title: Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om Sloveniens nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Sloveniens stabilitetsprogram for 2014_x000b_

text:
				|

		52014DC0425

			Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om Sloveniens nationale reformprogram for 2014_x000b__x000b_og med Rådets udtalelse om Sloveniens stabilitetsprogram for 2014_x000b_ /* COM/2014/0425 final - 2014/ () */

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Sloveniens nationale reformprogram for
2014
og med Rådets udtalelse om Sloveniens stabilitetsprogram for 2014

RÅDET FOR DEN
EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF)
nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af
budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], særlig artikel 5, stk.
2,
som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets
forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om
forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer[2], særlig artikel 6,
stk. 1,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[3],
som henviser til beslutninger fra
Europa-Parlamentet[4],
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske
og Finansielle Udvalg,
som henviser til udtalelse fra Udvalget for
Social Beskyttelse,
som henviser til udtalelse fra Udvalget for
Økonomisk Politik, og
som tager følgende i betragtning:
(1)
Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd
Kommissionens forslag til en ny strategi for beskæftigelse og vækst, Europa
2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer
på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas
potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)
På grundlag af Kommissionens forslag vedtog Rådet
den 13. juli 2010 en henstilling om de overordnede retningslinjer for
medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21.
oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes
beskæftigelsespolitikker, som tilsammen udgør de "integrerede
retningslinjer". Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede
retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og
beskæftigelsespolitik.
(3)
Den 29. juni 2012 vedtog stats- og
regeringscheferne en vækst- og beskæftigelsespagt, som udgør en sammenhængende
ramme for indsatsen på nationalt plan og på EU-plan samt i euroområdet under
anvendelse af alle tilgængelige løftestænger, instrumenter og politikker. De
traf beslutning om tiltag, der skal iværksættes af medlemsstaterne, og
forpligtede sig navnlig fuldt ud til at nå målene i Europa 2020-strategien og
gennemføre de landespecifikke henstillinger.
(4)
Den 9. juli 2013 vedtog Rådet en henstilling om
Sloveniens nationale reformprogram for 2013 og afgav sin udtalelse om Sloveniens
opdaterede stabilitetsprogram for 2012-2016. I overensstemmelse med forordning
(EU) nr. 473/2013[5] afgav Kommissionen den 15. november 2013 sin udtalelse om
Sloveniens udkast til budgetplan for 2014[6].
(5)
Den 13. november 2013 vedtog Kommissionen den årlige
vækstundersøgelse[7],
som markerede starten på det europæiske semester for samordning af de
økonomiske politikker i 2014. Samme dag vedtog Kommissionen på grundlag af
forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen[8], hvori Slovenien blev udpeget
som en af de medlemsstater, for hvilke der ville blive gennemført en
dybdegående undersøgelse.
(6)
Den 20. december 2013 tilsluttede Det Europæiske
Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af finansiel stabilitet,
finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede
behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk
konsolidering, genetablere normale lånemuligheder i økonomien, fremme vækst og
konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen
og modernisere den offentlige forvaltning.
(7)
Den 5. marts 2014 offentliggjorde Kommissionen
resultaterne af sin dybdegående undersøgelse for Slovenien[9], jf. artikel 5 i
forordning (EU) nr. 1176/2011. Kommissionens analyse førte til den konklusion,
at Slovenien fortsat oplever uforholdsmæssigt store makroøkonomiske ubalancer,
som kræver overvågning og fortsatte markante politiske tiltag. Selvom
ubalancerne er blevet mindre i 2013 takket være den makroøkonomiske tilpasning
og politiske tiltag i Slovenien, betyder omfanget af de nødvendige
korrektioner, at der stadig er betydelige risici. Det er især de risici, der
skyldes en økonomisk struktur, der er karakteriseret ved svag
virksomhedsledelse, en høj grad af statslig intervention i økonomien, tab af
omkostningskonkurrenceevne, en gældsbyrde i virksomhederne og en stigende
offentlig gæld, som kræver en særlig høj grad af opmærksomhed. Selvom der er
sket betydelige fremskridt med hensyn til genoprettelsen af bankernes balance,
er der stadig brug for en målrettet indsats for at sikre fuld gennemførelse af
en omfattende strategi for banksektoren, som bl.a. skal
omfatte omstrukturering, privatisering og øget kontrol.
(8)
Den 15. april 2014 afleverede Slovenien sit
nationale reformprogram for 2014 og den 24. april 2014 sit
stabilitetsprogram for 2014. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge
mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.
(9)
Formålet med budgetstrategien i
stabilitetsprogrammet for 2014 er at korrigere det uforholdsmæssigt store
underskud senest i 2015 og at nå den mellemfristede målsætning senest i 2017.
Programmet bekræfter den foregående mellemfristede målsætning om budgetbalance,
hvilket er i overensstemmelse med kravene i stabilitets- og vækstpagten. Den
(genberegnede) strukturelle saldo forventes imidlertid ikke at nå den
mellemfristede målsætning senest i 2017. I programmet planlægges det at bringe
underskuddet ned under 3 % af BNP i 2015 i overensstemmelse med
målsætningen i henstillingen om det uforholdsmæssigt store underskud. Efter
2015 forudses der i programmet et støt fald i underskuddet, indtil dette
forvandles til et overskud på 0,3 % af BNP i 2018. I Programmet forventes
det, at den offentlige gæld vil nå sit højeste niveau med 81,1 % af BNP i
2015, hvorefter den vil falde til 76 % i 2016. Generelt er den
budgetstrategi, der skitseres i programmet, i overensstemmelse med kravene i
vækst- og stabilitetspagten. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund
for programmets budgetfremskrivninger, og som er udarbejdet af et uafhængigt
organ (Institute for Marcroeconomic Analysis and Development), er
karakteriseret ved forsigtighed. Den 5. marts 2014 blev en uafhængig
henstilling rettet til Slovenien. I stabilitetsprogrammet udpeges en række
yderligere foranstaltninger, der bidrager til begrænse efterslæbet i forhold
til den påkrævede finanspolitiske indsats. På denne baggrund anses
stabilitetsprogrammet for delvist at have svaret på Kommissionens uafhængige
henstilling. Der er imidlertid stadig risiko for et negativt resultat, eftersom
de foranstaltninger, der danner grundlag for programmet, ikke er tilstrækkeligt
detaljerede, og mange af dem er endnu ikke vedtaget. Alle yderligere
rekapitaliseringsbehov i bankerne, som følge af den revision af kvaliteten af
aktiver og den stresstest, der blev foretaget i Slovenien i 2013, vil øge
underskuddet og gældskvoterne, mens indtægterne fra den vellykkede
privatisering af statsejede enheder eller banker, der ikke er blevet
indarbejdet i programmets fremskrivninger, vil reducere gældsbyrden. I henhold
til Kommissionens prognose ligger den finanspolitiske indsats i perioden
2013-2014 1,4 % af BNP for lavt med hensyn til den (korrigerede) ændring
af den strukturelle saldo og 0,5 % af BNP for lavt med hensyn til det de
foranstaltninger, der ansås for nødvendige, da henstillingen om det
uforholdsmæssigt store underskud blev fremsat. For 2015 forventes der i
programmet et underskud, der er i overensstemmelse med henstillingen om det
uforholdsmæssigt store underskud, hvorimod der i Kommissionens forårsprognose
fra 2014 forventes et underskud på 3,1 % af BNP. Derudover forventes det
på grundlag af prognosen, at den finanspolitiske indsats ikke vil kunne leve op
til det niveau, som Rådet henstiller til for 2015, både set i forhold til ændringerne
i den (korrigerede) strukturelle saldo og mængden af diskretionære
foranstaltninger, der skal gennemføres. Baseret på dets vurdering af programmet
i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 og Kommissionens prognose er
Rådet af den opfattelse, at der er behov for en forstærket indsats i 2014 og
derefter med henblik på at sikre, at henstillingen om det uforholdsmæssigt
store underskud overholdes fuldt ud, herunder at der gøres den nødvendige
strukturelle indsats.
(10)
Med hensyn til de finanspolitiske regler vedtog
parlamentet i 2013 et konstitutionelt grundlag for at etablere en regel om
balance/overskud i strukturelle termer for det offentlige budget. Den
nødvendige gennemførelseslovgivning, dvs. loven om budgetreglen, som skulle
have været på plads i november 2013, er imidlertid endnu ikke vedtaget. Især
mangler der at blive fastlagt det nødvendige retlige grundlag med henblik på at
fastlægge et fungerende finansråds rolle, ansvarsområde og uafhængighed. Den rettidige gennemførelse af en omfattende revision af alle
budgetbrugernes udgifter inden for nøgleudgiftsområdet sundhed vil kunne
indkredse foranstaltninger, der kan understøtte den finanspolitiske
konsolidering, og muligheder for at øge produktivitet og
omkostningseffektivitet.
(11)
I 2013 modtog Slovenien en henstilling om at styrke
pensionssystemets langsigtede holdbarhed og sikre produktiviteten,
omkostningseffektiviteten og kvaliteten i sektoren for langtidspleje. Slovenien
har gjort begrænsede fremskridt med hensyn til at træffe foranstaltninger som
svar på denne henstilling. En evaluering af
pensionsreformen fra 2012 blev gennemført i april 2014, og de første
resultater er positive. Selvom der er opnået visse finanspolitiske besparelser,
er pensionsstørrelserne fortsat uændrede. Slovenien står over for store
finanspolitiske risici på mellemlangt og langt sigt, hvilket hovedsageligt kan
tilskrives aldersrelaterede udgifter som følge af de demografiske ændringer i
landet. Derfor er der behov for mellemfristede
reformer af pensions- og plejesystemerne, hvis de samlede udgifter skal kunne
stabilisere sig på mellemlangt og langt sigt, og pensionernes tilstrækkelighed
og adgangen til langtidspleje skal kunne sikres. Myndighederne
planlægger at udarbejde en hvidbog til en kommende stor pensionsreform. En plan
for en langsigtet plejereform blev vedtaget i slutningen af 2013, og den
nødvendige lovgivning forventes i slutningen af 2014. Der er imidlertid risiko
for, at den bliver forsinket, fordi den igangværende omstrukturering af
sundhedsforsikringen halter bagefter.
(12)
Situationen på arbejdsmarkedet er forværret.
Arbejdsløsheden nåede op på 10,3 % i 2013, og ungdomsarbejdsløsheden steg
til 21,6 % samme år, mens andelen af unge, der hverken var i arbejde eller
uddannelse, steg med 2,1 procentpoint fra 2011 til 2013. Evalueringen af den
arbejdsmarkedsreform, der blev vedtaget i 2013, peger på en faldende opdeling
mellem fastansættelse og tidsbegrænsede kontrakter, hvilket dog også skyldes
øget anvendelse af andre former for ikke-permanente kontrakter, mens effekten
af incitamenter til ansættelse af ældre og unge fortsat er uklar. Fastlæggelsen
af bedre regler for studenterarbejde skal også bidrage til at begrænse
opdelingen af arbejdsmarkedet. En ny lov venter på at blive vedtaget, men der
er bekymringer om, hvorvidt den i tilstrækkelig grad kan rette op på manglerne
i de tidligere regler. Regeringen har gjort begrænsede fremskridt med hensyn
til at gennemføre sidste års henstilling om mindstelønnen, som fortsat
indeksreguleres efter inflationen, selvom loven om mindsteløn tillader en
indeksregulering efter andre økonomiske forhold. Der er blevet gjort begrænsede
fremskridt med hensyn til at udvikle effektive og skræddersyede
arbejdsmarkedspolitiske tiltag og løse problemer med manglende overensstemmelse
mellem udbudte og efterspurgte kvalifikationer.
(13)
Regeringen har gjort betydelige fremskridt med
hensyn til henstillingen om stabilitet i banksektoren, idet der er foretaget en
revision af kvaliteten af aktiver og en stresstest, der er blevet gennemført
hurtige rekapitaliseringer, og misligholdte lån er blevet overført til
bankaktivselskabet (Bank Asset Management Company). Arbejdet er imidlertid
langt fra færdigt, og der er behov for en målrettet indsats for at gennemføre
den omfattende strategi for banksektoren, som blev annonceret i december 2013,
herunder omstrukturering, privatisering og øget overvågning. Mængden af misligholdte lån i banksystemet er fortsat højt. Det er derfor vigtigt for bankerne at opbygge intern kapacitet til
afvikling af misligholdte lån, herunder at styrke den interne håndtering af
aktiver og omstrukturere enheder, således at håndteringen af misligholdte lån
fremskyndes med henblik på at maksimere realiseringsværdien og bevare
levedygtige virksomheder. Enhver yderligere overførsel af misligholdte lån til bankaktivselskabet
bør være omhyggeligt udformet med henblik på en hurtig og effektiv
omstrukturering af virksomhedskreditter, især hvor der er tale om komplekse,
indbyrdes forbundne koncernlån. Der
afventes en omfattende ledelsesstrategi og forretningsplan, som kan underbygge
indfrielsesmålene for bankaktivselskabet. På baggrund af erfaringerne fra
revisionen af kvaliteten af aktiver og stresstesten er det nødvendigt med
yderligere omfattende foranstaltninger til forbedring af ledelse og overvågning
for alle banker, især for dem, der fortsat er statsejede, ved at styrke
risikostyringen, udvide kreditbevillingsprocedurerne og forbedre datakvalitet
