               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 2.4.2019
            COM(2019) 165 final
            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om supplerende regler til forhandlingsdirektiverne for Dohaudviklingsdagsordenen vedrørende de multilaterale forhandlinger om regler og forpligtelser vedrørende elektronisk handel

               BEGRUNDELSE

               1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

               •Forslagets begrundelse og formål

                  Den 13. december 2017 vedtog 70 medlemmer af Verdenshandelsorganisationen (WTO) på WTO's 11. ministerkonference en fælles erklæring om elektronisk handel
                     1
                   for at indlede et sonderingsarbejde med henblik på fremtidige WTO-forhandlinger om handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel.

                  Den Europæiske Union (EU) bakkede kraftigt op om det sonderingsarbejde, som WTO udførte i 2018. Sonderingsarbejdet var gennemsigtigt og åbent for alle WTO-medlemmer, og de deltagende medlemmer drøftede mulige handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel.

                  Efter den vellykkede afslutning af sonderingsarbejdet i december 2018 bekræftede 76 medlemmer af WTO, herunder EU, den 25. januar 2019, at de havde til hensigt at indlede WTO-forhandlinger om handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel
                     2
                  . De deltagende medlemmer har bekræftet, at de vil søge at opnå et resultat af høj standard, der bygger på eksisterende WTO-aftaler og rammer, og med deltagelse af så mange WTO-medlemmer som muligt. De anerkendte og forpligtede sig til at tage hensyn til de enestående muligheder og udfordringer, som medlemmerne — deriblandt udviklingslande og mindst udviklede lande samt mikrovirksomheder og små og mellemstore virksomheder — står over for i forbindelse med elektronisk handel. Endelig bekræftede de deres tilsagn om fortsat at tilskynde alle WTO-medlemmer til at engagere sig i yderligere at øge fordelene ved elektronisk handel for virksomheder, forbrugere og verdensøkonomien.

                  Forhandlingerne om e-handel bør derfor føres multilateralt i WTO-regi og forblive gennemsigtige og åbne for alle WTO-medlemmer, der ønsker at deltage. De deltagende medlemmer kan forelægge ethvert forhandlingsforslag, der falder inden for rammerne af de handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel, i den indledende fase eller en senere fase af WTO-forhandlingerne.

                  Rådet har givet Kommissionen bemyndigelse til som led i Dohaudviklingsdagsordenen (DDA) at føre forhandlinger i WTO, bl.a. om handel med tjenesteydelser, handelslettelser og den gradvise liberalisering af handelsregler
                     3
                  . Eftersom elektronisk handel udgør en integreret del af, hvordan handel med tjenesteydelser og varer foregår
                     4
                  , er de nye WTO-forhandlinger om handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel omfattet af den eksisterende bemyndigelse, idet forhandlingerne om elektronisk handel henhører under handel med tjenesteydelser, handelslettelser og gradvis liberalisering af handelsregler
                     5
                  . Der er således ikke behov for nogen ny rådsafgørelse om bemyndigelse til at indlede forhandlinger i henhold til artikel 218, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF).

                  Selv om elektronisk handel ikke er noget nyt punkt på WTO's dagsorden
                     6
                  , kan de multilaterale forhandlinger om handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel ikke desto mindre spænde vidt og kan omfatte en række områder, som EU har intern lovgivning for, samt konkrete problemstillinger, navnlig vedrørende grænseoverskridende datastrømme og audiovisuelle tjenester, og specifikke prioriteter. For at kunne afgrænse forhandlingerne mere præcist henstiller Kommissionen derfor Rådet at vedtage forhandlingsdirektiver, der er specifikke for WTO-forhandlingerne om elektronisk handel.

                  De foreslåede forhandlingsdirektiver har til formål at sikre, at EU er i stand til at indlede forhandlinger om alle de handelsmæssige aspekter af elektronisk handel, som de deltagende WTO-medlemmer måtte foreslå under forhandlingerne, under fuld overholdelse af EU-retten, herunder rammen for beskyttelse af personoplysninger, og af EU's politiske valg i forbindelse med handelsforhandlinger.

                  For EU's vedkommende er formålet med forhandlingerne at udvide den globale elektroniske handel, lette virksomheders aktiviteter — deriblandt for mikrovirksomheder og små og mellemstore virksomheder — styrke forbrugernes tillid til onlinemiljøet og skabe nye muligheder for at fremme inklusiv vækst og udvikling. For at opnå et resultat af høj standard med deltagelse af flest muligt WTO-medlemmer bør reglerne og forpligtelserne yde en passende grad af fleksibilitet over for medlemmerne.

                  Det mest sandsynlige resultat af WTO-forhandlingerne om elektronisk handel er et sæt WTO-regler, som medlemmerne senere og ensidigt kan beslutte at knytte til deres eksisterende liste over forpligtelser i WTO.

               •Sammenhæng med de gældende regler på samme område

                  Ovennævnte mål er i fuld overensstemmelse med traktaten om Den Europæiske Union (TEU), hvori det fastslås, at EU bør tilskynde til alle landes integration i den internationale økonomi, herunder gennem gradvis afskaffelse af hindringer for international handel
                     7
                  .

                  Det Europæiske Råd gav på sit møde den 28.-29. juni 2018 Kommissionen bemyndigelse til at søge at modernisere WTO med henblik på at gøre WTO mere relevant og tilpasningsdygtig i en verden i forandring samt at styrke WTO's effektivitet. En modernisering af WTO's reguleringsaktiviteter, som er et af hovedmålene for forhandlingerne om elektronisk handel, udgør kernen i denne proces.

                  Den 18. september 2018 fremlagde Kommissionen et idéoplæg om modernisering af WTO
                     8
                  . I forbindelse med styrkelsen af WTO's rolle som regelskabende instans understregede Kommissionen bl.a. behovet for, at WTO afhjælper hindringer for digital handel. Kommissionen understregede, at det er vigtigt at etablere discipliner, der omfatter digital handel, for ad elektronisk vej at fjerne uberettigede handelshindringer, skabe retssikkerhed for virksomheder og sikre et sikkert onlinemiljø for forbrugere. Disse nye discipliner bør ikke kun omfatte handel med tjenesteydelser, men bør gælde for alle økonomiske sektorer.

                  EU fremsætter systematisk en række ambitiøse reguleringsmæssige discipliner både om telekommunikationstjenester og om digital handel i forbindelse med sine forhandlinger om frihandelsaftaler. De forhandlingsdirektiver, der foreslås til WTO-forhandlingerne om elektronisk handel, følger samme fremgangsmåde som for EU's frihandelsaftaler (se punkt 10-12 i bilaget).

               •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder

                  De discipliner, som EU har foreslået til bilaterale forhandlinger, og de discipliner, som EU eventuelt vil foreslå i WTO, bygger på og er fuldt ud i overensstemmelse med EU's lovgivning om det indre marked inden for digital handel og telekommunikation.

                  I de foreslåede forhandlingsdirektiver bekræftes det, at enhver bestemmelse eller forpligtelse, som EU er nået til enighed om, skal være i overensstemmelse med EU's retlige rammer (se punkt 9 i bilaget).

               2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

               •Retsgrundlag

                  Artikel 207, stk. 3 og 4, første afsnit, i TEUF sammenholdt med artikel 218, stk. 3 og 4, i TEUF.

                  I henhold til artikel 207, stk. 3, retter Kommissionen henstillinger til Rådet, når der skal forhandles om aftaler om den fælles handelspolitik. Kommissionen fører disse forhandlinger i samråd med et særligt udvalg, der udpeges af Rådet til at bistå den i dette arbejde, og efter de direktiver, som Rådet måtte meddele den.

                  I henhold til artikel 218, stk. 3, i TEUF forelægger Kommissionen henstillinger for Rådet. Rådet tillægges beføjelser til at vedtage afgørelser om bemyndigelse til at indlede forhandlinger og kan i henhold til artikel 218, stk. 4, i TEUF give forhandleren direktiver og udpege et særligt udvalg, som der skal føres samråd med under forhandlingerne.

                  For så vidt angår WTO-forhandlingerne om elektronisk handel har Rådet allerede givet bemyndigelse til, at der indledes forhandlinger, og udstedt direktiver til Kommissionen om handel med tjenesteydelser og handelslettelser og om den gradvise liberalisering af handelsregler i WTO, hvilket også omfatter regler og forpligtelser i forbindelse med elektronisk handel (se afsnit 1). Det er imidlertid nødvendigt at vedtage supplerende forhandlingsdirektiver for mere præcist at kunne afgrænse disse forhandlinger. Kommissionen henstiller således til Rådet at vedtage en afgørelse på grundlag af artikel 207, stk. 3 og 4, første afsnit, i TEUF sammenholdt med artikel 218, stk. 3 og 4, i TEUF.

               •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence)

                  Den fælles handelspolitik er et område, hvor EU har enekompetence i henhold til artikel 3 i TEUF. Nærhedsprincippet finder således ikke anvendelse (artikel 5, stk. 3, i TEU).

               •Proportionalitetsprincippet

                  • Kommissionens henstilling er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.

               •Valg af retsakt

                  Afgørelse vedtaget af Rådet for Den Europæiske Union om forhandlingsdirektiver vedrørende handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel, som skal supplere de direktiver, der er udstedt til Kommissionen om Dohaudviklingsdagsordenen.

               3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER

               •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning

                  Ikke relevant.

               •Høringer af interesserede parter

                  Der er ikke afholdt en offentlig høring, da de væsentlige elementer i WTO-forhandlingerne endnu ikke kendes.

                  Kommissionen hører regelmæssigt de interesserede parter, bl.a. i ekspertgruppen om handelsaftaler
                     9
                   og som led i civilsamfundsdialogen
                     10
                  .

               •Indhentning og brug af ekspertbistand

                  Ikke relevant.

               •Konsekvensanalyse

                  Der er ikke behov for en konsekvensanalyse på nuværende tidspunkt, da WTO-forhandlingerne om elektronisk handel er baseret på Rådets eksisterende bemyndigelse af Kommissionen til at føre WTO-forhandlinger (se afsnit 1). Forhandlingernes indhold udgør ikke et nyt politikområde, da de er en fortsættelse af de bredere WTO-forhandlinger, der har været i gang i årevis.

               a)Det er desuden vigtigt, at EU skrider hurtigt fremad og allerede deltager i de tidlige faser af forhandlingerne.

               b)Virkningerne af eventuelle nye regler og forpligtelser, der følger af de multilaterale forhandlinger i WTO, kan ikke fastslås på forhånd. Dette skyldes for det første, at de deltagende WTO-medlemmer endnu ikke har forelagt deres forhandlingsforslag, og for det andet, at det ikke vides, hvilke medlemmer der vil afgive tilsagn om at efterleve alle eller nogle af de nye WTO-regler og forpligtelser.

