølgende år. Ifølge konvergensprogrammet ventes den offentlige gældskvote at falde gradvist til under 60 % inden udgangen af 2022. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for disse budgetfremskrivninger, er realistisk for 2019 og særdeles optimistisk for 2020 og frem, hvilket medfører risici for gennemførelsen af underskudsmålene. Samtidig er de foranstaltninger, der er nødvendige for at understøtte de planlagte underskudsmål fra og med 2020, ikke blevet tilstrækkeligt præciseret.

                  (6)

                  Den 22. juni 2018 fastslog Rådet i henhold til artikel 121, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, at der i Ungarn var konstateret en væsentlig afgivelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i 2017. I betragtning af den konstaterede væsentlige afvigelse fremsatte Rådet den 22. juni 2018 en henstilling (6), hvori det henstillede, at Ungarn træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter (7) ikke overstiger 2,8 % i 2018, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 1,0 % af BNP. Den 4. december 2018 vedtog Rådet afgørelse (EU) 2018/2028 (8), hvori det fastslog, at Ungarn ikke havde truffet nogen virkningsfulde foranstaltninger som reaktion på dets henstilling af 22. juni 2018 og fremsatte en revideret henstilling (9). I henstillingen af 4. december 2018 anmodede Rådet Ungarn om at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 3,3 % i 2019, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 1,0 % af BNP. Den 14. juni 2019 vedtog Rådet afgørelse (EU) 2019/1003 (10), hvori det fastslog, at Ungarn ikke havde truffet nogen virkningsfulde foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling af 4. december 2018. På grundlag af de endelige tal for 2018 blev det endvidere konstateret, at Ungarn havde en væsentlig afvigelse fra den anbefalede tilpasning i 2018.

                  (7)

                  Kommissionen rettede en advarsel til Ungarn den 5. juni 2019 om, at der var konstateret en væsentlig afvigelse fra den mellemfristede budgetmålsætning i 2018, jf. traktatens artikel 121, stk. 4, og artikel 10, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97. Den 14. juni 2019 vedtog Rådet efterfølgende en henstilling (11), som bekræftede nødvendigheden af, at Ungarn træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 3,3 % i 2019, svarende til en årlig strukturel tilpasning på mindst 1,0 % af BNP. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2019 er der risiko for en afvigelse fra henstillingen i 2019.

                  (8)

                  I henstillingen af 14. juni 2019 henstillede Rådet, at Ungarn træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 4,7 % i 2020, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 0,75 % af BNP. Dette vil bringe Ungarn ind på en passende tilpasningssti i retning af den mellemfristede budgetmålsætning. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2019 er der med en uændret politik risiko for en afvigelse fra dette krav i 2020. Generelt er Rådet af den opfattelse, at der i 2019 bør træffes væsentlige nye foranstaltninger for at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten i overensstemmelse med Rådets henstilling af 14. juni 2019 med henblik på at rette op på den konstaterede væsentlige afvigelse fra tilpasningen i retning af den mellemfristede budgetmålsætning.

                  (9)

                  Den samlede beskæftigelsesfrekvens er blevet væsentligt forbedret som følge af en stærk økonomisk ekspansion, men dette er ikke kommet alle grupper lige meget til gavn. Beskæftigelses- og lønkløfterne mellem faggrupper samt mellem mænd og kvinder er fortsat brede sammenlignet med EU-gennemsnittet. Den kønsbetingede kløft i beskæftigelsesfrekvensen er bred, hvilket delvis kan forklares med et begrænset udbud af børnepasning. Resultaterne på arbejdsmarkedet for forskellige sårbare grupper, herunder romaer og handicappede, er dårlige. Den offentlige beskæftigelsesordning, som ikke er god til at få deltagerne i job på det primære arbejdsmarked, er trods en indskrænkning fortsat omfattende. Andre politikker, som har til formål at hjælpe arbejdsløse eller ikkeerhvervsaktive med at finde arbejde eller uddannelse, er ikke tilstrækkeligt målrettede. Udviklingen af digitale færdigheder kan bidrage til at forbedre beskæftigelsesegnetheden. Nylige foranstaltninger har til formål at få flere pensionerede arbejdstagere tilbage i job og øge deres antal over tid. Fattigdomssituationen i Ungarn er forbedret siden 2013. Dagpengeperioden på tre måneder, som er den korteste i Unionen, er betydeligt kortere end den tid, det i gennemsnit tager at finde et job.

                  (10)

                  Andelen af personer, der risikerer fattigdom og social eksklusion, er faldende. Der er sket et tydeligt skift væk fra sociale ydelser og over i retning af understøttelse af familier gennem arbejdsrelaterede aktiviteter og naturalydelser, som dog ikke i tilstrækkelig grad er målrettet mod de fattige. Selv om muligheden for at modtage tilskud til boligejerskab er blevet udvidet, er udbuddet af socialt boligbyggeri ikke blevet øget.

