				|

		52013DC0392

			Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud i Nederlandene til ophør /* COM/2013/0392 final - 2013/ () */

			   	Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
med henblik på at bringe situationen med et
uforholdsmæssigt stort underskud i Nederlandene til ophør

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR –
under henvisning til traktaten om Den
Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 126, stk. 7,
under henvisning til henstilling fra
Europa-Kommissionen og
ud fra følgende betragtninger:
(1)       I henhold til artikel 126 i
traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde skal medlemsstaterne undgå
uforholdsmæssigt store offentlige underskud.
(2)       Stabilitets- og vækstpagten
er baseret på målsætningen om sunde offentlige finanser som et middel til at
styrke forudsætningerne for prisstabilitet og for en holdbar og stærk vækst,
som fører til øget beskæftigelse.
(3)       Den 2. december 2009
besluttede Rådet i overensstemmelse med artikel 126, stk. 6, i traktaten om Den
Europæiske Unions funktionsmåde, at der forelå et uforholdsmæssigt stort
underskud i Nederlandene, og rettede en henstilling til Nederlandene med
henblik på korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2013[1] i
overensstemmelse med artikel 126, stk. 7, i traktaten om Den Europæiske Unions
funktionsmåde og artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 af 7. juli 1997
om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren i forbindelse med
uforholdsmæssigt store underskud[2].
For at bringe det offentlige underskud ned under 3 % af BNP på en
troværdig og holdbar måde blev det i 2010 henstillet, at Nederlandene
gennemførte de finanspolitiske foranstaltninger, der var programsat i budgettet
for 2010, og ved at starte konsolideringen i 2011 sørgede for at bringe det
uforholdsmæssigt store underskud til ophør senest i 2013. I den henseende blev
det henstillet, at Nederlandene sikrede en gennemsnitlig årlig finanspolitisk
indsats på ¾ % af BNP i perioden 2011-2013 og præciserede de
foranstaltninger, som var nødvendige for at korrigere det uforholdsmæssigt
store underskud senest i 2013 og, hvis konjunkturbetingelserne tillod det,
fremskyndede nedbringelsen af underskuddet, hvis de økonomiske eller
budgetmæssige vilkår blev gunstigere end forventet på daværende tidspunkt.
Rådet fastsatte, at der skulle træffes virkningsfulde foranstaltninger senest
den 2. juni 2010.
(4)       Den 15. juni 2010
konkluderede Kommissionen på grundlag af Kommissionens tjenestegrenes prognose
fra foråret 2010, at Nederlandene havde truffet virkningsfulde foranstaltninger
i overensstemmelse med Rådets henstilling af 2. december 2009 for at bringe sit
offentlige underskud ned under referenceværdien på 3 % af BNP, og anså det
derfor ikke for nødvendigt med yderligere trin i proceduren i forbindelse med
uforholdsmæssigt store underskud på det pågældende tidspunkt.
(5)       Ifølge artikel 3, stk. 5, i
forordning (EF) nr. 1467/97 kan Rådet på grundlag af en henstilling fra
Kommissionen beslutte at vedtage en revideret henstilling efter artikel 126,
stk. 7, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, hvis der er truffet
virkningsfulde foranstaltninger, og uventede negative økonomiske forhold gør
sig gældende med store ugunstige virkninger for de offentlige finanser efter
vedtagelsen af henstillingen. Hvorvidt der er tale om, at uventede negative
økonomiske forhold gør sig gældende med store ugunstige virkninger for de
offentlige finanser, vurderes i forhold til den økonomiske prognose, som ligger
til grund for Rådets henstilling.
(6)       I henhold til artikel 126,
stk. 7, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 3 i
Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 skal Rådet rette henstillinger til den
pågældende medlemsstat med henblik på at bringe situationen med et
uforholdsmæssigt stort underskud til ophør inden for en given frist. I
henstillingen skal der være fastsat en frist på højst seks måneder for den
pågældende medlemsstats iværksættelse af virkningsfulde foranstaltninger til
korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud. I en henstilling om
korrektion af et uforholdsmæssigt stort underskud bør Rådet ligeledes opfordre
til, at der nås årlige budgetmål, som på basis af den prognose, der ligger til
grund for henstillingen, svarer til en årlig minimumsforbedring af den
strukturelle saldo, dvs. den konjunkturkorrigerede saldo minus
engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger, på mindst 0,5 %
af BNP.
(7)       I Kommissionens tjenestegrenes
prognose fra efteråret 2009, som lå til grund for Rådets henstilling af 2.
december 2009 i henhold til artikel 126, stk. 7, i traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, blev der forventet der en afmatning i den nederlandske
økonomi på 4,5 % i 2009 efterfulgt af et beskedent opsving i 2010 og 2011
med en BNP-vækst på henholdsvis ¼ % og 1½ %. 2012 og 2013 lå uden for
disse prognosers tidshorisont, men ud fra den antagelse, at der ville ske en
gradvis lukning af det store negative outputgab i 2015, blev der forventet en
højere vækst for 2012 og 2013 end 2011. BNP-væksten i 2009 faldt med 3,7 %,
hvilket var mindre end forventet i Kommissionens prognose fra efteråret 2009,
og i 2010 var det eksportdrevne opsving på 1,6 % stærkere, men i 2011
faldt den økonomiske vækst til 1 %, og i 2012 faldt den nederlandske
økonomi tilbage i recession. I 2011 oplevede Nederlandene allerede negative
kvartalsvise vækstrater i alle kvartaler undtagen fjerde kvartal, og i 2012
faldt den økonomiske aktivitet med 1 %. Den kvartalsvise vækst var let
positiv i årets første halvår, men faldt brat derefter. Generelt var
BNP-væksten markant lavere, end man kunne have forventet i forbindelse med et
normalt konjunkturopsving, og den betydelige afmatning af økonomien har
påvirket beskæftigelsen negativt; arbejdsløsheden er steget, reallønsvæksten
var negativ og den indenlandske efterspørgsel faldt.
(8)       Ifølge Kommissionens tjenestegrenes
prognose fra foråret 2013 vil BNP i faste priser fortsat falde med 0,8 % i
2013, selv om væksten forventes gradvist at blive positiv fra andet halvår og
frem. Udviklingen i handelen forventes at bidrage til opsvinget, mens den
indenlandske efterspørgsel forventes fortsat at være trykket et godt stykke ind
i 2013. Usikkerhed om de generelle økonomiske udsigter, gennemførelse af
reformforslag og eventuelle yderligere konsolideringsforanstaltninger lægger en
ekstra dæmper på den indenlandske efterspørgsel. I 2014 forventes det, at både
eksporten og importen tager fart, og den indenlandske efterspørgsel forventes
langsomt at begynde at stige og støtte et skrøbeligt opsving med en real
BNP-vækst på 0,9 %.
(9)       Nederlandene valgte at
udskyde den finanspolitiske justering til 2011. Denne tilgang blev godkendt i
Rådets henstilling fra 2009, som udtrykkeligt henstillede, at 2010-budgettet
blev gennemført, mens konsolideringen først skulle starte i 2011. Som svar
udarbejdede Nederlandene en flerårig pakke, der i alt væsentligt indeholdt
udgiftsbaserede foranstaltninger i perioden 2011-2015. Gennemførelsen af
foranstaltningerne frem til 2013 er i det store hele godt i gang. Efter en vis
overpræstation for den reale BNP-vækst i 2009 og 2010 i forhold til
Kommissionens tjenestegrenes prognose fra efteråret 2009, der dannede
udgangspunkt for henstillingen inden for rammerne af proceduren i forbindelse
med uforholdsmæssigt store underskud, forværredes Nederlandenes økonomiske
resultater markant fra 2011 og fremefter. Det gav sig udslag i en lignende
udvikling for de offentlige finanser med en vis indledningsvis overpræstation i
forhold til budgetmålene til og med 2011. Det offentlige underskud var på 4,5 %
af BNP i 2011 og blev efterfølgende forbedret til 4,1 % af BNP i 2012. Hvad
angår drivkræfterne bag underskuddet, har udsving i den økonomiske vækst væsentligst
påvirket de offentlige indtægter. Det indledende opsving efter finanskrisen med
en økonomisk aktivitet ud over forventning i 2010 og første del af 2011 førte i
første omgang til ret stærke resultater på indtægtssiden. Det efterfølgende
indtægtsniveau levede imidlertid ikke op til forventningerne, navnlig i anden
halvdel af 2011 og i 2012 i kølvandet på en svækket vækst. Denne uheldige
udvikling forventes at fortsætte og ligger i høj grad til grund for de dårlige
udsigter for underskuddet. De generelle tendenser afspejler den
konjunkturfølsomhed, der præger indtægterne i Nederlandene.
(10)     Ifølge
Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2013 forventes det samlede
offentlige underskud at blive yderligere forbedret til 3,6 % af BNP i 2013
på grund af omfattende konsolideringsforanstaltninger væsentligst på
indtægtssiden, bl.a. en øget momssats og afgiftsstigninger, og på udgiftssiden
vil en fastfrysning af offentligt ansattes lønninger og ikkeindeksering af