                  Behovet for en konsekvensanalyse vil blive taget op til fornyet vurdering ved afslutningen af WTO-forhandlingerne.

               •Målrettet regulering og forenkling

                  Ikke relevant.

               •Grundlæggende rettigheder

                  Initiativet respekterer fuldt ud Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, navnlig artikel 8 om beskyttelse af personoplysninger.

               4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET

                  Forslaget har ingen virkninger for Unionens budget.

               5.ANDRE FORHOLD

               •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering

                  Ikke relevant.

               •Forklarende dokumenter (for direktiver)

                  Ikke relevant.

               •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget

                  Ikke relevant.

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om supplerende regler til forhandlingsdirektiverne for Dohaudviklingsdagsordenen vedrørende de multilaterale forhandlinger om regler og forpligtelser vedrørende elektronisk handel

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

               under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 207, stk. 3 og 4, første afsnit, sammenholdt med artikel 218, stk. 3 og 4,

               under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen, og

               ud fra følgende betragtninger:

               (1)Den 13. december 2017 vedtog 70 medlemmer af Verdenshandelsorganisationen (WTO) på WTO's 11. ministerkonference en fælles erklæring om elektronisk handel
                  11
                for at indlede sonderingsarbejde med henblik på fremtidige WTO-forhandlinger om handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel.

               (2)Den 25. januar 2019 bekræftede 76 medlemmer af WTO, at de havde til hensigt at indlede WTO-forhandlinger om handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel
                  12
               .

               (3)Rådet har givet bemyndigelse til som led i Dohaudviklingsdagsordenen (DDA) at indlede forhandlinger i WTO og givet Kommissionen direktiver bl.a. om handel med tjenesteydelser, handelslettelser og den gradvise liberalisering af handelsregler

               (4)Det er nødvendigt at vedtage supplerende forhandlingsdirektiver for yderligere at afgrænse Unionens holdning i WTO-forhandlingerne om handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel.

               (5)I henhold til artikel 218, stk. 4, bør Handelspolitikudvalget fortsat udpeges som det udvalg, som der skal føres samråd med under forhandlingerne —

               VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               De forhandlingsdirektiver, der er rettet til Kommissionen om Dohaudviklingsdagsordenen, suppleres med forhandlingsdirektiverne for de multilaterale forhandlinger om regler og forpligtelser vedrørende elektronisk handel, der er anført i bilaget.

               Artikel 2

               Denne afgørelse er rettet til Kommissionen.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        WT/MIN(17)/60.

                     (2)

                        WT/L/1056.

                     (3)

                        DDA-bemyndigelsen består af en samling rådskonklusioner, der er dateret fra den 25. oktober 1999 til den 10. marts 2008.

                     (4)

                        Ifølge arbejdsprogrammet af 25. september 1998 forstås ved elektronisk handel produktion, distribution, markedsføring, salg eller levering af varer eller tjenesteydelser ad elektronisk vej.

                     (5)

                        Der henvises navnlig til Rådets konklusioner af 25. oktober 1999, 21. november 2001, 21. juli 2003 (hvoraf det specifikt fremgår, at de ministererklæringer fra Singapore og Doha, der er vedtaget som DDA, samt de tidligere rådskonklusioner danner grundlag for Unionens handling under DDA-forhandlingerne), 5. december 2003, 6. oktober 2004, 19. juli 2005, 18. oktober 2005, 21. november 2005, 12. juni 2006 og 10. marts 2008.

                     (6)

                        WTO's arbejdsprogram for elektronisk handel blev iværksat i 1998.

                     (7)

                        Artikel 21, stk. 2, litra e), i TEU.

                     (8)

                  http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2018/september/tradoc_157331.pdf

                     (9)

                  http://ec.europa.eu/trade/trade-policy-and-you/expert-groups/

                     (10)

                  http://trade.ec.europa.eu/civilsoc/meetdetails.cfm?meet=11531

                     (11)

                        WT/MIN(17)/60.

                     (12)

                        WT/L/1056.

    ---documentbreak---

               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 2.4.2019
            COM(2019) 165 final
            BILAG
            til
            henstilling med henblik på Rådets afgørelse
            om supplerende regler til forhandlingsdirektiverne for Dohaudviklingsdagsordenen vedrørende de multilaterale forhandlinger om regler og forpligtelser vedrørende elektronisk handel

               BILAG

               1.ARTEN OG OMFANGET AF REGLERNE OG FORPLIGTELSERNE

               1.På grundlag af Rådets eksisterende bemyndigelse til som led i Dohaudviklingsdagsordenen at føre forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen (WTO) bør formålet med de multilaterale forhandlinger være at fastlægge discipliner i WTO om handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel med henblik på at udvide den globale elektroniske handel, lette virksomheders aktiviteter — deriblandt for mikrovirksomheder og små og mellemstore virksomheder — navnlig ved at styrke forbrugernes tillid til onlinemiljøet og skabe nye muligheder for at fremme inklusiv vækst og udvikling. Forhandlingerne bør også sigte mod at liberalisere handelen med tjenesteydelser og varer inden for visse sektorer, der er direkte relevante for at drive elektronisk handel.

               2.Forhandlingerne bør føres og afsluttes under behørig hensyntagen til medlemmernes rettigheder og forpligtelser i henhold til WTO under overholdelse af principperne om gennemsigtighed og rummelighed og med udgangspunkt i eksisterende WTO-aftaler, herunder undtagelserne heri.

               3.Forhandlingerne bør sigte mod at udvikle discipliner og forpligtelser af høj standard med deltagelse af flest muligt WTO-medlemmer. I forhandlingerne bør der tages hensyn til WTO-medlemmernes enestående muligheder og udfordringer i forbindelse med elektronisk handel. Reglerne og forpligtelserne bør således yde en passende grad af fleksibilitet.

               4.De regler og forpligtelser, som Den Europæiske Union (EU) er nået til enighed om, bør tage hensyn til forpligtelsen om mestbegunstigelsesbehandling i eksisterende WTO-aftaler, medmindre WTO-medlemmerne aftaler andet.

               2.FORESLÅET INDHOLD AF REGLERNE OG FORPLIGTELSERNE

               5.Forhandlingerne bør munde ud i, at der udarbejdes nye discipliner om handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel i WTO. Disse discipliner bør sigte mod at forbedre vilkårene for den globale elektroniske handel til gavn for virksomheder og forbrugere i Den Europæiske Union og at øge deltagelsen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder samt udviklingslande og mindst udviklede lande i de globale værdikæder.

               6.Forhandlingerne vil blive ført på en åben og inklusiv måde. De kan derfor omfatte alle de handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel, som de deltagende medlemmer måtte foreslå. I erkendelse af den elektroniske handels tværgående karakter kan forhandlingerne eksempelvis omfatte:

               –fremme af elektroniske transaktioner (f.eks. elektroniske signaturer og andre tillidstjenester og elektronisk autentificering)

               –told på elektroniske overførsler og det overførte indhold

               –forbrugertillid (f.eks. forbrugerbeskyttelse online, uopfordret elektronisk kommunikation og klageadgang)

               –reguleringsmæssige discipliner for telekommunikationstjenester for at sikre lige vilkår og effektiv konkurrence i telekommunikationssektoren

               –grænseoverskridende datastrømme, datalokaliseringskrav og beskyttelse af personoplysninger

               –virksomhedstillid (f.eks. beskyttelse af computerkildekoder og tvungen teknologioverførsel)

               –bedre adgang til elektronisk handel (f.eks. adgang til internettet, onlinetjenester og offentlige data eller onlineformidleres ansvar for og adgang til disse)

               –handelsfremmende foranstaltninger, der er relevante for elektronisk handel (f.eks. papirløs handel), under behørig hensyntagen til WTO-aftalen om handelslettelser

               –elektronisk handel i relation til intellektuelle ejendomsrettigheder, herunder forretningshemmeligheder

               –udviklingsrelaterede spørgsmål

               –gennemsigtighed samt

               –samarbejde (f.eks. mellem deltagende medlemmer, og mellem forbrugerbeskyttelsesmyndigheder).

               7.Den Europæiske Union kan også indlede forhandlinger om andre handelsrelaterede aspekter af elektronisk handel, som de deltagende medlemmer måtte foreslå, i overensstemmelse med disse direktiver.

               8.Forhandlingerne bør også sigte mod en gradvis liberalisering af handelen med tjenesteydelser og varer ved at begrænse hindringer for markedsadgang og national behandling i visse sektorer, der er direkte relevante for at muliggøre elektronisk handel, navnlig telekommunikationstjenester og IT-tjenester og dertil knyttede tjenesteydelser, der går ud over medlemmernes eksisterende WTO-forpligtelser.

               9.Enhver regel eller forpligtelse, som Den Europæiske Union har accepteret, bør være i overensstemmelse med EU's retlige ramme.

               10.Navnlig må Den Europæiske Union ikke acceptere discipliner eller forpligtelser, der kan påvirke dens retlige rammer for cybersikkerhed, især på et højt fælles sikkerhedsniveau for netværks- og informationssystemer i hele EU.

               11.Desuden må Den Europæiske Union ikke acceptere discipliner, der kan påvirke dens retlige rammer for beskyttelse af personoplysninger. Med hensyn til grænseoverskridende datastrømme (datalokaliseringskrav og beskyttelse af personoplysninger) følger Den Europæiske Union den horisontale tilgang, der er godkendt i forbindelse med bilaterale handels- og investeringsaftaler.

               12.Derudover skal Den Europæiske Union og dens medlemsstater fastholde muligheden for at bevare og udvikle deres evne til at formulere og gennemføre kulturelle og audiovisuelle politikker med henblik på at bevare deres kulturelle mangfoldighed. Den Europæiske Union må ikke acceptere regler eller forpligtelser vedrørende audiovisuelle tjenesteydelser. Den Europæiske Union må ikke påtage sig forpligtelser vedrørende tjenesteydelser eller aktiviteter, der udføres under udøvelse af offentlig myndighed.

               13.Reglerne og forpligtelserne bør ikke forhindre Den Europæiske Union, medlemsstaterne og disses nationale, regionale og lokale myndigheder i at regulere økonomisk aktivitet, der er i offentlighedens interesse, med henblik på at nå legitime offentlige politiske mål, f.eks. beskyttelse og fremme af folkesundheden, sociale ydelser, folkeoplysning, sikkerhed, miljøet, sædeligheden, social beskyttelse, forbrugerbeskyttelse, beskyttelse af privatlivets fred og databeskyttelse samt fremme og beskyttelse af den kulturelle mangfoldighed. De offentlige tjenester i Den Europæiske Union bør bibeholde deres høje kvalitet i overensstemmelse med traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og navnlig med protokol nr. 26 om tjenesteydelser af almen interesse og bør tage hensyn til Den Europæiske Unions forbehold på dette område, herunder i henhold til GATS.