                  (11)

                  Uddannelsesresultaterne ligger under EU-gennemsnittet og udviser store regionale forskelle. Skolefrafaldet er højere og andelen af personer med videregående uddannelse er lavere end EU-gennemsnittet. Uddannelsessystemet hæmmer den sociale mobilitet. Eleverne ledes tidligt over i forskellige skoletyper, som udviser store forskelle hvad angår uddannelsesresultater og erhvervsvalg. Andelen af skoler, hvor flertallet af eleverne er romaer, er øget fra 10 % i 2008 til 15 % i 2017. Virkningen af nylige foranstaltninger, der har til formål at fordele dårligt stillede elever blandt skolerne, er begrænset af, at ikkestatslige skoler er fritaget fra kravet om at tage dårligt stillede elever. Dårligt stillede børn har en tendens til at være koncentreret på erhvervsfaglige skoler, hvor ringere grundlæggende færdigheder, højere frafald og dårligere løn- og karriereudsigter er fremherskende. Dårligt stillede gruppers, navnlig romaers, lave deltagelse i uddannelse af god kvalitet er en spildt mulighed for at opbygge menneskelig kapital. Lærermanglen er også fortsat en udfordring. Lærernes lønninger er steget i de seneste år, men er stadig forholdsvis lave sammenlignet med andre færdiguddannede fra videregående uddannelser. Det lave antal studerende, der tager en videregående uddannelse, er ude af trit med den store efterspørgsel efter højt kvalificeret arbejdskraft og den løngevinst, som personer med en videregående uddannelse får gavn af, og som er den højeste i Unionen. De højere læreanstalter i Ungarn har den laveste finansielle autonomi i Unionen. Derudover blev der i forbindelse med ændringen i april 2017 af loven om højere uddannelse, som fastsatte yderligere krav til internationale universiteter, der ønsker at virke i Ungarn, givet udtryk for yderligere bekymring vedrørende den akademiske frihed. I 2018 meldte det ungarske universitet, som er bedst placeret på internationale ranglister, at det har til hensigt at forlade landet på grund af den reguleringsmæssige usikkerhed, som denne ændring skaber.

                  (12)

                  Sundhedsresultaterne halter bagefter de fleste andre medlemsstater, hvilket afspejler både usund livsstil og begrænset effektivitet med hensyn til levering af sundhedsydelser. Udbredelsen af rygning, alkoholmisbrug og fedme er blandt de højeste i Unionen. Ungarerne er blandt de EU-borgere, der har den største risiko for at dø for tidligt på grund af dårlig luftkvalitet. Antallet af undgåelige dødsfald er blandt de højeste i Unionen, til dels på grund af utilstrækkelig screening og forvaltning af den primære sundhedspleje. Der er betydelige socioøkonomiske forskelle i adgangen til kvalitetspleje. De offentlige udgifter til sundhedspleje ligger under EU-gennemsnittet, og borgerne er afhængige af egenbetaling for at få adgang til kvalitetspleje, hvilket risikerer at øge den socioøkonomiske sundhedskløft yderligere. Systemet er fortsat stærkt hospitalscentreret og udviser svagheder i den primære sundhedspleje, navnlig inden for tidlig påvisning og forebyggelse af kroniske sygdomme. En betydelig mangel på sundhedspersonale, især alment praktiserende læger og sygeplejersker, hæmmer adgangen til pleje i mindre velstående områder.

                  (13)

                  En udvidelse af forsknings- og innovationskapaciteten kan forbedre Ungarns beskedne innovationsresultater og øge produktiviteten. Den begrænsede akkumulering af intellektuelle aktiver afspejles i det lave antal patent-, varemærke- og designansøgninger, det lave antal innovative virksomheder og den lave grad af internationalisering blandt små og mellemstore virksomheder. Mindre virksomheder er særligt tilbageholdende med at innovere, hvilket hæmmer deres deltagelse i globale værdikæder. FoU i erhvervslivet er koncentreret i nogle få store virksomheder, som hovedsagligt har udenlandske ejere og nyder godt af rundhåndet statsstøtte. Støtte til samarbejdet mellem videnskaben og erhvervslivet vil bidrage til bedre innovationsresultater og teknologioverførsel. Kvaliteten af den offentlige forskning lider under ineffektive FoU-politikker og underfinansiering, idet udgifterne til FoU i den offentlige sektor ligger et godt stykke under EU-gennemsnittet. Nylige politiske foranstaltninger, der har til formål at reducere finansieringen til og begrænse uafhængigheden for akademiske fora og forskningsfora, skaber usikkerhed i disse fora, hvilket kan føre til, at de bedste forskningstalenter udvandrer, og medføre en risiko for et vedvarende fald i forskningskvaliteten.