indkomstgrupperne i skattesystemet bidrage til konsolidering. Endvidere vil
betydelige engangsforanstaltninger i 2013 påvirke underskuddet[3]. Salget
af 4G-mobiltelefonlicenser og nationaliseringen af SNS Reaal (der begge
påvirker 2013) er stort set ved at jævne ud. Alt i alt bidrager engangsforanstaltningerne
imidlertid til at nedbringe underskuddet med omkring 0,2 % af BNP, navnlig
i forbindelse med udbyttebetalinger fra Nederlandsche Bank samt Havenbedrijf
Rotterdams restitution af de statslige bidrag til havneudvidelsen.
Specificerede og aftalte foranstaltninger, som indgår i de flerårige
finanspolitiske fremskrivninger, medfører løbende besparelser i 2014. Endvidere
vil positive engangsforanstaltninger som følge af udbyttebetalinger fra De
Nederlandsche Bank og en kriseafgift på banker bidrage til at nedbringe det
samlede underskud. Da indtægterne forventes at forblive moderate på grund af
det træge opsving, forventes det samlede offentlige underskud at stabilisere
sig på 3,6 % af BNP i 2014. Kommissionens tjenestegrenes prognose fra
foråret 2013 tager ikke højde for den supplerende konsolideringspakke for 2014,
som regeringen foreslog i marts 2013, men midlertidigt trak tilbage på grund af
den aftale, der blev indgået med arbejdsmarkedets parter i april 2013.
(11)     Der er ikke ubetydelige gennemførelsesrisici
forbundet med de finanspolitiske udsigter for 2014 og derefter. Hvad angår
foranstaltninger, der indgår i koalitionsaftalen, stammer disse risici
væsentligst fra de forventede effektivitetsgevinster, der planlægges opnået ved
at decentralisere opgaver til kommunerne. I Nederlandene er koalitionsaftaler
normalt blevet gennemført stort set uændret. På det seneste har der været flere
eksempler på betydelige ændringer, bl.a. som følge af koalitionsparternes
revision af oprindelige planer eller aftalen med arbejdsmarkedets parter. Under
alle omstændigheder antyder prognosen for det samlede underskud for 2014, at
det er nødvendigt med yderligere foranstaltninger for at bringe det samlede
underskud under 3 % af BNP i 2014.
(12)     Ifølge Kommissionens tjenestegrenes
ajourførte prognose fra foråret 2013 forventes den strukturelle saldo at blive
forbedret med omkring 0,7 % af BNP pr. år i gennemsnit i
tilpasningsperioden 2010-2013, men forventes at blive forværret i 2014 med
omkring 0,3 procentpoint. Ifølge prognosen fra foråret 2013 vil den
gennemsnitlige finanspolitiske indsats i perioden 2011-2013 således være tæt på
de krævede ¾ % af BNP. Hvis der korrigeres for den betydelige nedjustering
af den potentielle vækst siden offentliggørelsen af 2009-henstillingen inden
for rammerne af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud
og følgerne for indtægterne af justeringerne af sammensætningen i den
økonomiske vækst, overstiger den gennemsnitlige årlige strukturelle indsats
(1,1 % af BNP) i væsentlig grad den anbefalede gennemsnitlige
finanspolitiske indsats (¾ % af BNP) i perioden 2011-2013 som krævet i
Rådets 2009-henstilling inden for rammerne af proceduren i forbindelse med
uforholdsmæssigt store underskud. Nederlandene kan derfor anses for at have
truffet virkningsfulde foranstaltninger på linje med Rådets henstilling. For
perioden 2011-2013 udgør den samlede finanspolitiske indsats ifølge en
"bottom-up"-tilgang 4 % af BNP eller omkring 1,3 % af BNP
årligt, stort set ligeligt fordelt mellem indtægts- og udgiftsmæssige
foranstaltninger. Denne "bottom-up"-vurdering af de finanspolitiske
konsolideringsforanstaltninger i 2010-2013 bekræfter således konklusionen om,
at Nederlandene har truffet virkningsfulde foranstaltninger.
(13)     Gældsdynamikken i Nederlandene
har været ugunstig. I 2008 var den betydelige offentlige indsats for at støtte
nederlandske banker en væsentlig faktor bag stigningen i den offentlige
gældskvote til 58,5 % fra 45,3 % af BNP i 2007. I perioden 2008-2012
steg den jævnt til 71,2 % i 2012. På basis af Kommissionens tjenestegrenes
prognose fra foråret 2013 forventes gældskvoten at stige yderligere til 74,6 %
af BNP i 2013 og 75,8 % af BNP i 2014. Det skyldes væsentligst et
vedvarende samlet underskud i kombination med lav nominel BNP-vækst, mens
transaktioner inden for rammerne af EFSF og ESM rettet mod den offentlige gæld
kun har en relativt lille opadgående virkning. Stigningen i den forventede
bruttogældskvote for 2013 omfatter gældsforøgende transaktioner svarende til
ca. 1 % af BNP i forbindelse med nationaliseringen af SNS Reaal i
begyndelsen af 2013 (ud over de underskudsfremmende foranstaltninger, der
androg ca. 0,6 % af BNP).
(14)     I overensstemmelse med
stabilitets- og vækstpagten og i betragtning af alle disse faktorer og navnlig
den betydelige forværring af budgetsituationen som følge af økonomiens generelt
set svagere position i forhold til på tidspunktet for Rådets oprindelige
henstilling, jf. artikel 126, stk. 7, i traktaten om Den Europæiske Unions
funktionsmåde, må der fastsættes en ny tidsfrist for Nederlandenes korrektion
af det uforholdsmæssigt store underskud inden 2014.
(15)     I lyset af de store
usikkerheder om den økonomiske og budgetmæssige udvikling bør budgetmålet for
det sidste år i korrektionsperioden fastsættes på et niveau, der ligger klart
under referenceværdien for at sikre en effektiv og varig opnåelse af
korrektionen inden for den fastsatte frist.
(16)     Når der gives et ekstra år til
korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud, indebærer det, at der skal
nås mellemliggende mål for det samlede underskud på 3,6 % af BNP for 2013
og 2,8 % af BNP for 2014. Den underliggende forbedring af den strukturelle
budgetsaldo som følge af disse mål er på 0,6 % af BNP i 2013 og 0,7 %
af BNP i 2014. For at nå ovennævnte strukturelle mål skal de nederlandske
myndigheder sikre gennemførelse af den planlagte strukturelle indsats i 2013 og
vedtage yderligere konsolideringsforanstaltninger på mindst 1 % af BNP i
2014 ud over de foranstaltninger, der allerede indgår i referencescenariet.
Disse mål tager højde for behovet for at kompensere for den finanspolitiske
konsoliderings negative sekundære følger for de offentlige finanser, idet denne
påvirker BNP-væksten.
(17)     Europa-Kommissionens rapport
om finanspolitisk holdbarhed 2012 viser, at Nederlandene ikke står over for en
risiko for finanspolitisk stress på kort sigt. Landet befinder sig i en
mellemhøj holdbarhedsrisiko på mellemlang til lang sigt. Selv om
pensionsreformen i 2013 er et vigtigt og positivt skridt, er det nødvendigt med
yderligere foranstaltninger, navnlig for at dæmpe de langsigtede udgifter, for
fuldt ud at sikre de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt.
(18)     Nederlandene opfylder
betingelserne for forlængelse af fristen for korrektion af det uforholdsmæssigt
store offentlige underskud som omhandlet i artikel 3, stk. 5, i forordning (EF)
nr. 1467/97 om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren i
forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud –
VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
(1)       Nederlandene bør senest i
2014 bringe den nuværende situation med et uforholdsmæssigt stort underskud til
ophør.
(2)       Nederlandene bør nå et samlet
underskud på 3,6 % af BNP i 2013 og 2,8 % af BNP i 2014, hvilket er i
overensstemmelse med en forbedring af den strukturelle saldo på henholdsvis
omkring 0,6 % og 0,7 % af BNP, som fastsat i Kommissionens
tjenestegrenes ajourførte prognose fra foråret 2013.
(3)       Nederlandene bør gennemføre
de flerårige foranstaltninger, der allerede er vedtaget med 2013-budgettet, og
være parat til at kompensere for disse, hvis udbyttet viser sig at være ringere
end forventet på nuværende tidspunkt, og gennemføre yderligere
foranstaltninger, der gør det muligt at sikre korrektion af det
uforholdsmæssigt store underskud i 2014. Rådet giver Nederlandene frist indtil
den [1. oktober] til at træffe virkningsfulde foranstaltninger og til i
overensstemmelse med artikel 3, stk. 4a, i Rådets forordning (EF) nr. 1467/97
at aflægge rapport om den konsolideringsstrategi, som påtænkes anvendt til at
nå målene.
For at sikre at den finanspolitiske
konsolideringsstrategi lykkes, er det vigtigt at understøtte den
finanspolitiske konsolidering med omfattende strukturreformer i
overensstemmelse med Rådets henstillinger til Nederlandene i forbindelse med
det europæiske semester, navnlig henstillingerne vedrørende de forebyggende
aspekter af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store ubalancer.
Denne henstilling er rettet til
Kongeriget Nederlandene.
Udfærdiget i Bruxelles, den […].
                                                                       På
Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               Alle
dokumenter vedrørende proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store
underskud for Nederlandene kan ses på:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/countries/netherlands_en.htm

