Avis juridique important

|

32001H0191

Rådets henstilling af 12. februar 2001 med henblik på at bringe den manglende overensstemmelse mellem den økonomiske politik i Irland og de overordnede retningslinjer til ophør

EF-Tidende nr. L 069 af 10/03/2001 s. 0022 - 0023

Rådets henstillingaf 12. februar 2001med henblik på at bringe den manglende overensstemmelse mellem den økonomiske politik i Irland og de overordnede retningslinjer til ophør(2001/191/EF)RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 99, stk. 4,som henviser til henstilling fra Kommissionen, ogsom tager følgende i betragtning:(1) Den 19. juni 2000 henstillede Rådet i sin henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker til de irske myndigheder(1), at de allerede i 2000 burde være klar til at anvende budgetpolitikken til at sikre økonomisk stabilitet i betragtning af den betydelige overophedning af økonomien, og at 2001-budgettet skulle indrettes efter dette mål.(2) Den 6. december 2000 forelagde Irland 2000-opdateringen af sit stabilitetsprogram, som indeholder målsætningerne på budgetområdet for perioden frem til 2003, og som skal læses sammen med 2001-budgettet, der blev offentliggjort samme dato.(3) I sin udtalelse af 12. februar 2001 om 2000-opdateringen af det irske stabilitetsprogram i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker(2), giver Rådet udtryk for, at de irske budgetplaner for 2001 ikke er i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for så vidt angår budgetpolitikken.(4) Den rette virkemåde af samordningen af økonomiske politikker i euroområdet forudsætter, at de instrumenter, der er til rådighed efter artikel 99, anvendes i rette tid.(5) Det Europæiske Råd i Helsingfors den 10. og 11. december 1999 understregede, at de eksisterende processer og ordninger for Rådets samordning af den økonomiske politik bør anvendes effektivt, og at politikkernes gennemførelse bør overvåges nøje.Der er konstateret følgende:a) Den irske økonomi har været meget succesfuld og fortsatte med at vokse meget hurtigt i 2000, idet der forventes en real BNP-vækst på lige over 10 % for 2000. Som følge heraf er de forventninger til budgettet, der var indeholdt i 1999-opdateringen af stabilitetsprogrammet, blevet overopfyldt i betydeligt omfang. Gældskvoten forventes at falde til 24 % af BNP i 2003. Med et positivt produktionsgab øgedes inflationspresset i Irland i løbet af 2000. HICP-inflationen var 5,3 % i gennemsnit i 2000. Mens den hurtige stigning i inflationsraten i løbet af 2000 til dels skyldes eksterne og midlertidige faktorer, som forventes gradvis at falde ud af forbrugerprisindekset, har der også været et øget bidrag fra den indenlandsk genererede inflation, hvilket fortsat giver anledning til bekymring.b) Den 6. december 2000 blev det irske budget for 2001 fremlagt. De vigtigste foranstaltninger er: en direkte skattepakke (bestående af skattesænkninger og øgede tilskud) med en helårsomkostning på omkring 1,5 % af BNP; indirekte skattesænkninger med en helårsomkostning på 0,4 % af BNP; en 18 % stigning i de bevilgede løbende udgifter i forhold til det budgetterede resultat for 2000 (hvoraf ca. 40 % går til lønudgifter) og en 29 % stigning i de bevilgede kapitaludgifter. Ifølge 2000-opdateringen af Irlands stabilitetsprogram forventes der en reduktion af det generelle offentlige overskud i 2001 på 0,4 % af BNP (tidligere 4,7 % af BNP), hvilket medfører en forværring af den underliggende budgetstilling.c) Budgettet for 2001 vil sætte yderligere skub i efterspørgslen i Irland, og dets udbudsvirkninger vil sandsynligvis være begrænsede på kort sigt. Det vil derfor forværre overophedningen og inflationspresset og udvide det positive produktionsgab, som ifølge 2000-opdateringen vil toppe på 5,4 % af BNP-trend i 2001.d) Strategien med at opnå stigninger i arbejdsstyrken gennem en lempelse af den direkte skattebyrde, som blev anbefalet for arbejdsmarkedets vedkommende i de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for 2000, virker formentlig ikke så godt som tidligere, fordi den blev brugt i forbindelse med en ekspansiv budgetpolitik, og det stramme arbejdsmarked kunne udmærket tænkes at virke hæmmende på yderligere bestræbelser på at fremme løntilbageholdenhed gennem direkte skattesænkninger. Mens indirekte skattesænkninger har en engangsvirkning på prisniveauet, har de derudover formentlig ingen varig indvirkning på inflationsraten, men virker klart stimulerende på efterspørgslen. I betragtning af den førte fælles monetære politik for euroområdet som helhed er finanspolitikkens planlagte bidrag til det makroøkonomiske policy-mix uhensigtsmæssigt.e) Det irske budget for 2001 er ekspansivt og procyklisk og derfor ikke i overensstemmelse med Rådets overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for 2000, hvori det hedder, at de irske myndigheder "allerede i 2000 bør være klar til at anvende budgetpolitikken til at sikre økonomisk stabilitet i betragtning af den betydelige overophedning af økonomien; 2001-budgettet skal indrettes efter dette mål". Kommissionen vurderer, at restriktive tiltag svarende til mindst 0,5 % af BNP ville kunne modvirke den ekspansive karakter af budgetplanerne for 2001,HENSTILLER:1. Med henblik på at fjerne den uoverensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, der ligger i budgetplanerne for 2001, bør den irske regering træffe udlignende budgetforanstaltninger i løbet af indeværende finansår. Ifølge de makroøkonomiske antagelser i 2000-opdateringen af stabilitetsprogrammet skulle dette sikre, at der ikke sker en reduktion af det underliggende budgetoverskud fra 2000.2. Kommissionen opfordres til igennem 2001 at aflægge rapport om den økonomiske og budgetmæssige udvikling i Irland. Rådet vil nøje overvåge denne udvikling og især vurdere overensstemmelsen med de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker.Denne henstilling er rettet til Irland.Udfærdiget i Bruxelles, den 12. februar 2001.På Rådets vegneB. RingholmFormand(1) EFT L 210 af 21.8.2000, s. 1.(2) EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.


Avis juridique important

|

31991H0561

91/561/EØF: Kommissionens henstilling af 24. oktober 1991 om standardisering af offentlige udbudsbekendtgørelser

EF-Tidende nr. L 305 af 06/11/1991 s. 0019 - 0021

KOMMISSIONENS HENSTILLING  af 24. oktober 1991  om standardisering af offentlige udbudsbekendtgoerelser  (91/561/EOEF)  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -  som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 155, andet led, og  som tager foelgende i betragtning:  Ifoelge Raadets direktiv 71/305/EOEF (1), 72/277/EOEF (2) og 89/440/EOEF (3) samt direktiv 7/62/EOEF (4) og 88/295/EOEF (5) er det dels paabudt at offentliggoere bekendtgoerelserne i De Europaeiske Faellesskabers Tidende med de procedurer, der vil blive anvendt,  dels fastsat, hvilke punkter der skal indgaa i denne offentliggoerelse;  Raadets og Kommissionens erklaering (6) om modeller for udbudsbekendtgoerelser og anvendelse af ny teknik inden for rammerne af vedtagelsen af direktiv 88/295/EOEF;  Kommissionens meddelelse til Raadet (7) om fremme af SMV's deltagelse i offentlige udbud i Faellesskabet samt Raadets konklusioner (8) om at bidrage til stoerre gennemskuelighed af udbud og derved goere det lettere for SMV at deltage i offentlige udbud;  en standardisering af oplysningerne i de enkelte punkter vil ikke vaere imod bestemmelserne i faellesskabsretten og i den enkelte medlemsstats nationale lovgivning om indgaaelse af offentlige kontrakter og vil kunne medvirke til en bedre gennemfoerelse af  maalsaetningerne om en aabning af adgangen til offentlige kontrakter, og navnlig til:  - en bedre forstaaelse fra konkurrenternes side af kravene til deltagelse paa grundlag af en faelles praksis i udbudsbekendtgoerelserne, hvilket er af grundlaeggende betydning for gennemsigtighed med hensyn til de anvendte procedurer  - en begraensning - takket vaere naervaerende vejledende fremgangsmaade - af uforsaetlige fejl og uheldige anvendelser af direktiverne fra de ordregivende myndigheders side paa grund af manglende forstaaelse af faellesskabsteksterne  - en forenkling af de ordregivende myndigheders arbejde i forbindelse med udarbejdelse af udbudsbekendtgoerelser, hvilket hovedsageligt vil bestaa i at udvaelge de ord eller saetninger, som er daekkende, eller i givet fald at tilfoeje supplerende oplysninger,  som er specifikke for det paagaeldende tilfaelde;  en saadan standardisering vil ogsaa kunne foere til en forenkling af den interne administrative fremgangsmaade i forbindelse med udarbejdelsen og til en vaesentlig begraensning af omkostningerne, i betragtning af at offentliggoerelsen i Supplement til De  Europaeiske Faellesskabers Tidende er gratis;  for at systemet kan vaere effektivt, maa der vedtages en passende nomenklatur til beskrivelse af kontraktens genstand;  det er oenskeligt, at den endelige vedtagelse af systemet foretages paa grundlag af de erfaringer, der goeres i en overgangsperiode;  der henvises til den positive udtalelse fra Det Raadgivende Udvalg for Offentlige Kontrakter om den paataenkte loesning -  FREMSAETTER FOELGENDE HENSTILLING: 1. Det henstilles til medlemsstaterne at traeffe de noedvendige foranstaltninger med henblik paa at sikre:  - at de ordregivende myndigheder, som omtalt i artikel 1 i ovennaevnte direktiver, i forbindelse med offentliggoerelse af offentlige kontrakter i De Europaeiske Faellesskabers Tidende efter eget valg kan benytte standardmodeller for udbudsbekendtgoerelser  - at de ordregivende myndigheder, som omtalt i direktiv 71/305/EOEF for Kongeriget Spaniens, Den Hellenske Republiks og Den Portugisiske Republiks vedkommende, og som omtalt i ovennaevnte direktiv, aendret ved direktiv 89/440/EOEF for de oevrige  medlemsstaters vedkommende, til beskrivelsen af kontraktgenstanden for offentlige bygge- og anlaegskontrakter efter eget valg kan anvende Den Generelle Nomenklatur for Offentlige Bygge- og Anlaegsarbejder.  2. Det henstilles til medlemsstaterne at gennemfoere denne henstilling senest den 1. januar 1992 og inden samme frist at meddele Kommissionen teksten til de vedtagne foranstaltninger.  3. Medlemsstaterne anmodes om at fremsende deres eventuelle kommentarer til gennemfoerelsen af disse bestemmelser til Kommissionen senest den 1. januar 1993. Udfaerdiget i Bruxelles, den 24. oktober 1991. Paa Kommissionens vegne  Martin BANGEMANN  Naestformand   (1) EFT nr. L 185 af 16. 8. 1971, s. 5. (2) EFT nr. L 176 af 3. 8. 1972, s. 12. (3) EFT nr. L 210 af 21. 7. 1989, s. 1. (4) EFT nr. L 13 af 15. 1. 1977, s. 1. (5) EFT nr. L 127 af 20. 5. 1988, s. 1. (6) Raadsmoedereferat nr. 5275/88 af 22. 3.  1988. (7) KOM(90) 166 af 7. 5. 1990. (8) Raadsmoedereferat nr. 6617/90 af 28. 5. 1990.    BILAG  I henhold til nedenstaaende oversigt offentliggoeres:  - de standardmodeller, der omhandles i denne henstillings punkt 1, foerste led, samt anvisningerne om anvendelse af dem, og  - Den Generelle Nomenklatur for Offentlige Bygge- og Anlaegsarbejder, der omhandles i samme punkt 1, andet led, i foelgende udgaver af Tidende:       Medlemsstat  Sprog  Publikation      Belgien  Tysk  EFT nr. S 217 A af 16. november 1991      Belgien  Fransk  EFT nr. S 217 B af 16. november 1991      Belgien  Nederlandsk  EFT nr. S 217 C af 16. november 1991      Danmark  Dansk  EFT nr. S  217 D af 16. november 1991      Tyskland  Tysk  EFT nr. S 217 E af 16. november 1991      Graekenland (*)  Graesk  EFT nr. S 217 F af 16. november 1991      Spanien (*)  Spansk  EFT nr. S 217 G af 16. november 1991      Frankrig  Fransk  EFT nr. S 217 H  af 16. november 1991      Irland  Engelsk  EFT nr. S 217 I af 16. november 1991      Italien  Italiensk  EFT nr. S 217 J af 16. november 1991      Luxembourg  Fransk  EFT nr. S 217 K af 16. november 1991      Nederlandene  Nederlandsk  EFT nr. S 217 L  af 16. november 1991      Portugal (*)  Portugisisk  EFT nr. S 217 M af 16. november 1991      Det Forenede  Kongerige  Engelsk  EFT nr. S 217 N af 16. november 1991     (*) Standardmodellerne for disse tre medlemsstater vil blive tilpasset kravene i direktiv 88/295/EOEF og 89/440/EOEF fra den 1. marts 1992.