                  (14)

                  Dårlige lokale offentlige transportforbindelser og høje pendlingsomkostninger bidrager til arbejdsløsheden i dårligt stillede områder. Vejnettets og jernbanenettets dårlige tilstand hæmmer mobiliteten og mindsker rejsesikkerheden, idet mere end halvdelen af vejnettet er i dårlig stand, navnlig i dårligt stillede regioner. Transportnettene er centreret om Budapest, mens lokale netværk og tværgående forbindelser gennem landet er underudviklede. Trængslen på vejene er en voksende udfordring og en barriere for produktiviteten i Ungarns byområder. Desuden er drivhusgasemissionerne fra vejtransport steget kraftigt i de seneste fem år.

                  (15)

                  Energieffektiviteten i boligsektoren er fortsat dårlig. Det er nødvendigt at forberede elnettet på den voksende rolle, som decentral elproduktion baseret på vedvarende energi vil spille fremover. Halvdelen af det ungarske område er i betydelig grad udsat for risici i forbindelse med klimaændringer, herunder tørke og oversvømmelse, hvilket skaber behov for investeringer i vandforvaltning i de vigtigste floder. Luftforureningen og vandkvaliteten giver fortsat anledning til bekymring. De vigtigste forureningskilder er udledninger fra fast brændsel til boligopvarmning, landbruget og transportsektoren. Den cirkulære økonomi er stadig i den indledende fase, genanvendelsen af kommunalt affald er underudviklet og de økonomiske instrumenter er utilstrækkelige til at håndtere Ungarns udfordringer på miljøområdet.

                  (16)

                  Forebyggelsen og retsforfølgelsen af korruption giver stadig anledning til bekymring. Adskillige indikatorer peger i retning af, at omfanget af korruption i Ungarn er øget i de seneste år. Risikoen for korruption og favoritisme skævvrider fordelingen af ressourcer, idet disse ikke kanaliseres i retning af de mest produktive virksomheder. En velfungerende anklagemyndighed er af afgørende betydning for bekæmpelsen af korruption. Selv om det lader til, at foranstaltninger til bekæmpelse af korruption på lavt niveau er blevet anvendt med nogen succes, er der stadig ingen tegn på en målrettet indsats for at retsforfølge korruption, som omfatter højtstående tjenestemænd eller deres umiddelbare omgangskreds, når disse er genstand for alvorlige beskyldninger. Ansvarligheden i forbindelse med afgørelser om at lukke undersøgelser giver anledning til bekymring, fordi der ikke findes effektive retsmidler til at anfægte sådanne afgørelser. Forebyggelsen af korruption hæmmes derudover af, at offentlige institutioner pålægger restriktioner, herunder afskrækkende gebyrer, på adgangen til oplysninger.

                  (17)

                  Retssystemets uafhængighed, effektivitet og kvalitet er afgørende for at tiltrække virksomheder og åbne mulighed for økonomisk vækst. Kontrolforanstaltninger, som har afgørende betydning for sikring af retsvæsenets uafhængighed, anses for at være under yderligere pres i det almindelige retssystem. Det nationale domstolsråd står over for stadig større udfordringer med hensyn til at danne modvægt til de beføjelser, der er tildelt formanden for det nationale kontor for retsvæsenet. Der er blevet rejst spørgsmål om konsekvenserne af dette i forhold til retsvæsenets uafhængighed. Med hensyn til loven om forvaltningsdomstole bemærkes det, at regeringen har fremsat et lovforslag om at trække retsakten om ikrafttræden og overgangsbestemmelser for forvaltningsdomstolene tilbage den 30. maj 2019.

                  (18)

                  Rammerne for offentlige udbud er forbedret i de seneste år, men der er stadig hindringer for konkurrencen. Der er bl.a. tale om anvendelse af procedurer, som kun i begrænset omfang offentliggøres, og systematiske uregelmæssigheder i udbudsprocedurerne, navnlig vedrørende utilstrækkelige udvælgelses- og tildelingskriterier og ulige behandling af tilbudsgivere. Selv om nogle indikatorer tyder på forbedringer, er antallet af procedurer med én enkelt tilbudsgiver stadig højt. En effektiv anvendelse af e-udbud kan øge effektiviteten og gennemsigtigheden yderligere.

                  (19)

                  De ungarske strukturer og processer for social dialog er fortsat underudviklede og giver ikke mulighed for at inddrage arbejdsmarkedets parter i politikudformning og -gennemførelse på en meningsfuld måde. Manglerne i interessenternes engagement og den begrænsede gennemsigtighed undergraver evidensgrundlaget for og kvaliteten af politikudformningen. Dette medfører hyppige og uforudsigelige ændringer i lovgivningen og modvirker investeringer med stor merværdi.