[2]               EFT L 209
af 2.8.1997, s. 6.
[3]               Denne
fortolkning af klassifikationen af disse transaktioner berører ikke Eurostats
formelle vurdering.


title: Rådets henstilling af 8. juli 2014 om Estlands nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Estlands stabilitetsprogram for 2014

text:
               29.7.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 247/25

         RÅDETS HENSTILLING
   af 8. juli 2014
   om Estlands nationale reformprogram for 2014 og med Rådets udtalelse om Estlands stabilitetsprogram for 2014
   2014/C 247/06
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION —
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik,
   og som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. marts 2010 godkendte Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for beskæftigelse og vækst, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske politikker, som fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig indsats for at øge Europas potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.

               (2)

               På grundlag af Kommissionens forslag vedtog Rådet den 13. juli 2010 en henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker (2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (2), som tilsammen udgør de »integrerede retningslinjer«. Medlemsstaterne blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.

               (3)

               Den 29. juni 2012 vedtog medlemsstaternes stats- og regeringschefer en vækst- og beskæftigelsespagt, som udgør en sammenhængende ramme for indsatsen på nationalt plan og på EU-plan samt i euroområdet under anvendelse af alle tilgængelige løftestænger, instrumenter og politikker. De traf beslutning om tiltag, der skal iværksættes af medlemsstaterne, og forpligtede sig navnlig fuldt ud til at nå målene i Europa 2020-strategien og gennemføre de landespecifikke henstillinger.

               (4)

               Den 9. juli 2013 vedtog Rådet en henstilling (3) om Estlands nationale reformprogram for 2013 og afgav udtalelse om Estlands opdaterede stabilitetsprogram for 2012‐2017. Den 15. november 2013 fremlagde Kommissionen i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 473/2013 (4) sin udtalelse om Estlands udkast til budgetplan for 2014.

               (5)

               Den 13. november 2013 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester for 2014 om samordning af de økonomiske politikker. Ligeledes den 13. november 2013 vedtog Kommissionen på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 (5) rapporten om varslingsmekanismen, hvori Estland ikke blev identificeret som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse.