title: Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling af 22. december 2011 om de nationale myndigheders makroprudentielle mandat (ESRB/2011/3)

text:
               14.2.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 41/1

         DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICIS HENSTILLING
   af 22. december 2011
   om de nationale myndigheders makroprudentielle mandat
   (ESRB/2011/3)
   2012/C 41/01
   DET ALMINDELIGE RÅD FOR DET EUROPÆISKE UDVALG FOR SYSTEMISKE RISICI HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 2, stk. 2, og artikel 4, stk. 2, litra a), og Protokol (nr. 25) om delt kompetence,
   under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici (1), særlig artikel 3, stk. 2, litra b), d) og f), og artikel 16 og 18,
   under henvisning til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis afgørelse ESRB/2011/1 af 20. januar 2011 om vedtagelse af forretningsordenen for Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (2), særlig artikel 15, stk. 3, litra e), og artikel 18 til 20, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Veldefinerede politiske rammer er en nødvendig betingelse for en effektiv makroprudentiel politik. Med oprettelsen af Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB) inden for det Europæiske Finanstilsynssystem er der blevet fastsat politiske rammer for den makroprudentielle politik på EU-plan til udøvelse gennem advarsler og henstillinger, der skal gennemføres.

               (2)

               Effektiviteten af den makroprudentielle politik i EU er også afhængig af medlemsstaternes nationale makroprudentielle politiske rammer, da ansvaret for vedtagelsen af de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre den finansielle stabilitet, først og fremmest ligger inden for de nationale rammer.

               (3)

               Der pågår for tiden diskussioner om lovgivningsmæssige initiativer vedrørende de makroprudentielle rammer i visse medlemsstater.

               (4)

               Det er nødvendigt at udarbejde retningslinjer for centrale elementer i de nationale makroprudentielle mandater, der både tilgodeser behovet for overensstemmelse mellem de nationale fremgangsmåder og fleksibiliteten til at kunne imødekomme særlige nationale forhold.

               (5)

               Den eksplicitte fastlæggelse af et klart mål vil hjælpe de nationale makroprudentielle myndigheder til at afhjælpe tendensen til at undlade at træffe foranstaltninger. De makroprudentielle politikker kan forfølges på nationalt plan på initiativ af de nationale makroprudentielle myndigheder eller som opfølgning på henstillinger eller advarsler fra ESRB.

               (6)

               Generelt kan den makroprudentielle politik forfølges enten af en enkelt institution eller af et udvalg, der udgøres af flere institutioner, afhængig af de nationale institutionelle rammer. Under alle omstændigheder bør den ansvarlige myndighed kunne identificeres på en klar og gennemsigtig måde.

               (7)

               Det fremgår af betragtning 24 i forordning (EU) nr. 1092/2010, at »de nationale centralbanker bør indtage en ledende rolle i makrotilsyn på grund af deres ekspertise og deres eksisterende ansvar vedrørende den finansielle stabilitet.« Denne konklusion styrkes yderligere, hvis centralbankerne også varetager det mikroprudentielle tilsyn.

               (8)

               Afhængig af de nationale institutionelle rammer kan samarbejdet mellem myndigheder med kompetencer, der påvirker den finansielle stabilitet, antage forskellige former, fra koordinering til udveksling af data og oplysninger.

               (9)

               ESRB ønsker at diskutere de potentielle grænseoverskridende, afsmittende politiske virkninger af de makroprudentielle foranstaltninger, som de kompetente nationale myndigheder har planlagt, for at sikre et minimum af koordinering og for at begrænse eventuelle negative afsmittende virkninger. Derfor bør ESRB’s sekretariat på forhånd underrettes om betydelige makroprudentielle foranstaltninger, der foreslås af de nationale myndigheder, for at kunne diskutere disse i ESRB’s styringskomité. Styringskomitéen kan eventuelt henlede det Almindelige Råds opmærksomhed på de foreslåede makroprudentielle foranstaltninger.

               (10)

               Den makroprudentielle myndigheds opgaver og beføjelser bør være klart definerede. Under hensyn til den virkning, som den igangværende EU-reform af regelsættet for kapitalkrav til kreditinstitutter (3) kan have, bør procedurerne for tildeling af instrumenter til de makroprudentielle myndigheder tillade — inden for principperne i de relevante lovgivningsmæssige rammer — en rettidig justering af de politiske instrumenter som reaktion på innovationer og ændringer i det finansielle system og på, at risiciene for den finansielle stabilitet kan ændre sig. Den makroprudentielle myndighed skal på forhånd redegøre for behovet for visse instrumenter og have initiativretten til at anmode om tildeling af disse. Disse instrumenter bør omfatte både instrumenter, der kan påvirke de konjunkturmæssige risici, f.eks. uholdbar gearing, løbetidsmismatch og vækst i kreditgivningen, og instrumenter, der kan påvirke markedsstrukturerne. Der kan eventuelt foretages en institutionel opdeling mellem ikke-bindende og bindende instrumenter.

               (11)

               Gennemsigtighed forbedrer den finansielle sektors og den brede offentligheds forståelse af de makroprudentielle politikker og er, som repræsentant for den bredere befolkning, nødvendig for at sikre ansvarlighed over for lovgiver. Da det kan være vanskeligt at sætte tal på den endelige målsætning med den makroprudentielle politik, kan ansvarligheden formuleres som en opnåelse af mellemmål eller ved at forklare offentligheden om baggrunden for at anvende makroprudentielle instrumenter.

               (12)

               Der kan lægges et pres på de makroprudentielle politiske beslutningstagere om ikke at stramme politikken under en konjunkturopgang eller lempe den under en -nedgang. For at sikre politisk troværdighed bør de makroprudentielle myndigheder beskyttes mod udefrakommende pres ved at være uafhængige. Centralbanker, som er betroet makroprudentielle mandater, bør være uafhængige i overensstemmelse med traktatens artikel 130.

               (13)

               Denne henstilling påvirker ikke centralbankerne i Unionens pengepolitiske mandat og de opgaver, som er betroet ESRB.

               (14)

               ESRB’s henstillinger offentliggøres, efter at Rådet for Den Europæiske Union er blevet informeret om Det Almindelige Råds hensigt herom, og efter at Rådet har haft lejlighed til at svare, —

         VEDTAGET FØLGENDE HENSTILLING:
   AFSNIT 1

      HENSTILLINGER

      Henstilling A —   Mål

   Det henstilles, at medlemsstaterne:

               1)

               præciserer, at det endelige mål med den makroprudentielle politik er at bidrage til at sikre hele det finansielle systems stabilitet, herunder ved at styrke det finansielle systems modstandsdygtighed og mindske opbygningen af systemiske risici, for herved at sikre, at den finansielle sektor yder et holdbart bidrag til den økonomiske vækst.

               2)

               sikrer, at de makroprudentielle politikker kan forfølges på nationalt plan på initiativ af de nationale makroprudentielle myndigheder, eller som opfølgning på henstillinger eller advarsler fra ESRB.

      Henstilling B —   Institutionelle ordninger

   Det henstilles, at medlemsstaterne:

               1)

               i den nationale lovgivning udpeger en myndighed, som det betros at gennemføre den makroprudentielle politik, enten som en enkelt institution eller som et udvalg, der udgøres af myndigheder, hvis foranstaltninger har væsentlig indflydelse på den finansielle stabilitet. Den nationale lovgivning bør angive beslutningstagningsprocessen for den makroprudentielle myndigheds besluttende organ.

               2)

               hvis en enkelt institution udpeges som makroprudentiel myndighed, etablerer mekanismer for et samarbejde mellem alle de myndigheder, hvis foranstaltninger har en væsentlig indflydelse på den finansielle stabilitet, uden at berøre deres respektive mandater;

               3)

               sikrer, at centralbanken har en ledende rolle i den makroprudentielle politik, og at den makroprudentielle politik ikke underminerer dens uafhængighed i overensstemmelse med traktatens artikel 130;

               4)

               giver den makroprudentielle myndighed mandat til at samarbejde og udveksle oplysninger, også på tværs af grænser, særlig ved at underrette ESRB om de foranstaltninger, der er truffet for at imødegå systemiske risici på nationalt plan.

      Henstilling C —   Opgaver, beføjelser, instrumenter

   Det henstilles, at medlemsstaterne:

               1)

               som et minimum betror den makroprudentielle myndighed opgaverne at identificere, overvåge og vurdere risiciene for den finansielle stabilitet og at gennemføre politikker til opnåelse af dens mål ved at forhindre og begrænse disse risici;

               2)

               sikrer, at den makroprudentielle myndighed har beføjelser til at kræve og rettidigt opnå alle nationale data og oplysninger, der er relevante for udførelsen af sine opgaver, herunder oplysninger fra mikroprudentielle tilsyn og værdipapirmarkedstilsyn, oplysninger, som ligger uden for lovgivningens rammer, og institutionsspecifikke oplysninger, på begrundet anmodning og efter at have truffet de fornødne foranstaltninger til at sikre fortroligheden. Efter de samme principper skal den makroprudentielle myndighed dele de data og oplysninger med de mikroprudentielle tilsynsmyndigheder, der er relevante for udførelsen af disse myndigheders opgaver;

               3)

               betror den makroprudentielle myndighed beføjelser til at udpege og/eller udvikle overvågningstiltag for, i koordination med eller sammen med det mikroprudentielle tilsyn og værdipapirmarkedstilsyn, at identificere de finansielle institutioner og strukturer, som er systemisk relevante for den respektive medlemsstat, og for at fastsætte eller anbefale rammer for den nationale lovgivning;

               4)

               sikrer, at den makroprudentielle myndighed har rådighed over de instrumenter, der måtte være nødvendige for at nå sine mål. Om nødvendigt bør der fastsættes klare og hurtige procedurer for tildeling af instrumenter til den makroprudentielle myndighed.

      Henstilling D —   Gennemsigtighed og ansvarlighed

   Det henstilles, at medlemsstaterne:

               1)

               sikrer, at de makroprudentielle politiske beslutninger og begrundelserne herfor offentliggøres rettidigt, medmindre dette udgør en risiko for den finansielle stabilitet, og at de makroprudentielle politiske strategier fastlægges og offentliggøres af den makroprudentielle myndighed;

               2)

               giver den makroprudentielle myndighed beføjelse til at udtale sig offentligt og privat om systemiske risici;

               3)

               gør den makroprudentielle myndighed ansvarlig i sidste instans over for det nationale parlament;

               4)

               sikrer retlig beskyttelse af den makroprudentielle myndighed og dennes ansatte, når disse handler i god tro.

      Henstilling E —   Uafhængighed

   Det henstilles, at medlemsstaterne sikrer, at:

               1)

               den makroprudentielle myndighed, med henblik på at forfølge sit mål, som minimum er operationelt uafhængig, særlig af politiske organer og af den finansielle sektor;

               2)

               organisatoriske og finansielle ordninger ikke bringer udførelsen af den makroprudentielle politik i fare.