og datatilgængelighed med henblik på at reducere mængden af misligholdte lån og
inddæmme fremtidige risici.
(14)
Regeringen har gjort begrænsede fremskridt med
hensyn til at gennemføre henstillingerne om ledelsen i de statsejede
virksomheder, som står for en sjettedel af den samlede værditilvækst i
økonomien og indgår i komplekse forbindelser af indenlandske banker,
forsikringsselskaber og ikke-finansielle virksomheder med en betydelig grad af
krydsejerskab. Niveauet af statslig indflydelse skaber
betydelige risici for de offentlige finanser, både direkte og indirekte, via
forpligtelser som følge af garantistillelse. En
sammenhængende strategi for forvaltningen af statsejede virksomheder vil sammen
med en bedre virksomhedsledelse kunne skabe et mere gunstigt miljø for at
tiltrække direkte udenlandske investeringer. Selvom der i
maj 2013 blev taget de første skridt ved at udarbejde en liste over 15
virksomheder, der skal privatiseres inden for en kortere periode, har
resultaterne været blandede, og der er en betydelig risiko for, at fristerne
ikke vil blive overholdt. Den nye lovgivning vedrørende Slovenian Sovereign
Holding, der er et instrument til konsolidere forvaltningen af statsejerskab,
er med forsinkelse blevet indført i april 2014. Der
afventes en omfattende strategi og en præcis klassificering af, hvad der er og
ikke kerneaktiver, herunder dem, der er øremærket til privatisering. Der er behov for at identificere og gennemføre
foranstaltninger, der kan sikre omstruktureringsprocessen og opnåelse af dennes
mål, herunder bl.a. at maksimere realiseringsværdien for kreditorer og opstille
en liste over de mest hastende sager med henblik på at løse dem hurtigt.
(15)
Den lovgivningsmæssige ramme for insolvens blev
ændret i 2013 med henblik på at fremme en rettidig afvikling af misligholdte
lån, men den nye ramme har endnu ikke for alvor stået sin prøve. Et højt gældsniveau og finansiel nød har begrænset
erhvervssektorens evne til at investere i fremtidige projekter. Det presserende
behov for finansiel og operationel omstrukturering af erhvervssektoren har
endnu ikke fundet sted i stor skala. Der er behov for en
konsolideret oversigt over krediteksponeringen i banksystemet i alle dens
former med henblik på at fremskynde afviklingen af misligholdte lån og
muliggøre omstruktureringsforhandlinger, især i tilfælde af komplekse og
indbyrdes forbundne koncernlån. En centraliseret taskforce bestående af erfarne
repræsentanter for alle interessenter kunne tage initiativet og understøtte og
fremskynde denne proces. I mellemtiden er det afgørende,
at flere igangværende hastesager under bankaktivselskabet lukkes hurtigt og
effektiv.
(16)
På trods af landets potentiale
har Slovenien en af de laveste beholdninger af udenlandske direkte
investeringer i EU (34,1 % af BNP over for 47,1 % af BNP som
gennemsnit i EU i 2012). Selvom privatisering og omstrukturering af
virksomheder giver private investorer mange nye muligheder, er der tegn på, at
det utilstrækkeligt udviklede erhvervsklima og den utilstrækkeligt udviklede
erhvervskultur forhindrer Slovenien i at udnytte disse muligheder fuldt ud. I 2012 påbegyndtes en deregulering af lovregulerede
erhverv, og indtil videre er antallet blevet reduceret fra 323 til 262. En
yderligere deregulering af de lovregulerede erhverv ville bidrage til at øge
antallet af indenlandske og udenlandske tjenesteudbydere og derved være med til
at styrke konkurrenceevnen. Der er
potentiale for at øge sammenhængen mellem de foranstaltninger, hvis formål det
er at styrke erhvervsklimaet og iværksætterånden. I denne sammenhæng vil den
kommende intelligente specialiseringsstrategi under de europæiske struktur- og
investeringsfonde for 2014-20 gøre det muligt at fokusere på centrale
foranstaltninger som f.eks. at skabe omsættelige innovative produkter.
(17)
Slovenien er i en tidlig fase af forberedelsen af
omfattende forslag til reformer af den offentlige sektor (som senest skal vedtages
i januar 2015). I denne sammenhæng er Slovenien nødt til at genetablere
kvaliteten og troværdigheden i den offentlige forvaltning. Slovenien har gjort
visse fremskridt med hensyn til at forbedre retssystemets kvalitet og har
reduceret antallet af udestående sager. En reform af
sagshåndteringen i handels- og civilretten har forbedret domstolssystemets
funktion. Den positive tendens inden for civil- og handelsretlige sager er
fortsat.
(18)
Som led i Det Europæiske Semester har Kommissionen
gennemført en omfattende analyse af Sloveniens økonomiske politik. Den har
vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram. Kommissionen har
ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og
socioøkonomisk politik i Slovenien, men også til, i hvor høj grad de er i
overensstemmelse med EU-regler og -retningslinjer, da der er behov for at
styrke Unionens samlede økonomiske styring, ved at der fra EU-plan gives input
til kommende nationale beslutninger. Dens henstillinger som led i det europæiske
semester er afspejlet i henstilling 1 til 8 nedenfor.
(19)
På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået
Sloveniens stabilitetsprogram, og Rådets udtalelse[10] afspejles især i
henstilling 1 nedenfor,
(20)
På baggrund af Kommissionens dybdegående undersøgelse
og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram og
stabilitetsprogrammet. Rådets henstillinger i henhold til artikel 6 i
forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles især i henstilling 1 til 8 nedenfor.
(21)
Inden for rammerne af det europæiske semester har
Kommissionen også foretaget en analyse af den økonomiske politik i euroområdet
som helhed. På dette grundlag har Rådet udstedt specifikke henstillinger rettet
til medlemsstater, der har euroen som valuta. Slovenien bør også sikre fuld og
rettidig gennemførelse af disse henstillinger,
HENSTILLER, at Slovenien i perioden 2014-2015
træffer følgende foranstaltninger med henblik på at:
1.           Styrke
budgetstrategien med tilstrækkeligt specificerede strukturelle foranstaltninger
for 2014 og videre frem med henblik på at sikre en holdbar korrektion af det
uforholdsmæssigt store underskud senest i 2015 ved at gennemføre den
strukturelle tilpasning, der er beskrevet i Rådets henstilling som led i
proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. En holdbar
korrektion af de finanspolitiske ubalancer kræver en troværdig gennemførelse af
ambitiøse strukturelle reformer for at øge tilpasningsevnen og sætte skub i
væksten og beskæftigelsen. Søge en strukturel justering på mindst 0,5 % af
BNP hvert år efter korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud og
forsøge at opnå mere under gode økonomiske betingelser eller forsøge at sikre,
at gældsreglen overholdes med henblik på at bringe den høje offentlige
gældskvote ind på en holdbar, nedadgående kurs. Øge troværdigheden i
finanspolitikken ved endeligt at vedtage en regel for balance/overskud i
strukturelle termer, gøre den mellemfristede budgetmæssige ramme bindende, mere
omfattende og gennemsigtig, etablere det nødvendige lovgrundlag for et velfungerende
finansråd, der fastlægger dets ansvarsområde i budgetproceduren, og indføre
klare proceduremæssige bestemmelser for overvågningen af budgetresultaterne så
hurtigt som muligt. Igangsætte en omfattende revision, som dækker udgifter på
statsligt og lokalt niveau, direkte og indirekte budgetbrugere og kommunalt
ejede udbydere af tjenester og udstyr på sundhedsområdet inden udgangen af 2014
med henblik på at opnå besparelser på budgettet i 2015 og videre frem.
2.           Vedtage foranstaltninger til
sikring af pensionssystemets holdbarhed efter 2020 på grundlag af den
offentlige høring, herunder at justere nøgleparametre, f.eks. ved at knytte den
lovbestemte pensionsalder til den forventede levealder og opfordre til private
bidrag til pensionssystemets anden søjle. Begrænse aldersrelaterede udgifter på
langt sigt ved at målrette ydelser mod dem, der har de største behov, og ændre
fokus fra institutionel pleje til pleje i hjemmet.
3.           Lave en social aftale efter
at have konsulteret arbejdsmarkedets parter i overensstemmelse med den
nationale praksis inden udgangen af 2014, således at lønudviklingen, herunder
mindstelønnen, kommer til at bidrage til konkurrenceevnen, den hjemlige
efterspørgsel og jobskabelsen. Redefinere mindstelønnens sammensætning og
revidere det dertilhørende indekseringssystem. Træffe foranstaltninger med
henblik på at begrænse opdelingen af arbejdsmarkedet, navnlig vedrørende
effektiviteten af incitamenterne til at ansætte unge og ældre og brugen
civilretlige kontrakter. Vedtage loven om studenterarbejde. Prioritere at
hjælpe unge, der ikke er registreret hos arbejdsformidlingen, ved at sikre
denne tilstrækkelig kapacitet. Øge beskæftigelsen blandt lavt
kvalificerede og ældre arbejdstagere ved at tilpasse arbejdsmiljøet til et
længere arbejdsliv og fokusere ressourcerne på skræddersyede
arbejdsmarkedsforanstaltninger og samtidig øge deres effektivitet. Rette
opmærksomheden mod den manglende overensstemmelse mellem udbudte og
efterspurgte kompetencer ved at gøre erhvervsuddannelsesprogrammer mere attraktive
og ved at udvikle samarbejdet med relevante interessenter om at vurdere behov
på arbejdsmarkedet.
4.           Gennemføre privatiseringen af
NKBM i 2014 som planlagt, forberede privatisering af Abanka i 2015 og fortsætte
den hurtige gennemførelse af omstruktureringsplaner for de banker, der modtager
statsstøtte, og den nødvendige konsolidering af banksektoren. Færdiggøre den
omfattende handlingsplan for bankerne i august 2014 på baggrund af revisionen
af aktiver og stresstesten, herunder træffe specifikke foranstaltninger til at
forbedre ledelse, overvågning, risikostyring, kreditbevillingsprocedure og
datakvalitet og datatilgængelighed. Øge bankernes evne til at afvikle
misligholdte lån ved at styrke den interne håndtering af aktiver og ved at
omstrukturere enheder. Præcisere bankaktivselskabets mandat ved senest i
september 2014 at offentliggøre en omfattende ledelsesstrategi og
forretningsplan, der detaljeret beskriver dets rolle i omstruktureringen af
dets aktiver, indfrielsesmål, budgetter, planer for håndtering af aktiver og
forventede afkast, samtidig med at tilstrækkelige ressourcer sikres.
5.           Fortsætte med at gennemføre
de i 2013 annoncerede privatiseringer inden for de fastsatte frister. Vedtage
en strategi for Slovenian Sovereign Holding med en klar klassificering af
aktiver i overensstemmelse med fristen og de definitioner, der er fastlagt i
loven om Slovenian Sovereign Holding af 2014. Forpligte sig til en kortsigtet
(et- til toårig) plan for afhændelse af en række nøje udvalgte aktiver med klare
frister senest i november 2014. Gøre denne plan fuldt operationel som
instrument til håndtering af de aktiver, der fortsat er i statseje, og
afhændelse af de aktiver, der er øremærket til privatisering, i
overensstemmelse med de fastlagte planer og inden for de ved lov fastlagte
frister. Vedtage og gennemføre en kodeks for virksomhedsledelse for
statsejede virksomheder senest i september 2014 med henblik på at sikre
professionel, gennemsigtig og uafhængig ledelse.
6.           Færdiggøre en plan for
omstrukturering af virksomheder i slutningen 2014 med klare prioriteter og en
effektiv gennemførelsesprocedure. Oprette en central taskforce for
omstrukturering af virksomheder, der overvåger og koordinerer
omstruktureringsprocessen som helhed og stiller den nødvendige ekspertise,
vejledning og rådgivning til rådighed, og som letter forhandlingsprocessen
mellem alle de involverede interessenter. Opstille en liste over de mest
hastende omstruktureringssager og samtidig maksimere realiseringsværdien for
kreditorerne. Fremme anvendelse af de tilgængelige juridiske mekanismer og den
bedste internationale praksis blandt alle interessenter i
omstruktureringsprocessen. Evaluere de seneste ændringer i
insolvenslovgivningen senest i september 2014 og være klar til at gennemføre
eventuelle yderligere foranstaltninger. Reducere varigheden af retssager i
første instans for tvister i civil- og handelsretlige sager yderligere,
herunder sager under insolvenslovgivningen og antallet af udestående sager,
især sager som omhandler retshåndhævelse og insolvens.
7.           Mindske hindringerne for at
gøre forretning i Slovenien inden for områder, som er vigtige for den
økonomiske udvikling, således at landet bliver mere attraktivt for direkte
udenlandske investeringer, især gennem en hurtigere liberalisering af de
lovregulerede erhverv og begrænsning af administrative byrder, herunder mere
strømlinede godkendelsesprocedurer. Sikre konkurrenceagenturet tilstrækkelig
autonomi og øge dets institutionelle uafhængighed. Samordne prioriteringerne og
sikre sammenhæng mellem strategien for forskning og innovation fra 2011 og
strategien for industripolitikken fra 2013 med de kommende strategier om
intelligent specialisering og transport samt sikre at de hurtigt gennemføres,
og at deres effektivitet vurderes.
8.           Træffe
effektive foranstaltninger til at bekæmpe korruption, øge gennemsigtighed og
ansvarlighed samt indføre ekstern evaluering af resultater og procedurer for
kvalitetskontrol.
Udfærdiget i Bruxelles, den […].
                                                                       På
Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2014) 425 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 og P7_TA(2014)0129.
[5]               EUT L 140 af 27.5.2013, s. 11.
[6]               COM(2013) 8010 final.
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 88 final.
[10]             I henhold til artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning (EF)
nr. 1466/97.