               (6)

               Den 20. december 2013 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne for at sikre finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale låneforhold i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.

               (7)

               Den 8. maj 2014 afleverede Estland sit nationale reformprogram for 2014 og den 29. april 2014 sit stabilitetsprogram for 2014. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet samtidig.

               (8)

               Formålet med den budgetstrategi, der er beskrevet i stabilitetsprogrammet for 2014, er at opfylde den mellemfristede målsætning, der opretholdes gennem hele programmet, og opbygge tilstrækkelige finanspolitiske stødpuder til at kunne klare tider med økonomisk tilbagegang. I stabilitetsprogrammet bekræftes den forrige mellemfristede målsætning om et strukturelt overskud, der er større end kravet i stabilitets- og vækstpagten. Det forventes, at Estlands genberegnede strukturelle budgetsaldo vil blive forværret med 0,1 procentpoint af BNP i 2014 og dermed afvige fra den nødvendige tilpasning, inden den i 2015 forbedres med 0,4 procentpoint af BNP og i 2016‐2017 mere eller mindre vil være i balance. I stabilitetsprogrammet påpeges desuden en risiko for, at landet ikke vil kunne overholde benchmarket for udgifter i 2014, og en risiko for en markant afvigelse i 2015. Generelt udgør den planlagte tilpasning med henblik på opfyldelsen af den mellemfristede målsætning en risiko med hensyn til overholdelsen af stabilitets- og vækstpagtens krav.

               (9)

               Det makroøkonomiske scenarie, der danner grundlag for de finanspolitiske fremskrivninger i programmet, som ikke er blevet godkendt af en uafhængig instans, er realistisk og generelt i tråd med Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2014. Ifølge den prognose forventes en forværring af det strukturelle underskud på 0,1 % af BNP i 2014, hvilket vil medføre en afvigelse på 0,3 % af BNP sammenlignet med den nødvendige tilpasning og en markant afvigelse set over en periode på to år. I 2015 forventer Kommissionen på ny en forværring af den strukturelle saldo, denne gang på 0,2 % af BNP, hvilket indikerer, at der vil ske en markant afvigelse fra den nødvendige tilpasning med henblik på opfyldelsen af den mellemfristede målsætning. Der forventes også en markant afvigelse fra benchmarket for udgifter i perioden 2014‐2015. På grundlag af vurderingen af stabilitetsprogrammet for 2014 og Kommissionens prognose og i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 finder Rådet, at der er risiko for en markant afvigelse fra den mellemfristede målsætning i 2014 og 2015. Reglen om strukturel balance med henblik på overholdelse af traktaten om stabilitet, samordning og styring trådte i kraft ved Estlands nye lov om statsbudgettet den 23. marts 2014, men reglen er endnu ikke blevet suppleret af en stramning af de flerårige udgiftsmåls bindende karakter.

               (10)

               Med hensyn til arbejdsmarkedet er der gjort væsentlige fremskridt med hensyn til at nedbringe ungdomsarbejdsløsheden og langtidsledigheden. Der skal lægges særlig vægt på foranstaltninger, som giver lavtlønnede incitamenter til at arbejde. Der skal gøres en yderligere indsats for at løse de stigende problemer med mangel på arbejdskraft, især de problemer, der skyldes tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet på grund af alder, sygdom eller handicap. Det er derfor yderst vigtigt, at arbejdskapacitetsreformen bliver vedtaget og gennemført i tide, og at der samtidig sikres adgang til støttetjenester. De familiepolitiske udgifter kan gøres mere omkostningseffektive, bl.a. ved at sikre adgang til børnepasningsordninger. Dette forventes at kunne få kvinderne hurtigere tilbage på arbejdsmarkedet og mindske den forsat høje lønforskel mellem mænd og kvinder. Det er nødvendigt at optrappe indsatsen for at fremme iværksætteriet og beskæftigelsen i regioner uden for Tallinn og Tartu for at forhindre de økonomiske udviklingsforskelle i at blive større og for at mindske arbejdsløsheden, især blandt lavtuddannede.

               (11)

               På uddannelsesområdet er de reformer, der skal sikre en tilpasning af uddannelserne efter behovene på arbejdsmarkedet, for nylig blevet vedtaget. Det bliver nødvendigt at gøre en større indsats for at lette overgangen fra uddannelse til beskæftigelse. Der skal gøres en systematisk indsats, der navnlig inddrager arbejdsmarkedets parter, for at øge optaget på erhvervsuddannelserne og de praktiske uddannelser, og især skal antallet af praktikpladser øges. Gennemførelsen af strategien for livslang læring vil kræve en særlig stor indsats, hvis den stærkt tiltrængte opkvalificering og omskoling skal realiseres og kvalifikationsniveauet højnes, især når det drejer sig om personer, der står svagt i forhold til arbejdsmarkedet. Der er udarbejdet en intelligent specialiseringsstrategi, der omfatter strategien for iværksætteri og vækst og strategien for forskning, udvikling og innovation, og som har fokus på fælles prioriteter, men samtidig sikrer en yderligere specialisering af de tematiske områder. Indsatsen for at internationalisere og prioritere forsknings-, udviklings- og innovationssystemet bør fortsætte i betragtning af økonomiens lille størrelse.

               (12)

               Estlands ressourceintensitet er stadig meget høj. Der er gjort fremskridt med hensyn til at forbedre offentlige bygningers energieffektivitet, men det er nødvendigt at fastholde og øge indsatsen, især i bolig- og erhvervssektorerne. Der er gjort markante fremskridt med hensyn til affaldshåndtering og deponering, men det er nødvendigt at sikre genanvendelsens økonomiske bæredygtighed. Foranstaltningerne i transportudviklingsplanen skal gennemføres, så Estland navnlig bliver i stand til at begrænse CO2-emissionerne i de sektorer, der ikke er omfattet af emissionshandelsordningen. Godstransportens energieffektivitet kan forbedres gennem anvendelse af mere bæredygtige transportformer. Brugen af offentlig transport kan øges yderligere ved at styrke de regionale transportnets komplementaritet og ved at sikre en bedre koordinering af bus- og togforbindelserne. Privatbilismen stiger, og bilparken er i gennemsnit næsten dobbelt så gammel som EU-gennemsnittet, og nye personbiler er blandt de mest forurenende i Unionen. Der er behov for en markant styrkelse af miljøincitamenterne, bl.a. afgiftsincitamenterne. Der er iværksat lovende tiltag vedrørende grænseoverskridende energiforbindelser, men det vil kræve både tid og investeringer at få knyttet Estlands energimarked fuldt ud til EU.