         AFSNIT 2

      GENNEMFØRELSE

   1.   Fortolkning

   Begreberne, som er anvendt i denne henstilling, har følgende betydning:
   »finansiel institution«: finansielle institutioner som defineret i forordning (EU) nr. 1092/2010;
   »finansielt system«: det finansielle system som defineret i forordning (EU) nr. 1092/2010.
   2.   Kriterier for gennemførelse

               1)

               Følgende kriterier gælder for gennemførelsen af denne henstilling:

                           a)

                           De anbefalede foranstaltninger bør vedtages i den nationale lovgivning;

                           b)

                           Regelarbitrage bør undgås;

                           c)

                           Der bør tages behørigt hensyn til proportionalitetsprincippet ved gennemførelsen, hvad angår den forskellige systemiske betydning af de finansielle institutioner og de forskellige institutionelle systemer samt under hensyntagen til formålet med og indholdet af hver enkelt henstilling;

                           d)

                           Vedrørende henstilling A:

                                       i)

                                       kan der fastsættes politiske mellemmål som operationelle specifikationer af det endelige mål;

                                       ii)

                                       bør den makroprudentielle politik også tillade, at der træffes foranstaltninger, der har makroprudentiel relevans.

               2)

               Adressaterne anmodes om at informere ESRB og Rådet om de foranstaltninger, som de har truffet på baggrund af denne henstilling, eller i givet fald at begrunde undladelsen af at gennemføre foranstaltninger. Rapporterne bør som minimum indeholde:

                           a)

                           oplysninger om indhold og tidsfrister for de trufne foranstaltninger;

                           b)

                           en vurdering af de trufne foranstaltningers funktion set i lyset af målene med denne henstilling;

                           c)

                           en detaljeret begrundelse for undladelsen af at træffe foranstaltninger eller fravigelsen fra denne henstilling, herunder forsinkelser.

         3.   Tidsfrister for opfølgning

               1)

               Adressaterne anmodes om at informere ESRB og Rådet om de foranstaltninger, som de har truffet på baggrund af denne henstilling, eller i givet fald at begrunde undladelsen af at gennemføre foranstaltninger, som angivet i punkterne nedenfor.

               2)

               Senest den 30. juni 2012 indberetter adressaterne en midtvejsrapport til ESRB, der som minimum omfatter følgende: a) en erklæring om, hvorvidt et makroprudentielt mandat er blevet gennemført eller planlægges gennemført; b) en undersøgelse af retsgrundlaget for gennemførelsen af denne henstilling; c) den forventede institutionelle udformning af den makroprudentielle myndighed og de dermed forbundne institutionelle ændringer; d) en vurdering af hver enkelt henstilling i forhold til, om den er eller vil blive omfattet af de nationale foranstaltninger vedrørende et makroprudentielt mandat og, hvis dette ikke er tilfældet, en tilstrækkelig begrundelse herfor. ESRB kan underrette adressaterne om sit syn på midtvejsrapporten.

               3)

               Senest den 30. juni 2013 fremsender adressaterne den endelige rapport til ESRB og Rådet. De anbefalede foranstaltninger bør træde i kraft senest den 1. juli 2013.

               4)

               Det Almindelige Råd kan forlænge tidsfristerne i punkt 2 og 3 i det tilfælde, at lovgivningsmæssige initiativer er nødvendige for at opfylde en eller flere henstillinger.

         4.   Overvågning og vurdering

               1)

               ESRB's sekretariat:

                           a)

                           bistår adressaterne, herunder ved at fremme en koordineret rapportering, udarbejde relevante skemaer og om nødvendigt ved at give en detaljeret beskrivelse af modaliteterne og tidsfristerne for opfølgning;

                           b)

                           kontrollerer adressaternes opfølgning, herunder ved at bistå dem på anmodning, og aflægger rapport om opfølgningen til Det Almindelige Råd via Styringskomitéen senest to måneder efter udløb af tidsfristerne for opfølgning.

               2)

               Det Almindelige Råd vurderer de foranstaltninger og begrundelser, som adressaterne har rapporteret, og træffer, alt efter omstændighederne, beslutning om, hvorvidt henstillingen er blevet fulgt, og adressaterne har givet en tilfredsstillende begrundelse for deres undladelse af at træffe foranstaltninger.

      Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 22. december 2011.

         Mario DRAGHI

            Formand for ESRB

      (1)  EUT L 331 af 15.12.2010, s. 1.

      (2)  EUT C 58 af 24.2.2011, s. 4.

      (3)  Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/87/EF om supplerende tilsyn med kreditinstitutter, forsikringsselskaber og investeringsselskaber i et finansielt konglomerat, (KOM(2011) 453 endelig), og om Europa-Parlamentets og Rådets forordning om reguleringskrav for kreditinstitutioner og investeringsselskaber (KOM(2011) 452 endelig).


Avis juridique important

|

31996H0280

96/280/EF: Kommissionens henstilling af 3. april 1996 vedrørende definitionen af små og mellemstore virksomheder (Tekst af betydning for EØS)