title: Rådets henstilling af 12. juli 2011 om gennemførelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik i de medlemsstater, der har euroen som valuta

text:
               23.7.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 217/15

         RÅDETS HENSTILLING
   af 12. juli 2011
   om gennemførelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik i de medlemsstater, der har euroen som valuta
   2011/C 217/05
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION —
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 136, sammenholdt med artikel 121, stk. 2,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd,
   som har hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 20. juni 2011 drøftede Eurogruppen gennemførelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik i de medlemsstater, der har euroen som valuta (»medlemsstaterne i euroområdet«), og konkluderede, at der er behov for yderligere at styrke den politiske samordning og overvågningen af gennemførelsen af henstillingerne til disse medlemsstater.

               (2)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget koordinering af de økonomiske politikker, som vil fokusere på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge EU's potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (3)

               Den 13. juli 2010 vedtog Rådet en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014). Medlemsstaterne og EU i den udstrækning, det var relevant, blev opfordret til at tage retningslinjerne i betragtning i deres økonomiske politikker.

               (4)

               Den 12. januar 2011 vedtog Kommissionen den første årlige vækstundersøgelse, som markerer starten på en ny cyklus med økonomisk styring i EU og det første europæiske halvår med forudgående og integreret politisk samordning, som er forankret i Europa 2020-strategien.

               (5)

               Den 25. marts 2011 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne for finanspolitisk konsolidering og strukturreformer (i overensstemmelse med Rådets konklusioner af 15. februar og 7. marts 2011 og i forlængelse af Kommissionens årlige vækstundersøgelse). Det understregede behovet for at prioritere genopretning af sunde budgetter og finanspolitisk holdbarhed, nedbringelse af ledigheden ved hjælp af arbejdsmarkedsreformer og nye bestræbelser på at øge væksten. Det opfordrede medlemsstaterne til at omsætte disse prioriteter til konkrete foranstaltninger, der skal medtages i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.

               (6)

               Den 25. marts 2011 opfordrede Det Europæiske Råd tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at fremlægge deres tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets- eller konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.

               (7)

               I april og maj 2011 afleverede medlemsstaterne i euroområdet deres 2011-stabilitets-programmer for perioden 2011-2014 samt deres nationale reformprogrammer for 2011. Disse programmer er blevet vurderet inden for samme tidsrum.

               (8)

               De første ti års erfaringer med euroen bekræftede generelt de mange fordele ved en fælles valuta. Imidlertid førte den globale krise til en alvorlig nedgang i 2009, hvor euroområdets BNP faldt til under 2006-niveauet. Selv om det steg igen i 2010, ligger outputtet stadig under niveauet i 2007. Som følge heraf steg arbejdsløsheden i euroområdet fra 7,6 % i 2007 til 10,1 % i 2010. De offentlige finanser i euroområdet blev forringet, hvilket gav anledning til en væsentlig revurdering af statsgældsrisikoen i visse medlemsstater i euroområdet og bragte den makrofinansielle stabilitet i fare. Der er nu fremgang i væksten igen, dog med afvigelser mellem medlemsstaterne, der afspejler både strukturelle og cykliske forskelle. Krisen udløste en reduktion af de makroøkonomiske ubalancer, der havde udviklet sig, før krisen satte ind. Det er dog endnu ikke klart, om denne korrektion er tilstrækkelig og holdbar.

               (9)

               Generelt begyndte de offentlige finanser i euroområdet at blive bedre i 2010. Ifølge Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret forventes der en fortsat bedring i 2011, såfremt den nuværende politik videreføres. Den offentlige gæld vil dog fortsat være stigende indtil 2012. I betragtning af kombinationen af ringe potentiel vækst og en ugunstig demografisk udvikling kan den offentlige gæld bringe den langsigtede finanspolitiske holdbarhed i fare, hvis der ikke sker en korrektion i de kommende år. I 2010 faldt underskuddet i euroområdet til 6 % af BNP, mens gældskvoten steg til 85,1 % af BNP. Ifølge målene i 2011-stabilitetsprogrammerne vil euroområdets underskud falde til 1,3 % af BNP i 2014, og gældskvoten vil begynde at falde igen til under 85 % af BNP i 2014 efter at have toppet i 2012. En sådan finanspolitisk konsolidering i euroområdet som helhed vil kunne forenes med den exitstrategi, der er opnået enighed om, og behovet for en tilbagevenden til sunde offentlige finanser i forbindelse med et styrket opsving. Planen om at lægge vægt på udgiftsbesparelser frem for skatteforøgelser øger sandsynligheden for, at konsolideringen bliver en succes. Den effektive gennemførelse af nogle foranstaltninger er dog endnu ikke bekræftet. Desuden har flere medlemsstater i euroområdet for nylig indført nye finanspolitiske regler eller varslet en stramning af de eksisterende regler, men i nogle medlemsstater i euroområde kan der skulle yderligere foranstaltninger til for at opnå den fulde effekt af disse regler. I betragtning af den aldrende befolkning er reformerne af pensions- og socialsikringssystemerne endnu ikke tilstrækkelige til at sikre en generel langsigtet finanspolitisk holdbarhed.

               (10)

               EU's politiske udspil som reaktion på krisen har forbedret det finansielle systems funktion og stabilitet. Den finansielle sektor i en række medlemsstater i euroområdet står over for udfordringer som blandt andet bankernes udsættelse for yderligere tab i deres aktivbeholdninger eller en stramning af betingelserne på refinansieringsmarkederne, videreførelse af banksektorens omstrukturering og rekapitalisering. Efterhånden som forholdene i den finansielle sektor stabiliseres, vil der være behov for at afvikle den offentlige støtte til banksektoren, samtidig med at der tages behørigt hensyn til de særlige omstændigheder som findes i medlemsstaternes banksektorer. At adressere disse problemer vil bidrage til at reducere usikkerheder om offentlige eventualforpligtelser.