               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 13.9.2019
            COM(2019) 417 final
            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om en aftale mellem Den Europæiske Union og Republikken Kap Verde om ændring af aftalen mellem Den Europæiske Union og Republikken Kap Verde om lempelse af reglerne for udstedelse af visa til kortvarigt ophold til statsborgere i Republikken Kap Verde og Den Europæiske Union

               BEGRUNDELSE

               1.BAGGRUND FOR HENSTILLINGEN

                  Kap Verde og EU har i mere end 35 år haft et nært og meget konstruktivt forhold, der først og fremmest har været baseret på et omfattende og vedvarende udviklingssamarbejde. Forbindelserne mellem EU og Kap Verde har siden november 2007 været omfattet af det særlige partnerskab mellem EU og Kap Verde, som udgør et ambitiøst redskab til at styrke de bilaterale forbindelser og er noget enestående blandt Gruppen af Stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS-landene). Et af målene for det særlige partnerskab er at øge mobiliteten og den mellemfolkelige kontakt mellem borgere i EU og Kap Verde og at styrke samarbejdet om at bekæmpe irregulær migration. Inden for rammerne af dette partnerskab indgik Kap Verde i 2008 som det første afrikanske land et mobilitetspartnerskab med EU. Mobilitetspartnerskabet har til formål at styrke samarbejdet med EU på områderne migration, grænseforvaltning og bekæmpelse af irregulær migration og menneskehandel.

                  Det særlige partnerskab banede vejen for forhandlinger om og indgåelse af en aftale mellem Den Europæiske Union og Republikken Kap Verde om at lette udstedelsen af visa til kortvarigt ophold til statsborgere i Republikken Kap Verde og Den Europæiske Union
                     1
                   (herefter benævnt "aftalen"), som blev vedtaget sideløbende med en aftale mellem Den Europæiske Union og Republikken Kap Verde om tilbagetagelse af personer med ulovligt ophold
                     2
                  . Begge aftaler trådte i kraft den 1. december 2014.

                  Forordning (EU) 2019/1155 af 20. juni 2019 om ændring af visumkodeksen
                     3
                   vil finde anvendelse fra den 2. februar 2020. I tilfælde af uoverensstemmelse mellem dem vil aftalen som en international aftale med Unionen have forrang for afledt EU-lovgivning og vil således fortsat finde anvendelse. Visumkodeksen vil dog også finde anvendelse på spørgsmål, der ikke er omfattet af aftalen. Nogle af bestemmelserne i den reviderede visumkodeks vil derfor påvirke procedurerne for udstedelse af visa til statsborgere i Kap Verde.

                  Med den reviderede visumkodeks indføres der f.eks. en harmoniseret tilgang til udstedelse af visa til flere indrejser til regelmæssigt rejsende med en positiv visumhistorik i et tidsrum, der gradvist øges fra et til fem år, og der gives mulighed for at fritage børn mellem seks og 18 år for visumgebyret. Størrelsen af det generelle visumgebyr øges desuden fra 60 EUR til 80 EUR, og der gives mulighed for ved hjælp af Rådets gennemførelsesafgørelse at suspendere nogle af de lempelser af visumreglerne, der finder anvendelse på statsborgere i et tredjeland (og/eller bestemte kategorier af rejsende fra dette land) såsom fritagelse for visumgebyret, gyldighedsperioden for visa til flere indrejser og færre krav vedrørende den dokumentation, der skal fremlægges, hvis det vurderes, at landet ikke i tilstrækkelig grad samarbejder om tilbagetagelse.

                  Til forskel fra lignende aftaler om lempelse af visumreglerne, som EU har indgået med andre tredjelande, indeholder aftalen med Kap Verde ikke en bestemmelse om mindskelse af visumgebyret, eller en harmoniseret liste over den dokumentation, som ansøgeren skal fremlægge for at begrunde rejsens formål. Derudover giver aftalen ikke mulighed for at suspendere alle eller visse bestemmelser i tilfælde af utilstrækkeligt samarbejde om tilbagetagelse.

                  I lyset heraf finder Europa-Kommissionen det hensigtsmæssigt at tilpasse den aftale, der er indgået med Kap Verde.

                  Kap Verdes visumpolitik over for unionsborgere

                  Pr. 1. januar 2019 fritog Kap Verde unionsborgere for visumpligt (til ophold i op til 30 dage), når de rejste til landets område.

               Unionsborgere er omfattet af lempelserne i aftalen vedrørende ophold på over 30 dage og i op til 90 dage inden for en periode på 180 dage.

                  Hvis Kap Verde genindfører visumpligt for unionsborgere, finder aftalens bestemmelser på grundlag af princippet om gensidighed fuld anvendelse på unionsborgere.

               •Sammenhæng med de gældende regler på samme område

                  Som forklaret i det foregående afsnit er det primære formål med forhandlinger om og indgåelse af en ændret aftale at tilpasse de lempelser, statsborgere i Kap Verde indrømmes, til de reviderede bestemmelser i visumkodeksen.

               2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

               •Retsgrundlag

                  Retsgrundlaget for denne henstilling er artikel 218, stk. 3 og 4, i TEUF.

                  Genstanden for den ændrede aftale vil indgå som en del af Unionens fælles visumpolitik for kortvarige ophold i op til 90 dage inden for en periode på 180 dage. Det kan derfor forventes, at det materielle retsgrundlag for afgørelsen om undertegnelse og indgåelse af aftalen vil være artikel 77, stk. 2, litra a), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF).

               •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence)

                  Unionen har allerede udøvet sin kompetence på dette område og fastsat regler i den henseende ved at vedtage visumkodeksen, hvori procedurerne og betingelserne for udstedelse af visa til kortvarige ophold, som er bindende for alle de af Den Europæiske Unions medlemsstater, der gennemfører Schengenreglerne, fastsættes.

               3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER

                  Det blandede udvalg, der blev nedsat med henblik på at overvåge gennemførelsen af aftalen, holdt møde tre gange (den 5. oktober 2015, den 19. oktober 2016 og den 27. november 2017) og godkendte den generelt vellykkede gennemførelse, samtidig med at det indkredsede mulighederne for at forbedre bestemte aspekter af proceduren for behandling af visumansøgninger. Det blandede udvalg anbefalede navnlig, at begge parter gør en større indsats for at nå ud til visumansøgerne og informere dem ordentligt og grundigt om kravene til og mulighederne for at indgive en ansøgning om og opnå et Schengenvisum.

               Antallet af visumansøgninger, der er indgivet på medlemsstaternes konsulater i Kap Verde, er steget stødt siden aftalens ikrafttræden. I 2014 blev der indgivet 14 694 visumansøgninger. Dette tal steg til 20 158 i 2018 (+37,2 %). Antallet af udstedte visa steg også, om end i mindre omfang, fra 11 370 i 2014 til 13 343 i 2018 (+17,3 %). Visumafslagsprocenten var på 33,5 % i 2018.

                  De medlemsstater, der udsteder visa i Kap Verde (dvs. Spanien og Portugal, idet sidstnævnte repræsenterer 19 medlemsstater på det fælles visumcenter i Praia), mødes jævnligt inden for rammerne af gruppen for det lokale Schengensamarbejde i Praia). EU-delegationen i Kap Verde leder disse møder.

                  Gruppen for det lokale Schengensamarbejde var enige i, at såvel aftalen som de gældende bestemmelser i visumkodeksen var gennemført korrekt. Samtidig blev der konstateret en række vanskeligheder i forbindelse med behandlingen af visumansøgninger indgivet af statsborgere i Kap Verde, navnlig hvad angår dokumentation for rejsens formål, og/eller når ansøgere er omfattet af en af de kategorier af visumansøgere, for hvem der ifølge den nuværende aftale gælder lempelser.

                  Rådets Visumgruppe drøftede situationen med hensyn til gennemførelsen af aftalen fem gange (den 26. oktober 2015, den 27. oktober 2016, den 11. december 2017, den 20. maj 2019 og den 10. juli 2019). På det seneste møde informerede Kommissionen medlemsstaterne om de sonderende drøftelser, den havde indledt med Kap Verdes myndigheder, om en mulig ændring af aftalen og dens anvendelsesområde.

               4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET

                  Den planlagte ændrede aftale får ingen virkninger for EU's budget.

               5.ANDRE FORHOLD

               •Forhandlingsdirektiver

               Visumgebyr og fritagelse for visumgebyr

               I andre aftaler om lempelse af visumreglerne, som EU har indgået med tredjelande, er det generelle visumgebyr fastsat til 35 EUR. Dette beløb var medtaget i tidligere forhandlingsdirektiver, samtidig med at der blev taget hensyn til det visumgebyr på 60 EUR, der er fastsat i visumkodeksen. Aftalen med Kap Verde indeholder ikke ingen bestemmelser om mindskelse af det generelle visumgebyr.

               Da visumgebyret i den reviderede visumkodeks vil stige fra 60 EUR til 80 EUR, vil det forhøjede gebyr også gælde for ansøgere fra Kap Verde.

               Det foreslås derfor, at visumgebyret mindskes for ansøgere fra Kap Verde, da det er sket for statsborgere fra alle andre tredjelande, der har indgået en aftale med EU om lempelse af visumreglerne. Størrelsen på det nedsatte gebyr bør dog stå i et rimeligt forhold til det ændrede visumgebyr. Det foreslås derfor at fastsætte det reducerede gebyr til halvdelen af det beløb, der er fastsat i parternes nationale lovgivning (for EU er det i visumkodeksen). Denne fremgangsmåde vil gøre det muligt for EU at tilpasse gebyrstørrelsen til de skiftende omstændigheder.

               Om der skal medtages yderligere kategorier af ansøgere, der skal være fritaget for visumgebyret, bør overvejes under forhandlingerne.

               Visa til flere indrejser med lang gyldighed

               I ændringsaftalen vil der blive taget hensyn til de ændringer, den reviderede visumkodeks medfører med hensyn til udstedelse af visa til flere indrejser med lang gyldighed.

               Den nugældende aftale giver et begrænset antal kategorier af regelmæssigt rejsende (f.eks. medlemmer af nationale og regionale regeringer, faste medlemmer af officielle delegationer, forretningsfolk og nære familiemedlemmer) adgang til visa til flere indrejser med en gyldighed på fem år, samtidig med at den indeholder bestemmelser om et "kaskadesystem" for visa til flere indrejser med gradvis længere gyldighed til andre kategorier af regelmæssigt rejsende.

               Den reviderede visumkodeks (artikel 24, stk. 2) indeholder imidlertid et andet "kaskadesystem" for at få udstedt visa til flere indrejser, som ikke er begrænset til særlige kategorier.

               Det foreslås derfor, at samme fremgangsmåde anvendes i den ændrede aftale, dvs. et "kaskadesystem", der finder anvendelse på alle andre ansøgere end dem, der er omfattet af de kategorier, til hvem der allerede i henhold til den nugældende aftales artikel 5, stk. 1, indrømmes visa til flere indrejser med en gyldighed på fem år.