EF-Tidende nr. L 107 af 30/04/1996 s. 0004 - 0009

KOMMISSIONENS HENSTILLING af 3. april 1996 vedrørende definitionen af små og mellemstore virksomheder (Tekst af betydning for EØS) (96/280/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER -som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 155, andet led, ogsom tager følgende i betragtning:Gennemførelsen af det integrerede program til fordel for små og mellemstore virksomheder (SMV) og håndværksfagene (1), i det følgende benævnt »det integrerede program«, som opfølgning af hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse kræver, at der etableres en sammenhængende, synlig og effektiv ramme, som erhvervspolitikken til fordel for SMV'er kan udfolde sig inden for;allerede før gennemførelsen af det integrerede program havde forskellige fællesskabspolitikker SMV'er som målgruppe, men kriterierne for definitionen af disse var forskellige fra politik til politik; der er gradvist opstået en række fællesskabspolitikker, uden at der har været noget fælles udgangspunkt eller en generel overvejelse af, hvad der objektivt set skal forstås ved en SMV; resultatet er, at der anvendes en hel række forskellige kriterier ved definitionen af SMV, og at der følgelig på fællesskabsplan nu anvendes mangfoldige definitioner ud over de definitioner, som Den Europæiske Investeringsbank (EIB) og Den Europæiske Investeringsfond (EIF) anvender, samtidig med at der findes et ret stort antal definitioner i medlemsstaterne;mange medlemsstater har ingen generel definition og nøjes med bestemmelser, der er baseret på lokal praksis, eller som finder anvendelse på særlige sektorer; andre overholder strengt den definition, som er indeholdt i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (SMV) (2);at der findes forskellige definitioner på fællesskabsplan og på nationalt plan, kan skabe inkonsekvenser og fordreje konkurrencen mellem virksomhederne; det integrerede program tager sigte på en mere effektiv koordinering mellem på den ene side de forskellige fællesskabsinitiativer til fordel for SMV'er og på den anden side mellem disse fællesskabsinitiativer og de initiativer, som findes på nationalt plan; disse målsætninger kan ikke opfyldes i tilstrækkelig grad, medmindre spørgsmålet om definitionen af SMV'er afklares;det blev i Kommissionens rapport til Det Europæiske Råd i Madrid den 15. og 16. december 1995 understreget, at det er nødvendigt med en mere målrettet indsats til fordel for SMV'er for at skabe flere job inden for alle sektorer af økonomien;Rådet (forskning) erkendte den 29. september 1994, at positiv særbehandling af SMV'er bør ledsages af en klarere definition af, hvad der forstås ved en lille eller mellemstor virksomhed; Rådet har derfor anmodet Kommissionen om at genbehandle spørgsmålet om, hvilke kriterier der skal anvendes ved definitionen af SMV'er;i den første beretning, som blev forelagt i 1992, efter at Rådet (industri) havde anmodet herom på sit møde den 28. maj 1990, foreslog Kommissionen allerede at begrænse antallet af definitioner, der anvendes på fællesskabsplan; specielt gik Kommissionen ind for at lægge fire kriterier til grund: antallet af ansatte, omsætning, samlet balance og uafhængighed samt tærskler på 50 og 250 ansatte for henholdsvis små og mellemstore virksomhederdenne definition er blevet indført i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder og i alle øvrige rammebestemmelser eller meddelelser vedrørende statsstøtte, som er blevet vedtaget eller revideret siden 1992 (navnlig Kommissionens meddelelse til medlemslandene om den hurtige godkendelsesprocedure af støtteordninger til SMV og af ændringer i eksisterende støtteordninger (3), Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til miljøbeskyttelse (4) og Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (5));denne definition er overtaget helt eller delvist i andre tekster, bl. a. Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om årsregnskaberne for visse selskabsformer (6), senest ændret ved direktiv 94/8/EF (7), Rådets afgørelse 94/217/EF af 19. april 1994 om rentegodtgørelser fra Fællesskabet på lån ydet til små og mellemstore virksomheder af Den Europæiske Investeringsbank som led i dennes midlertidige lånekapacitet (8), samt Kommissionens meddelelse (9) om EF-initiativet for små og mellemstore virksomheder i forbindelse med strukturfondene;der er imidlertid endnu ikke blevet opnået fuldstændig konvergens; en række programmer indeholder stadig forskellige tærskler eller ser bort fra forskellige kriterier såsom uafhængighed;denne konvergens bør fortsættes og gennemføres fuldt ud på grundlag af de regler, som er indeholdt i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, og Kommissionen bør i alle de politikker, den administrerer, anvende samme kriterier og samme tærskler, som den anmoder medlemsstaterne om at overholde;i et enhedsmarked uden interne grænser bør behandlingen af virksomhederne være baseret på et sæt fælles regler, bl. a. med hensyn til statsstøtte - hvad enten der er tale om national støtte eller fællesskabsstøtte;denne strategi er så meget mere nødvendig på baggrund af den omfattende vekselvirkning mellem nationale foranstaltninger og fællesskabsforanstaltninger til støtte for SMV'er, f. eks. med hensyn til strukturfondene og forskning; det betyder, at man bør undgå situationer, hvor Fællesskabet retter sine foranstaltninger mod en bestemt kategori af SMV'er, og medlemsstaterne retter deres mod en anden;hvis Kommissionen, medlemsstaterne, EIB og EIF anvender samme definition, vil det styrke konsekvensen og effektiviteten i forbindelse med politikker, der har SMV'er som målgruppe, og dermed begrænse risikoen for konkurrencefordrejning; mange programmer, der er beregnet på SMV'er, samfinansieres desuden af medlemsstaterne og Fællesskabet og i visse tilfælde af EIB og EIF;før der stilles forslag om tærskler med henblik på definition af SMV'er, bør det understreges, at en sådan bestræbelse på at rationalisere og fastlægge en referencenorm ikke betyder, at virksomheder, som overskrider disse tærskler, ikke fortjener opmærksomhed fra Fællesskabet eller medlemsstaternes offentlige myndigheder; det vil imidlertid være mere hensigtsmæssigt at løse dette problem ved hjælp af særlige foranstaltninger som led i de pågældende programmer, specielt internationale samarbejdsprogrammer, frem for at indføre eller bibeholde forskellige definitioner af SMV'er;kriteriet vedrørende antallet af ansatte er utvivlsomt et af de vigtigste og må betragtes som afgørende, men det er nødvendigt at indføre et supplerende finansielt kriterium for at angive en virksomheds reelle betydning og dens resultater og dens stilling i forhold til dens konkurrenter;det er imidlertid ikke ønskeligt at indføre omsætningen som det eneste finansielle kriterium, fordi virksomheder inden for handels- og distributionssektoren ifølge deres natur har større omsætning end fremstillingssektoren, og omsætningskriteriet bør derfor kombineres med den samlede balance, som er et kriterium, der siger noget om en virksomheds generelle økonomiske formåen, idet der dog skal være mulighed for, at et af disse to økonomiske kriterier kan overskrides;uafhængighed er også et grundlæggende kriterium: en SMV, der tilhører en stor koncern, har adgang til økonomiske midler og bistand, som ikke står til rådighed for konkurrenter af lignende størrelse; der er også behov for at udelukke retlige enheder bestående af SMV'er, som danner en gruppe, hvis økonomiske styrke er større end en SMV's;med hensyn til uafhængighedskriteriet bør medlemsstaterne, EIB og EIF sikre sig, at definitionen ikke omgås af de virksomheder, som formelt opfylder kriteriet, men som i praksis kontrolleres af en stor virksomhed eller af flere store virksomheder i fællesskab;kapitalandele, der indehaves af offentlige investeringsselskaber eller venture-kapitalselskaber ændrer ikke normalt ved en virksomheds karakter af SMV, og der kan derfor ses bort herfra; det samme gælder kapitalandele, der indehaves af institutionelle investorer, hvis forbindelser til den virksomhed, som de har investeret i, almindeligvis er præget af en vis distance;det er nødvendigt at finde en løsning på problemet med virksomheder, der, selv om de er SMV'er, drives i aktieselskabsform og, hvor man på grund af kapitalspredningen og aktionærernes anonymitet ikke præcist kan angive, hvordan ejerforholdene for deres aktier er, og derfor ikke kan vide, om de opfylder betingelserne for uafhængighed;der må derfor fastlægges ret strenge kriterier ved definitionen af SMV'er, hvis de foranstaltninger, som indføres til fordel for dem, reelt skal gavne de virksomheder, for hvilke størrelsen er et handicap;tærsklen på 500 ansatte er ikke virkelig selektiv, da den omfatter næsten samtlige virksomheder (99,9 % af de 14 mio. virksomheder) og næsten ¾ af den europæiske økonomi med hensyn til beskæftigelse og omsætning; desuden har en virksomhed med 500 ansatte adgang til menneskelige, finansielle og tekniske ressourcer, som ligger langt uden for den mellemstore virksomheds rammer, nemlig ejerskab og ledelse på samme hænder, ofte familieejet og ingen dominerende stilling på markedet;ikke blot har virksomheder med mellem 250 og 500 ansatte ofte en meget stærk stilling på markedet, men de har også meget effektive ledelsesstrukturer inden for produktion, salg, marketing, forskning og personaleforvaltning, som klart adskiller dem fra mellemstore virksomheder med op til 250 ansatte, det er netop i sidstnævnte gruppe, at sådanne strukturer er langt mere skrøbelige; tærsklen på 250 ansatte afspejler derfor bedre realiteterne i forbindelse med en SMV;denne tærskel på 250 ansatte er allerede den mest anvendte blandt de definitioner, der findes på fællesskabsplan, og den er blevet indført i lovgivningen i mange medlemsstater i overensstemmelse med Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder; EIB har også besluttet at anvende denne definition i forbindelse med en stor del af de lån, EIB yder som led i »SMV-faciliteten« jf. beslutning 94/217/EF;ifølge tal fra Eurostat overstiger den gennemsnitlige omsætning i en virksomhed med 250 ansatte ikke 40 mio. ECU (1994-tal); det vil derfor være hensigtsmæssigt at anvende en omsætningstærskel på 40 mio. ECU; nyere beregninger viser, at gennemsnitsforholdet mellem omsætning og samlet balance er 1,5 for SMV'er og små virksomheder (10), og tærsklen for den samlede balance bør derfor fastsættes til 27 mio. ECU;inden for SMV'er bør der imidlertid sondres mellem mellemstore virksomheder, små virksomheder og mikrovirksomheder; sidstnævnte bør ikke sammenblandes med håndværksvirksomheder, som fortsat skal defineres på nationalt plan på grund af deres særlige karakteristika;tærsklerne for små virksomheder bør fastlægges efter samme metode; dette giver en tærskel på 7 mio. ECU for omsætningen og 5 mio. ECU for den samlede balance;de valgte tærskler afspejler ikke nødvendigvis den gennemsnitlige SMV eller lille virksomhed, men udgør lofter, der skal give alle virksomheder, der har en SMV's eller en lille virksomheds karakteristika mulighed for at indgå i den ene eller den anden kategori;de tærskler, der er fastlagt for omsætning og samlet balance for at definere SMV'er, bør revideres, når der opstår behov for at tage hensyn til ændrede økonomiske forhold som f. eks. prisniveauet og stigninger i virksomhedernes produktivitet;Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder vil blive ændret, således at de nuværende definitioner erstattes med en henvisning til definitionerne i denne henstilling;det bør desuden anføres, at når direktiv 78/660/EØF, som giver medlemsstaterne mulighed for at fritage SMV'er fra visse forpligtelser med hensyn til offentliggørelse af deres årsregnskaber, skal ændres næste gang, vil Kommissionen foreslå, at den nuværende definition erstattes af en henvisning til denne henstilling;det ville også i forbindelse med evalueringer af foranstaltninger til fordel for SMV'er være ønskeligt, at Kommissionen, medlemsstaterne, EIB og EIF nøjagtigt angiver, hvilke virksomheder der nyder godt af dem, idet der bør skelnes mellem forskellige kategorier af SMV'er efter størrelse, da bedre viden om modtagerne gør det muligt at justere og i højere grad målrette SMV-foranstaltningerne med det resultat; at de bliver mere effektive;medlemsstaterne, EIB og EIF bør have en vis fleksibilitet med hensyn til at fastsætte lavere tærskler end fællesskabstærsklerne, hvis de ønsker at rette deres foranstaltninger mod en speciel kategori SMV'er, og disse tærskler er derfor kun maksimumsgrænser;for at opnå en administrativ forenkling kan medlemsstaterne, EIB og EIF nøjes med at anvende ét enkelt kriterium, nemlig kriteriet vedrørende antallet af ansatte, ved gennemførelsen af nogle af deres politikker; denne fleksibilitet gælder dog ikke i forbindelse med de forskellige statsstøtterammebestemmelser, hvor de finansielle kriterier også skal overholdes;denne henstilling vedrører udelukkende definitionen af SMV'er i forbindelse med Fællesskabets politikker inden for Fællesskabet og Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde -FREMSÆTTER FØLGENDE HENSTILLING:Artikel 1 Medlemsstaterne, Den Europæiske Investeringsbank og Den Europæiske Investeringsfond opfordres til:- at anvende bestemmelserne i artikel 1 i bilaget i de af deres programmer, der har »SMV«, »mellemstore virksomheder« eller »små virksomheder« eller »mikrovirksomheder« som målgruppe- at anvende de valgte lofter for omsætning og samlet balance i tilfælde af ændringer foretaget af Kommissionen i henhold til artikel 2 i bilaget- at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at anvende de i artikel 3, stk. 2, i bilaget anførte størrelsesklasser, navnlig når der er tale om evaluering af anvendelsen af finansielle fællesskabsinstrumenter.Artikel 2 De i artikel 1 i bilaget anførte tærskler skal betragtes som lofter. Medlemsstaterne, Den Europæiske Investeringsbank og Den Europæiske Investeringsfond kan i visse tilfælde vælge at fastsætte lavere tærskler. Ved gennemførelse af visse af deres politikker kan de også vælge udelukkende at anvende kriteriet antal af ansatte, undtagen på de områder, der er omfattet af de forskellige rammebestemmelser for statsstøtte.Artikel 3 For at gøre det muligt for Kommissionen at evaluere de fremskridt, der er sket, opfordres medlemsstaterne, Den Europæiske Investeringsbank og Den Europæiske Investeringsfond til inden den 31. december 1997 at oplyse Kommissionen om, hvilke foranstaltninger de har truffet for at efterkomme denne henstilling.Artikel 4 Denne henstilling vedrører definitionen af SMV'er i forbindelse med Fællesskabets politikker inden for Fællesskabet og Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde og er rettet til medlemsstaterne, Den Europæiske Investeringsbank og Den Europæiske Investeringsfond.Udfærdiget i Bruxelles, den 3. april 1996.På Kommissionens vegneChristos PAPOUTSISMedlem af Kommissionen(1) K0M(94) 207 endelig udg.(2) EFT nr. C 213 af 19. 8. 1992, s. 2.(3) EFT nr. C 213 af 19. 8. 1992, s. 10.(4) EFT nr. C 72 af 10. 3. 1994, s. 3, fodnote 16.(5) EFT nr. C 368 af 23. 12. 1994, s. 12.(6) EFT nr. L 222 af 14. 8. 1978, s. 11.(7) EFT nr. L 82 af 25. 3. 1994, s. 33.(8) EFT nr. L 107 af 28. 4. 1994, s. 57, jf. Kommissionens beretning herom, KOM(94) 434 endelig udg. af 19. oktober 1994.(9) EFT nr. C 180 af 1. 7. 1994, s. 10.(10) Kilde: »BACH«-databasen (harmoniserede regnskaber).BILAG DEFINITION AF SMÅ OG MELLEMSTORE VIRKSOMHEDER VEDTAGET AF KOMMISSIONEN Artikel 1 1. Ved små og mellemstore virksomheder, i det følgende benævnt »SMV'er«, forstås virksomheder, som:- har under 250 ansatte og- entenen årlig omsætning på ikke over 40 mio. ECU elleren årlig samlet balance på ikke over 27 mio. ECU- og som opfylder kriteriet om uafhængighed som defineret i stk. 3.2. Hvis det er nødvendigt at sondre mellem små og mellemstore virksomheder, forstås ved »små virksomheder« virksomheder, som:- har under 50 ansatte og- entenen årlig omsætning på ikke over 7 mio. ECU elleren årlig samlet balance på ikke over 5 mio. ECU- og som opfylder kriteriet om uafhængighed som defineret i stk. 3.3. Ved uafhængige virksomheder forstås virksomheder, hvor en enkelt virksomhed eller flere virksomheder i fællesskab, der ikke opfylder definitionerne på en SMV eller en lille virksomhed, alt efter tilfældet, ikke besidder 25 % eller derover af kapitalen eller stemmerettighederne. Denne tærskel kan overskrides i følgende to tilfælde:- hvis virksomheden ejes af offentlige investeringsselskaber, venture-kapitalselskaber eller institutionelle investorer, forudsat at de hverken kontrollerer virksomheden individuelt eller i fællesskab- hvis kapitalen er spredt på en sådan måde, at det ikke er muligt at afgøre, hvem der ejer den, og virksomheden erklærer, at den med rette kan antage, at en enkelt virksomhed eller flere virksomheder i fællesskab, der ikke opfylder definitionerne på en SMV eller en lille virksomhed, alt efter tilfældet, ikke ejer 25 % eller derover af den.4. Ved beregning af de i stk. 1 og 2 omhandlede tærskler skal tallene for den pågældende virksomhed og for alle de virksomheder, som den direkte eller indirekte kontrollerer gennem besiddelse af 25 % eller derover af kapitalen eller af stemmerettighederne, sammenlægges.5. Hvis det er nødvendigt at sondre mellem mikrovirksomheder og andre SMV'er, forstås ved førstnævnte virksomheder med under ti ansatte.6. Hvis en virksomhed på datoen for balancen over- eller underskrider de anførte tærskler for antallet af ansatte eller de finansielle tærskler, medfører dette kun, at virksomheden får eller mister status som »SMV«, »mellemstor virksomhed«, »lille virksomhed« eller »mikrovirksomhed«, hvis over- eller underskridelsen finder sted i to på hinanden følgende regnskabsår.7. Antallet af ansatte er lig med antallet af årsarbejdsenheder (ÅAE), dvs. antallet af fuldtidsansatte i løbet af et år, idet deltidsansatte og sæsonansatte indgår som brøkdele af ÅAE. Som referenceår anvendes seneste afsluttede regnskabsår.8. Tærsklerne for omsætning og samlet balance vedrører seneste afsluttede regnskabsår. Hvis der er tale om nyetablerede virksomheder, hvis regnskaber endnu ikke er afsluttet, beregnes tærsklerne på grundlag af et skøn foretaget i god tro i løbet af regnskabsåret.Artikel 2 Kommissionen ændrer lofterne for omsætning og samlet balance efter behov og normalt hvert fjerde år efter vedtagelsen af denne henstilling for at tage hensyn til den økonomiske udvikling inden for Fællesskabet.Artikel 3 1. Kommissionen vedtager de fornødne foranstaltninger til at sikre, at definitionen af SMV'er i artikel 1 anvendes på alle programmer, som den forvalter, og hvori begreberne »SMV«, »mellemstor virksomhed«, »lille virksomhed« eller »mikrovirksomhed« anvendes.2. Kommissionen vedtager de fornødne foranstaltninger for at tilpasse de statistikker, den udarbejder, i overensstemmelse med følgende størrelsesklasser:- 0 ansatte- 1 til 9 ansatte- 10 til 49 ansatte- 50 til 249 ansatte- 250 til 499 ansatte- 500 ansatte og derover.3. Igangværende fællesskabsprogrammer, hvori SMV'er defineres ved hjælp af andre kriterier end de i artikel 1 anførte, omfatter i en overgangsperiode fortsat virksomheder, som blev anset for SMV'er, da disse programmer blev vedtaget. Ændringer af SMV-definitionen inden for disse programmer kan kun ske i form af en vedtagelse af definitionen i denne henstilling, idet den afvigende definition ændres til en henvisning til definitionen i denne henstilling. Overgangsperioden udløber i princippet senest den 31. december 1997. Retligt bindende forpligtelser, som Kommissionen har påtaget sig på grundlag af disse programmer, berøres dog ikke.4. Når direktiv 78/660/EØF skal ændres, vil Kommissionen foreslå, at de for øjeblikket gældende kriterier for definitionen af SMV ændres til en henvisning til definitionen i denne henstilling.5. Enhver bestemmelse, der vedtages af Kommissionen, og hvori begreberne »SMV«, »mellemstor virksomhed«, »lille virksomhed« eller »mikrovirksomhed« eller enhver anden lignende betegnelse anvendes, henviser til definitionen i denne henstilling.