               (11)

               Det er nødvendigt at forbedre produktiviteten og konkurrenceevnen og fjerne strukturelle hindringer for indenlandsk privat efterspørgsel for at øge vækstpotentialet i euroområdet og rette op på de makroøkonomiske ubalancer i euroområdet. I denne henseende har medlemsstaterne i euroområdet varslet en række strukturelle reformer i deres nationale reformprogrammer. Der mangler dog stadig tiltag for at forbedre produkt- og arbejdsmarkedernes og særlig servicesektorens funktion, sikre en vækstvenlig finanspolitisk konsolidering og forbedre lønfastsættelsesordningerne.

               (12)

               For at sikre, at ØMU’en fungerer tilfredsstillende, har medlemsstaterne i euroområdet en særlig forpligtelse til at betragte deres økonomiske politikker som et fælles anliggende på grund af muligheden for afsmittende virkninger mellem lande med en fælles valuta. Derfor har det vist sig nødvendigt at foretage en mere omfattende og løbende revision af samordningen af den økonomiske politik på EU- og euroområdeplan i lyset af krisen og de aktuelle udfordringer. Den integrerede årlige overvågningscyklus under det europæiske halvår, det styrkede regelværk for økonomisk styring, oprettelsen af Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici og de europæiske overvågningsagenturer samt den europæiske stabilitetsmekanisme er afgørende elementer, men nogle af disse mangler endnu at blive vedtaget og/eller gennemført fuldt ud. Europluspagten styrker yderligere denne ramme.

               (13)

               Kommissionen har vurderet stabilitetsprogrammerne og de nationale reformprogrammer i medlemsstaterne i euroområdet på baggrund af behovet for at styrke den samlede økonomiske styring i euroområdet. Den finder det nødvendigt, at budgetmålene overholdes nøje og strammes i visse medlemsstater i euroområdet, og at der træffes yderligere foranstaltninger for at styrke de finanspolitiske regler og den finanspolitiske holdbarhed. Der bør også tages yderligere skridt til at forbedre den finansielle stabilitet, vækstvenlige skattereformer og konsolideringsforanstaltninger, lønfastsættelsesordningerne, konkurrence i servicesektoren og gennemførelsen af europluspagten —

         HENSTILLER, at de medlemsstater, der har euroen som valuta, træffer foranstaltninger i perioden 2011-2012 med henblik på at:

               1.

               Overholde de budgetmål, der er opstillet i deres stabilitetsprogrammer for 2011 og i aftalememorandummerne med de medlemsstater, der modtager finansiel støtte fra EU/IMF nøje, og, hvor det er relevant, styrke konsolideringsindsatsen i overensstemmelse med Rådets udtalelse. Især sikre en tilstrækkelig finanspolitisk indsats med henblik på at korrigere de uforholdsmæssigt store underskud og nærme sig de mellemfristede budgetmæssige målsætninger. Bruge uventede skatteindtægter til at fremskynde tilpasningen. Dette bør også hjælpe til ar fremme dynamikken i den offentlige gæld.

               2.

               Sikre finanspolitisk disciplin på både nationalt og subnationalt plan, især ved at indføre eller forstærke tilstrækkeligt stærke og bindende skattemæssige rammer.

               3.

               Fortsat gennemføre reformer af socialsikringssystemerne, der sikrer finanspolitisk holdbarhed, især ved at tilpasse pensionssystemerne til den demografiske situation i de enkelte lande og under behørig hensyntagen til, at pensions- og socialydelserne skal være tilstrækkelige.

               4.

               Forbedre det finansielle systems funktion og stabilitet bør forbedres, idet der umiddelbart følges op på resultaterne af den kommende EU-dækkende stresstest for at sikre, at banksektoren fortsat styrker sin modstandskraft over for eventuelle yderligere tab eller finansieringsbegrænsninger, og at urentable finansielle institutioner kan omstruktureres eller forlade markedet, uden at det skaber urimelige spændinger på finansmarkederne.

               5.

               Gennemføre yderligere skattereformer, der lægger vægt på vækstvenlige beskatningskilder og samtidig bevarer de samlede skatteindtægter, især ved at skatten på lønindkomster sænkes for at gøre det attraktivt at arbejde; beskytte vækstfremmende foranstaltninger som udgifter til forskning og udvikling, uddannelse og energieffektivitet, når de offentlige udgifter reduceres; tilpasse, hvor det er nødvendigt. lønfastsættelses- og lønreguleringsordningerne tilpasses i samråd med arbejdsmarkedets parter og i overensstemmelse med national praksis for at sikre, at lønningerne udvikler sig i takt med produktiviteten, konkurrenceevnen og beskæftigelsessituationen.

               6.

               Indføre yderligere reformer for at fremme konkurrence i servicesektorerne, navnlig ved at ophæve uberettigede restriktioner for de liberale erhverv, detailhandelen og netværksindustrierne.

               7.

               Opfylde de tilsagn fuldt ud, som de har afgivet i europluspagten, for at styrke væksten, konkurrenceevnen og beskæftigelsen i området.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. juli 2011.

            På Rådets vegne

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Formand


Henstilling med henblik på rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Nederlandenes opdaterede stabilitetsprogram, 2001-2007


				|

		52012DC0325

			Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om Rumæniens nationale reformprogram for 2012 med Rådets udtalelse om Rumæniens konvergensprogram for 2012-2015 /* COM/2012/0325 final */

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Rumæniens nationale reformprogram for 2012
med Rådets udtalelse om Rumæniens konvergensprogram for 2012-2015
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt
overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], særlig artikel 5, stk. 2,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[2],
som henviser til Europa-Parlamentets
beslutninger[3],
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)       Den 26. marts 2010 godkendte
Det Europæiske Råd Europa-Kommissionens forslag til en ny strategi for vækst og
beskæftigelse, Europa 2020, baseret på en øget koordinering af de økonomiske
politikker, som vil fokusere på nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig
indsats for at øge EU's potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)       Den 13. juli 2010 vedtog
Rådet en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og
Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en
afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[4], som tilsammen udgør de
"integrerede retningslinjer". Medlemsstaterne blev opfordret til at
tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske
politik og beskæftigelsespolitik.
(3)       Den 12. juli 2011 vedtog
Rådet en henstilling om Rumæniens nationale reformprogram for 2011 og afgav
Rådets udtalelse om Rumæniens opdaterede konvergensprogram for 2011-2014
(4)       Den 23. november 2011 vedtog
Kommissionen den anden årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det
andet europæiske semester med forudgående og integreret politisk samordning,
som er forankret i Europa 2020-strategien.
(5)       Den 2. marts 2012 tilsluttede
Det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af finansiel
stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det
understregede behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende
finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånemuligheder for
erhvervslivet, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de
sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.
(6)       Den 2. marts opfordrede Det
Europæiske Råd tillige de medlemsstater, der deltager i europluspagten, til at
fremlægge deres tilsagn i så god tid, at de kan indgå i deres stabilitets-
eller konvergensprogrammer og nationale reformprogrammer.
(7)       Rumænien afleverede den 23.
april 2012 sit nationale reformprogram for 2012 og den 11. maj 2012 sit
konvergensprogram for perioden 2012-2015
(8)       Den 6. maj 2009 vedtog Rådet
beslutning 2009/459/EF[5]
med henblik på at stille mellemfristet finansiel bistand til rådighed for
Rumænien i en periode på tre år på grundlag af traktatens artikel 143. Det
ledsagende aftalememorandum, der blev undertegnet den 23. juni 2009, og de
efterfølgende tillæg indeholder de økonomisk-politiske betingelser for
udbetalingen af den finansielle bistand. Beslutning 2009/459/EF blev ændret den
16. marts 2010 ved afgørelse 2010/183/EU[6].
Efter Rumæniens vellykkede gennemførelse af programmet og på baggrund af en
delvis justering af betalingsbalancens løbende poster på grund af de resterende
strukturelle svagheder på Rumæniens produkt- og arbejdsmarkeder, som gør landet
følsomt over for internationale prischok, vedtog Rådet den 12. maj 2011
afgørelse 2011/288/EU[7]
med henblik på at stille forebyggende mellemfristet finansiel bistand til
rådighed for Rumænien i en periode på tre år på grundlag af traktatens artikel
143. Det ledsagende aftalememorandum blev undertegnet den 29. juni 2011 og det
første tillæg hertil den 27. december 2011.
(9)       Den anden formelle
undersøgelse af det mellemfristede finansielle bistandsprogram, som fandt sted
sidst i april og først i maj 2012, fastslog, at Rumænien fortsat gennemfører
programmet planmæssigt. Målsætningen for likviditetsunderskuddet i budgettet
blev nået, mens ENS-målet[8]
ville være blevet nået, hvis det ikke havde været for en bekostelig
engangsforanstaltning i forbindelse med retsafgørelser, der pålagde regeringen
at betale kompensation til bestemte kategorier af arbejdstagere. Budgettet for
2012 er på rette spor med hensyn til at begrænse underskuddet, så det ligger
under 3 % af BNP i ESN-termer. Den rumænske
banksektor er forblevet robust på trods af den fortsatte forringelse af
aktivernes kvalitet, som er vedblevet med at påvirke rentabiliteten i
banksektoren negativt. Programmets betingelser er blevet overholdt inden for
den finansielle sektor, selvom der har været nogle forsinkelser i visse
tilfælde. Fremskridtene inden for helt centrale områder som energi og
transport og udnyttelse af EU-midler har været svingende.
(10)     Efter to år med tilbagegang
voksede Rumæniens BNP i faste priser med 2,5 % i 2011. I 2012 forventes
væksten at aftage til 1,4 %. Den indenlandske efterspørgsel forventes at
blive den største vækstmotor. Offentlige investeringer understøttet af en bedre
udnyttelse af EU-midler forventes at spille en central rolle i 2012.
(11)     Baseret på vurderingen af
konvergensprogrammet for 2012 i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97
er Rådet af den opfattelse, at det makroøkonomiske scenarie, der danner
grundlag for de budgetmæssige fremskrivninger, er plausibelt. Målet for
programmets budgetstrategi er at nå et budgetunderskud på under 3 % af BNP
i 2012 i overensstemmelse med Rådets henstillinger til Rumænien under
proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Derefter sigter
den mod at overholde den mellemfristede budgetmålsætning, som er defineret som
et underskud på 0,7 % af BNP i strukturelle termer. Den mellemfristede
målsætning afspejler i tilstrækkelig grad kravene i stabilitets- og
vækstpagten. Efter den planlagte korrektion af det uforholdsmæssigt store
underskud i 2012 forventes underskuddet at falde yderligere til 2,2 % af
BNP i 2013, til 1,2 % af BNP i 2014 og til 0,9 % af BNP i 2015.
Baseret på den (genberegnede) strukturelle budgetsaldo[9] medfører dette en formindskelse
af underskuddet på 1,5 % i 2012, 0,5 % i 2013 og 0,7 % i 2014 i
overensstemmelse med målsætningen for BNP i stabilitets- og vækstpagten.
Væksten i de offentlige udgifter er i overensstemmelse med udgiftsmålet i
stabilitets- og vækstpagten for perioden 2012-2015. Programmet forudser, at den
mellemfristede budgetmålsætning vil blive overholdt i 2014. De største risici i
forbindelse med budgetmålene er statsejede virksomheders restancer samt den
potentielle akkumulering af restancer på det lokale forvaltningsniveau og i
sundhedssektoren. Den offentlige gæld var på under 34 % af BNP ved
udgangen af 2011 og lå således forsat markant under 60 % af BNP.
(12)     Rumænien har afgivet et antal
tilsagn inden for rammerne af europluspagten. Disse tilsagn og gennemførelsen
af tilsagnene fra 2011 vedrører fremme af konkurrenceevnen og beskæftigelsen, sikring
af mere bæredygtige offentlige finanser og styrkelse af den finansielle
stabilitet,
HENSTILLER, at Rumænien i perioden
2012-2013 tager skridt til:
at gennemføre
de foranstaltninger, der er fastlagt i beslutning 2009/459/EF som ændret ved
afgørelse 2010/183/EU, sammen med de foranstaltninger, der er fastlagt i
afgørelse 2011/288/EU og yderligere specificeret i aftalememorandummet af 23.
juni 2009 og de efterfølgende tillæg hertil samt i aftalememorandummet af 29.
juni 2011 og de efterfølgende tillæg hertil.
Udfærdiget i Bruxelles, den
                                                                       På Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2012) 325 final.
[3]               P7_TA(2012)0048 og P7_TA(2012)0047.
[4]               Rådets afgørelse 2012/238/EU af 26. april 2012.
[5]               EUT L 150 af 13.6.2009, s. 8.
[6]               EUT L 83 af 30.3.2010, s. 19.
[7]               EUT L 132 af 19.5.2011, s. 15.
[8]               Det Europæiske Nationalregnskabssystem.
[9]               Den konjunkturkorrigerede saldo eksklusive
engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger som genberegnet af
Kommissionens tjenestegrene på basis af oplysningerne i programmet og ved hjælp
af den i fællesskab aftalte metode.