                  (20)

                  Der er gennemført foranstaltninger med henblik på at forbedre skattesystemet yderligere, men der er fortsat udfordringer. Skatten på arbejde er faldet, men er fortsat høj for lavtlønnede. Sektorspecifikke skatter og en lang række mindre skatter komplicerer skattesystemet og øger omkostningerne til overholdelse af reglerne, navnlig for mindre virksomheder.

                  (21)

                  Reguleringsmæssige hindringer og statslig indblanding på produktmarkederne hæmmer udvælgelsen af effektive virksomheder og begrænser konkurrencen. Myndighederne overdrager fortsat visse tjenester til statsejede virksomheder eller private virksomheder, som er oprettet specielt til disse formål. Visse skræddersyede love og foranstaltninger og ad hoc-undtagelser fra konkurrencekontrol hindrer markedet i at fungere og hæmmer investeringer. Den retlige rammes uforudsigelighed udgør endnu et problem, navnlig i detailbranchen, som i de seneste år har oplevet, at reglerne ofte er blevet ændret. Der er i løbet af det seneste år blevet indført lovgivning, som indeholder krav om en ekstra særlig tilladelse i forbindelse med ændringer af anvendelsen eller udformningen af detailforretningssteder. Reguleringen af erhverv er også fortsat restriktiv. Den manglende konkurrence i disse sektorer kan blive skadelig for innovation og effektivitet.

                  (22)

                  Bekæmpelsen af aggressiv skatteplanlægning er vigtig for at gøre skattesystemet mere effektivt og retfærdigere. De afsmittende virkninger af skatteyderes aggressive skatteplanlægning mellem medlemsstater kræver en koordineret indsats fra nationalt politisk hold som supplement til EU-lovgivningen. Ungarn har truffet foranstaltninger mod aggressiv skatteplanlægning, men oplever relativt høj kapitaltilstrømning og -udstrømning via enheder med særligt formål, som kun har ringe eller slet ingen indvirkning på realøkonomien. Manglende tilbageholdelse af skat på udgående (dvs. fra personer bosiddende i Unionen til personer bosiddende i tredjelande) udbytte, renter og royalties, der betales af virksomheder, der er hjemmehørende i Ungarn, kan medføre, at disse betalinger helt undgår at blive beskattet, hvis de heller ikke beskattes i modtagerpartens jurisdiktion.

                  (23)

                  Programmeringen af EU-midler for perioden 2021-2027 kan bidrage til at afhjælpe nogle af de mangler, der blev konstateret i henstillingerne, navnlig på de områder, der er omfattet af bilag D til landerapporten for 2019. Dette ville gøre det muligt for Ungarn at optimere anvendelsen af disse midler i relation til de identificerede sektorer, idet der tages hensyn til regionale forskelle.

                  (24)

                  Som led i det europæiske semester 2019 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Ungarns økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2019. Den har også vurderet konvergensprogrammet for 2019, det nationale reformprogram for 2019 og de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Ungarn i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Ungarn, men også til deres overensstemmelse med Unionens regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

                  (25)

                  Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået konvergensprogrammet for 2019, og dets holdning (12) afspejles især i henstilling 1 nedenfor,

            HENSTILLER, at Ungarn i 2019 og 2020 træffer foranstaltninger med henblik på at:

         1.

            sikre efterlevelse af Rådets henstilling af 14. juni 2019 med henblik på at rette op på den væsentlige afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning

         2.

            fortsætte integrationen på arbejdsmarkedet af de mest sårbare grupper, navnlig gennem opkvalificering, og forbedre tilstrækkeligheden af den sociale bistand og arbejdsløshedsunderstøttelsen, forbedre resultaterne på uddannelsesområdet og øge deltagelsen af dårligt stillede grupper, navnlig romaer, i almen uddannelse af høj kvalitet, forbedre sundhedsresultaterne ved at støtte forebyggende sundhedsforanstaltninger og styrke den primære sundhedspleje

         3.

            målrette investeringstiltag inden for den økonomiske politik mod forskning og udvikling, lavemissionsenergi, transportinfrastruktur og affaldshåndtering og energi- og ressourceeffektivitet under hensyntagen til regionale forskelle, forbedre konkurrencen i forbindelse med offentlige udbud

         4.

            styrke rammen til bekæmpelse af korruption, herunder ved at forbedre anklagemyndighedens indsats og adgangen til offentlige oplysninger, og styrke retsvæsenets uafhængighed, forbedre beslutningsprocessens kvalitet og gennemsigtighed gennem social dialog og engagement med andre interessenter samt regelmæssige og passende konsekvensanalyser, fortsætte med at forenkle skattesystemet og samtidig styrke dets modstandsdygtighed over for aggressiv skatteplanlægning, forbedre konkurrencen og den reguleringsmæssige forudsigelighed i servicesektoren.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2019.

               På Rådets vegne

            M. LINTILÄ

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 320 af 10.9.2018, s. 72.