               Derudover bør ændringsaftalen nedsætte det antal visa, hvis lovlige anvendelse er en forudsætning for at opnå et visum til flere indrejser, og/eller forlænge de referenceperioder, inden for hvilke det fastsatte antal visa skal være opnået og anvendt lovligt.

               Liste over dokumentation med henblik på rejse/bevis for indlogering

               De gældende aftaler om lempelse af visumreglerne, som EU har indgået med andre tredjelande, giver mulighed for at mindske det antal dokumenter, der kræves for at dokumentere formålet med en rejse, til et enkelt dokument for hver kategori af ansøgere. Aftalen med Kap Verde indeholder derimod ikke en sådan bestemmelse.

               Ændringsaftalen bør indeholde en liste over, hvilken dokumentation ansøgere skal fremlægge for at dokumentere formålet med deres rejse. Dokumentationen bør generelt reduceres til et enkelt dokument pr. kategori. Formålet skal være at forenkle ansøgningsproceduren og gøre det lettere at indkredse de ansøgere, der er omfattet af en af de kategorier, der er fastsat i aftalen.

               Visumkodeksen indeholder desuden en række generelle lempelser, hvad angår den dokumentation, som regelmæssigt rejsende skal fremlægge. I henhold til artikel 14, stk. 6, kan konsulaterne "fravige et eller flere af kravene [...] i forbindelse med ansøgere, som de kender for deres integritet og pålidelighed, navnlig i form af lovlig anvendelse af tidligere visa, hvis der ikke hersker tvivl om, at den pågældende opfylder kravene i artikel 6, stk. 1, i Schengengrænsekodeksen på tidspunktet for passagen af medlemsstaternes ydre grænser".

               I lyset af dette princip bør den ændrede aftale indeholde en bestemmelse om, at når en person har opnået det første visum til flere indrejser med lang gyldighed (et, to eller tre år), dvs. har nået andet trin i "kaskadesystemet", bør den pågældende være fritaget for at fremlægge dokumentation for indlogering og/eller midler til dækning af denne indlogering.

               Visumfritagelse for indehavere af EU's passerseddel

               Den ændrede aftale bør fritage indehavere af EU's passerseddel, der udstedes til bestemte embedsmænd i EU-institutionerne, jf. Rådets forordning (EU) nr. 1417/2013, for visumpligten.

               Suspension på grund af manglende gennemførelse af aftalen om tilbagetagelse

               Aftalen indeholder bestemmelser om, at den kan suspenderes på grundlag af en omfattende liste over årsager hertil, dvs. af hensyn til den offentlige orden, beskyttelse af den nationale sikkerhed og beskyttelse af folkesundheden.

               I overensstemmelse med fremgangsmåden i den reviderede visumkodeks, hvor samarbejde om tilbagetagelse knyttes sammen med lempelse af visumreglerne, bør ændringsaftalen udvide grundlaget for suspension af aftalen, så det også omfatter muligheden for, at EU kan suspendere den helt eller delvist i tilfælde af manglende gennemførelsen af den aftale om tilbagetagelse, der er indgået mellem EU og Kap Verde, eller et utilstrækkeligt samarbejde om bekæmpelse af irregulær migration.

               6.KONKLUSIONER

                  I lyset af ovennævnte henstiller Kommissionen til Rådet at bemyndige den til at indlede forhandlinger om en aftale mellem Den Europæiske Union og Republikken Kap Verde om ændring af den nugældende aftale mellem Den Europæiske Union og Republikken Kap Verde om lempelse af reglerne for udstedelse af visa til kortvarigt ophold til statsborgere i Republikken Kap Verde og Den Europæiske Union.

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om en aftale mellem Den Europæiske Union og Republikken Kap Verde om ændring af aftalen mellem Den Europæiske Union og Republikken Kap Verde om lempelse af reglerne for udstedelse af visa til kortvarigt ophold til statsborgere i Republikken Kap Verde og Den Europæiske Union

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

               under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 218, stk. 3 og 4,

               under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen, og

               ud fra følgende betragtning:

               Der bør indledes forhandlinger med henblik på at indgå en aftale med Republikken Kap Verde om ændring af aftalen mellem Den Europæiske Union og Republikken Kap Verde om lempelse af reglerne for udstedelse af visa til kortvarigt ophold til statsborgere i Republikken Kap Verde og Den Europæiske Union —

               VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndiges hermed til på Unionens vegne at indlede forhandlinger om en international aftale med Republikken Kap Verde om ændring af aftalen mellem Den Europæiske Union og Republikken Kap Verde om lempelse af reglerne for udstedelse af visa til kortvarigt ophold til statsborgere i Republikken Kap Verde og Den Europæiske Union.

               Artikel 2

               Forhandlingsdirektiverne findes i bilaget til denne afgørelse.

               Artikel 3

               Forhandlingerne føres i samråd med Rådets Visumgruppe.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        EUT L 282 af 24.10.2013, s. 3.

                     (2)

                        EUT L 282 af 24.10.2013, s. 15.

                     (3)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1155 af 20. juni 2019 om ændring af forordning (EF) nr. 810/2009 om en fællesskabskodeks for visa (visumkodeks) (EUT L 188 af 12.7.2019, s. 25).

    ---documentbreak---

               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 13.9.2019
            COM(2019) 417 final
            BILAG
            til
            Henstilling med henblik på Rådets afgørelse
            om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om en aftale mellem Den Europæiske Union og Republikken Kap Verde om ændring af aftalen mellem Den Europæiske Union og Republikken Kap Verde om lempelse af reglerne for udstedelse af visa til kortvarigt ophold til statsborgere i Republikken Kap Verde og Den Europæiske Union

               BILAG

               Forhandlingsdirektiver

               Kommissionen bør under forhandlingerne tilstræbe at nå de mål, der er nærmere specificeret nedenfor.

               1.Aftalens formål og anvendelsesområde

               Formålet med aftalen er at ændre den eksisterende aftale mellem Den Europæiske Union og Republikken Kap Verde om lempelse af reglerne for udstedelse af visa til kortvarigt ophold til statsborgere i Republikken Kap Verde og Den Europæiske Union
                  1
                (herefter benævnt "den nugældende aftale"). Sidstnævnte, som trådte i kraft den 1. december 2014, finder anvendelse på udstedelse af visa til statsborgere i Republikken Kap Verde (herefter benævnt "Kap Verde") med henblik på et forventet ophold i Schengenområdet på højst 90 dage inden for en periode på 180 dage.

               Siden 1. januar 2019 har Kap Verde fritaget unionsborgere, der rejser til Kap Verde med henblik på ophold i op til 30 dage, for visumpligten. Principielt er unionsborgere omfattet af lempelserne i aftalen vedrørende ophold på over 30 dage og i op til 90 dage inden for en periode på 180 dage.

               Ændringsaftalen finder på grundlag af princippet om gensidighed også fuld anvendelse, hvis Kap Verde beslutter at genindføre visumpligt for unionsborgere.

               I ændringsaftalen bør der fastsættes klare, utvetydige og retligt bindende rettigheder og forpligtelser for at lette procedurerne for ansøgning om og udstedelsen af visa til statsborgere i Kap Verde, samtidig med at der tages hensyn til reglerne i den reviderede visumkodeks
                  2
               .

               2.Særlige spørgsmål

               Ændringsaftalen bør tage hensyn til den nugældende aftale, tidligere aftaler om lempelse af visumreglerne, Unionen har indgået med andre tredjelande, og Kap Verdes særlige situation, idet det var det første tredjeland, som EU indgik en aftale om lempelse af visumreglerne med sideløbende med en aftale om tilbagetagelse, som ikke var et af EU's nabolande.

               I den ændrede visumkodeks, som trådte i kraft den 2. august 2019, og som vil finde anvendelse fra den 2. februar 2020, fastsættes en række ændringer af de generelle regler for procedurerne for udstedelse af visum. Der bør også tages hensyn til de ændrede regler for at sikre, at de lempelser, Kap Verde indrømmes i ændringsaftalen, fortsat går videre end de generelle regler, der er fastsat i den reviderede visumkodeks.

               2.1.Visumgebyr

               I ændringsaftalen bør gebyret for behandling af visumansøgninger fastsættes til halvdelen af det beløb, der er fastsat i parternes nationale lovgivning.

               Ud over de kategorier, der er fastsat i den nugældende aftales artikel 5, stk. 1, bør ansøgere under 18 år også fritages for gebyret. Det kan derudover overvejes at medtage andre kategorier af ansøgere såsom nære familiemedlemmer til unionsborgere.

               2.2.
                     Visa til flere indrejser med lang gyldighed

               Reglerne for udstedelse af visa til flere indrejser med en gyldighed på fem år til bestemte kategorier af ansøgere som fastsat i den nugældende aftales artikel 4, stk. 1, bør fortsat finde anvendelse.

               I ændringsaftalen bør der desuden fastsættes regler for udstedelse af visa til flere indrejser til alle andre ansøgere, idet der tages udgangspunkt i bestemmelserne i den reviderede visumkodeks' artikel 24.

               I den reviderede visumkodeks' artikel 24, stk. 2, fastsættes der bestemmelser om et generelt "kaskadesystem" for udstedelse af visa til alle ansøgere uanset formålet med deres rejse. Noget tilsvarende bør fastsættes i ændringsaftalen.

               Ændringsaftalen bør gøre det lettere at udstede visa til flere indrejser ved at mindske kravet til antallet af visa, der tidligere er opnået og lovligt anvendt, og/eller ved at forlænge de referenceperioder, inden for hvilke det fastsatte antal visa skal være opnået og være anvendt lovligt. Et sådant "kaskadesystem" kan f.eks. udformes som følger:

               –efter at en person har fået udstedt et eller to visa, som er blevet anvendt lovligt de foregående 24 måneder, bør personen, når vedkommende ansøger om det næste visum, kunne få et visum til flere indrejser med en gyldighed på et år

               –efter at visummet til flere indrejser med en gyldighed på et år er blevet anvendt lovligt de foregående 30 eller 36 måneder, bør ansøgeren kunne få udstedt et visum til flere indrejser med længere gyldighed (f.eks. to eller tre år)

               –efter at visummet til flere indrejser med en gyldighed på to eller tre år er blevet anvendt lovligt de foregående 42 eller 48 måneder, bør ansøgeren kunne få udstedt et visum til flere indrejser med længere gyldighed (f.eks. tre eller højst fem år).

               2.3.
                     Dokumentation

               Den ændrede aftale bør indeholde bestemmelser om lempelser, hvad angår den dokumentation, der skal fremlægges, når der ansøges om visum.

               Den dokumentation, som en ansøger skal fremlægge vedrørende formålet med rejsen, kan generelt reduceres til et dokument pr. kategori af ansøgere, der er omfattet af ændringsaftalen.