title: Den Europæiske Centralbanks henstilling af 14. september 2012 til Rådet for Den Europæiske Union om eksterne revisorer for Banc Ceannais na hÉireann/Central Bank of Ireland (ECB/2012/20)

text:
               22.9.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 286/1

         DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS HENSTILLING
   af 14. september 2012
   til Rådet for Den Europæiske Union om eksterne revisorer for Banc Ceannais na hÉireann/Central Bank of Ireland
   (ECB/2012/20)
   2012/C 286/01
   STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR —
   under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 27.1, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Regnskaberne for Den Europæiske Centralbank (ECB) og de nationale centralbanker revideres af uafhængige eksterne revisorer, der indstilles af ECB's Styrelsesråd og godkendes af Rådet for Den Europæiske Union.

               (2)

               Mandatet for de nuværende eksterne revisorer for Banc Ceannais na hÉireann/Central Bank of Ireland udløb efter revisionen for regnskabsåret 2011. Det er derfor nødvendigt at udnævne eksterne revisorer fra regnskabsåret 2012.

               (3)

               Banc Ceannais na hÉireann/Central Bank of Ireland har valgt RSM Farrell Grant Sparks som sine eksterne revisorer for regnskabsårene 2012 til 2016 —

         VEDTAGET FØLGENDE HENSTILLING:
   Det henstilles, at RSM Farrell Grant Sparks udnævnes til eksterne revisorer for Banc Ceannais na hÉireann/Central Bank of Ireland for regnskabsårene 2012 til 2016.

      Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 14. september 2012.

         Mario DRAGHI

            Formand for ECB


title: Henstilling nr. S2 af 22. oktober 2013 om ret til naturalydelser for forsikringstagere og deres familiemedlemmer under et ophold i et tredjeland i henhold til en bilateral overenskomst mellem den kompetente medlemsstat og tredjelandet  Tekst af relevans for EØS og for EF/Schweiz-aftalen

text:
               18.2.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 46/8

         HENSTILLING Nr. S2
   af 22. oktober 2013
   om ret til naturalydelser for forsikringstagere og deres familiemedlemmer under et ophold i et tredjeland i henhold til en bilateral overenskomst mellem den kompetente medlemsstat og tredjelandet
   (Tekst af relevans for EØS og for EF/Schweiz-aftalen)
   (2014/C 46/09)
   DEN ADMINISTRATIVE KOMMISSION FOR KOORDINERING AF SOCIALE SIKRINGSORDNINGER HAR —
   under henvisning til artikel 72, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 (1) af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, i henhold til hvilken den administrative kommission har til opgave at behandle ethvert administrativt spørgsmål eller fortolkningsspørgsmål, der opstår i forbindelse med bestemmelserne i forordning (EF) nr. 883/2004 og (EF) nr. 987/2009 (2),
   under henvisning til artikel 72, litra c), i forordning (EF) nr. 883/2004, hvorefter den har til opgave at fremme og udvikle samarbejdet mellem medlemsstaterne og deres institutioner på den sociale sikrings område, og
   idet afgørelsen i sagen er truffet på de betingelser, der er fastsat i artikel 71, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 883/2004, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Det generelle princip om ligebehandling er især vigtigt for arbejdstagere, der ikke har bopæl i den medlemsstat, de er beskæftiget i, herunder grænsearbejdere. Princippet er gentaget i betragtning 8 og artikel 4 i forordning (EF) nr. 883/2004.

               (2)

               Artikel 4 i forordning (EF) nr. 883/2004 forbyder forskelsbehandling af personer, der er omfattet af denne forordning.

               (3)

               Domstolen har ligeledes fastslået, at såfremt anvendelsen af en EU-retlig bestemmelse hindres på grund af en foranstaltning, som er truffet som led i gennemførelsen af en bilateral overenskomst, er enhver medlemsstat — selv om overenskomsten er indgået uden for Traktatens anvendelsesområde — forpligtet til at lette anvendelsen af denne bestemmelse (3).

               (4)

               Uanset om en overenskomst, der er indgået mellem en medlemsstat og et eller flere tredjelande ikke er omfattet af udtrykket »lovgivning« i artikel 1, litra l), i forordning (EF) nr. 883/2004, kan dette ikke føre til, at medlemsstaterne fritages for at overholde ligebehandlingsprincippet, som fastlagt i Traktatens artikel 45 (4).

               (5)

               Bilaterale overenskomster om social sikring mellem en medlemsstat og et tredjeland bør fortolkes således, at de bilaterale overenskomster anvendes på en sådan måde, at de ikke fratager en person og dennes familiemedlemmer (artikel 1, litra i) i forordning (EF) nr. 883/2004) de rettigheder, der er knyttet til udøvelsen af den frie bevægelighed i Den Europæiske Union, som fastlagt i Traktaten.

               (6)

               Den frie bevægelighed kan ikke udøves i fuldt omfang, hvis en person, som er omfattet af lovgivningen i en anden medlemsstat end bopælsmedlemsstaten, ikke gives samme rettigheder som personer, der er bosat i den pågældende medlemsstat og befinder sig i tilsvarende situation.

               (7)

               Bestemmelserne i afsnit III, kapitel 1, i forordning (EF) nr. 883/2004 indeholder særlige bestemmelser for, under hvilke omstændigheder en forsikringstager og dennes familiemedlemmer har ret til naturalydelser ved sygdom, der udredes for den kompetente institutions regning, mens de er bosat eller opholder sig i en anden medlemsstat.

               (8)

               Formålet med artikel 17 og 24-26 i forordning (EF) nr. 883/2004 er at sikre, at naturalydelser ved sygdom ikke betinges af, om forsikringstageren er bosat i den kompetente medlemsstat, for ikke at hindre vandrende arbejdstagere i at udøve deres ret til fri bevægelighed (5).

               (9)

               Dette gælder også for familiemedlemmer som defineret i artikel 1, litra i), i forordning (EF) nr. 883/2004, der i bopælsmedlemsstaten har ret til naturalydelser ved sygdom, der udredes for den kompetente institutions regning af institutionen på bopælsstedet på grundlag af artikel 17 eller 24-26 i forordning (EF) nr. 883/2004.

               (10)

               Ligebehandlingsprincippet bør i princippet også gælde i tilfælde, hvor den kompetente medlemsstat har indgået en bilateral overenskomst med et tredjeland, hvor bestemmelser om naturalydelser ved sygdom, som fra et medicinsk synspunkt bliver nødvendige i et tredjeland, er medtaget, og forudsat at tredjelandet er indstillet på at samarbejde i individuelle sager.

         VEDTAGET FØLGENDE HENSTILLING:

               1.

               En medlemsstat, der har indgået en bilateral overenskomst om social sikring med et tredjeland, hvor bestemmelser om naturalydelser ved sygdom indgår, anvender disse bestemmelser på personer, som er omfattet af lovgivningen i denne medlemsstat, samt disses familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat, og som har ret til naturalydelser på grundlag af artikel 17 eller 24-26 i forordning (EF) nr. 883/2004, såfremt naturalydelserne fra et medicinsk synspunkt bliver nødvendige under et ophold i det pågældende tredjeland.

               2.

               Denne henstilling offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende. Henstillingen finder anvendelse fra første dag i anden måned efter offentliggørelsen.

            Formand for den administrative kommission

         Mariana ZIUKIENE

      (1)  EUT L 166 af 30.4.2004, s. 1 (berigtiget i EUT L 200 af 7.6.2004, s. 1).

      (2)  EUT L 284 af 30.10.2009, s. 1.

      (3)  Sag C-55/00, Gottardo, Sml. 2002 I, s. 413, præmis 31, og sag 235/87, Matteucci, Sml. 1988, s. 5589, præmis 19.

      (4)  Sag C-55/00, Gottardo, Sml.2002 I, s.413, præmis 35, og sag 23/92, Matteucci, Sml. 1993 I, s. 4505.

      (5)  Sag C-286/03, Silvia Hosse, Sml. 2006 I, s. 1771, præmis 54.