               (13)

               Øgede regionale forskelle kombineret med en negativ demografisk udvikling, ineffektivitet og manglende samarbejde mellem lokale myndigheder hæmmer Estlands udviklingspotentiale. Dette afspejler delvis den fortsatte uoverensstemmelse mellem den finanspolitiske kapacitet og de decentraliserede ansvarsopgaver i små kommuner samt begrænsede stordriftsfordele. En mere effektiv og lettere adgang til lokale offentlige tjenester af høj kvalitet, der er baseret på serviceområder og minimumsservicestandarder, især inden for transport, langtidspleje, førskoleundervisning og sociale tjenester, er en forudsætning for effektive aktiverings- og arbejdsmarkedsforanstaltninger.

               (14)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Estlands økonomiske politik. Den har vurderet det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Estland, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU-regler og -retningslinjer, da der er behov for at styrke Unionens samlede økonomiske styring ved, at der fra EU-niveau gives input til kommende nationale beslutninger. Dens henstillinger som led i det europæiske semester er afspejlet i henstilling 1 til 5 nedenfor.

               (15)

               På baggrund af denne vurdering har Rådet gennemgået Estlands stabilitetsprogram, og Rådets udtalelse (6) afspejles særligt i henstilling 1 nedenfor.

               (16)

               Inden for rammerne af det europæiske semester har Kommissionen også foretaget en analyse af den økonomiske politik i euroområdet som helhed. På grundlag af denne analyse har Rådet fremsat specifikke henstillinger til de medlemsstater, der har euroen som valuta (7). Som et land, der har euroen som valuta, bør Estland også sikre fuld og rettidig gennemførelse af disse henstillinger —

         HENSTILLER, at Estland i perioden 2014-2015 træffer foranstaltninger med henblik på at:

               1.

               Styrke budgetforanstaltningerne for 2014 i lyset af den begyndende afvigelse på 0,3 % af BNP i forhold til Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2014, eftersom der er risiko for en markant afvigelse fra kravene i stabilitets- og vækstpagtens forebyggende del. I 2015 væsentligt styrke budgetstrategien for at sikre, at den mellemfristede målsætning nås og efterfølgende fastholdes. Supplere budgetreglen med flere bindende flerårige udgiftsregler inden for den mellemfristede budgetramme og fortsat styrke effektiviteten af de offentlige udgifter.

               2.

               Forbedre incitamenterne til at arbejde ved hjælp af foranstaltninger, der er målrettet lavtlønnede. Sikre, at aktiveringsindsatsen målrettes ved at sørge for, at arbejdskapacitetsreformen vedtages og gennemføres i tide. Øge familiepolitikkens virkning og omkostningseffektivitet og samtidig forbedre udbuddet af og adgangen til børnepasning. Anvende koordinerede foranstaltninger til fremme af økonomisk udvikling og iværksætteri i regioner med høj arbejdsløshed.

               3.

               Forbedre færdigheds- og kvalifikationsniveauet med henblik på at sikre, at uddannelsessystemet er arbejdsmarkedsrelevant, ved at udvide foranstaltningerne vedrørende livslang læring og systematisk øge optaget på erhvervsuddannelserne og skabe flere praktikpladser. Yderligere styrke prioriteringen og specialiseringen i forsknings- og innovationssystemerne og styrke samarbejdet mellem erhvervslivet, videregående uddannelsesinstitutioner og forskningsinstitutter med henblik på at forbedre den internationale konkurrenceevne.

               4.

               Optrappe indsatsen for at forbedre energieffektiviteten, især i boliger og erhvervsejendomme. Markant styrke miljøincitamenterne, så transportsektoren kan bidrage til at sikre en mindre ressourceintensiv mobilitet. Videreudvikle de grænseoverskridende forbindelser til nabomedlemsstater for at diversificere energikilderne og fremme konkurrencen gennem en bedre integrering af de baltiske energimarkeder.

               5.

               Skabe en bedre balance mellem de lokale myndigheders indtægter og de decentraliserede ansvarsområder. Forbedre de lokale myndigheders effektivitet og sikre offentlige tjenester af høj kvalitet på lokalt plan, navnlig sociale tjenester, der supplerer aktiveringsforanstaltningerne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 8. juli 2014.

            På Rådets vegne

         P. C. PADOAN

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Opretholdt for 2014 ved Rådets afgørelse 2014/322/EU af 6. maj 2014 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker for 2014 (EUT L 165 af 4.6.2014, s. 49).

      (3)  EUT C 217 af 30.7.2013, s. 21.

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 473/2013 af 21. maj 2013 om fælles bestemmelser om overvågning og evaluering af udkast til budgetplaner og til sikring af korrektion af uforholdsmæssigt store underskud i medlemsstaterne i euroområdet (EUT L 140 af 27.5.2013, s. 11).

      (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25).

      (6)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97.

      (7)  Se side 141 i denne EUT.


title: Kommissionens henstilling af 27. oktober 2011 om digitalisering og onlineadgang til kulturelt materiale og digital opbevaring

text:
               29.10.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 283/39

         KOMMISSIONENS HENSTILLING
   af 27. oktober 2011
   om digitalisering og onlineadgang til kulturelt materiale og digital opbevaring
   (2011/711/EU)
   EUROPA-KOMMISSIONEN —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den digitale dagsorden for Europa søger at optimere udbyttet af informationsteknologi for økonomisk vækst, jobskabelse samt livskvalitet for EU's borgere som led i Europa 2020-strategien. Digitalisering og opbevaring af Europas kulturarv, som omfatter trykte materialer (bøger, tidsskrifter og aviser), fotografier, museumsgenstande, arkivdokumenter, lyd og audiovisuelt materiale, monumenter og arkæologiske fund (i det følgende benævnt »kulturelt materiale«) er et af nøglepunkterne på den digitale dagsorden.

               (2)

               EU's strategi for digitalisering og opbevaring bygger på det arbejde, der er udført gennem de seneste år under initiativet vedrørende digitale biblioteker. Den europæiske indsats på området, herunder udviklingen af Europeana, Europas digitale bibliotek, arkiv og museum, blev støttet af Europa-Parlamentet og Rådet senest i Parlamentets beslutning af 5. maj 2010 samt Rådets konklusioner af 10. maj 2010. Arbejdsplanen for kultur 2011-2014, som blev fastlagt af Rådet på dets møde den 18. og 19. november 2010, understreger behovet for en koordineret indsats inden for digitalisering.

               (3)

               Den 28. august 2006 fremsatte Kommissionen en henstilling til medlemsstaterne for ved hjælp af internettet at optimere den europæiske kulturarvs økonomiske og kulturelle potentiale. Medlemsstaternes rapporter om implementeringen af henstillingen fra 2008 og 2010 viser, at der er sket fremgang. Fremgangen er dog ikke ensartet i medlemsstaterne, og den er desuden ulige fordelt på henstillingens punkter.

               (4)

               Konteksten for digitaliseringsindsatsen og samarbejdet har desuden ændret sig markant de seneste år. Nye elementer omfatter lanceringen af Europeana, det europæiske digitale bibliotek, i november 2008, publiceringen af vismandsudvalgets rapport om at gøre Europas kulturarv tilgængelig online af 10. januar 2011 samt Kommissionens portal for et direktiv om forældreløse værker af 24. maj 2011.