         (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

         (5)  Den konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, som genberegnet af Kommissionen efter den metode, der er aftalt i fællesskab.

         (6)  Rådets henstilling af 22. juni 2018 med henblik på at korrigere den væsentlige konstaterede afvigelse fra tilpasningsstien hen imod den mellemfristede budgetmålsætning i Ungarn (EUT C 223 af 27.6.2018, s. 1).

         (7)  De primære offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til EU-programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifter til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårsperiode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden er modregnet.

         (8)  Rådets afgørelse (EU) 2018/2028 af 4. december 2018 om konstatering af, at Ungarn ikke har truffet virkningsfulde foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling af 22. juni 2018 (EUT L 325 af 20.12.2018, s. 29).

         (9)  Rådets henstilling af 4. december 2018 med henblik på at korrigere den konstaterede væsentlige afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i Ungarn (EUT C 460 af 21.12.2018, s. 4).

         (10)  Rådets afgørelse (EU) 2019/1003 af 14. juni 2019 om konstatering af, at Ungarn ikke har truffet virkningsfulde foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling af 4. december 2018 (EUT L 163 af 20.6.2019, s. 64).

         (11)  Rådets henstilling af 14. juni 2019 med henblik på at korrigere den konstaterede væsentlige afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i Ungarn (EUT C 210 af 21.6.2019, s. 4).

         (12)  I henhold til artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 9. juli 2019 om Maltas nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Maltas stabilitetsprogram for 2019

text:
               5.9.2019

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 301/107

      RÅDETS HENSTILLING
      af 9. juli 2019
      om Maltas nationale reformprogram for 2019 og med Rådets udtalelse om Maltas stabilitetsprogram for 2019
      (2019/C 301/18)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
      som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
      som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
      som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
      som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
      som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
      som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
      som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2019 om samordning af de økonomiske politikker. Den tog behørigt hensyn til den europæiske søjle for sociale rettigheder som proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 17. november 2017. Den 21. marts 2019 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 21. november 2018 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (2) ligeledes rapporten om varslingsmekanismen, hvori Malta ikke blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dato vedtog Kommissionen en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet, som Det Europæiske Råd tilsluttede sig den 21. marts 2019. Den 9. april 2019 vedtog Rådet henstillingen om den økonomiske politik i euroområdet (3) (»henstillingen vedrørende euroområdet for 2019«), som indeholder fem henstillinger vedrørende euroområdet (»henstillingerne vedrørende euroområdet«).

                  (2)

                  Da Malta har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union bør Malta sikre en fuldstændig og rettidig efterlevelse af henstillingen vedrørende euroområdet for 2019 som afspejlet i henstilling 2 og 3 nedenfor. Navnlig vil en målretning af investeringstiltagene inden for den økonomiske politik mod de specifikke områder og skattetiltag bidrage til efterlevelse af den anden henstilling vedrørende euroområdet, der omhandler investeringsstøtte og bekæmpelse af aggressiv skatteplanlægning.

                  (3)

                  Den 27. februar 2019 blev landerapporten for 2019 for Malta offentliggjort. Den indeholdt en vurdering af Maltas fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som Rådet vedtog den 13. juli 2018 (4), opfølgningen på de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget de foregående år, og Maltas fremskridt med opfyldelsen af dets nationale Europa 2020-mål.

                  (4)

                  Malta fremlagde den 16. april 2019 sit nationale reformprogram for 2019 og den 30. april 2019 sit stabilitetsprogram for 2019. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

                  (5)

                  De relevante landespecifikke henstillinger er taget i betragtning ved programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«) for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (5) kan Kommissionen, hvor det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende den nævnte bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter ESI-fondenes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

                  (6)

                  Malta er på nuværende tidspunkt underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten. Ifølge stabilitetsprogrammet for 2019 forventer regeringen en nedgang i overskuddet på den offentlige saldo fra 2 % af bruttonationalproduktet (BNP) i 2018 til 0,9 % af BNP i 2019 efterfulgt af en marginal stigning til 1,0 % af BNP i 2020 og yderligere til 1,1 % af BNP i 2021 og 2022. På grundlag af den genberegnede strukturelle saldo (6) er den mellemfristede budgetmålsætning — en strukturel ligevægt på budgettet — fortsat mere end nået i hele programperioden. Ifølge stabilitetsprogrammet ventes den offentlige gældskvote at forblive under traktatens referenceværdi på 60 % af BNP og gradvist at falde fra 46 % af BNP i 2018 til omkring 33 % i 2022. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for disse budgetfremskrivninger, er realistisk. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2019 forventes den strukturelle saldo at udvise et overskud på 0,6 % af BNP i 2019 og 0,8 % af BNP i 2020, hvilket er over den mellemfristede budgetmålsætning. Rådet er af den generelle opfattelse, at Malta ventes at overholde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten i 2019 og 2020. Samtidig bør udviklingen i udgifterne følges nøje på kort og mellemlang sigt, navnlig i lyset af de risici indtægternes robusthed kan blive udsat for fremover.