Avis juridique important

|

32001H0928

Kommissionens henstilling af 20. december 2001 om beskyttelse af befolkningen mod eksponering for radon i drikkevandsforsyninger (meddelt under nummer K(2001) 4580)

EF-Tidende nr. L 344 af 28/12/2001 s. 0085 - 0088

Kommissionens henstillingaf 20. december 2001om beskyttelse af befolkningen mod eksponering for radon i drikkevandsforsyninger(meddelt under nummer K(2001) 4580)(2001/928/Euratom)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER,som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 30, artikel 33, stk. 2, artikel 38, stk. 1, og artikel 124, andet led,som henviser til udtalelse fra den gruppe af eksperter, som er udpeget af Det Videnskabelige og Tekniske Udvalg i medfør af artikel 31 i traktaten, ogsom tager følgende i betragtning:(1) I Rådets direktiv 96/29/Euratom af 13. maj 1996 om fastsættelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling(1) er der fastsat bestemmelser om kontrol med eksponering for naturlige strålekilder fra arbejdsaktiviteter. Afsnit VII i direktivet gælder for arbejdsaktiviteter, hvor tilstedeværelsen af naturlige strålekilder medfører en væsentlig forøgelse af bestrålingen af arbejdstagere eller enkeltpersoner i befolkningen. Medlemsstaterne skal sørge for, at de arbejdsaktiviteter, der kan være berørt, identificeres.(2) Som følge af de store geografiske variationer i den naturlige forekomst af radon og i, hvor meget befolkningen og vandforsyningerne er berørt, er der behov for en fleksibel fremgangsmåde, der giver medlemsstaterne mulighed for at anvende princippet om optimering, samtidig med at de sikrer beskyttelse af den del af befolkningen, der er mest eksponeret. En sådan fremgangsmåde er i overensstemmelse med artikel 6, stk. 3, litra a), i direktiv 96/29/Euratom.(3) Den gruppe af eksperter, som er nedsat i medfør af Euratom-traktatens artikel 31, har udarbejdet tekniske retningslinjer(2) vedrørende gennemførelsen af afsnit VII i direktiv 96/29/Euratom(3). Retningslinjerne omfatter beskyttelse af arbejdstagere mod inhaleret radon i virksomheder, hvor betydelige mængder radon kan frigives fra vand til luften indendørs.(4) Ved Kommissionens henstilling 90/143/Euratom af 21. februar 1990 om beskyttelse af befolkningen mod indendørs eksponering for radon(4) indførtes der referenceværdier og konstruktionsgrænseværdier for radon indendørs. Referenceværdien for udbedrende foranstaltninger er på 400 Bq/m3, og konstruktionsgrænseværdien for fremtidige bygninger er på 200 Bq/m3.(5) Undersøgelser i medlemsstaterne har i visse tilfælde vist forhøjede koncentrationer af radon i noget grundvand, navnlig i områder med krystallinske bjergarter. Under visse omstændigheder er radonkoncentrationerne i drikkevand af strålingsmæssig betydning, idet de udsætter befolkningen for forhøjede doser og ikke bør overses i strålingsbeskyttelsessammenhæng. Høje koncentrationer ses ofte i individuelle boringer, men af og til også i vandværker, der udnytter vandførende lag i bjergarter eller jord.(6) I mange medlemsstater er der en stigende opmærksomhed omkring betydningen af befolkningens eksponering for radon i drikkevand. Mange lande har allerede udarbejdet eller er i gang med at udarbejde foranstaltninger til kontrol med doser. I mange tilfælde er kontrolforanstaltningerne udformet i overensstemmelse med beskyttelsesprincipperne i direktiv 96/29/Euratom og i 98/83/EF af 3. november 1998 om kvaliteten af drikkevand(5).(7) Radon er en naturligt forekommende radioaktiv ædelgas, hvis mest betydelige isotop er radon-222 med en halveringstid på 3,82 dage. Radon-222 optræder i henfaldsprocessen for uran-238, og dets tilstedeværelse i omgivelserne er især forbundet med spormængderne af dets moderstof radium-226 i bjergarter og jord. Da radon er en inert gas, kan den bevæge sig ret frit gennem porøse materialer såsom jord eller fragmenterede bjergarter. Hvis porerne er mættet med vand, som det er tilfældet med jord og klippe under vandspejlet, opløses radon i vandet og transporteres bort af det. Vandmættet jord med en porøsitet på 20 % og en radiumkoncentration på 40 Bq/kg, som er gennemsnittet på verdensplan i jordskorpen, medfører ved ligevægt en radonkoncentration i grundvandet på ca. 50 Bq/l.(8) Undersøgelser i medlemsstaterne har vist, at koncentrationerne af radon i overfladevand er meget lave, normalt et godt stykke under 1 Bq/l. Koncentrationerne i grundvandet varierer fra 1-50 Bq/l for vandførende lag i sedimentære bjergarter til 10-300 Bq/l for brønde gravet i jord og til 100-50000 Bq/l i krystallinske bjergarter. De højeste koncentrationer hænger normalt sammen med høje urankoncentrationer i grundfjeldet. Det er karakteristisk for radonkoncentrationer i vandførende lag i bjergarter, at de varierer en del; inden for et og samme område med ret ensartede bjergarter har nogle brønde koncentrationer, der ligger langt over gennemsnittet for området. Der er endvidere konstateret betydelige udsving i koncentrationerne afhængigt af årstiderne.(9) Radon i vandforsyningen til husholdningerne medfører, at mennesker eksponeres via indtagelse og indånding. Radon kan indtages ved direkte forbrug af ledningsvand eller af frisk aftappet vand på flaske. Radon frigives fra ledningsvand til luften indendørs, hvilket medfører eksponering for radon via indånding.(10) FN's videnskabelige komité vedrørende virkningerne af radioaktiv stråling (UNSCEAR) skønnede i sin rapport fra 1993(6), at den akkumulerede effektive dosis fra indtagelse af radon i vand udgør 10-8 Sv/Bq for voksne og lidt mere for børn og spædbørn. I 1998 opstillede National Research Council, et udvalg i USA, en omregningsfaktor på 0,35.10-8 Sv/Bq(7). Udvalget fandt ikke tilstrækkelig videnskabelig dokumentation til at indføre særskilte dosisskøn for forskellige aldersgrupper. Foruden omregningsfaktoren afhænger den indtagne dosis også af det årlige forbrug af vand. Skønnene over den årlige akkumulerede effektive dosis, der indtages af voksne via indtagelse af vand med et indhold på 1000 Bq/l, varierer mellem 0,2 og 1,8 mSv afhængigt af det årlige vandforbrug og de anvendte omregningsfaktorers rækkevidde.(11) Stigningen i radonkoncentrationen indendørs på grund af ledningsvand afhænger af forskellige parametre, såsom det samlede vandforbrug i huset, husets størrelse og udluftningen af huset. Ifølge både UNSCEAR's og National Research Councils skøn vil 1000 Bq/l radon i ledningsvand gennemsnitligt forøge radonkoncentrationen i luften indendørs med 100 Bq/m3.(12) Radon i drikkevand kan kontrolleres ved hjælp af fysiske eller tekniske foranstaltninger; der er udviklet effektive metoder til at fjerne radon fra drikkevand(8), og de kan fås i handelen. Der skal således udarbejdes et hensigtsmæssigt system til begrænsning af omfattende eksponering. En væsentlig del af systemet udgøres af vedtagelsen af referenceværdier med henblik på udbedrende eller forebyggende foranstaltninger.(13) For metoder og udstyr til at fjerne radon og langlivede radonhenfaldsprodukter er der ikke nogen forskel af betydning med hensyn til teknikker og omkostninger mellem en eksisterende vandforsyning og en planlagt, fremtidig forsyning. De samme kriterier, herunder referenceværdier, kan derfor anvendes med hensyn til udbedrende foranstaltninger vedrørende eksisterende vandforsyning og med hensyn til fastsættelse af forebyggende krav til ny vandforsyning.(14) For en individuel vandforsyning, som ikke leverer vand som led i erhvervsmæssig eller offentlig virksomhed, svarer eksponeringen for radon i vand ret nøje til radoneksponeringen i boliger. Derfor bør der anvendes tilsvarende strålingsbeskyttelseskriterier. Den årlige effektive dosis fra vand med 1000 Bq/l radon svarer ifølge den nuværende viden, hvis man medregner både indtagelse og indånding, ganske nøje til den dosis, der hidrører fra en indendørs radonkoncentration på 200 Bq/m3, som er den konstruktionsgrænseværdi, der blev fastlagt i henstilling 90/143/Euratom.(15) Hvis der leveres vand som led i erhvervsmæssig eller offentlig virksomhed, f.eks. via vandværker, har forbrugeren ikke samme mulighed for at kontrollere den modtagne dosis som en ejer af en individuel vandforsyning. Forbrugeren skal derfor have tillid til, at vandet ikke er farligt for helbredet. Dertil kommer, at udbedrende foranstaltninger over for sådant vand berører et stort antal mennesker, hvilket gør foranstaltningen mere omkostningseffektiv ved lavere radonkoncentrationer, end det er tilfældet med en individuel vandforsyning. Det er derfor berettiget at indføre en strengere kontrolpolitik, herunder en lavere referenceværdi, for vand, der leveres som led i erhvervsmæssig eller offentlig virksomhed, end for en individuel vandforsyning. Der vil altid forekomme små mængder radon i vand, og der bør derfor ikke kræves udbedrende foranstaltninger, hvis koncentrationen udgør mindre end 100 Bq/l. Det kan være, at nationale undersøgelser viser, at der skal fastlægges en højere referenceværdi, for at radonprogrammet kan gennemføres i praksis. Det er dog højst usandsynligt, at ledningsvand fra offentlige eller private vandværker med en radonkoncentration på over 1000 Bq/l kan anses for berettiget set ud fra et strålingsbeskyttelsessynspunkt.(16) Vandets radonkoncentration ved leveringsstedet vil normalt ikke være større end ved kilden, som det er tilfældet ved et vandværk. Måling ved kilden er sædvanligvis nok til at vise, at referencekoncentrationen overholdes, og der er ikke behov for særskilte foranstaltninger på forskellige brugssteder. Det radioaktive henfald og eventuel frigivelse af radon til luften under leveringen skal dog måske også tages i betragtning, f.eks. ved vurdering af doserne.(17) Ifølge direktiv 98/83/EF skal medlemsstaterne overvåge koncentrationen af naturligt forekommende radionuklider i drikkevand, men hverken radon eller radonhenfaldsprodukter er omfattet af direktivet. Under visse omstændigheder udgør polonium-210 og bly-210 (langlivede radonhenfaldsprodukter) i drikkevand en strålingsrisiko, der svarer til eller er højere end risikoen ved visse naturligt forekommende radionuklider, der overvåges i henhold til direktivet. Polonium-210 og bly-210 bør således ikke være undtaget fra at være omfattet af overvågning og foranstaltninger, der går ud på at reducere eksponeringen for naturligt forekommende radionuklider i drikkevand. Der bør fastsættes referencekoncentrationer for polonium-210 og bly-210, og de bør overvåges i overensstemmelse med de principper, der gælder for naturligt forekommende radionuklider, og som er fastsat i nævnte direktiv. Den vejledende dosis på 0,1 mSv og de principper for dosisberegning, der er fastsat i direktivet, bør anvendes til at udlede referencekoncentrationerne.(18) Høje radonkoncentrationer indikerer, at der muligvis er andre radionuklider af henfaldsprocessen for uran til stede i vandet, selv om sammenhængen ikke altid er entydig. Når der træffes udbedrende foranstaltninger for at reducere radonkoncentrationen, bør der screenes for, om der er andre naturligt forekommende radionuklider til stede, hvilket i givet fald analyseres nærmere, så der kan vælges en passende metode til at fjerne alle strålingsmæssigt betydelige, naturligt forekommende radionuklider fra vandet på én gang på en omkostningseffektiv måde.(19) Vandværker og ejere af offentlige vandforsyninger bør tilbydes særlig rådgivning i de forskellige metoder til fjernelse af radon og langlivede radonhenfaldsprodukter fra vand. Rådgivningen bør navnlig omfatte vejledning om håndtering og bortskaffelse af akkumuleret radioaktivt affald og om metoder til at minimere eventuel eksponering for radon, der frigives fra en anordning, der skal fjerne radon, eller som følge af en forhøjet gammastråling i nærheden af en anordning, der skal fjerne radon.(20) Der bør udarbejdes enkle metrologiske metoder med henblik på at sikre, at målinger af radon og radonhenfaldsprodukter giver data af passende kvalitet og pålidelighed.(21) Hensigtsmæssig oplysning af befolkningen, på grund af problemets specielle karakter, er et vigtigt element, både med henblik på at forbedre kontrollerbarheden af eksponeringen og for at sikre en positiv reaktion fra befolkningen.(22) Denne henstilling har til formål at udstikke retningslinjer for medlemsstaterne med henblik på at fastlægge kontrol af eksponering for radon og radonhenfaldsprodukter i drikkevand,HENSTILLER:1. Denne henstilling vedrører drikkevandsforsyningers strålingsmæssige kvalitet med hensyn til radon og langlivede radonhenfaldsprodukter.2. Der bør etableres et passende system, der skal reducere eksponeringen for radon og langlivede radonhenfaldsprodukter i drikkevandsforsyninger til husholdninger. I dette system bør passende oplysning af befolkningen og imødegåelse af befolkningens bekymring gøres til genstand for særlige overvejelser. I systemet bør der fokuseres på de højeste eksponeringsniveauer og på de områder, hvor en indsats med størst sandsynlighed bliver effektiv.3. I denne henstilling forstås ved "drikkevand":a) alle former for vand, der enten ubehandlet eller efter behandling er beregnet til drikkebrug, madlavning, fødevaretilberedning eller andre husholdningsformål, uanset vandets oprindelse, og uanset om det leveres gennem distributionsnet, fra tankvogn/tankskib eller i flasker eller anden emballageb) alle former for vand, der anvendes i levnedsmiddelvirksomheder til fremstilling, behandling, konservering eller markedsføring af produkter eller stoffer bestemt til konsum, medmindre de nationale kompetente myndigheder har fastslået, at vandets kvalitet ikke kan påvirke det færdige levnedsmiddels sundhedsmæssige kvalitet.Naturligt mineralvand, der er omfattet af Rådets direktiv 80/777/EØF(9), og vand, som er lægemidler i henhold til Rådets direktiv 65/65/EØF(10), er udelukket fra denne henstillings anvendelsesområde, da der er opstillet særlige regler for disse vandtyper.4. Der bør iværksættes repræsentative undersøgelser for at fastslå omfanget og karakteren af eksponeringen for radon og langlivede radonhenfaldsprodukter i drikkevandsforsyninger til husholdninger fra forskellige typer af grundvandskilder og brønde i forskellige geologiske områder, medmindre sådanne oplysninger findes i forvejen. Undersøgelserne bør udformes, så de tilgrundliggende parametre, og navnlig områdets geologi og hydrologi, bjergarternes eller jordens radioaktivitet og brøndens type, kan kortlægges og senere anvendes til at målrette yderligere foranstaltninger mod de højeste eksponeringer. Undersøgelserne bør bl.a. vedrøre:a) borede brønde, navnlig brønde i områder med krystallinske bjergarterb) vandværker, der udnytter vandførende lag i klippe eller jord.5. For vand, der leveres som led i erhvervsmæssig eller offentlig virksomhed, bør der træffes følgende foranstaltninger:a) Hvis koncentrationen er på over 100 Bq/l, bør medlemsstaterne fastsætte en referenceværdi for radon, som skal tages i betragtning, når det vurderes, om der er behov for udbedrende foranstaltninger for at beskytte menneskers sundhed. Der kan fastlægges en højere referenceværdi end 100 Bq/l, hvis nationale undersøgelser viser, at dette er nødvendigt, for at radonprogrammet kan gennemføres i praksis. For koncentrationer på over 1000 Bq/l anses udbedrende foranstaltninger under alle omstændigheder for berettiget af strålingsbeskyttelsesmæssige årsager.b) Der bør være krav om måling af radonkoncentrationen, hvis der er særlig grund til på grundlag af resultaterne af repræsentative undersøgelser eller andre pålidelige oplysninger at have mistanke om, at referenceværdien er overskredet.c) Hvis der på grundlag af resultaterne af repræsentative undersøgelser eller andre pålidelige oplysninger er mistanke om betydelige koncentrationer af polonium-210 og bly-210, bør der sikres overvågning af disse nuklider sammen med overvågningen af andre naturligt forekommende radionuklider i henhold til direktiv 98/83/EF.d) Hvis referencekoncentrationen er på over 0,1 Bq/l for polonium-210 og 0,2 Bq/l for bly-210, bør det overvejes, om der er behov for udbedrende foranstaltninger for at beskytte menneskers sundhed.6. For en individuel vandforsyning, hvorfra der ikke leveres vand som led i erhvervsmæssig eller offentlig virksomhed, bør der træffes følgende foranstaltninger:a) I forbindelse med udbedrende foranstaltninger bør der anvendes en værdi på 1000 Bq/l.b) Hvor hurtigt de udbedrende foranstaltninger skal gennemføres, afhænger af, i hvor høj grad referencekoncentrationen er overskredet.c) Når udbedrende foranstaltninger anses for nødvendige på grund af radon, bør der screenes for andre naturligt forekommende radionukliders niveau, og, hvor screeningen giver anledning hertil, bør andre naturligt forekommende radionuklider analyseres og fjernes fra drikkevandet ved hjælp af den samme udbedrende foranstaltning.d) Når udbedrende foranstaltninger anses for nødvendige, skal de berørte forbrugere oplyses om vandets radonniveau og om de udbedrende foranstaltninger, der er tilgængelige med henblik på at nedbringe dette niveau.7. Hvis målinger indikerer, at radonindholdet i ledningsvand i væsentligt omfang bidrager til en overskridelse af den fastsatte grænse for radon indendørs, bør der overvejes udbedrende foranstaltninger over for denne kilde.8. Drikkevand, der distribueres til offentlige bygninger, f.eks. plejehjem, skoler og hospitaler, bør overholde principperne i punkt 5.9. Måling bør foretages ved hjælp af passende metoder og udstyr, som har gennemgået godkendt kalibrering og er omfattet af kvalitetssikringsprogrammer.10. Medlemsstaterne bør rådgive om de forskellige eksisterende metoder til at fjerne radon og radonhenfaldsprodukter fra vand. Medlemsstaterne bør give vejledning om håndtering og bortskaffelse af radioaktivt affald, der er fremkommet ved fjernelsesprocessen, og om metoder til at minimere eventuel eksponering for radon, der frigives fra en anordning, der skal fjerne radon, eller som følge af en forhøjet gammastråling i nærheden af en anordning, der skal fjerne radon.11. Arbejdstageres eksponering for inhaleret radon i virksomheder, hvor betydelige mængder radon kan frigives fra vand til luften indendørs, navnlig vandværker, spabade og svømmehaller, bør kontrolleres i henhold til afsnit VII i direktiv 96/29/Euratom og i overensstemmelse med henstillingerne i "Strålingsbeskyttelse 88" fra 1997 vedrørende gennemførelsen af afsnit VII i direktiv 96/29/Euratom udarbejdet af den ekspertgruppe, der er nedsat i henhold til Euratom-traktatens artikel 31.12. Medlemsstaterne bør overveje, i hvilket omfang tilsigtet anvendelse af radonholdigt vand på grund af dets potentielle terapeutiske virkninger kan begrundes med økonomiske, samfundsmæssige eller andre positive virkninger set i forholdt til dets eventuelle sundhedsskadelige virkninger.Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2001.På Kommissionens vegneMargot WallströmMedlem af Kommissionen(1) EFT L 159 af 29.6.1996, s. 1.(2) "Strålingsbeskyttelse 88. Henstillinger vedrørende gennemførelsen af afsnit VII i direktivet om grundlæggende sikkerhedsnormer for så vidt angår væsentlig forøgelse af bestrålingen fra naturlige kilder". Europa-Kommissionen, Luxembourg, 1997.(3) EFT L 159 af 29.6.1996, s. 1.(4) EFT L 80 af 27.3.1990, s. 26.(5) EFT L 330 af 5.12.1998, s. 32.(6) "UNSCEAR 1993 report. Sources and effects of ionizing radiation", United Nations Scientific Committee on the Effects of Atomic Radiation, New York, 1993.(7) "Risk Assessment of Radon in Drinking Water". Committee on Risk Assessment of Exposure to Radon in Drinking Water, Board on Radiation Effects Research, Commission of Life Sciences, NRC (National Research Council), National Academy Press, Washington DC, 1999.(8) Kommissionen har finansieret og finansierer en række forskningsprojekter vedrørende risikoen ved eksponering for radon. TENEWA-projektet (Treatment Techniques for Removing Natural Radionuclides from Drinking Water), der gennemføres under kontrakt nr. FI4PCT960054, har givet store mængder information om metoder til fjernelse, herunder oplysninger om eventuelle strålefarer som følge af anordningerne til fjernelse.(9) EFT L 229 af 30.8.1980, s. 1.(10) EFT 22 af 9.2.1965, s. 369/65.