title: Rådets henstilling af 8. juni 2009 om et tiltag vedrørende sjældne sygdomme

text:
               3.7.2009

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 151/7

      RÅDETS HENSTILLING

   af 8. juni 2009
   om et tiltag vedrørende sjældne sygdomme
   2009/C 151/02
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 152, stk. 4, andet afsnit,
   som henviser til forslag fra Kommissionen,
   som henviser til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
   som henviser til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, (2) og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Sjældne sygdomme er en trussel mod EU-borgernes sundhed, for det er livstruende eller kronisk invaliderende sygdomme med lav prævalens og af stor kompleksitet. Selv om de er sjældne, er der så mange forskellige typer af sjældne sygdomme, at millioner af mennesker er ramt.

               (2)

               Principperne og de overordnede værdier universalitet, adgang til pleje af god kvalitet, lighed og solidaritet, som Rådet tilsluttede sig i sine konklusioner af 2. juni 2006 om fælles værdier og principper i Den Europæiske Unions sundhedssystemer, er af afgørende betydning for patienter med sjældne sygdomme.

               (3)

               Der er blevet vedtaget et EF-handlingsprogram vedrørende sjældne sygdomme, herunder genetiske sygdomme, for perioden 1. januar 1999-31. december 2003 (3). I programmet defineres prævalensen for en sjælden sygdom som højst 5 ud af 10 000 personer i EU. Der vil blive udarbejdet en mere detaljeret definition med udgangspunkt i ajourførte videnskabelige undersøgelser under hensyn til såvel prævalensen som forekomsten under anvendelse af ressourcer fra andet EF-handlingsprogram for sundhed (4).

               (4)

               I henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 141/2000 af 16. december 1999 om lægemidler til sjældne sygdomme (5) udpeges et lægemiddel som et »lægemiddel til sjældne sygdomme«, hvis det er beregnet til diagnosticering, forebyggelse eller behandling af en livstruende eller kronisk invaliderende lidelse, der berører højst 5 ud 10 000 personer i Fællesskabet på det tidspunkt, hvor ansøgningen fremsættes.

               (5)

               Det skønnes, at der i dag findes mellem 5 000 og 8 000 forskellige sjældne sygdomme, som rammer 6-8 % af befolkningen i løbet af livet. Med andre ord er sjældne sygdomme karakteriseret ved enkeltvis at have en lav prævalens, men i alt mellem 27 og 36 millioner mennesker i EU er ramt af sjældne sygdomme. De fleste af dem lider af mindre hyppigt forekommende sygdomme, som rammer højst 1 ud af 100 000 personer. Disse patienter er særligt isolerede og sårbare.

               (6)

               Sjældne sygdomme kræver på grund af deres lave prævalens og særtræk og det store antal mennesker, der er ramt, en global tilgang baseret på en særlig, kombineret indsats for at forebygge høj sygelighed eller for tidlig død og for at forbedre de berørtes livskvalitet og socioøkonomiske potentiale.

               (7)

               Sjældne sygdomme var et af de prioriterede områder under Fællesskabets sjette rammeprogram for forskning og udvikling (6), og det samme gør sig gældende i forbindelse med syvende rammeprogram for forskning og udvikling (7), idet udvikling af nye diagnosticerings- og behandlingsmetoder for sjældne sygdomme og epidemiologisk forskning i disse lidelser kræver en tilgang, som omfatter flere lande, for at øge antallet af patienter i forbindelse med de enkelte undersøgelser.

               (8)

               I hvidbogen »Sammen om sundhed: en strategi for EU 2008-2013« af 23. oktober 2007, der er en videreudvikling af EU's sundhedsstrategi, blev sjældne sygdomme identificeret som et prioriteret indsatsområde.

               (9)

               For at sikre en bedre koordinering og sammenhæng mellem nationale, regionale og lokale initiativer vedrørende sjældne sygdomme og samarbejde mellem forskningscentre bør alle relevante nationale tiltag i forbindelse med sjældne sygdomme integreres i planer vedrørende sjældne sygdomme.

               (10)

               I henhold til Orphanetdatabasen har kun 250 af de tusinder af kendte sjældne sygdomme, som kan identificeres klinisk, en kode i den eksisterende Internationale Sygdomsklassifikation (ICD) (10. udgave). Det er påkrævet at foretage en passende klassificering og kodificering af alle sjældne sygdomme for at give dem den nødvendige synlighed og anerkendelse i de nationale sundhedssystemer.

               (11)

               I 2007 iværksatte Verdenssundhedsorganisationen (WHO) en revision af 10. udgave af Den Internationale Sygdomsklassifikation med henblik på vedtagelse af 11. udgave af denne klassifikation på Verdenssundhedsforsamlingen i 2014. WHO har udpeget formanden for EU's taskforce for sjældne sygdomme til formand for en særlig rådgivende gruppe vedrørende sjældne sygdomme med henblik på at bidrage til revisionsprocessen med forslag til kodificering og klassificering af sjældne sygdomme.

               (12)

               Indførelse af en fælles definition af sjældne sygdomme i alle medlemsstater ville medføre en kraftig styrkelse af EU's bidrag inden for denne særlige rådgivende gruppe og lette samarbejdet på fællesskabsniveau i forbindelse med sjældne sygdomme.

               (13)

               I juli 2004 blev der nedsat en kommissionsgruppe på højt plan vedrørende sundhedstjenesteydelser og lægebehandling med det formål at samle eksperter fra alle medlemsstaterne, således at de kunne behandle de praktiske aspekter ved et samarbejde mellem nationale sundhedssystemer i EU. En af arbejdsgrupperne under denne gruppe på højt plan fokuserer på europæiske referencenetværk (ERN’er) for sjældne sygdomme. Der er blevet udarbejdet nogle kriterier og principper for ERN’er, herunder deres rolle i forbindelse med bekæmpelse af sjældne sygdomme. ERN’er kan også fungere som forsknings- og videncentre, behandle patienter fra andre medlemsstater og sikre efterbehandlingsfaciliteter, hvis det er nødvendigt.

               (14)

               EF-merværdien ved ERN’er er særlig stor i forbindelse med sjældne sygdomme på grund af disse lidelsers sjældne forekomst, som både indebærer, at der er et begrænset antal patienter og knaphed på ekspertise i de enkelte lande. Det er derfor helt afgørende at samle ekspertise på europæisk plan for at sikre lige adgang til nøjagtige oplysninger, korrekt diagnose i tide samt behandling og pleje af høj kvalitet for patienter med sjældne sygdomme.

               (15)

               I december 2006 udarbejdede en ekspertgruppe under EU's taskforce for sjældne sygdomme en rapport med titlen »Contribution to policy shaping: For a European collaboration on health services and medical care in the field of rare diseases« til gruppen på højt plan vedrørende sundhedstjenesteydelser og lægebehandling. I ekspertgruppens rapport hedder det bl.a., at det er vigtigt at identificere ekspertisecentre og fastlægge den rolle, som sådanne centre bør spille. Den var desuden enig om, at det i princippet, og hvis det er muligt, bør være ekspertisen, der rejser, snarere end patienterne selv. Nogle af de tiltag, som der opfordres til i rapporten, indgår i denne henstilling.

               (16)

               Samarbejde og vidensdeling mellem ekspertisecentre har vist sig at være en meget effektiv tilgang til behandling af sjældne sygdomme i Europa.

               (17)

               Ekspertisecentrene kan følge en tværfaglig tilgang til behandling og pleje for at tage højde for de komplekse og forskelligartede forhold, der er forbundet med sjældne sygdomme.

               (18)

               På grund af særtrækkene ved sjældne sygdomme — et begrænset antal patienter og knaphed på relevant viden og ekspertise — har en indsats på fællesskabsniveau en meget stor merværdi. Merværdien kan navnlig opnås ved at samle national ekspertviden om sjældne sygdomme fra de forskellige medlemsstater.

               (19)

               Det er yderst vigtigt at sikre, at medlemsstaterne bidrager aktivt til udarbejdelsen af visse af de fælles instrumenter, som er beskrevet i Kommissionens meddelelse om sjældne sygdomme: en udfordring for Europa af 11. november 2008, navnlig om diagnostik og medicinsk behandling samt europæiske retningslinjer for populationsscreening. Det kan også være tilfældet i forbindelse med vurderingsrapporterne om den behandlingsmæssige merværdi ved lægemidler til sjældne sygdomme, som kan bidrage til at fremskynde prisforhandlingerne på nationalt niveau og dermed afkorte ventetiden, inden der gives adgang til lægemidler til patienter med sjældne sygdomme.

               (20)

               WHO har defineret styrkelse af patienters indflydelse som en »forudsætning for sundhed« og tilskyndet til »et proaktivt partnerskab og en strategi for at øge patienters deltagelse i egen behandling for at forbedre kronisk syges helbred og livskvalitet« (8). På den måde spiller uafhængige patientgrupper både en afgørende rolle for direkte støtte til personer, som lever med sygdommen, og for det kollektive arbejde, de varetager for at forbedre forholdene for patienter med sjældne sygdomme som helhed og for kommende generationer.

               (21)

               Medlemsstaterne bør bestræbe sig på at inddrage patienter og patientrepræsentanter i den politiske proces og søge at fremme patientgruppernes aktiviteter.

               (22)

               Forsknings- og behandlingsinfrastrukturer for sjældne sygdomme kræver langvarige projekter og derfor en passende finansiel indsats for at sikre bæredygtighed på lang sigt. Denne indsats vil navnlig maksimere synergien med projekter under andet EF-handlingsprogram for sundhed, syvende rammeprogram for forskning og udvikling og efterfølgerne til disse programmer,

         HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE, AT DE:
   I.   PLANER OG STRATEGIER INDEN FOR SJÆLDNE SYGDOMME

               1.

               udarbejder og gennemfører planer eller strategier for sjældne sygdomme på et passende niveau, eller undersøger passende foranstaltninger i forbindelse med sjældne sygdomme i andre folkesundhedsstrategier for at søge at sikre, at patienter med sjældne sygdomme har adgang til behandling og pleje af høj kvalitet, herunder diagnostik, behandling, undervisning i at leve med sygdommen samt om muligt effektive lægemidler til sjældne sygdomme, og navnlig:

                           a)

                           udarbejder og vedtager en plan eller en strategi så hurtigt som muligt, helst senest inden udgangen af 2013, som skal fungere som rettesnor for og strukturere de relevante tiltag i forbindelse med sjældne sygdomme inden for rammerne af deres sundheds- og socialsystemer

                           b)

                           tager skridt til at integrere nuværende og fremtidige initiativer på lokalt, regionalt og nationalt plan i deres nationale planer eller strategier med henblik på en samlet tilgang

                           c)

                           definerer et begrænset antal prioriterede tiltag inden for deres planer eller strategier med mål og opfølgningsmekanismer

                           d)

                           noterer sig, når de relevante myndigheder på nationalt plan udvikler retningslinjer og henstillinger vedrørende tilrettelæggelse af nationale tiltag i forbindelse med sjældne sygdomme inden for rammerne af det nuværende europæiske projekt for udvikling af nationale planer for sjældne sygdomme (European Project for Rare Diseases National Plans Development, EUROPLAN), der er udvalgt til finansiering i perioden 2008-2011 under det første program for Fællesskabets indsats inden for folkesundhed (9).