                  (7)

                  Stigningen i de aldersrelaterede udgifter udgør en risiko for de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt. De aldersrelaterede offentlige udgifter til pensions- og sundhedssystemerne forventes at stige betydeligt i forhold til andre medlemsstater, hvilket tyder på en risiko for stigende gæld på længere sigt. En række foranstaltninger har til formål at øge pensionernes tilstrækkelighed, bl.a. ved at styrke incitamenterne til private pensionsopsparinger og frivillige arbejdsmarkedsrelaterede pensioner. De igangværende bestræbelser har bidraget til at øge arbejdsudbuddet og forlænge arbejdslivet med en positiv indvirkning på beskæftigelsesfrekvensen for kvinder og ældre arbejdstagere. Regeringen foretog i 2018 justeringer for at medtage bidrag efter pensionsalderen og tillod selvstændige og deltidsarbejdende pensionister under 65 år at indbetale bidrag i forhold til deres indtjening og dermed fremme et længere arbejdsliv. Den lovbestemte pensionsalder, der gradvis stiger fra det nuværende niveau på 63 år, forventes dog at forblive uændret efter 2027 på 65 år til trods for en forventet yderligere vækst i den forventede levetid. Pensionsstrategigruppen, der blev nedsat i 2018, forventes at offentliggøre en rapport inden december 2020 med anbefalinger til, hvordan pensionssystemet kan gøres bedre og mere holdbart. På sundhedsområdet arbejdes der stadig på at decentralisere ydelser fra hospitalsvæsenet til primærsektoren og forbedre udbuddet af langtidsplejeydelser. De nuværende planer om at udvide kapaciteten af offentlig ambulant behandling kan bidrage til at nedbringe de lange ventetider for visse specialer. Der er dog andre foranstaltninger til begrænsning af unødvendige henvisninger til specialister og omdirigering af uhensigtsmæssig anvendelse af akut ambulant behandling, der endnu ikke blevet udnyttet fuldt ud, hvilket forhindrer forbedringer i systemets effektivitet. Der er iværksat et nyt koncept for sundhedscentre og investeringer med henblik på i højere grad at overgå til e-sundhed med det formål at decentralisere ydelser fra hospitaler til primærsektoren. For at dække den stigende efterspørgsel efter langtidspleje blev der i 2017-2018 indført nye former for sundhedspleje i nærmiljøet og hjemmepleje. På trods af disse tiltags potentiale har man dog endnu ikke konstateret nogen effekt på de offentlige finansers holdbarhed på pensionsområdet og sundhedsområdet.

                  (8)

                  I det seneste årti er Maltas servicesektor blevet markant større, navnlig på de internationale områder, f.eks. finansielle tjenesteydelser, turisme og onlinekasino. Den voksende servicesektor har bidraget til at fremme den økonomiske vækst og til at skabe et stort overskud på de løbende poster. Samtidig skaber den stigende afhængighed af sektorer, der betragtes som sårbare over for risici for den finansielle integritet, udfordringer for den forvaltningsmæssige ramme og lægger pres på tilsyns- og håndhævelseskapaciteten. Størrelsen af den finansielle sektor og spillesektoren samt indsatsen for at tiltrække kryptovalutaoperatører kræver effektiv bekæmpelse af hvidvask af penge. Det er positivt, at den finansielle efterretningsanalyseenhed for nylig har fået flere menneskelige og økonomiske ressourcer, samt at den har fået forbedret sine procedurer og processer. Forvaltningsmæssige mangler, navnlig i korruptionsbekæmpelsen, kan også skade erhvervsklimaet og påvirke investeringerne negativt. Særligt er der en risiko for interessekonflikt på forskellige forvaltningsniveauer. Ydermere er politienheden for økonomisk kriminalitet for øjeblikket underbemandet. I denne forbindelse er det vigtigt at kombinere en styrket lovgivningsmæssig ramme med rettidig og grundig gennemførelse. Forbedring af de forvaltningsmæssige rammer og sikring af en effektiv gennemførelse er helt centralt, for at Malta kan bevare sin tiltrækningskraft og beskytte økonomien mod omdømmemæssige risici.

                  (9)

                  I forsikringssektoren er der risiko for passivt tilsyn, hvor et samarbejde mellem nationale og eksterne tilsynsmyndigheder er afgørende. I modsætning til banksektoren er tilsynet med datterselskaber i forsikringssektoren underlagt hjemlandstilsyn, hvilket vil sige, at forsikringsselskaber, der er registreret i Malta og driver forretninger i andre lande, er under direkte tilsyn af den maltesiske tilsynsmyndighed. Tilsynskapaciteten er dog endnu ikke blevet styrket i tilstrækkelig grad. Desuden kræver kompleksiteten af forsikringsforretningsmodeller og -produkter kombineret med de specialiserede forsikringsselskabers øgede appetit på etablering og udvidelse, at der føres nøje tilsyn.