title: Rådets henstilling af 21. juni 2013 med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort offentligt underskud i Malta til ophør

text:
               26.6.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 180/1

         RÅDETS HENSTILLING
   af 21. juni 2013
   med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort offentligt underskud i Malta til ophør
   2013/C 180/01
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 126, stk. 7,
   under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I henhold til artikel 126 i traktaten skal medlemsstaterne undgå uforholdsmæssigt store offentlige underskud.

               (2)

               Stabilitets- og vækstpagten er baseret på målsætningen om sunde offentlige finanser som et middel til at styrke forudsætningerne for prisstabilitet og for en holdbar og stærk vækst, som fører til øget beskæftigelse.

               (3)

               Rådet fastslog den 21. juni 2013 i overensstemmelse med artikel 126, stk. 6, i traktaten, at der forelå et uforholdsmæssigt stort underskud i Malta.

               (4)

               I henhold til artikel 126, stk. 7, i traktaten og artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud (1) skal Rådet rette henstillinger til den pågældende medlemsstat med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophør inden for en given frist. I henstillingen skal der være fastsat en frist på højst seks måneder for den pågældende medlemsstats iværksættelse af virkningsfulde foranstaltninger til korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud. I en henstilling om korrektion af et uforholdsmæssigt stort underskud anmoder Rådet ligeledes om, at der nås årlige budgetmål, som på basis af den prognose, der ligger til grund for henstillingen, svarer til en årlig minimumsforbedring af den strukturelle saldo, dvs. den konjunkturkorrigerede saldo minus engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger, på mindst 0,5 % af BNP som benchmark.

               (5)

               Budgetmålet for det sidste år af korrektionen skal i henhold til artikel 2 i forordning (EF) nr. 1467/97 sikre, at den påkrævede reduktion af forskellen mellem gældskvoten og traktatens referenceværdi på 60 % af BNP ifølge Kommissionens prognose omfatter de to år, der følger efter korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud.