         II.   PASSENDE DEFINITION OG KODIFICERING AF SJÆLDNE SYGDOMME OG OPRETTELSE AF EN FORTEGNELSE

               2.

               med henblik på policyarbejdet på fællesskabsplan anvender en fælles definition af sjældne sygdomme, som sygdomme, der højst rammer 5 ud af 10 000 personer

               3.

               søger at sikre, at sjældne sygdomme kodificeres korrekt og kan spores i alle sundhedsinformationssystemer, og tilskynder til passende anerkendelse af sygdommen i de nationale sundheds- og godtgørelsessystemer med udgangspunkt i ICD, men under overholdelse af nationale procedurer

               4.

               bidrager aktivt til oprettelse af en let tilgængelig og dynamisk EU-fortegnelse over sjældne sygdomme baseret på Orphanetnetværket og andre eksisterende net som omhandlet i Kommissionens meddelelse om sjældne sygdomme

               5.

               på alle passende niveauer, herunder på fællesskabsniveau, overvejer at yde støtte dels til specifikke sygdomsinformationsnetværker, og dels, i epidemiologisk øjemed, til registre og databaser, samtidig med at opmærksomheden rettes mod en uafhængig styring.

         III.   FORSKNING I SJÆLDNE SYGDOMME

               6.

               identificerer igangværende forskningsprojekter og eksisterende forskningsressourcer inden for nationale rammer og i EF-sammenhæng for at fastlægge det aktuelle tekniske niveau, vurdere forskningen i sjældne sygdomme og forbedre koordinationen af fællesskabsprogrammer og nationale og regionale programmer for forskning i sjældne sygdomme

               7.

               identificerer behov og prioriterede indsatsområder for grundforskning, klinisk og translationel og social forskning i sjældne sygdomme, samt metoder til at fremme denne forskning og tilskynde til tværfaglige samarbejdstilgange, som skal fungere komplementært gennem nationale programmer og fællesskabsprogrammer

               8.

               fremmer nationale forskeres deltagelse i forskningsprojekter vedrørende sjældne sygdomme med økonomisk støtte på alle passende niveauer, herunder på fællesskabsniveau

               9.

               indsætter bestemmelser i deres planer eller strategier, som tager sigte på at fremme forskning i sjældne sygdomme

               10.

               sammen med Kommissionen fremmer udviklingen af forskningssamarbejde med tredjelande, der er aktive inden for forskning i sjældne sygdomme og mere generelt med hensyn til udveksling af oplysninger og ekspertviden.

         IV.   EKSPERTISECENTRE OG EUROPÆISKE REFERENCENETVÆRK FOR SJÆLDNE SYGDOMME

               11.

               identificerer egnede ekspertisecentre på deres nationale område inden udgangen af 2013 og overvejer at støtte etableringen af sådanne centre

               12.

               tilskynder til, at sådanne ekspertisecentre deltager i europæiske referencenetværk under hensyn til nationale kompetencer og bestemmelser om godkendelse eller anerkendelse heraf

               13.

               organiserer behandlingsmuligheder for patienter, der lider af sjældne sygdomme gennem etablering af et samarbejde med relevante eksperter og udveksling af fagfolk og ekspertise inden for landets grænser eller fra udlandet, hvis det er nødvendigt

               14.

               støtter anvendelsen af informations- og kommunikationsteknologi, f.eks. telemedicin, hvor det er nødvendigt, for at sikre fjernadgang til den specifikke behandling, der er brug for

               15.

               lader deres planer eller strategier omfatte de nødvendige betingelser for formidling og mobilitet i forbindelse med ekspertise og viden for at fremme behandlingen af patienter i deres nærmiljø

               16.

               tilskynder til, at ekspertisecentre baseres på en tværfaglig tilgang til behandling og pleje i forbindelse med sjældne sygdomme.

         V.   INDSAMLING AF EKSPERTISE INDEN FOR SJÆLDNE SYGDOMME PÅ EUROPÆISK PLAN

               17.

               indsamler national ekspertise inden for sjældne sygdomme og støtte pooling af denne ekspertise med europæiske interesseparter for at støtte:

                           a)

                           udveksling af bedste praksis med hensyn til diagnostiske redskaber og medicinsk behandling samt uddannelse og social omsorg i forbindelse med sjældne sygdomme

                           b)

                           tilstrækkelig uddannelse og efteruddannelse af alle ansatte inden for sundhedsvæsenet for at gøre dem opmærksom på eksistensen af disse sygdomme og på de behandlings- og plejeressourcer, der er til rådighed

                           c)

                           udvikling af lægelig uddannelse på områder af relevans for diagnose og forvaltning af sjældne sygdomme som f.eks. genetik, immunologi, neurologi, onkologi og pædiatri

                           d)

                           udformning af europæiske retningslinjer vedrørende diagnostiske test og populationsscreening under hensyn til nationale afgørelser og kompetencer

                           e)

                           formidling af medlemsstaternes vurderingsrapporter om den behandlingsmæssige og kliniske merværdi ved lægemidler til sjældne sygdomme på fællesskabsplan, hvor den relevante viden og ekspertise er indsamlet, for at afkorte ventetiden, inden der gives adgang til lægemidler til patienter med sjældne sygdomme.

         VI.   STYRKELSE AF PATIENTFORENINGERS INDFLYDELSE

               18.

               hører patienter og patientrepræsentanter om politikkerne på området sjældne sygdomme og letter patienternes adgang til ajourførte oplysninger om sjældne sygdomme

               19.

               fremmer patientforeningers aktiviteter, f.eks. oplysningskampagner, kapacitetsopbygning og uddannelse, udveksling af informationer og eksempler på bedste praksis, opbygning af netværk, opsøgende arbejde i forbindelse med meget isolerede patienter.

         VII.   BÆREDYGTIGHED

               20.

               sammen med Kommissionen og gennem egnede finansierings- og samarbejdsmekanismer søger at sikre, at de infrastrukturer, der er udviklet inden for information, forskning og behandling i forbindelse med sjældne sygdomme, er holdbare på lang sigt.

         OPFORDRER KOMMISSIONEN TIL:

               1.

               inden udgangen af 2013 og for at åbne mulighed for forslag i et eventuelt fremtidigt fællesskabshandlingsprogram på sundhedsområdet at udarbejde en gennemførelsesrapport om denne henstilling til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Sociale og Økonomiske Udvalg og Regionsudvalget på grundlag af oplysninger fra medlemsstaterne for at vurdere, i hvilket omfang de foreslåede foranstaltninger er effektive, og overveje, om der er behov for en yderligere indsats for give patienter med sjældne sygdomme og deres familier et bedre liv

               2.

               regelmæssigt at orientere Rådet om opfølgningen af Kommissionens meddelelse om sjældne sygdomme.

      Udfærdiget i Luxembourg, den 8. juni 2009.

            På Rådets vegne

         Petr ŠIMERKA

            Formand

      (1)  Lovgivningsmæssig beslutning af 23. april 2009 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (2)  Udtalelse af 25. februar 2009 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (3)  Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1295/1999/EF af 29. april 1999 om vedtagelse af et EF-handlingsprogram vedrørende sjældne sygdomme som led i indsatsen inden for folkesundhed (1999-2003) (EFT L 155 af 22.6.1999, s. 1). Ophævet ved afgørelse nr. 1786/2002/EF (EFT L 271 af 9.10.2002, s. 1).

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1350/2007/EF af 23. oktober 2007 om oprettelse af andet EF-handlingsprogram for sundhed (2008-2013) (EUT L 301 af 20.11.2007, s. 3).

      (5)  EFT L 18 af 22.1.2000, s. 1.

      (6)  Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1513/2002/EF af 27. juni 2002 om Det Europæiske Fællesskabs sjette rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration som bidrag til realiseringen af det europæiske forskningsrum og til innovation (2002-2006) (EFT L 232 af 29.8.2002, s. 1).

      (7)  Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1982/2006/EF af 18. december 2006 om Det Europæiske Fællesskabs syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (2007-2013) (EUT L 412 af 30.12.2006, s. 1).

      (8)  http://www.euro.who.int/Document/E88086.pdf

      (9)  Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1786/2002/EF af 23. september 2002 om vedtagelse af et program for Fællesskabets indsats inden for folkesundhed (2003-2008) (EFT L 271 af 9.10.2002, s. 1).


Avis juridique important

|

32004H0345

Kommissionens henstilling af 6. april 2004 om kontrol på området trafiksikkerhed (EØS-relevant tekst)