               (5)

               Ydermere bør medlemsstaterne anbefales at træffe en række opdaterede foranstaltninger inden for digitalisering og onlineadgang til kulturarv og opbevaring. I denne kontekst bør der opfordres til udvikling af digitaliseret materiale fra biblioteker, arkiver og museer for at sikre, at Europa fastholder sin stilling som førende international spiller inden for kultur og kreativt indhold og udnytter sin rigdom af kulturelt materiale på bedste vis. Som det understreges af »Vismandsudvalget for at gøre Europas kulturarv tilgængelig online«, er det nødvendigt, at Europa handler nu for at høste frugterne af digitalisering og digital opbevaring. Hvis medlemsstaterne ikke optrapper deres investeringer på dette område, er der en risiko for, at de økonomiske og kulturelle fordele ved den digitale overgang vil vise sig på andre kontinenter og ikke i Europa.

               (6)

               Onlineadgangen vil gøre det muligt for borgerne i hele Europa at få adgang til materialet og bruge det til fritids-, studie- eller arbejdsformål. Det vil give Europas forskelligartede og flersprogede arv en tydelig profil på internettet, og digitaliseringen af deres aktiver vil hjælpe Europas kulturinstitutioner med fortsat at udføre deres mission om at give adgang til og opbevare vores arv i et digitalt miljø.

               (7)

               Det digitaliserede materiale kan desuden genbruges — både kommercielt og ikke-kommercielt — til f.eks. udvikling af uddannelsesmateriale, dokumentarer, turistapplikationer, spil, animationer og designværktøjer, forudsat at dette gøres under fuld overholdelse af bestemmelserne om ophavsret og beslægtede rettigheder. Dette vil også give et væsentligt input til de kreative brancher, som udgør 3,3 % af EU's BNP og 3 % af beskæftigelsen. Disse brancher står over for en digital omstilling, der dramatisk ændrer de traditionelle modeller, omdanner værdikæder og kræver nye forretningsmodeller. Digitalisering og bredere adgang til kulturelle ressourcer er en væsentlig forudsætning for videreudvikling af Europas kulturelle og kreative kapaciteter samt for at fremme en stærk europæisk industri på dette område.

               (8)

               Digitalisering er en vigtig metode til at sikre en bredere adgang til og udnyttelse af kulturelt materiale. En fælles indsats fra medlemsstaterne for at digitalisere deres kulturarv ville skabe en større sammenhæng ved udvælgelsen af materiale, og dobbeltarbejde kunne undgås. Det ville også skabe et mere sikkert investeringsklima for virksomheder, som investerer i digitaliseringsteknologier. Oversigter over aktuelle og planlagte digitaliseringsprojekter og kvantitative mål for digitalisering ville hjælpe med at nå disse mål.

               (9)

               Omkostningerne ved at digitalisere hele den europæiske kulturarv er høje og kan ikke dækkes af offentlige midler alene. Der bør opmuntres til yderligere sponsorater i forbindelse med digitalisering fra den private sektor og partnerskaber mellem det offentlige og det private, som inddrager private enheder i digitaliseringsindsatsen. For at disse partnerskaber bliver retfærdige og afbalancerede, bør de overholde en række nøgleprincipper. Det er især nødvendigt at sætte tidsrammer for den foretrukne anvendelse af det digitaliserede materiale. Vismandsudvalget for at få Europas kulturarv online anførte, at tidsrammen for fortrinsret til at anvende materiale, der er blevet digitaliseret i forbindelse med partnerskaber mellem den offentlige og den private sektor, ikke må være længere end syv år.

               (10)

               EU's strukturfonde kan anvendes og bliver anvendt til samfinansiering af digitaliseringsaktiviteter som en del af projekter, der har indflydelse på den regionale økonomi. Denne anvendelsesform kunne dog være mere bred og systematisk. Massedigitaliseringsprocesser kan blive mere effektive på grund af deres størrelse. Derfor bør der opfordres til effektiv anvendelse af digitaliseringskapacitet samt deling af digitaliseringsudstyr mellem kulturelle institutioner og lande, hvor dette er muligt.

               (11)

               Det er kun en del af det materiale, som biblioteker, arkiver og museer ligger inde med, som er offentligt, dvs. ikke eller ikke længere omfattet af intellektuel ejendomsret, mens resten er omfattet af intellektuel ejendomsret. Eftersom intellektuel ejendomsret er et nøgleværktøj til at stimulere kreativitet, bør Europas kulturelle materiale digitaliseres, gøres tilgængeligt og opbevares under fuld overholdelse af bestemmelserne om ophavsret og beslægtede rettigheder.

               (12)

               Den 24. maj 2011 fremkom Kommissionen med et forslag til et direktiv om forældreløse værker. For at opnå den fulde effekt bør direktivet vedtages hurtigt og implementeres for at sikre en samordnet strategi om forældreløse værker i hele EU. Hvad angår massedigitalisering af værker, der ikke kan handles, kan der være behov for frivillig udvikling af formålstjenlig lovgivning om licensaftaler foretaget af interessenter i medlemsstaterne, hvor der tages højde for nødvendigheden af at sikre en effekt på tværs af grænserne. I denne sammenhæng bør fremgangsmåden i interessentdialogen, som blev støttet af Kommissionen, om bøger og fagtidsskrifter, der ikke handles, og som resulterede i et aftalememorandum underskrevet i Bruxelles den 20. september 2011, ses som en model for videre dialog til fremme af aftaler om digitalisering af så meget materiale, der ikke handles, som det er muligt. Databaser over eksisterende rettigheder, som er sammenkoblet på EU-plan, kan nedbringe transaktionsomkostningerne for clearing af brugsrettigheder. Der bør derfor opmuntres til indførelse af sådanne ordninger i tæt samarbejde med interesseparterne.

               (13)

               For at sikre bredere adgang til og udnyttelse af offentligt indhold, der ikke er ophavsretligt beskyttet, er det nødvendigt, at sådant indhold forbliver offentligt, når det først er digitaliseret. Anvendelse af forstyrrende vandmærker eller andre visuelle sikkerhedsforanstaltninger på kopier af offentligt materiale for at signalere ejerskab og oprindelse bør undgås.

               (14)

               Europeana, Europas digitale bibliotek, arkiv og museum, blev lanceret den 20. november 2008. Den videre udvikling af Europeana-platformen afhænger i høj grad af, hvordan medlemsstaterne og deres kulturelle institutioner lægger indhold ind, og hvordan det gøres tilgængeligt for borgerne. Der bør opfordres til at anvende foranstaltninger til opnåelse af denne effekt.