               (6)

               Ifølge Kommissionens prognose fra foråret 2013 forventes underskuddet at forblive over referenceværdien i 2013 og 2014, på henholdsvis 3,7 % og 3,6 % af BNP. Disse budgetfremskrivninger er baseret på de aktuelle politikker og omfatter derfor budgettet for 2013, som blev godkendt i parlamentet i april 2013, og som indeholder ekspansive foranstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden, samt den planlagte kapitaltilførsel til Air Malta (0,6 % af BNP), som netto øger underskuddet med 0,3 % af BNP. De ekspansive foranstaltninger opvejes kun delvist ved de højere punktafgifter, inddrivelsen af skatterestancer samt af udgiftsbesparelser og højere sociale bidrag som følge af pensionsreformen fra 2006. Samtidig vil de af Kommissionen identificerede engangsindtægter, som har bidraget til konsolideringen ved en nettoreduktion af underskuddet, falde støt efter 2012. Ifølge Kommissionens prognose fra foråret 2013 ventes den offentlige gæld som følge af fortsatte primære underskud i 2013 og 2014 at stige yderligere til 73,9 % af BNP i 2013 og 74,9 % af BNP i 2014. I 2015 og 2016 anslås det offentlige underskud at ligge over referenceværdien på 3 % af BNP, mens gældskvoten ventes at stige til 75,6 % af BNP i 2016.

               (7)

               I henhold til forordning (EF) nr. 1467/97 skal korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud være gennemført året efter, at det er konstateret, medmindre der foreligger særlige omstændigheder. En korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2014 er derfor berettiget. Hvis Malta skal følge en troværdig og holdbar tilpasningssti vil det navnlig kræve, at landet når målet for et offentligt underskud på 3,4 % af BNP i 2013 og 2,7 % af BNP i 2014, hvilket svarer til en årlig forbedring af den strukturelle saldo på 0,7 % af BNP i 2013 og 0,7 % af BNP i 2014. Målsætningen for 2014 sikrer, at forskellen mellem gældskvoten og traktatens referenceværdi på 60 % af BNP som påkrævet nedbringes inden for de to år, der følger efter korrektionen under proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. For at nå ovennævnte strukturelle mål vil Malta foruden foranstaltningerne i det oprindelige scenarie skulle vedtage supplerende konsoliderende foranstaltninger svarende til ca. 0,4 % af BNP i 2013 og ca. ¾ % af BNP i 2014. Disse mål tager højde for behovet for at kompensere for den finanspolitiske konsoliderings negative følger for de offentlige finanser på grund af indvirkningen på væksten i BNP. Det scenarie, der danner grundlag for tilpasningen, tager udgangspunkt i fremskrivningerne i Kommissionens forårsprognose fra 2013 frem til 2016 og bygger på standardantagelser om en lukning af outputgabet og budgettets konjunkturfølsomhed; det omfatter dog ikke den ekstra kapitaltilførsel til Air Malta, som ifølge stabilitetsprogrammet for 2013 er planlagt til 2015. Det antages derfor, at kapitaltilførslen ikke vil blive foretaget, eller at den bliver vejet op af andre foranstaltninger.

               (8)

               Maltas finanspolitiske ramme er forholdsvis fleksibel, og da den ikke er bindende, og budgetplanlægningen er kortsigtet, bidrager den ikke til en sund finanspolitisk stilling. Rådets Direktiv 2011/85/EU af 8. november 2011 om krav til medlemsstaternes budgetmæssige rammer (2) er endnu ikke gennemført i national lovgivning. Endvidere bør Malta i henhold til artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 473/2013 af 21. maj 2013 om fælles bestemmelser om overvågning og evaluering af udkast til budgetplaner og til sikring af korrektion af uforholdsmæssigt store underskud i medlemsstaterne i euroområdet (3), oprette uafhængige organer til overvågning af overholdelse af budgetregler. Stabilitetsprogrammet indeholder en erklæring om, at regeringen vil oprette et finansråd, men det indeholder ingen konkrete planer herfor.

               (9)

               I henhold til artikel 9, stk. 1, forordning (EU) nr. 473/2013, bør Malta forelægge Kommissionen og Rådet et økonomisk partnerskabsprogram samtidig med den rapport, der skal indgives i henhold til artikel 3, stk. 4a, i forordning (EF) nr. 1467/97.

               (10)

               Efter Rådets opfattelse vil der ved hjælp af budgetkonsolideringsforanstaltninger kunne sikres en vedvarende forbedring af den offentlige saldo, og de bør samtidig indrettes således, at kvaliteten i de offentlige finanser forbedres og økonomiens vækstpotentiale styrkes —

         VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

               1)

               Malta bør senest i 2014 bringe den nuværende situation med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophør.

               2)

               Navnlig bør Malta:

                           a)

                           nå et mål for det offentlige underskud på 3,4 % af BNP i 2013 og 2,7 % af BNP i 2014, hvilket svarer til en årlig forbedring af den strukturelle saldo på 0,7 % af BNP i 2013 og 0,7 % af BNP i 2014. Denne tilpasningssti vil gøre det muligt, at bringe det offentlige underskud under referenceværdien på 3 % af BNP i 2014 og sikrer samtidig, at den offentlige bruttogældskvote nærmer sig referenceværdien på 60 % af BNP i et tilfredsstillende tempo

                           b)

                           specificere og nøje gennemføre de foranstaltninger, som er nødvendige for at korrigere det uforholdsmæssigt store underskud i 2014 og anvende alle ekstraordinære gevinster til at nedbringe underskuddet.

               3)

               Rådet sætter den 1. oktober 2013 som frist for Malta til at træffe virkningsfulde foranstaltninger og til i overensstemmelse med artikel 3, stk. 4a, i forordning (EF) nr. 1467/97 at aflægge rapport om den konsolideringsstrategi, der påtænkes anvendt til at nå målene.
               Efter korrektionen af underskuddet bør Malta fortsat gøre fremskridt i et passende tempo for at indfri den mellemfristede målsætning om et budget i balance strukturelt set, herunder ved at overholde udgiftsmålet. Med henblik på at begrænse risiciene for budgetgennemførelsen opfordrer Rådet Malta til at stramme de finanspolitiske rammer og forbedre overvågningen af budgetgennemførelsen i løbet af året. Malta opfordres navnlig til at indføre mere bindende og regelbaserede flerårige finansielle rammer. Endvidere bør de uafhængige organer til overvågning af overholdelse af budgetreglerne tildeles en større rolle i overensstemmelse med artikel 5 i forordning (EU) nr. 473/2013.
               Endelig bør de maltesiske myndigheder med henblik på at sikre, at den finanspolitiske konsolideringsstrategi giver de ønskede resultater, bakke den finanspolitiske konsolidering op med omfattende strukturreformer i overensstemmelse med Rådets henstillinger til Malta som led i det europæiske semester, navnlig henstillingerne i forbindelse med den forebyggende del af proceduren i forbindelse med makroøkonomiske ubalancer (4).
               Denne henstilling er rettet til Malta.

      Udfærdiget i Luxembourg, den 21. juni 2013.

            På Rådets vegne

         M. NOONAN

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 6.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 41.

      (3)  EUT L 140 af 27.5.2013, s. 11.

      (4)  Alle dokumenter vedrørende proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt stort underskud for Malta kan findes på: http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/countries/malta_en.htm


Avis juridique important

|

32000H0581

2000/581/EF: Kommissionens henstilling af 15. september 2000 om ratificering af Den Internationale Arbejdsorganisations konvention nr. 182 af 17. juni 1999 om forbud mod og omgående indsats til afskaffelse af de værste former for børnearbejde (meddelt under nummer K(2000) 2674)

EF-Tidende nr. L 243 af 28/09/2000 s. 0041 - 0041

Kommissionens henstillingaf 15. september 2000om ratificering af Den Internationale Arbejdsorganisations konvention nr. 182 af 17. juni 1999 om forbud mod og omgående indsats til afskaffelse af de værste former for børnearbejde(meddelt under nummer K(2000) 2674)(2000/581/EF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR,som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 211, andet led, ogsom tager følgende i betragtning:(1) ILO-konvention nr. 182 af 17. juni 1999 om forbud mod og omgående indsats til afskaffelse af de værste former for børnearbejde kræver, at de lande, der ratificerer den, omgående træffer effektive foranstaltninger for at sikre, at de værste former for børnearbejde hurtigst muligt forbydes og afskaffes.(2) ILO-konvention nr. 182 blev enstemmigt vedtaget på Den Internationale Arbejdskonference 1999.(3) Ifølge ILO-konvention nr. 138 om mindstealder for adgang til beskæftigelse af 26. juni 1973 skal mindstealderen for adgang til enhver art af beskæftigelse eller arbejde, som efter sin beskaffenhed eller de forhold, hvorunder det udføres, må antages at være farligt for unge menneskers sundhed, sikkerhed eller moral, mindst være 18 år.(4) I FN's konvention om barnets rettigheder af 20. november 1989 anerkendes barnets ret til beskyttelse mod økonomisk udnyttelse og mod at skulle udføre arbejde, som kan være farligt, gribe ind i barnets uddannelse, eller skade barnets sundhed eller dets fysiske, psykiske, åndelige, moralske eller sociale udvikling.(5) Målet for ILO-konvention nr. 182, nemlig effektiv afskaffelse af de værste former for børnearbejde, har også længe været et af Fællesskabets mål.(6) I Rådets direktiv 94/33/EF af 22. juni 1994 om beskyttelse af unge på arbejdspladsen er det fastsat, at medlemsstaterne skal sørge for at beskytte de unge mod økonomisk udnyttelse og mod ethvert arbejde, der kan skade deres sikkerhed, sundhed eller fysiske, psykiske, moralske eller sociale udvikling eller gribe forstyrrende ind i deres uddannelse.(7) I EU's årsberetning om menneskerettigheder 1999 hilses vedtagelsen af ILO-konvention nr. 182 velkommen, og der opfordres til en hurtig ratificering og gennemførelse af den nye konvention.(8) I sin erklæring om barnets rettigheder på FN's menneskerettighedskomités 56. møde den 11. april 2000 opfordrede EU kraftigt de lande, der endnu ikke har ratificeret ILO-konvention nr. 138 og nr. 182, til at gøre det.(9) Fællesskabet er forpligtet til at fremme overholdelsen af grundlæggende arbejdsnormer som udtryk for Fællesskabets indsats for demokrati og retsstatsprincipper og for menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.(10) Fællesskabet støtter på det kraftigste de internationale bestræbelser på en effektiv gennemførelse af ILO-erklæringen om de grundlæggende rettigheder og principper på arbejdspladsen.(11) Hvis så mange som muligt ratificerer ILO-konvention nr. 182, vil den mere effektivt kunne fungere som en almengyldig standard,HENSTILLER:- at de medlemsstater, der endnu ikke har ratificeret ILO-konventionen af 17. juni 1999 om de værste former for børnearbejde, ratificerer denne- at medlemsstaterne inden for en periode på et år regnet fra offentliggørelsen af denne henstilling underretter Kommissionen om de foranstaltninger, de har truffet med henblik på at efterkomme denne henstilling.Udfærdiget i Bruxelles, den 15. september 2000.På Kommissionens vegneAnna DiamantopoulouMedlem af Kommissionen