EU-Tidende nr. L 111 af 17/04/2004 s. 0075 - 0082

Kommissionens henstillingaf 6. april 2004om kontrol på området trafiksikkerhed(EØS-relevant tekst)(2004/345/EF)KOMMISSIONENEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER,som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 211, ogsom tager følgende i betragtning:(1) Hvert år bliver der dræbt mere end 40000 mennesker på vejene i EU. I hvidbogen Den europæiske transportpolitik frem til 2010 - De svære valg(1) har Kommissionen anført sit overordnede mål for trafiksikkerhed, som er at få antallet af trafikdræbte halveret inden 2010.(2) Hovedårsagerne til dødsulykker er hastigheden, kørsel under påvirkning af alkohol (herefter omtalt som spirituskørsel) og manglende brug af sikkerhedssele. En begrænsning af disse årsager til dødsofre på vejene kunne give mere end halvdelen af den nedbringelse på 50 % af trafikdræbte, der er blevet sat som mål.(3) Ifølge forskning er kontrol en vigtig og effektiv måde at forhindre og nedbringe antallet af ulykker, døde og tilskadekomne på.(4) Hastighed, spirituskørsel og manglende brug af sikkerhedssele er veldokumenterede områder, der er blevet analyseret i mange forskningsprojekter og undersøgelser, hvorved man har fået oplysninger om, hvad der er bedste praksis med hensyn til kontrol af de pågældende overtrædelser af færdselsloven.(5) Af en konsekvensanalyse af forslag, der svarer til foranstaltningerne i denne henstilling, har det vist sig, at de bedste kontrolpraksisser, som foreslås indført i alle EU-medlemsstaterne, giver et betydeligt positivt benefit-cost-resultat.(6) De bedste praksisser er for hastighedens vedkommende: brug af automatiske hastighedskontrolsystemer, fulgt op af procedurer, hvor der er den fornødne kapacitet til at klare et stort antal overtrædelser; for spirituskørsels vedkommende: anvendelse af stikprøvekontrol, hvor man måler udåndingsluften, og brug af evidensalkometre; og for sikkerhedsselers vedkommende: intensiv kontrol af en vis varighed, som finder sted flere gange om året.(7) Af de samme videnskabelige kilder fremgår det, at kontrol først er optimalt effektiv, når den kombineres med kampagner, hvor befolkningen gøres opmærksom på, at der foretages kontrol, og hvorfor det sker.(8) For at de foranstaltninger, der skal træffes ifølge henstillingen, kan planlægges effektivt, bør medlemsstaterne fastlægge en national kontrolplan, som de evaluerer med regelmæssige mellemrum og om nødvendigt tilpasser.(9) På grund af de potentielt alvorlige konsekvenser af de overtrædelser, som omhandles i henstillingen, bør medlemsstaterne normalt sørge for, at overtrædelser bliver fulgt op af sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkninger, og ikke kun med en advarsel, som det somme tider er tilfældet nu, for eksempel ved manglende brug af sikkerhedsseler.(10) Handlinger, som har til formål at forhindre eller underminere kontrol, bør også straffes med effektive sanktioner.(11) I nogle tilfælde kan det være hensigtsmæssigt at kræve behandling ved siden af eller i stedet for en sanktion; det kan for eksempel være tilfældet, hvis en person har et strukturelt alkoholproblem.(12) For også at kunne sanktionere effektivt i tilfælde af alvorlige og/eller gentagne overtrædelser, som er begået i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor bilen er registreret, anbefaler henstillingen en mekanisme til grænseoverskridende kontrol.(13) For at kunne vurdere, hvor effektivt henstillingen bliver gennemført, skal medlemsstaten udfylde en standardformular med relevante oplysninger om kontrol og oplysningskampagner, der er blevet gennemført, og, for at få et bedre billede af situationen vedrørende kørsel under påvirkning af narkotika, også relevante oplysninger på dette område. Oplysningerne sendes til Kommissionen og til andre medlemsstater. Der skal også gives oplysninger om grænseoverskridende kontrolaktioner, som medlemsstaterne har deltaget i.(14) Kommissionen udarbejder en rapport hvert andet år ud fra disse oplysninger fra medlemsstaterne.(15) Denne henstilling udgør sammen med direktivet om minimumsbetingelser for gennemførelse af direktiv 2002/15/EF samt Rådets forordninger (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 om sociale bestemmelser vedrørende vejtransportaktiviteter(2), en kontrolpakke, hvis formål det er i betydelig grad at forbedre trafiksikkerheden i Den Europæiske Union og nedbringe antallet af trafikdræbte og kvæstede.(16) Formålet med denne henstilling er at forbedre trafiksikkerheden og nedbringe antallet af dræbte og kvæstede på vejene i Den Europæiske Union, ved at medlemsstaterne indfører nationale kontrolplaner, der indeholder bedste praksis med kontrol og informering af befolkningen vedrørende hastighed, spirituskørsel og manglende brug af sikkerhedsseler.HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE:1. at opstille en national kontrolplan indeholdende de foranstaltninger, de påtænker at træffe til gennemførelse af denne henstilling, og give Kommissionen denne nationale kontrolplan, som skal indeholde de oplysninger, der er beskrevet i kapitel I i standardformularen, der er vist i bilaget,2. regelmæssigt at evaluere og eventuelt tilpasse den nationale kontrolplan i overensstemmelse med relevant udvikling og give Kommissionen oplysninger om sådanne tilpasninger,3. at sørge for, at de forbedrede kontrolaktioner, der er beskrevet i henstilling 4 - 7, bliver kombineret med informering af befolkningen i form af kampagner, der skal gøre befolkningen mere bevidst om det pågældende emne, og som skal afholdes separat for hvert af de tre emner om forbedrede kontrolaktioner, og i form af skiltning ved vejsiden om konkrete kontrolaktioner, der gennemføres på den pågældende vej,4. at sørge for, at der benyttes automatisk hastighedskontroludstyr til at kontrollere hastigheden på motorveje, landeveje og byveje, og sørge for, at kontrollen bliver udført på en sådan måde, at der er sikkerhed for, at den er effektiv, dvs. at den bliver udført regelmæssigt på vejstrækninger, hvor der jævnligt sker overtrædelser, og som giver øget risiko for ulykker,5. at have procedurer, der sikrer, at alle overtrædelser af hastigheden, der bliver registreret af det automatiske hastighedskontroludstyr, bliver fulgt op,6. at sørge for, at der anvendes stikprøvekontrol, hvor man måler udåndingsluften med et alkometer, som det bærende princip til overvågning af spirituskørsel og på en sådan måde, at den er effektiv; med henblik herpå under alle omstændigheder sikre, at der regelmæssigt foretages stikprøvekontrol, hvor man måler udåndingsluften, på steder og tidspunkter, hvor der jævnligt sker overtrædelser, og hvor dette giver øget risiko for ulykker, og at sørge for, at de politifolk, der udfører stikprøvekontrol, hvor man måler udåndingsluften, benytter evidensalkometre, når som helst de har mistanke om spirituskørsel,7. at sørge for, at der gennemføres intensive kontrolaktioner af manglende brug af sikkerhedsseler af en varighed på mindst to uger og mindst tre gange om året på steder, hvor det jævnligt konstateres, at der ikke bruges sikkerhedssele, og hvor der er øget risiko for ulykker, og sørge for, at brugen af sikkerhedssele bliver påtvunget i alle de tilfælde, hvor det konstateres, at det ikke er tilfældet, og hvor bilen bliver stoppet; disse kontrolaktioner kan foregå sammen med andre trafikkontrolaktioner, der for eksempel vedrører hastighed og spirituskørsel,8. at have som en overordnet politik, at overtrædelser, der afsløres under de forbedrede kontrolaktioner, der er beskrevet i henstilling 4 - 7, følges op af idømmelse og gennemførelse af en sanktion og/eller en behandling, og at sørge for, at sanktioner som følge af for høj hastighed, spirituskørsel og manglende brug af sikkerhedsseler er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkninger, at handlinger, som har til formål at hindre eller omgås kontrollen, idømmes sanktioner, der er baseret på samme principper, at sanktionerne er strengere i tilfælde af gentagne, alvorlige overtrædelser begået af den samme person, og at sanktionerne omfatter mulighed for inddragelse eller frakendelse af kørekortet og for konfiskation af køretøjet for alvorlige overtrædelser,9. at bistå hinanden, således at denne henstilling kan få den rette effekt, og til dette formål udpege et kontrolkoordineringssted i hver enkelt medlemsstat og give hinanden og Kommissionen oplysninger om navn og adresse på dette koordineringssted; kontrolkoordineringsstederne vil blive benyttet til udveksling af de bedste kontrolpraksisser, som anvendes i medlemsstaterne på de områder, der er omfattet af denne henstilling, og de vil også få til opgave at viderebringe oplysningerne til Kommissionen som anført i henstilling 12 og skal desuden sende de samme oplysninger til koordineringsstedet i de andre medlemsstater,10. at sørge for, at alvorlige eller gentagne overtrædelser, der er til fare for trafiksikkerheden, og som begås af en ikke-hjemmehørende bilist, bliver indberettet til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor køretøjet er indregistreret, gennem det i henstilling 9 nævnte kontrolkoordineringssted, som fører register over sådanne meddelelser fra medlemsstaterne,11. at sørge for, at de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor sådanne alvorlige eller gentagne overtrædelser er blevet registreret, anmoder de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor køretøjet er indregistreret, om at træffe passende forholdsregler over for lovovertræderen, og at sørge for, at sidstnævnte medlemsstat i sådanne tilfælde informerer den førstnævnte medlemsstat om den opfølgning, der er sket af anmodningen, og at sørge for, at de i henstilling 9 nævnte koordineringspunkter benyttes til denne kontakt mellem medlemsstaterne,12. at formidle oplysningerne om gennemførelsen af denne henstilling og om udviklingen inden for de pågældende områder til Kommissionen hvert andet år i overensstemmelse med kapitel II i standardformularen i bilaget; det første år, som denne rapport fra medlemsstaterne skal omhandle, er det første fulde kalenderår efter datoen for offentliggørelsen af denne henstilling; oplysningerne skal være Kommissionen i hænde senest den 30. september efter den dato, hvor den toårsperiode, som denne rapport omhandler, udløber,13. ved udgangen af den første toårsperiode, som er nævnt i henstilling 12, at undersøge, hvor effektivt de eksisterende nationale foranstaltninger, der er truffet som følge af denne henstilling, har været og informere Kommissionen om resultaterne af deres undersøgelse.KOMMISSIONEN FORPLIGTER SIG HERMED TIL:1. at gøre de nationale kontrolplaner, der er nævnt i henstilling 1, tilgængelige for alle medlemsstater,2. at gøre de oplysninger, der er nævnt i henstilling 2, tilgængelige for alle medlemsstater,3. at udarbejde en rapport hvert andet år om medlemsstaternes gennemførelse af denne henstilling og om udviklingen inden for de pågældende områder baseret på de i henstilling 12 nævnte oplysninger fra medlemsstaterne, og at sende rapporten til Rådet og Europa-Parlamentet senest 13 måneder efter udløbet af den toårsperiode, som rapporten omhandler,4. inden udløbet af det tredje år efter datoen for offentliggørelsen af denne henstilling fra Kommissionen på basis af de i henstilling 12 nævnte oplysninger at evaluere, om der er opnået forbedringer inden for trafiksikkerhed i en sådan grad, at hvis forbedringerne fortsætter, er det sandsynligt, at målet med at nedbringe antallet af trafikdræbte i EU med 50 % inden år 2010 vil kunne nås,5. at fremlægge et forslag til et direktiv, der har til formål at nå målet med en nedbringelse på 50 %, i tilfælde af at de forbedringer, der er beskrevet i ovenstående punkt, ikke bliver nået.Udfærdiget i Bruxelles, den 6. april 2004.På Kommissionens vegneLoyola De PalacioNæstformand(1) KOM(2001) 370 af 12.9.2001.