               (15)

               For øjeblikket giver Europeana direkte adgang til mere end 19 millioner digitaliserede objekter. Kun 2 % af disse objekter udgør lyd eller audiovisuelt materiale. Ved at øge mængden af indhold, der er tilgængeligt via Europeana, herunder kategorier, der er underrepræsenteret, vil siden blive mere interessant for brugerne, og dette bør derfor anbefales. Det generelle mål om 30 millioner objekter senest i 2015 er i overensstemmelse med Europeanas strategiplan, og det udgør et springbræt til at få hele den europæiske kulturarv digitaliseret senest i 2025. Tilgængeligheden af samtlige offentlige mesterværker (nøgleobjekter og -værker inden for kultur og historie udvalgt af medlemsstaterne) i Europeana vil berige sitets indhold i overensstemmelse med brugernes ønsker. Bestemmelser i medlemsstaterne, der sikrer, at alt materiale, som digitaliseres med offentlig støtte, er tilgængeligt via Europeana, ville sætte skub i platformens udvikling og skabe klare rammer for kulturinstitutionernes bidrag til indholdet, og sådanne bestemmelser bør derfor anbefales.

               (16)

               Digitalt materiale skal styres og vedligeholdes, ellers kan filerne blive ulæselige, hvis det hardware og software, der anvendes til lagring, bliver forældet, materiale kan gå tabt, når lagermedier nedbrydes over tid, og lagermedierne kan blive overvældet af den blotte mængde af nyt og skiftende materiale. På trods af den fremgang, der er sket i hele Europa inden for opbevaring af digitaliseret materiale, findes der i adskillige medlemsstater ingen klare og udtømmende politikker om opbevaring af digitalt materiale. Denne mangel udgør en trussel mod digitaliseret materiales overlevelseschancer og kan også medføre, at materiale, der produceres i digitalt format, »digitaliseret originalmateriale«, går tabt. Udviklingen af effektive metoder til digital udvikling har vidtrækkende konsekvenser, der rækker ud over de kulturelle institutioner. Spørgsmål vedrørende digital opbevaring er relevante for enhver privat og offentlig organisation, der er forpligtet til eller ønsker at opbevare digitalt materiale.

               (17)

               Digital opbevaring udgør en økonomisk, organisatorisk og teknisk udfordring og kræver sommetider en opdatering af de lovgivningsmæssige bestemmelser. En række medlemsstater har indført eller overvejer at indføre retlige krav, som pålægger producenter af digitalt materiale at overgive én eller flere kopier af deres materiale til et udpeget opbevaringsorgan. Effektive bestemmelser og praksis for pligtdeponering vil minimere den administrative byrde for både indholdsindehavere og opbevaringsinstitutioner og bør derfor anbefales. Der er behov for et effektivt samarbejde mellem medlemsstaterne for at undgå vidt forskellige regler for opbevaringen af digitalt materiale, og der bør opmuntres til et sådant samarbejde. Web-harvesting en ny teknik til at indsamle materiale fra internettet med henblik på opbevaring. Udpegede institutioner indsamler aktivt materiale i stedet for at vente på at modtage det og mindsker derved den administrative byrde for producenter af digitalt materiale, og derfor bør der fastsættes bestemmelser for det i national lovgivning.

               (18)

               For så vidt angår spillefilm, supplerer nærværende henstilling Europa-Parlamentets og Rådets henstilling af 16. november 2005 om filmarv og konkurrenceevne for relaterede industrielle aktiviteter (1) på en række områder —

         HENSTILLER TIL MEDLEMSLANDENE:

      Digitalisering: organisation og finansiering

               1)

               at de videreudvikler deres planlægning og overvågning af digitalisering af bøger, tidsskrifter, aviser, billeder, museumsgenstande, arkivdokumenter, lyd og audiovisuelt materiale, monumenter og arkæologiske fund (i det følgende benævnt »kulturelt materiale«) ved at

                           a)

                           sætter klare kvantitative mål for digitalisering af kulturelt materiale i overensstemmelse med de generelle mål nævnt under punkt 7, med angivelse af den forventede forøgelse af digitaliseret materiale, som kunne udgøre en del af Europeana, samt de af offentlige myndigheder tildelte budgetmidler

                           b)

                           udformer oversigter over digitaliseret kulturelt materiale samt bidrage til den samlede indsats inden for etablering af en samlet oversigt på europæisk plan med sammenlignelige tal

               2)

               at de opfordrer til partnerskaber mellem kulturinstitutionerne og den private sektor for at skabe nye finansieringsformer for digitalisering af kulturelt materiale samt for at stimulere innovative anvendelsesmåder for materialet, mens det sikres, at disse partnerskaber er retfærdige og afbalancerede og i overensstemmelse med betingelserne i bilaget

               3)

               at de gør brug af EU's strukturfonde, hvor dette er muligt, til samfinansiering af digitaliseringsaktiviteter inden for rammerne af regionale innovationsstrategier til intelligent specialisering

               4)

               at de overvejer metoder til at optimere digitaliseringskapaciteten og opnå stordriftsfordele, som kan indebære sammenlægning af digitaliseringskapacitet på tværs af kulturinstitutioner og grænser ved at bygge på kompetencecentre for digitalisering i Europa

      Digitalisering og onlineadgang til offentligt materiale

               5)

               at de forbedrer adgangen til og anvendelsen af digitaliseret offentligt kulturelt materiale ved at

                           a)

                           sikre, at offentligt materiale forbliver offentligt efter digitalisering

                           b)

                           fremme den videst mulige adgang til digitaliseret offentligt materiale, samt den bredest mulige genanvendelse af kommercielt og ikke-kommercielt materiale

                           c)

                           tage initiativer til at begrænse anvendelsen af forstyrrende vandmærker og andre visuelle sikkerhedsforanstaltninger, der reducerer anvendeligheden af offentligt, digitaliseret materiale

      Digitalisering og onlineadgang til ophavsretligt beskyttet materiale

               6)

               at de stimulerer digitalisering af og onlineadgang til ophavsretligt beskyttet materiale ved at

                           a)

                           sørge for en hurtig og korrekt gennemførelse af bestemmelserne i direktivet om forældreløse værker, når dette er vedtaget, med høring af interesserede parter forud for vedtagelsen for at fremme en hurtig implementering og sikre nøje overvågning af direktivets anvendelse, når det er vedtaget

                           b)

                           skabe lovgivningsmæssige rammer til understøttelse af de licensaftaler, der er fastlagt og aftalt af interessenter inden for stordriftsdigitalisering og adgang på tværs af grænserne til værker, der ikke handles

                           c)

                           bidrage til og fremme adgang til databaser med retlig information, som er forbundet på EU-plan, såsom Arrow

      Europeana

               7)

               at de bidrager til den videre udvikling af Europeana ved at

                           a)

                           opfordre de kulturelle institutioner samt forlæggere og andre rettighedsindehavere til at gøre deres digitaliserede materiale tilgængeligt via Europeana og således hjælpe platformen med at give direkte adgang til 30 millioner digitaliserede objekter pr. 2015, herunder 2 millioner lydobjekter eller audiovisuelle objekter