               Ansøgere, der allerede har fået udstedt og lovligt har anvendt et visum til flere indrejser (gyldigt i mindst et år), bør principielt være fritaget for at fremlægge dokumentation for indlogering eller bevis for tilstrækkelige midler til dækning af indlogering.

               2.4.
                     Visumfritagelse for indehavere af EU's passerseddel

               Ændringsaftalen bør fritage indehavere af EU's passerseddel, der udstedes til bestemte embedsmænd i EU-institutionerne, jf. Rådets forordning (EU) nr. 1417/2013, for visumpligten.

               2.5.
                     Suspensionsklausul

               Ændringsaftalen bør ændre de afsluttende bestemmelser i den nugældende aftale ved at give parterne mulighed for at suspendere den helt eller delvis af en hvilken som helst årsag og udtrykkeligt, hvis Kap Verde anses for ikke at samarbejde tilstrækkeligt, hvad angår tilbagetagelse.

                     (1)

                        EUT L 282 af 24.10.2013, s. 3.

                     (2)

                        Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1155 af 20. juni 2019 om ændring af forordning (EF) nr. 810/2009 om en fællesskabskodeks for visa (visumkodeks) (EUT L 188 af 12.7.2019, s. 25).


               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 15.11.2019
            COM(2019) 595 final
            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om ændring af den internationale sukkeroverenskomst af 1992

               BEGRUNDELSE

               Denne henstilling vedrører en afgørelse om bemyndigelse af Kommissionen til på Unionens vegne at føre de forhandlinger om delvist at revidere den internationale sukkeroverenskomst ("ISA"), som Det Internationale Sukkerråd ("ISC") har besluttet at indlede, under ledelse af De Forenede Nationers Konference for Handel og Udvikling (UNCTAD). Disse forhandlinger skal i overensstemmelse med den beslutning der blev truffet af ISC den 19. juli 2019, vedrøre det administrative budget og medlemmernes bidrag såvel som begrænsede ændringer i målsætningerne og arbejdsprogrammet for ISO.

               1.BAGGRUND FOR HENSTILLINGEN

               •Reform af den internationale sukkeroverenskomst af 1992

               Den Europæiske Union er part i ISA.

               ISA har til formål at sikre et øget internationalt samarbejde om spørgsmål vedrørende sukker og dertil relaterede spørgsmål, at tilvejebringe et forum for mellemstatslige samråd om sukker og om mulighederne for at forbedre den globale sukkerøkonomi, at lette samhandelen ved at indsamle oplysninger om verdensmarkedet for sukker og andre sødemidler og stille disse til rådighed og at tilskynde til øget efterspørgsel efter sukker, navnlig til ikketraditionelle anvendelsesformål. ISA trådte i kraft den 1. januar 1993 for en periode på tre år indtil den 31. december 1995. Siden da er den med regelmæssige mellemrum blevet forlænget for yderligere perioder på to år ad gangen. Den blev sidst forlænget ved en beslutning truffet af ISC i juli 2019 og vil gælde indtil den 31. december 2021.

               Ifølge artikel 8 i ISA er ISC det organ, der er ansvarligt for at varetage alle de funktioner, der er nødvendige for at gennemføre bestemmelserne i ISA. Artikel 13 i ISA fastsætter, at alle beslutninger, der træffes af ISC, i princippet træffes ved konsensus, medmindre der er fastsat andre bestemmelser i ISA. Hvis der ikke opnås konsensus, træffes beslutningerne ved simpelt flertal, medmindre der i ISA er fastsat bestemmelser om kvalificeret flertal.

               I henhold til artikel 25 i ISA har ISO's medlemmer i alt 2 000 stemmer. Hvert medlem af ISO har et bestemt antal stemmer, som justeres årligt efter kriterier, der er fastsat på forhånd i ISA.

               Overenskomsten og navnlig fordelingen af stemmer blandt medlemmerne, der også er afgørende for de enkelte medlemmers bidrag, afspejler ikke længere de faktiske forhold på det globale sukkermarked. I øjeblikket er EU langt den største bidragsyder til ISO's budget. Siden 2015 har ISO på arbejdsgruppeniveau drøftet mulighederne for at revidere mekanismen for stemmefordeling.

               I 2017 fik Kommissionen mandat fra Rådet til at indlede forhandlinger med andre parter i ISA inden for rammerne af ISC med henblik på at modernisere ISA, navnlig med hensyn til uoverensstemmelserne mellem det antal stemmer og de finansielle bidrag, der gælder for medlemmerne af ISO, på den ene side og deres relative vægt på det globale sukkermarked på den anden side. Mandatet er fortsat gyldigt frem til den 31. december 2019. Kommissionen har på grundlag af dette mandat taget initiativ til at indlede forhandlinger med medlemslandene i ISO og fremsat konkrete forslag om ændring af artikel 25 i ISA, som regulerer vedtagelsen af det administrative budget og medlemmernes bidrag.

               ISC besluttede på sin 55. samling den 19. juli 2019 at indlede forhandlinger under ledelse af UNCTAD inden den næste samling i Rådet i november 2019. Disse forhandlinger vil vedrøre en delvis revision af ISA, idet der fokuseres på kapitel I og kapitel VII, navnlig med hensyn til "det administrative budget og medlemmernes bidrag" samt andre begrænsede ændringer, herunder kapitel IX og kapitel X, som medlemmerne valgte at komme med. I overensstemmelse med den beslutning, der blev truffet af ISC, skal denne proces være afsluttet inden den 31. december 2021. Det betyder, at den påtænkte modernisering af overenskomsten ud over stemmefordelingen og medlemmernes finansielle bidrag (kapitel VII) nu også bør omfatte:

               (1)de overordnede mål for ISO (kapitel I), specielt med henblik på at medtage ethanol

               (2)et bredere overblik over "information og undersøgelser" (kapitel IX), der i det væsentlige giver mulighed for at medtage ethanol i sådanne aktiviteter

               (3)et bredere overblik over "forskning og udvikling" (kapitel X).

               Det er ikke hensigten, at det overordnede formål med ISO som beskrevet i overenskomstens artikel 1 skal ændres, selv med en potentiel medtagelse af ethanol.

               Det er helt klart i EU's interesse, at der gennemføres en reform af ISO for at tilpasse praksis i denne organisation til de former for praksis, som EU fremmer i andre internationale vareorganisationer, og til den udvikling, der har været på det globale sukkermarked siden 1992. Denne reform bør i det mindste føre til gennemsigtighed vedrørende medlemmernes ansvar i forbindelse med afstemninger samt deres finansielle bidrag. Fordelingen af stemmer i ISO bør kunne måles efter indikatorer som f.eks. handel, forbrug, produktion og betalingsevne. Sidstnævnte indikator anvendes i De Forenede Nationer for at gøre det muligt at anerkende udviklingsaspektet i sukkersektoren. Når der tages hensyn til denne indikator, fører det til, at de medlemmer, som har en større evne til at bidrage til ISO's budget, tildeles en større del af det finansielle ansvar. Den formelle medtagelse af ethanol i målsætningerne og arbejdsprogrammet for ISO er i overensstemmelse med Unionens mål om at modernisere ISA og tilpasse ISA's indhold til den allerede eksisterende praksis.

               •Overensstemmelse med eksisterende praksis i internationale vareorganisationer

                  I internationale vareorganisationer som f.eks. Det Internationale Kornråd (IGC) og Det Internationale Olivenråd (IOC) har EU ført forhandlinger om tildelinger af stemmerettigheder og klare årlige ajourføringsmekanismer, der afspejler EU's relative betydning på markederne for korn og oliven og olivenolie. Inden for IGC er indikatorerne handel, forbrug og produktion. Dette står i modsætning til gældende praksis i ISO, som siden 1992 på grund af bestemmelserne i overenskomsten ikke har kunnet ændres med tilpasninger, der afspejler medlemmernes skiftende vægt i den internationale sukkerøkonomi. Dertil kommer, at tildelingen af stemmerettigheder i øjeblikket ikke på forhånd kan beregnes af medlemmerne, men fremkommer ved en uigennemsigtig beregning. I den delvise revision af ISA bør man forsøge at bringe ISO's praksis i tråd med den praksis, der gælder i andre internationale vareorganisationer.

               •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder

                  Sukker er et følsomt produkt i forbindelse med EU's fælles handelspolitik og den fælles landbrugspolitik. I de internationale handelsforhandlinger for EU spiller sukker en central rolle, og Kommissionen overvåger omhyggeligt både produktion og handel. Sukker er også en vigtig vare for mange udviklingslande, og udviklingsaspektet i forbindelse med sukker er af afgørende betydning i den fælles handelspolitik. ISO udgør en neutral platform for drøftelser om spørgsmål vedrørende sukker mellem mange medlemmer. Samtidig er overvågningen af udviklingen på verdensmarkedet for sukker til gavn for markedsforvaltningsmulighederne under den fælles landbrugspolitik.

               2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

               •Retsgrundlag

                  Artikel 218, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) indeholder bestemmelser om bemyndigelse til at indlede forhandlinger og, afhængigt af emnet for den påtænkte aftale, om udpegelse af Unionens forhandler eller af chefen for Unionens forhandlingsdelegation. I henhold til artikel 218, stk. 4, i TEUF kan Rådet give forhandleren direktiver og udpege et særligt udvalg, som der skal føres samråd med under forhandlingerne.

               •Anvendelse på det foreliggende tilfælde

               Det påtænkte forhandlingsmandat bør give forhandlerne på Unionens vegne midlerne til at nå de overordnede mål i punkt 1, første led.

                  Det proceduremæssige retsgrundlag for den foreslåede afgørelse er derfor artikel 218, stk. 3 og 4, i TEUF.

               •Konklusion

               Retsgrundlaget for den foreslåede afgørelse bør være artikel 218, stk. 3 og 4, i TEUF.

               ·Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence)

               EU er part i ISA og repræsenteres af Kommissionen i ISC. Medlemsstaterne er ikke selv individuelle parter i ISA. Unionens forhandlinger om den delvise revision af ISA henhører under Den Europæiske Unions enekompetence.

               ·Proportionalitetsprincippet

                  Det er i Unionens interesse at opnå en ændring af ISA for at opnå en afstemningsstruktur, der svarer til ISO-medlemmernes relative vægt i den globale sukkerøkonomi, samt andre spørgsmål, der fører til en modernisering af overenskomsten. I øjeblikket er EU's deltagelse i ISO til gavn for både EU og andre ISO-medlemsstater. Da ændringerne i EU's relative vægt ikke har givet sig udslag i færre stemmer og således heller ikke i et lavere finansielt bidrag, er denne deltagelse blevet for dyr. Andre ISO-medlemmer, som har øget deres tilstedeværelse på de globale sukkermarkeder, har ikke fået øget deres bidrag tilsvarende. En modernisering af overenskomsten og en udvidelse af overenskomstens anvendelsesområde vil ikke føre til højere omkostninger og skønnes at øge interessen for ISO, eventuelt ved at tiltrække nye medlemmer og øge relevansen af dens arbejde.