                  (10)

                  Der pågår reformer med henblik på at øge dommernes og retsvæsenets uafhængighed. Dette omfatter navnlig oprettelsen af en ny anklagemyndighed, der er uafhængig af statsadvokaten og politiet, som anbefalet af Europarådets Kommission for Demokrati gennem Ret (Venedigkommissionen) i en udtalelse om Malta, der blev vedtaget i december 2018. Desuden er en styrket forvaltningsmæssig ramme, herunder effektiv retlig håndhævelse og korruptionsbekæmpelse, en forudsætning for at opnå det fulde udbytte af investeringerne.

                  (11)

                  Antallet af innovative virksomheder halter stadig bagefter. Forsknings- og innovationsresultaterne skal styrkes ved intelligent specialisering med henblik på at opnå produktivitetsvækst. Malta har endnu ikke udarbejdet en sammenhængende og langsigtet strategi for konkurrenceevnen for, hvordan den indenlandske økonomi kan flyttes op i værdikæden. Da Malta har specialiseret sig i hurtigt voksende tjenester og har et ønske om blockchainteknologi, er det helt afgørende at investere mere i administrations- og tilsynskapaciteten. Hvis Malta skal blive mere innovativ, vil det desuden kræve flere investeringer i immaterielle aktiver, herunder forskning og udvikling (FoU), håndtering af kvalifikationsunderskud og -mangler, samt at der skabes tættere bånd mellem videnskab og erhvervsliv, alt sammen inden for rammerne af en mere effektiv forvaltning af forsknings- og innovationssystemet.

                  (12)

                  Malta skal fremme overgangen til en mere holdbar og ressourceeffektiv økonomi, f.eks. ved at investere i det uudnyttede potentiale for energieffektivitet og vedvarende energi, vandforvaltningscyklussen, affaldshåndtering, håndtering af det stigende antal emissioner fra klimaanlæg, klimaindsats og bæredygtig mobilitet, herunder emissionsreduktion fra vejtransport. Da der er begrænsede transport- og pendleralternativer til bilkørsel og en høj koncentration af biler, er trafiktætheden en akilleshæl i Maltas erhvervsmiljø og udgør fortsat en stor udfordring. Desuden er drivhusgasemissionerne fra vejtransport steget i de seneste fem år. Andelen af vedvarende energikilder i energimikset er steget til 7,2 % i 2017, hvilket er lidt over det vejledende forløb for 2017/2018 på 6,5 %. Maltas samlede energiforbrug er imidlertid konstant stigende. Der er behov for yderligere investeringer på tværs af sektorer på kort sigt for at nå de nationale 2020-mål for vedvarende energi og energieffektivitet. Der bør foretages investeringer eller gennemføres støtteforanstaltninger inden for FoU for at udvikle nye/forbedrede teknologier til håndtering af miljø- og klimaændringerne. De miljømæssige og sociale omkostninger ved opsvinget i byggebranchen skal nøje overvåges. Principperne for den cirkulære økonomi bør anvendes ved bortskaffelse af byggeaffald for at begrænse indvirkningen på miljøet. Opmærksomheden henledes på de økonomiske og sociale konsekvenser af de stigende boligudgifter.

                  (13)

                  Beskæftigelsesfrekvensen i Malta, som nu ligger over EU-gennemsnittet, er stadig stigende. Personer med handicap udgør i den forbindelse en skjult ressource. Den kønsbetingede forskel i beskæftigelsesfrekvensen er fortsat den største i Unionen, og kvindernes deltagelse på arbejdsmarkedet falder fra 40-årsalderen, overvejende af familiehensyn. Mere arbejdsmarkedsstøtte til arbejdsløse plejere i den uformelle sektor ville kunne rette op på denne skævhed. Den stigende afhængighed af udenlandsk arbejdskraft på grund af mangel på arbejdskraft og kvalifikationer skaber sociale problemer og er uholdbar. De politiske initiativer på områderne arbejdsmarked, færdigheder og social inklusion kunne med fordel overvåges og evalueres bedre.

                  (14)

                  Malta investerer relativt store beløb i uddannelse, men trods øget deltagelse og målopfyldelse afspejles dette endnu ikke i bedre resultater for alle. I investeringsstrategien kunne der med fordel være mere fokus på at rette op på de sociale skævheder for at overholde princippet i den europæiske søjle for sociale rettigheder om inklusiv uddannelse af høj kvalitet. De seneste ti års foranstaltninger har resulteret i et fald i antallet af unge, der går tidligt ud af skolen, men denne andel er fortsat blandt de højeste i Unionen. De seneste foranstaltninger har også til formål at få flere unge gennem de videregående uddannelser, men målopfyldelsen på dette niveau ligger fortsat under EU-gennemsnittet og medfører problemer i form af manglende kompetencer. Deltagelsesprocenten i voksenuddannelse er stigende, men er stadig lav for lavtuddannede og inaktive.