(2) Dette forslag til direktiv (KOM(2003) 628 endelig) har til hensigt at erstatte Rådets direktiv 88/599/EØF af 23.11.1988 om standardkontrolprocedurer for gennemførelse af forordning (EØF) nr. 3820/85 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport og af forordning (EØF) nr. 3821/85 om kontrolapparatet inden for vejtransport (EFT L 325 af 29.11.1988, s. 55), ændret ved forordning (EF) nr. 2135/98 (EFT L 274 af 9.10.1998, s. 1).BILAGSTANDARDFORMULAR OMTALT I HENSTILLING 1I. Den nationale kontrolplanDen i henstilling 1 nævnte nationale kontrolplan skal mindst indeholde følgende oplysninger:1. Med hensyn til planlægning af hastighedskontrol:a) en oversigt over alle de vejstrækninger i medlemsstaterne, hvor der jævnligt sker overtrædelse af hastighedsbegrænsningen, og hvor dette giver øget risiko for ulykker; denne oversigt skal omfatte de relevante nationale farlige vejafsnit som defineret i direktiv (....) om fastsættelse af nationale retningslinjer for sikkerheden ved vejinfrastrukturen og deres gennemførelse i det transeuropæiske vejnet fra datoen for gennemførelse af det direktivb) en planlægning af anvendelse af automatisk hastighedskontroludstyr på de vejstrækninger, der er nævnt i denne oversigt, med følgende oplysninger:- datoerne for, hvornår man vil begynde at bruge dette udstyr på de forskellige strækninger, der er anført i oversigten nævnt under a)- datoen for, hvornår der vil være sådan et udstyr på alle de strækninger, der er nævnt i oversigten.2. Med hensyn til planlægning af stikprøvekontrol, hvor man måler udåndingsluften:a) en samlet beskrivelse af de steder og tidspunkter i medlemsstaterne, hvor det jævnligt konstateres, at promillegrænsen er overskredet, og hvor dette giver øget risiko for ulykker; i denne beskrivelse skal der tages behørigt hensyn til den særlige risiko for ulykker, der er på veje i landdistrikterb) en planlægning af anvendelse af stikprøvekontrol, hvor man måler udåndingsluften, i overensstemmelse med henstilling 5 på de steder og tidspunkter, der er beskrevet under a), med følgende oplysninger:- den hyppighed, hvormed stikprøvekontrollen vil finde sted på de steder og tidspunkter, der er beskrevet under a).3. Med hensyn til planlægning af kontrol af brug af fastholdelsesanordning:a) en samlet beskrivelse af de steder i medlemsstaterne, hvor det jævnligt konstateres, at der ikke bruges fastholdelsesanordninger, og hvor der er øget risiko for ulykker; i den forbindelse skal der tages behørigt hensyn til byer og bymæssige bebyggelserb) en planlægning af anvendelse af intensive kontrolaktioner på de steder, der er beskrevet under a), i overensstemmelse med henstilling 6, med følgende oplysninger:- de steder, hvor der vil blive gennemført intensive kontrolaktioner, deres varighed og det antal gange om året, de vil blive gennemført.II. Oplysninger, der skal videregives ifølge henstilling 12Medlemsstaterne giver Kommissionen følgende oplysninger separat for hvert af de to indberetningsår(1):1. Oplysninger om hastighedskontrol1.1. Automatisk hastighedskontroludstyr (henstilling 4)a) antal, art og type for udstyr, der anvendes på henholdsvis motorveje, landeveje og byveje, og om det er meningen, at udstyret skal være synligt for trafikanterne eller ikkeb) antal timer og perioder, hvor der er udført kontrol med dette udstyr på de forskellige typer af vejec) vejstrækninger, hvor udstyret bliver anvendt.1.2. Overtrædelsera) antal hastighedsovertrædelser, der er registreret af automatisk udstyrb) antal af de under a) nævnte hastighedsovertrædelser, der er begået af bilister i udenlandsk indregistrerede bilerc) antal registrerede hastighedsovertrædelser i alt (inkl. overtrædelser registreret ved andre kontrolmetoder)d) antal af de under c) nævnte hastighedsovertrædelser, der er begået af bilister i udenlandsk indregistrerede biler.1.3. Sanktionera) antal sanktioner idømt for hastighedsovertrædelse registreret af automatisk udstyrb) antal forskellige typer sanktioner (f.eks. bøder, fratagelse/tilføjelse af punkter, inddragelse/frakendelse af kørekort, konfiskation af køretøj osv.), og nærmere detaljer, f.eks. om bødernes størrelse, antallet af punkter, frakendelsesperiode, og for hvilke overtrædelserc) de under a) og b) nævnte oplysninger om sanktioner, der er idømt bilister i udenlandsk indregistrerede bilerd) de under b) og c) nævnte oplysninger om sanktioner, der er idømt for hastighedsovertrædelser, der er registreret ved andre kontrolmetodere) de under a), b), c) og d) nævnte oplysninger om sanktioner, der er gennemført i praksis.1.4. Oplysninger om de procedurer, der er beskrevet i henstilling 5a) detaljeret beskrivelse af, hvordan hastighedsovertrædelser afsløres, retsforfølges og sanktioneres, og i hvor høj grad det sker ved automatiske procedurer, hvor lang tid går der, inden en lovovertræder modtager en bødeopkrævning; hvad er fristen for at betale bøden; hvor lang tid er der til at anke, og hvordan er proceduren (hvis det er muligt)b) er der et fastlagt sæt af sanktioner, der anvendes i sådanne procedurer; i så fald hvilkec) hvem er det, der skal betale bøden: ejeren af bilen, føreren, eller begge, og i hvilken rækkefølged) har domstolene også en rolle at spille i proceduren, i så fald hvilkene) hvor lang tid tager hele proceduren, heri medregnet fuldbyrdelse af sanktionen (i gennemsnit, minimum, og maksimum)f) oplysninger om særlige problemer for medlemsstaterne med hensyn til gennemførelse af bestemmelserne vedrørende procedurer under henstilling 5g) eventuelt andre oplysninger, som medlemsstaterne måtte anse for relevante for gennemførelsen af disse bestemmelser.1.5. RetsafgørelserDe samme oplysninger, som er nævnt under 1.3, med hensyn til retsafgørelser vedrørende sanktioner for hastighedsovertrædelser.1.6. Ændringer i reglerne om hastighedDetaljerede oplysninger om eventuelle ændringer i de nationale regler om hastighedsgrænser, som er trådt i kraft i indberetningsperioden.1.7. Andre oplysningerEventuelt andre oplysninger, som medlemsstaterne måtte anse for relevante for gennemførelsen af bestemmelserne om hastighedskontrol, herunder om særlige problemer, de har haft med hensyn til gennemførelse af de pågældende bestemmelser.2. Oplysninger om kontrol af spirituskørsel2.1. Stikprøvekontrol, hvor man måler udåndingsluften, og kontrol med evidensalkometre (henstilling 6)a) oplysninger om de steder og tidspunkter, hvor der er foretaget stikprøvekontrol, hvor man måler udåndingsluftenb) antal, art og type af udstyr til stikprøvekontrol med måling af alkohol i udåndingsluftenc) antal kontroller og perioder, hvor der er foretaget stikprøvekontrol med måling af alkohol i udåndingsluftend) antal kontroller, der er udført ved hjælp af evidensalkometre; oplysninger om antal, art og type af dette udstyr, der kan bruges til kontrolaktionere) oplysninger om, hvor mange/hvor stor en procentdel af oplysningerne under b), d) og f) der vedrører bilister, som ikke er hjemmehørende i den pågældende medlemsstatf) oplysninger om andre måder at måle alkoholkoncentrationen i blodet på, f.eks. blodprøverg) oplysninger om andre kontrolaktioner rettet mod spirituskørsel end stikprøvekontrol, hvor man måler udåndingsluften; hvor det er muligt, med de samme detaljer som for de ovenstående spørgsmål.2.2. Overtrædelsera) antal overtrædelser af bestemmelserne om spirituskørsel, der er registreret under stikprøvekontrolaktioner; antallet opdelt efter, hvilket udstyr der benyttes til konstatering af overtrædelserne (udstyr til måling af alkoholkoncentration, evidensalkometer eller andet, f.eks. blodprøve)b) antal overtrædelser, der er begået af ikke-hjemmehørende bilisterc) det samlede antal registrerede overtrædelser af bestemmelserne om spirituskørsel (inkl. dem, der er registreret under andre kontrolaktioner)d) det samlede antal overtrædelser, der er begået af ikke-hjemmehørende bilister.2.3. Sanktionera) antal sanktioner idømt for overtrædelse af bestemmelserne om spirituskørsel registreret under stikprøvekontrolaktioner rettet mod spirituskørselb) antal forskellige typer sanktioner (f.eks. bøder, fratagelse/tilføjelse af punkter, inddragelse/frakendelse af kørekort, konfiskation af køretøj osv.), og nærmere detaljer, f.eks. om bødernes størrelse, antallet af punkter, frakendelsesperiode, og for hvilke overtrædelserc) de under a) og b) nævnte oplysninger om sanktioner, der er idømt ikke-hjemmehørende bilisterd) de under b) og c) nævnte oplysninger om sanktioner, der er idømt for overtrædelse af bestemmelserne om spirituskørsel, der er registreret ved andre kontrolmetodere) oplysninger om sanktioner, der er idømt i tilfælde, hvor bilisten nægter at lade sig underkaste en testf) de under a), b), c) og d) nævnte oplysninger om sanktioner, der er gennemført i praksis.2.4. RetsafgørelserDe samme oplysninger, som er nævnt under 2.3, med hensyn til retsafgørelser vedrørende sanktioner for overtrædelse af bestemmelserne om spirituskørsel.2.5. Ændringer i reglerne om spirituskørselDetaljerede oplysninger om eventuelle ændringer i de nationale regler om spirituskørsel, som er trådt i kraft i indberetningsperioden.2.6. Andre oplysningerEventuelt andre oplysninger, som medlemsstaterne måtte anse for relevante for gennemførelsen af bestemmelserne om kontrol af spirituskørsel, herunder om særlige problemer, de har haft med hensyn til gennemførelse af de pågældende bestemmelser.3. Oplysninger om kontrol af fastholdelsesanordninger (henstilling 7)3.1. Intensive kontrolaktionera) antal kontroller, der er udført under intensive kontrolaktioner på de forskellige typer af veje; også for forskellige typer af kontroller (f.eks. visuel, kamera)b) varigheden af de intensive kontrolaktioner, antal timer pr. år og perioder, hvor de gennemføresc) om de intensive kontrolaktioner var kombineret med kontrol af andre færdselsregler, og i så fald hvilke (f.eks. hastighed, spirituskørsel).3.2. Overtrædelsera) antal overtrædelser af bestemmelserne om brug af sikkerhedsseler og barnefastholdelsesanordninger registreret under intensive kontrolaktionerb) antal overtrædelser, der er begået af førere og passagerer i udenlandsk indregistrerede bilerc) det samlede antal registrerede overtrædelser af bestemmelserne om brug af sikkerhedsseler og barnefastholdelsesanordninger (inkl. dem, der er registreret i anden forbindelse end ved intensive kontrolaktioner)d) det samlede antal overtrædelser, der er begået af førere og passagerer i udenlandsk indregistrerede biler.3.3. Sanktionera) antal sanktioner idømt for overtrædelse af bestemmelserne om brug af sikkerhedsseler og barnefastholdelsesanordninger registreret under intensive kontrolaktionerb) antal forskellige typer sanktioner og nærmere detaljer, f.eks. om bødernes størrelse, antal fratagne/tilføjede punkter, og for hvilke overtrædelserc) de under b) nævnte oplysninger om sanktioner, der er idømt førere og passagerer i udenlandsk indregistrerede bilerd) de under b) nævnte oplysninger om sanktioner, der er idømt for overtrædelser af bestemmelserne om brug af sikkerhedsseler og barnefastholdelsesanordninger, der er registreret i en anden forbindelse end ved intensive kontrolaktionere) de under d) nævnte oplysninger om sanktioner, der er idømt førere og passagerer i udenlandsk indregistrerede bilerf) de under a), b), c), d) og e) nævnte oplysninger om sanktioner, der er gennemført i praksis.3.4. RetsafgørelserDe samme oplysninger, som er nævnt under 3.3, med hensyn til retsafgørelser vedrørende overtrædelse af bestemmelserne om brug af sikkerhedsseler og barnefastholdelsesanordninger.3.5. Ændringer i reglerne om brug fastholdelsesanordningerDetaljerede oplysninger om eventuelle ændringer i de nationale regler om brug af fastholdelsesanordninger, som er trådt i kraft i indberetningsperioden.3.6. Andre oplysningerEventuelt andre oplysninger, som medlemsstaterne måtte anse for relevante for gennemførelsen af bestemmelserne om kontrol af brug af fastholdelsesanordninger, herunder om særlige problemer, de har haft med hensyn til gennemførelse af de pågældende bestemmelser.4. Oplysninger om informering af befolkningen (henstilling 3)4.1. Oplysninger om informationskampagnera) antallet, varigheden og indholdet af informationskampagner for hver enkelt af de forskellige typer forbedrede kontrolaktioner; de perioder og de steder, hvor de gennemføres, og/eller de anvendte kommunikationsmedierb) myndigheder, der har ansvaret for de under a) nævnte kampagner, og andre, der er involveret i at udtænke og forberede dem.4.2. Oplysninger om skiltning om kontrol ved vejsidena) detaljerede relevante oplysninger om disse skiltninger, f.eks. hvor de er sat op (langs hvilke typer veje), deres antal, indhold, perioder, hvor de er sat opb) myndigheder, der har ansvaret for de under a) nævnte kampagner, og andre, der er involveret i at udtænke og forberede demc) oplysninger om kontrolaktioner på de pågældende tre områder, som befolkningen ikke informeres om (f.eks. skjulte, ubemærkede kameraer).4.3. Andre oplysningerEventuelt andre oplysninger, som medlemsstaterne måtte anse for relevante for gennemførelsen af bestemmelserne om informering af befolkningen, herunder om særlige problemer, de har haft med hensyn til gennemførelse af de pågældende bestemmelser.5. Oplysninger om, hvordan de intensive kontrolaktioner har virketAntal ulykker, trafikdræbte og tilskadekomne før og efter intensive kontrol- og informationsaktioner, der er gennemført i overensstemmelse med denne henstilling, og hvor det er muligt, hvilken indflydelse de enkelte typer af kontrol- og/eller informationsaktioner har haft på disse tal.6. Oplysninger om kørsel under påvirkning af narkotika6.1. Oplysninger om den nationale situationEventuelle oplysninger om den retlige og faktiske situation: nationale regler om kørsel under påvirkning af narkotika, herunder hvilke narkotika der er omfattet heraf, lovfæstede grænser, testmetoder, sanktioner og kontrolpraksis; også regler, som ikke specielt omhandler kørsel under påvirkning af narkotika, men som kan have en lignende effekt (f.eks. bestemmelser om kørselskapacitet mere generelt).6.2. Oplysninger om gennemførte aktionerDetaljerede oplysninger om konkrete aktioner og bedste praksis med hensyn til kørsel under påvirkning af narkotika; (eksempler på sådanne aktioner er: systematisk testning for narkotika og medicin af bilister, som er involveret i dødsulykker, og registrering og overvågning af data herfra, gennemførelse af informationskampagner om den potentielle fare ved at køre under påvirkning af narkotika).6.3. ProblemerSærlige problemer, som medlemsstaterne har på dette område.6.4. Andre oplysningerEventuelt andre oplysninger, som medlemsstaterne måtte anse for relevante i den forbindelse.(1) Hvis det er muligt, inddeles oplysningerne også efter private køretøjer og erhvervskøretøjer.