               3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER

               •Høringer af interesserede parter

                  EU er medlem af ISO, og dette medlemskab er generelt blevet støttet siden 1992 af sukkersektoren i EU samt af de fleste medlemsstater. Det skønnes ikke nødvendigt at foretage en høring af interessenter vedrørende en proces, der blot har til formål at videreføre EU's medlemskab af ISO, dog med et sæt regler, der er på linje med reglerne i andre internationale vareorganisationer, som EU er medlem af. I sidste ende bør EU's lavere relative vægt på verdensmarkedet for sukker også føre til en beskeden nedsættelse af bidragene til ISO.

               •Konsekvensanalyse

               Det er ikke nødvendigt med en fuldgyldig konsekvensanalyse, da foranstaltningen ikke forventes at få betydelige økonomiske, miljømæssige eller sociale indvirkninger. Hvis det lykkes at opnå en ændring af ISA, vil dette føre til, at Unionen skal betale et lavere finansielt bidrag til ISO. Samtidig vil en mere gennemsigtig og retfærdig fordeling af stemmerne endda kunne bidrage til at tiltrække nye medlemmer til ISO, hvilket vil føre til yderligere mindskelser af omkostningerne.

                  Selv om det overordnede formål med ønsket om at ændre ISA er at opnå et retfærdigt og rimeligt EU-bidrag til ISO's budget, er der også andre grunde end de budgetmæssige grunde, der taler for, at der bør foretages en reform. Behovet for, at ISO-medlemmerne bærer deres del i forbindelse med deres bidrag til ISO's administrative budget, er et vigtigt udgangspunkt for moderniseringen af ISO og bør føre til, at medlemmerne deltager mere aktivt i ISO.

               4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET

                  Indledningen af forhandlinger anses ikke for at have indvirkning på budgettet.

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om ændring af den internationale sukkeroverenskomst af 1992

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

               under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 218, stk. 3 og 4,

               under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen, og

               ud fra følgende betragtninger:

               (1)Unionen er part i den internationale sukkeroverenskomst af 1992
                  1
                ("ISA") og medlem af Den Internationale Sukkerorganisation ("ISO").

               (2)Unionen har siden 1995 godkendt forlængelsen af ISA for to år ad gangen. Den 19. juli 2019 udtrykte Kommissionen på den 55. samling i Det Internationale Sukkerråd efter bemyndigelse fra Rådet
                  2
                sin holdning til fordel for en yderligere forlængelse af ISA for en periode på op til to år, som udløber den 31. december 2021.

               (3)I henhold til artikel 8 i ISA varetager eller drager Det Internationale Sukkerråd ("ISC") omsorg for udførelsen af alle sådanne funktioner, som er nødvendige til gennemførelse af bestemmelserne i ISA. I henhold til artikel 13 i ISA vedtages alle beslutninger i ISC i princippet enstemmigt. Hvis der ikke er enighed, vedtages beslutningerne med simpelt flertal, medmindre der i ISA er fastsat bestemmelser om kvalificeret flertal.

               (4)I henhold til artikel 25 i ISA har ISO's medlemmer i alt 2000 stemmer. Hvert medlem af overenskomsten har et bestemt antal stemmer, som justeres årligt i overensstemmelse med de kriterier, der er fastsat i ISA.

               (5)Det er i Unionens interesse at deltage i en international aftale om sukker i betragtning af denne sektors betydning for en række medlemsstater og for økonomien i Unionens sukkersektor.

               (6)Imidlertid afspejler de institutionelle rammer for ISA, og navnlig fordelingen af stemmer blandt medlemmerne af ISA, der også er afgørende for medlemmernes finansielle bidrag, ikke længere de faktiske forhold på det globale sukkermarked.

               (7)I henhold til ISA-reglerne for de finansielle bidrag til ISO har Unionens andel siden 1992 været den samme, selv om det globale sukkermarked, og navnlig Unionens relative vægt på dette marked, har ændret sig betydeligt siden da. Som følge heraf har Unionen båret en uforholdsmæssigt stor del af de budgetmæssige omkostninger og af det ansvar, der følger med omkostningerne, i ISO i de seneste år.

               (8)Ved Rådets afgørelse (EU) 2017/2242
                  3
                fik Kommissionen mandat fra Rådet til at indlede forhandlinger med de andre parter i ISA i ISC med henblik på at modernisere ISA, navnlig med hensyn til uoverensstemmelserne mellem det antal stemmer og de finansielle bidrag, der gælder for medlemmerne af ISO, på den ene side og deres relative vægt på det globale sukkermarked på den anden side. Mandatet er fortsat gyldigt frem til den 31. december 2019.

               (9)Kommissionen indledte på grundlag af det mandat, som den modtog ved afgørelse (EU) 2017/2242 forhandlinger med medlemslandene i ISO og fremsatte konkrete forslag om ændring af artikel 25 i ISA, som regulerer vedtagelsen af det administrative budget og medlemmernes bidrag. ISC besluttede på sin 55. samling den 19. juli 2019 at indlede forhandlinger om en delvis revision af ISA inden sit næste møde i november 2019 under ledelse af De Forenede Nationers Konference for Handel og Udvikling (UNCTAD). Efter anmodning fra flere ISO-medlemslande besluttede ISC ud over den revision af artikel 25 i ISA, som Unionen har foreslået, at andre dele af ISA skal være genstand for formelle forhandlinger. Disse andre områder er navnlig ISO's mål og arbejdsprioriteter.

               (10)I overensstemmelse med den beslutning, der blev truffet i ISC den 19. juli 2019, skal disse forhandlinger afsluttes senest den 31. december 2021. Denne frist betyder, at forhandlingerne ikke skal afsluttes inden udløbet af gyldighedsperioden for det mandat, som er modtaget ved afgørelse (EU) 2017/2242. Der er derfor behov for et nyt mandat fra Rådet for at dække den forlængede frist og omfanget af forhandlingerne.

               (11)Alle de ændringer, som der opnås enighed om i disse forhandlinger, bør vedtages i overensstemmelse med den procedure, der er fastlagt i artikel 44 i ISA. I medfør af nævnte artikel kan ISC med kvalificeret flertal rette henstilling til ISO's medlemmer om en ændring af ISA. Unionen bør som medlem af ISC i overensstemmelse med artikel 7 i ISA være i stand til at deltage i forhandlinger med henblik på at ændre den institutionelle ramme for ISA.

               (12)Det er derfor hensigtsmæssigt, at Kommissionen bemyndiges til at føre forhandlinger i ISC for at ændre ISA, at der fastlægges forhandlingsdirektiver, og at det samme særlige udvalg, der er udpeget ved afgørelse (EU) 2017/2242, fortsat høres af Kommissionen under forhandlingerne —

               VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndiges herved til på Unionens vegne at føre forhandlinger om ændringer af den internationale sukkeroverenskomst af 1992.

               Artikel 2

               Forhandlingsdirektiverne er anført i bilaget.

               Artikel 3

               Forhandlingerne føres i samråd med Råvaregruppen.

               Artikel 4

               Denne afgørelse finder anvendelse indtil den 31. december 2021.

               Artikel 5

               Denne afgørelse er rettet til Kommissionen.

               Udfærdiget i Bruxelles, den .

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        Rådets afgørelse 92/580/EØF af 13. november 1992 om undertegnelse og indgåelse af den internationale sukkeroverenskomst af 1992 (EFT L 379 af 23.12.1992, s. 15).

                     (2)

                        Rådets afgørelse (EU) 2019/1251 af 15. juli 2019 om den holdning, som på Den Europæiske Unions vegne skal indtages i Det Internationale Sukkerråd til forlængelsen af den internationale sukkeroverenskomst af 1992 (EUT L 195 af 23.7.2019, s. 18).

                     (3)

                        Rådets afgørelse (EU) 2017/2242 af 30. november 2017 om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om ændring af den internationale sukkeroverenskomst af 1992 (EUT L 322 af 7.12.2017, s. 29).

    ---documentbreak---

               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 15.11.2019
            COM(2019) 595 final
            BILAG
            til
            Henstilling med henblik påRÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om ændring af den internationale sukkeroverenskomst af 1992

               BILAG

               Forhandlingsdirektiver med henblik på ændringer af den internationale sukkeroverenskomst af 1992

               Kommissionen kan føre de forhandlinger, som Det Internationale Sukkerråd har besluttet at indlede, for at ændre den internationale sukkeroverenskomst ("ISA") vedrørende spørgsmål om det administrative budget og bidragene, målsætningerne og arbejdsprogrammet for Den Internationale Sukkerorganisation. Kommissionen fører disse forhandlinger med henblik på at modernisere ISA og navnlig rette op på skævhederne mellem den fordeling af stemmer og de finansielle bidrag, der gælder for medlemmerne af Den Internationale Sukkerorganisation, på den ene side og deres relative vægt på det globale sukkermarked på den anden side ved at tage hensyn til udviklingen på det globale sukkermarked.


               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 4.6.2019
            COM(2019) 248 final
            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede forhandlinger på Den Europæiske Unions vegne om indgåelse af en partnerskabsaftale og tilhørende protokol om bæredygtigt fiskeri med Den Islamiske Republik Mauretanien
            {SWD(2019) 195 final} - {SWD(2019) 196 final}

               BEGRUNDELSE

               1.BAGGRUND FOR HENSTILLINGEN

               •Forslagets begrundelse og formål

               Kommissionen foreslår, at der indledes forhandlinger om en ny partnerskabsaftale og en ny tilhørende protokol om bæredygtigt fiskeri med Den Islamiske Republik Mauretanien, der begge tilgodeser EU-fiskerflådens behov og er i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1380/2013 om den fælles fiskeripolitik og Rådets konklusioner af 19. marts 2012 om Kommissionens meddelelse om den fælles fiskeripolitiks eksterne dimension.

               •Sammenhæng med de gældende regler på samme område

                  Den gældende fiskeripartnerskabsaftale mellem Den Europæiske Union og Mauretanien
                     1
                    blev indgået den 4. august 2008
                     2
                  . Det foreslås derfor at forhandle en ny partnerskabsaftale om bæredygtigt fiskeri med henblik på at integrere nogle bestemmelser fra forordning (EU) nr. 1380/2013
                     3
                  , som ikke er omfattet af den gældende fiskeripartnerskabsaftale. Den gældende fireårige protokol
                     4
                   til fiskeripartnerskabsaftalen trådte i kraft den 16. november 2015
                     5
                   og udløber den 15. november 2019. Denne protokol blev ændret ved Kommissionens afgørelse (EU) 2017/451
                     6
                   og ved Kommissionens afgørelse (EU) 2017/1373
                     7
                  . Ved protokollen fastsættes de fiskerimuligheder, som tildeles EU-fiskerflåden, og den finansielle modydelse, som betales af Unionen og skibsrederne.