                  (15)

                  Bekæmpelsen af aggressiv skatteplanlægning er vigtig for at gøre skattesystemet mere effektivt og retfærdigere, således som det blev erkendt i henstillingen vedrørende euroområdet for 2019. De afsmittende virkninger af skatteyderes aggressive skatteplanlægning mellem medlemsstater kræver en koordineret indsats fra nationalt politisk hold som supplement til EU-lovgivningen. Malta har truffet foranstaltninger mod aggressiv skatteplanlægning, men de meget store royalties og udbytter som en procent af BNP viser, at Maltas skatteregler kan udnyttes af virksomheder, der beskæftiger sig med aggressiv skatteplanlægning. Da Malta ikke opkræver skat af udgående (dvs. fra personer med hjemsted i Unionen til personer med hjemsted i tredjelande) udbytte, renter eller royalties, som foretages af selskaber baseret i Malta, risikerer disse betalinger at blive fuldstændig fritaget for skat, hvis de heller ikke pålægges skat i modtagerlandet. Skønt Maltas NID-regler (»Notional Interest Deduction«) vil medføre færre skattefordele ved gældsfinansiering, kan reglerne i ordningen til bekæmpelse af misbrug kombineret med en fordelagtig rente og en aktiebaseret ordning retfærdiggøre en nøje overvågning for at forhindre ethvert misbrug med henblik på aggressiv skatteplanlægning. Selv om Maltas individuelle investorprogram og Maltas opholds- og visumprogram ikke automatisk giver skattemæssigt hjemsted i Malta, kan en indtægt, hvis visse krav er opfyldt, være fritaget i henhold til »non-dom«-ordningen, hvis indtægten ikke overføres til Malta, uden at der stilles væsentlige krav om fysisk tilstedeværelse. Ordningerne kan fremme aggressiv skatteplanlægning og er opført på OECD's liste over ordninger, der potentielt kan indebære en høj risiko for at blive misbrugt til at omgå den automatiske udveksling af oplysninger om finansielle konti.

                  (16)

                  Programmeringen af EU-midler for perioden 2021-2027 kan bidrage til at afhjælpe nogle af de mangler, der blev konstateret i henstillingerne, navnlig på de områder, der er omfattet af bilag D til landerapporten for 2019. Dette ville gøre det muligt for Malta at optimere anvendelsen af disse midler i relation til de identificerede sektorer.

                  (17)

                  Som led i det europæiske semester 2019 har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Maltas økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2019. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet for 2019, det nationale reformprogram for 2019 og de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Malta i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Malta, men også til deres overensstemmelse med Unionens regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i Unionen ved på EU-plan at give input til de kommende nationale beslutninger.

                  (18)

                  Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået Maltas stabilitetsprogram for 2019 og er af den opfattelse (7), at Malta forventes at overholde stabilitets- og vækstpagten,

            HENSTILLER, at Malta i 2019 og 2020 træffer foranstaltninger med henblik på at:

         1.

            sikre sundheds- og pensionssystemets finanspolitiske holdbarhed, bl.a. ved at begrænse den lovbestemte tidlige tilbagetrækningsalder på baggrund af den forventede stigning i den forventede levetid

         2.

            gøre noget ved de dele af skattesystemet, der kan fremme enkeltpersoners og multinationale virksomheders aggressive skatteplanlægning, navnlig ved hjælp af udgående betalinger, styrke den overordnede forvaltningsmæssige ramme, herunder ved at fortsætte bestræbelserne på at opdage og retsforfølge korruption, fortsætte det fremskridt, der er gjort med hensyn til at styrke reglerne om bekæmpelse af hvidvask af penge, især hvad angår håndhævelse, styrke retsvæsenets uafhængighed, navnlig sikkerhedsforanstaltningerne i forbindelse med udnævnelser og afskedigelser af ansatte i retsvæsenet, og oprette en særskilt anklagemyndighed

         3.

            målrette investeringstiltag inden for den økonomiske politik mod forskning og innovation, forvaltning af naturressourcer, ressource- og energieffektivitet, bæredygtig transport, der mindsker trafiktætheden, og uddannelse.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2019.

               På Rådets vegne

            M. LINTILÄ

               Formand

         (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 136 af 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320 af 10.9.2018, s. 76.

         (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Den konjunkturkorrigerede saldo, eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger, som genberegnet af Kommissionen efter den metode, der er aftalt i fællesskab.

         (7)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.