                  Den årlige, offentlige finansielle modydelse, som Mauretanien har krav på fra EU, beløber sig til 61 625 000 EUR
                     8
                  , hvoraf 4 125 000 EUR afsættes til sektorstøtte.

               Fiskeripartnerskabsaftalen med Mauretanien skaber fiskerimuligheder, der er rettet mod demersale og pelagiske arter samt tun og stærkt vandrende arter for EU-fartøjer fra ti
                  9
                medlemsstater (Tyskland, Irland, Spanien, Frankrig, Italien, Letland, Litauen, Nederlandene, Polen og Portugal). Den Europæiske Union har allerede et udviklet netværk af bilaterale partnerskabsaftaler om bæredygtigt fiskeri i Atlanterhavet over for Vestafrika, nemlig med Marokko, Senegal, Gambia, Guinea-Bissau, Liberia og Elfenbenskysten.

                  Partnerskabsaftaler om bæredygtigt fiskeri bidrager til at fremme den fælles fiskeripolitiks mål internationalt ved at sikre, at EU's fiskeri uden for EU-farvande er baseret på de samme principper og standarder som dem, der gælder ifølge EU-lovgivningen. Partnerskabsaftaler om bæredygtigt fiskeri fremmer endvidere det videnskabelige samarbejde mellem EU og partnerlandet, fremmer gennemsigtighed og bæredygtighed med henblik på en bedre forvaltning af fiskeressourcerne og tilskynder til forvaltning ved at støtte tilsyn, kontrol og overvågning af de nationale og de udenlandske flåders aktiviteter og ved at stille midler til rådighed til bekæmpelse af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU-fiskeri). Partnerskabsaftaler om bæredygtigt fiskeri bidrager til den bæredygtige udvikling af den lokale fiskeindustri og også til fremme af vækst og anstændigt arbejde inden for maritime aktiviteter. Partnerskabsaftaler om bæredygtigt fiskeri styrker Den Europæiske Unions stilling i internationale og regionale fiskeriorganisationer: hvad angår Mauretanien, især i Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet (ICCAT).
                     10
                   og i Komitéen for Fiskeriet i det Østlige Centrale Atlanterhav (CECAF)
                     11
                  .

               •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder

                  Forhandling om en ny aftale og protokol med Mauretanien er i overensstemmelse med EU's politik over for landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS-landene) og navnlig med EU's mål om at overholde de demokratiske principper og menneskerettighederne.

               2.JURIDISKE ASPEKTER AF HENSTILLINGEN

               •Retsgrundlag

                  Retsgrundlaget for afgørelsen er artikel 218 i afsnit V om internationale aftaler i femte del om Unionens optræden udadtil i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), hvori proceduren for forhandling og indgåelse af aftaler mellem EU og tredjelande fastsættes.

               •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence)

                  Ikke relevant, da der er tale om enekompetence.

               •Proportionalitetsprincippet

                  Afgørelsen står i forhold til målet.

               •Valg af retsakt

                  Retsaktstypen er fastsat i artikel 218, stk. 3 og stk. 4, i TEUF.

               3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER

               •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning

                  I 2018-2019 udførte Kommissionen en efterfølgende evaluering af den gældende protokol til fiskeripartnerskabsaftalen med Mauretanien såvel som en forhåndsevaluering af en eventuel fornyelse af protokollen. Konklusionerne af evalueringen er angivet i et særskilt arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene.

                  I evalueringen blev det konkluderet, at der i EU's fiskerisektor er en stor interesse i at fiske i Mauretanien, og at en fornyelse af protokollen vil kunne styrke tilsynet, kontrollen og overvågningen samt bidrage til en bedre forvaltning af fiskeriet i regionen.

                  På grund af omfanget af det fiskeriområde, det har under sin jurisdiktion, er det vigtigt for EU at opretholde et instrument, der muliggør et vidtgående sektorsamarbejde med en større partner inden for havforvaltning på subregionalt plan. Endvidere betyder det for bl.a. de EU-fartøjer, der er baseret i regioner i den yderste periferi såsom De Kanariske Øer, og som er rettet mod demersale og pelagiske arter, notfartøjer til tunfiskeri og langlinefartøjer, at der kan opretholdes et vigtigt fiskeriområde til indførelse af fangststrategier i henhold til en flerårig international retlig ramme.

                  For de mauretanske myndigheder er det målet at videreføre forbindelserne med EU med henblik på at styrke havforvaltning og nyde godt af målrettet sektorstøtte, der omfatter flerårige finansieringsmuligheder.

               •Høringer af interesserede parter

                  Medlemsstaterne, repræsentanterne for fiskerisektoren, internationale civilsamfundsorganisationer og Mauretaniens fiskeriforvaltning og civilsamfund blev hørt som led i vurderingen. Der har også fundet høringer sted inden for rammerne af Det Rådgivende Råd for Højsøflåden, navnlig på dets møde den 27. marts 2019.

               •Indhentning og brug af ekspertbistand

                  Ikke relevant

               •Konsekvensanalyse

                  Ikke relevant

               •Målrettet regulering og forenkling

                  Ikke relevant

               •Grundlæggende rettigheder

                  I de forhandlingsdirektiver, der er knyttet som bilag til forslaget til afgørelsen om bemyndigelse til at indlede forhandlinger, henstilles det at indføre en klausul om konsekvenserne af krænkelse af menneskerettighederne og de demokratiske principper.

               4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET

               De budgetmæssige virkninger af den nye protokol omfatter betaling af en finansiel modydelse til Den Islamiske Republik Mauretanien. De tilhørende budgettildelinger i form af forpligtelses- og betalingsbevillinger skal hvert år angives i budgetposten for partnerskabsaftaler om bæredygtigt fiskeri (11 03 01) og være forenelige med den finansielle programmering under den relevante flerårige finansielle ramme. De årlige beløb til forpligtelser og betalinger er fastlagt i den årlige budgetprocedure, herunder reserveposten for protokoller, der ikke er trådt i kraft i begyndelsen af året
                  12
               .

               5.ANDRE FORHOLD

               •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering

                  Det forventes, at forhandlingerne indledes i andet kvartal af 2019.

               •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget

                  Kommissionen henstiller, at:

                  – Rådet bemyndiger Kommissionen til at indlede og føre forhandlinger om indgåelse af en partnerskabsaftale og tilhørende protokol om bæredygtigt fiskeri med Den Islamiske Republik Mauretanien

                  – Kommissionen udpeges som Unionens forhandler på dette område

                  – Kommissionen fører forhandlingerne i samråd med det særlige udvalg, jf. traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde

                  – Rådet godkender de forhandlingsdirektiver, der er knyttet som bilag til denne henstilling.

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede forhandlinger på Den Europæiske Unions vegne om indgåelse af en partnerskabsaftale og tilhørende protokol om bæredygtigt fiskeri med Den Islamiske Republik Mauretanien

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

               under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 218, stk. 3 og 4,

               under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen, og

               ud fra den betragtning, at der bør indledes forhandlinger med henblik på at indgå en ny partnerskabsaftale og tilhørende protokol om bæredygtigt fiskeri med Den Islamiske Republik Mauretanien —

               VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndiges herved til at indlede forhandlinger med Mauretanien med henblik på at indgå en ny partnerskabsaftale og tilhørende protokol om bæredygtigt fiskeri med Mauretanien.

               Artikel 2

               Forhandlingerne føres i samråd med Rådets Gruppe vedrørende den Eksterne Fiskeripolitik og på grundlag af Rådets forhandlingsdirektiver, der er anført i bilaget til denne afgørelse.

               Artikel 3

               Denne afgørelse er rettet til Kommissionen.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        EUT L 343 af 8.12.2006, s. 4.

                     (2)

                  https://www.consilium.europa.eu/da/documents-publications/treaties-agreements/agreement/?id=2006111&DocLanguage=en

                     (3)

                        Jf. del VI, afsnit II, i forordning (EU) nr. 1380/2013.

                     (4)

                        EUT L 315 af 1.12.2015, s. 3.

                     (5)

                  https://www.consilium.europa.eu/da/documents-publications/treaties-agreements/agreement/?id=2015063&DocLanguage=en

                     (6)

                        EUT L 69 af 15.3.2017, s. 34.

                     (7)

                        EUT L 193 af 25.7.2017, s. 4.

                     (8)

                        For protokollens sidste to år.  For de to tidligere år var det 59 125 000 EUR. Jf. artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 1, i protokollen, som ændret ved Kommissionens afgørelse (EU) 2017/451 af 14. marts 2017. EUT L 69 af 15.3.2017, s. 34.

                     (9)

                        Det Forenede Kongerige har haft fiskerimuligheder gennem den nuværende fiskeripartnerskabsaftale indtil 2019.

                     (10)

                  http://www.fao.org/fishery/rfb/iccat/en
                  , som er det organ, der er nedsat i henhold til folkeretten for bevarelse og forvaltning af stærkt vandrende arter i regionen.

                     (11)

                  http://www.fao.org/fishery/rfb/cecaf/en
                   for demersale og pelagiske arter.

                     (12)

                        Kapitel 40 (reservepost 40 02 41) i overensstemmelse med den interinstitutionelle FFR-aftale (2013/C 373/01).

    ---documentbreak---

               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 4.6.2019
            COM(2019) 248 final
            BILAG
            til
            Henstilling med henblik på RÅDETS AFGØRELSE
            om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede forhandlinger på Den Europæiske Unions vegne om indgåelse af en partnerskabsaftale og tilhørende protokol om bæredygtigt fiskeri med Den Islamiske Republik Mauretanien
            {SWD(2019) 195 final} - {SWD(2019) 196 final}

               BILAG

               Forhandlingsdirektiver

               –Formålet med forhandlingerne er at indgå en partnerskabsaftale og tilhørende protokol om bæredygtigt fiskeri mellem Den Europæiske Union og Den Islamiske Republik Mauretanien i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1380/2013 om den fælles fiskeripolitik og med Rådets konklusioner af 19. marts 2012 om Kommissionens meddelelse af 13. juli 2011 om den fælles fiskeripolitiks eksterne dimension.

               –Partnerskabsaftalen om bæredygtigt fiskeri bør derfor fastlægge den generelle ramme samt de generelle principper og mål, som skal ligge til grund for partnerskabet med Den Islamiske Republik Mauretanien. Den bør indeholde en bestemmelse om ophævelse af den gældende fiskeripartnerskabsaftale mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Den Islamiske Republik Mauretanien
                  1
               .

               –For at fremme et bæredygtigt og ansvarligt fiskeri og samtidig sikre gensidige fordele for EU og Den Islamiske Republik Mauretanien gennem denne nye aftale og protokol baserer Kommissionen forhandlingerne på følgende mål:

               ·sikre, at EU-fiskerfartøjer har adgang til Den Islamiske Republik Mauretaniens fiskeriområde, og at de får tildelt de nødvendige tilladelser til at fiske i nævnte områder, og derved bl.a. udvikle netværket af partnerskabsaftaler for bæredygtigt fiskeri for EU's fiskeriaktører i Vestafrika

               ·tage hensyn til den bedste foreliggende videnskabelige rådgivning og de relevante forvaltningsplaner, der er vedtaget af de regionale fiskeriforvaltningsorganisationer (RFFO'er), for at sikre et miljømæssigt bæredygtigt fiskeri og fremme havforvaltningen på internationalt plan. Fiskeriet bør udelukkende rettes mod de disponible ressourcer under hensyntagen til den lokale flådes fiskerikapacitet, samtidig med at der tages særligt hensyn til, at visse af de pågældende bestande er stærkt vandrende

               ·opnå en passende andel af de overskydende fiskeressourcer, som er i fuld overensstemmelse med EU-fiskerflådens interesser, når disse ressourcer også er af interesse for andre udenlandske flåder samt at efterstræbe, at alle udenlandske flåder underlægges de samme tekniske betingelser

               ·sikre, at adgangen til fiskeriet er baseret på den historiske og den forventede fremtidige EU-fiskerflådes aktivitet i regionen, set i lyset af de seneste og bedste foreliggende videnskabelige vurderinger samt hensyn til regionerne i EU's yderste periferi

               ·etablere en dialog for at styrke sektorpolitikken med henblik på at tilskynde til gennemførelsen af en ansvarlig fiskeripolitik, der er i tråd med landets udviklingsmål, navnlig hvad angår fiskeriforvaltning, bekæmpelsen af ulovligt, urapporteret eller ureguleret fiskeri, kontrol og overvågning af fiskeriet og videnskabelig rådgivning samt fremme af økonomisk aktivitet bl.a. med henblik på at afhjælpe årsagerne til irregulære migranters afrejse fra Mauretanien.

               ·sikre at protokollen vil bidrage til fremme af vækst og anstændigt arbejde inden for maritime aktiviteter under hensyntagen til Den Internationale Arbejdsorganisations (ILO's) relevante konventioner

               ·indføre en klausul om konsekvenserne af en tilsidesættelse af menneskerettighederne og de demokratiske principper.

               –Protokollen bør navnlig fastsætte følgende:

               ·de fiskerimuligheder, som EU-fiskerfartøjerne tildeles i hver kategori

               ·den finansielle modydelse og vilkårene for udbetaling heraf og

               ·mekanismerne for gennemførelse af sektorstøtten.

               –I tilfælde af at forhandlingerne om en ny partnerskabsaftale og tilhørende protokol for bæredygtigt fiskeri mellem Den Europæiske Union og Den Islamiske Republik Mauretanien tager længere tid end forventet og med henblik på at undgå en længere afbrydelse af fiskeriet, bør Kommissionen have mulighed for at nå til enighed med Den Islamiske Republik Mauretanien om en forlængelse af den gældende aftale og protokol for en periode på højst et år, samtidig med at forhandlingerne om at nå til enighed om en ny partnerskabsaftale og tilhørende protokol om bæredygtigt fiskeri i overensstemmelse med ovennævnte mål fortsættes.

                     (1)

                        EUT L 343 af 8.12.2006, s. 4.


               EUROPA-KOMMISSIONEN
            Bruxelles, den 5.6.2019
            COM(2019) 539 final
            Henstilling med henblik på
            RÅDETS AFGØRELSE
            om konstatering af, at Ungarn ikke har truffet virkningsfulde foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling af 4. december 2018
            {SWD(2019) 534 final}

               Henstilling med henblik på

               RÅDETS AFGØRELSE

               om konstatering af, at Ungarn ikke har truffet virkningsfulde foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling af 4. december 2018

               RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,

               under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

               under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97
                  1
               , særlig artikel 10, stk. 2, fjerde afsnit,

               under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen —

               som tager følgende i betragtning:

               (1)Den 22. juni 2018 vedtog Rådet en afgørelse efter artikel 121, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde om, at der i Ungarn var konstateret en væsentlig afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning på -1,5 % af BNP. I lyset af den konstaterede væsentlige afvigelse henstillede Rådet den 22. juni 2018
                  2
               , at Ungarn træffer de fornødne foranstaltninger til at sikre, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter
                  3
                ikke oversteg 2,8 % i 2018, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 1,0 % af BNP.

               (2)Den 4. december 2018 konkluderede Rådet, at Ungarn ikke havde truffet effektive foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling af 22. juni 2018. På det grundlag fremsatte Rådet den 4. december 2018 en revideret henstilling, hvori det henstillede, at Ungarn træffer de fornødne foranstaltninger til at sikre, at den nominelle vækstrate i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 3,3 % i 2019, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 1,0 % af BNP
                  4
               . Det henstillede ligeledes, at Ungarn bruger alle ekstraordinære indtægter til at nedbringe sit underskud og træffer foranstaltninger til en budgetkonsolidering for at sikre en varig forbedring i den offentlige strukturelle saldo på en vækstfremmende måde. Rådet gav Ungarn en frist indtil den 15. april 2019 til at aflægge rapport om, hvilke foranstaltninger landet havde truffet som reaktion på henstillingen.

               (3)Den 20. marts 2019 aflagde Kommissionen et udvidet overvågningsbesøg i Ungarn med henblik på at foretage kontrol på stedet, jf. artikel 11, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97. Efter at Kommissionen havde forelagt de foreløbige undersøgelsesresultater for de ungarske myndigheder, således at de kunne fremsætte bemærkninger, aflagde den rapport til Rådet om sine resultater den 5. juni 2019. Disse resultater blev efterfølgende offentliggjort. Det fremgår af Kommissionens rapport, at de ungarske myndigheder ikke har til hensigt at reagere på Rådets henstilling af 4. december 2018. Myndighederne bekræftede under besøget, at deres budgetmål for 2019 fortsat er et samlet underskud på 1,8 % som indeholdt i budgettet for 2019, der blev vedtaget i juli 2018, på trods af det mere gunstige makroøkonomiske scenario og et budgetresultat i 2018, som var bedre end ventet.

               (4)Den 15. april 2019 fremlagde de ungarske myndigheder en rapport om de foranstaltninger, landet har truffet som reaktion på Rådets henstilling af 4. december 2018. I rapporten gentog myndighederne, at deres mål for 2019 fortsat er et samlet underskud på 1,8 % af BNP i 2019, hvilket svarer til en nedgang på 0,4 procentpoint i forhold til 2018-resultatet. Rapporten indeholder ingen planer om at følge den finanspolitiske tilpasning, som Rådet har henstillet. Derudover er den brede vifte af økonomiske programmer med finanspolitiske virkninger, der er opført på listen i rapporten, stort set ikke kvantificeret. Rapporten indeholder heller ingen budgetfremskrivning for 2019. Rapporten er dermed ikke i overensstemmelse med Rådets indberetningspligt. Forbedringen af det underliggende strukturelle underskud ligger betydeligt under kravet i Rådets henstilling.

               (5)På grundlag af Kommissionens forårsprognose for 2019, som blev offentliggjort den 7. maj 2019, forventes væksten i de primære offentlige nettoudgifter at nå op på 6,5 % i 2019, hvilket er et godt stykke over det anbefalede niveau på 3,3 %. Der forventes en forbedring af den strukturelle saldo på 0,4 % af BNP i forhold til 2018, hvilket er mindre end den anbefalede tilpasning på 1,0 % af BNP. Begge indikatorer peger derfor i retning af en afvigelse fra den anbefalede tilpasning. Afstanden til udgiftsmålet udgør 1,2 % af BNP. Afstanden med hensyn til den strukturelle saldo er noget mindre og udgør 0,6 % af BNP. Den strukturelle saldo påvirkes negativt af et fald i visse indtægter. Analysen af udgiftsmålet påvirkes yderst negativt af den mellemfristede potentielle vækst i BNP, som anvendes i beregningen, og som omfatter en meget lav potentiel BNP-vækst i kølvandet på krisen. Derudover lader den BNP-deflator, der ligger til grund for udgiftsmålet, ikke til at tage passende hensyn til det øgede omkostningspres, der påvirker de offentlige udgifter. Efter at der er korrigeret for disse faktorer, ser udgiftsmålet ud til i tilstrækkelig grad at afspejle den finanspolitiske indsats, men den peger stadig i retning af en afvigelse fra den anbefalede tilpasning.

               (6)Siden Kommissionens efterårsprognose for 2018, som dannede grundlag for Rådets henstilling af 4. december 2018, har de ungarske myndigheder bebudet nye ekspansive foranstaltninger på udgiftssiden. Efter at lønningerne i den offentlige sektor er steget hurtigere end forventet i 2018, er der siden efteråret 2018 derudover bebudet nye lønstigninger for visse kategorier. Endelig har de højere reserver i budgettet på grundlag af regeringens udtrykkelige hensigt om at udnytte disse reserver fuldt ud inden årets udgang medført en stigning i de fremskrevne udgifter for 2019. Som følge heraf forventes afvigelsen fra udgiftsmålet at blive betydeligt større end den afvigelse, der blev konstateret i vurderingen fra efteråret 2018.

               (7)Dette fører til den konklusion, at Ungarns reaktion på Rådets henstilling af 4. december 2018 har været utilstrækkelig. Den finanspolitiske indsats sikrer ikke, at den nominelle vækst i de primære offentlige nettoudgifter ikke overstiger 3,3 % i 2019, hvilket svarer til en årlig strukturel tilpasning på 1,0 % af BNP —

               VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

               Artikel 1

               Ungarn har ikke truffet virkningsfulde foranstaltninger som reaktion på Rådets henstilling af 4. december 2018.

               Artikel 2

               Denne afgørelse er rettet til Ungarn.

               Udfærdiget i Bruxelles, den […].

                     På Rådets vegne

                     Formand

                     (1)

                        EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        EUT C 223 af 27.6.2018, s. 1.

                     (3)

                        De primære offentlige nettoudgifter består af de samlede offentlige udgifter minus renteudgifter, udgifter til Unionens programmer, som fuldt ud modsvares af EU-midler, og ikkediskretionære ændringer i udgifterne til arbejdsløshedsunderstøttelse. Nationalt finansierede faste bruttoinvesteringer udjævnes over en fireårig periode. Diskretionære foranstaltninger på indtægtssiden eller lovbestemte indtægtsforøgelser er medregnet. Engangsforanstaltninger på både udgifts- og indtægtssiden modregnes.

                     (4)

                        EUT C 460 af 21.12.2018, s. 4.