                           b)

                           gøre al offentlig finansiering af fremtidige digitaliseringsprojekter betinget af, at de digitaliserede materialer bliver tilgængelige via Europeana

                           c)

                           sikre, at samtlige deres offentligt tilgængelige mesterværker bliver tilgængelige via Europeana senest i 2015

                           d)

                           nedsætte eller styrke nationale centre for indsamling af materiale, der bringer indhold fra forskellige områder til Europeana, samt bidrage til indsamlingscentre på tværs af grænserne på specifikke områder eller for specifikke emner, der muligvis vil kunne bibringe stordriftsfordele

                           e)

                           sikre anvendelse af fælles digitaliseringsstandarder defineret af Europeana i samarbejde med kulturinstitutionerne for at opnå interoperabilitet mellem de digitaliserede materialer på EU-plan samt systematisk anvendelse af faste indikatorer

                           f)

                           sikre bred og gratis adgang til eksisterende metadata (beskrivelser af digitale objekter) produceret af kulturelle institutioner til genanvendelse via tjenester som Europeana og innovative applikationer

                           g)

                           udarbejde en kommunikationsplan til at skabe opmærksomhed omkring Europeana i den brede offentlighed, særlig i skoler, i samarbejde med de kulturinstitutioner, der bidrager med indhold til webstedet

      Digital opbevaring

               8)

               at de styrker de nationale strategier for langsigtet opbevaring af digitalt materiale, opdaterer handlingsplaner til implementering af strategierne og udveksler erfaringer om strategierne og handlingsplanerne

               9)

               at de indføjer bestemmelser i deres lovgivning, som muliggør gentagen kopiering og migration af digitalt kulturelt materiale udført af offentlige institutioner med sigte på bevaring i fuld overensstemmelse med Unionens og international lovgivning om intellektuel ejendomsret

               10)

               at de tager de nødvendige foranstaltninger til opbevaring af materiale produceret i digitalt format for at garantere dets langsigtede bevaring og for at gøre de eksisterende opbevaringsmuligheder for materiale produceret i digitalt format mere effektive ved at

                           a)

                           sikre at rettighedsindehaverne leverer værker til pligtdeponeringsbiblioteker uden tekniske sikkerhedsforanstaltninger, eller alternativt gør det muligt for pligtdeponeringsbibliotekerne at sikre, at de tekniske sikkerhedsforanstaltninger ikke forhindrer bibliotekerne i at handle i overensstemmelse med opbevaringsformål, i fuld overensstemmelse med Unionens og international lovgivning om intellektuel ejendomsret

                           b)

                           indføje, hvor dette er relevant, retlige bestemmelser, der tillader overførsel af værker med deponeringspligt fra et bibliotek til andre biblioteker, der også har ret til disse værker

                           c)

                           indføre bestemmelser i deres lovgivning vedrørende udpegede institutioners opbevaring af webindhold ved hjælp af teknikker til indsamling af materiale på internettet (f.eks. web-harvesting) i fuld overensstemmelse med Fællesskabets og international lovgivning om intellektuel ejendomsret

               11)

               at de tager hensyn til udviklingen i andre medlemsstater, når de fastlægger strategier og procedurer for materiale, som oprindeligt blev fremstillet i digitalt format, så der ikke etableres vidt forskellige bevaringsordninger

      Opfølgning af denne henstilling

               12)

               at de 24 måneder efter offentliggørelsen af denne henstilling i Den Europæiske Unions Tidende og hvert andet år derefter underretter Kommissionen om foranstaltninger, de har iværksat som svar på denne henstilling.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 27. oktober 2011.

            På Kommissionens vegne

         Neelie KROES

            Næstformand

      (1)  EUT L 323 af 9.12.2005, s. 57.

      BILAG I

         OFFENTLIG-PRIVATE PARTNERSKABER MED HENBLIK PÅ DIGITALISERING

      For at gøre hurtige fremskridt med digitaliseringen af vores kulturarv er det nødvendigt at supplere den offentlige støtte til digitalisering med private investeringer. Derfor opfordrer Kommissionen til partnerskaber mellem den offentlige og den private sektor til digitalisering af kulturelt materiale.
      Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at stimulere sådanne partnerskaber, som bør overholde følgende nøgleprincipper:
      1.   Overholdelse af intellektuel ejendomsret

      Offentlig-private partnerskaber med henblik på digitalisering af samlinger i kulturinstitutioner bør til fulde overholde Unionens og international lovgivning om intellektuel ejendomsret.
      2.   Ikke-eksklusivitet

      Aftaler vedrørende digitalisering af offentligt tilgængeligt materiale bør være ikke-eksklusive i den forstand, at enhver anden privat partner bør have mulighed for at digitalisere det samme materiale på sammenlignelige vilkår.
      En periode med kommerciel anvendelse eller kommerciel udnyttelse kan være nødvendig for at give den private partner mulighed for at tjene sin investering ind igen. Denne periode bør være tidsbegrænset og så kort som muligt for at overholde princippet om, at offentligt materiale skal forblive offentligt tilgængeligt, når det er digitaliseret. Denne periode bør ikke være længere end syv år.
      Aftaler skal være i fuld overensstemmelse med EU's konkurrencelovgivning.
      3.   Gennemsigtighed i processen

      Aftaler vedrørende digitalisering af samlinger, der findes hos kulturinstitutioner, bør tildeles efter en åben konkurrence mellem potentielle private partnere.
      4.   Gennemsigtighed i aftaler

      Digitalisering af kulturelle samlinger bør være offentlig.
      5.   Tilgængelighed via Europeana

      Indgåelse af et offentligt-privat partnerskab bør være betinget af adgangen til det digitaliserede materiale via Europeana.
      6.   Nøglekriterier

      Nøglekriterierne for vurdering af forslag til offentlig-private partnerskaber er som følger:

                  —

                  den private partners samlede investering med forbehold for den indsats, der kræves af den offentlige partner

                  —

                  offentlig adgang til det digitaliserede materiale, herunder adgang via Europeana. Partnerskabsmodeller, hvor slutbrugerne har gratis adgang til det digitaliserede materiale, bør anbefales frem for modeller, hvor slutbrugerne skal betale for adgang til materialet

                  —

                  grænseoverskridende aktiviteter. Partnerskabsaftaler skal resultere i adgang for alle på tværs af grænserne

                  —

                  længden af en eventuel periode, hvor den private partner anvender det digitaliserede materiale kommercielt. Denne periode skal være så kort som muligt

                  —

                  den planlagte digitaliseringskvalitet samt kvaliteten af de filer, der skal gives til kulturinstitutionerne. Den private partner skal forsyne kulturinstitutionerne med digitaliserede filer af samme kvalitet som dem, partneren selv anvender

                  —

                  den nytte, som kulturinstitutionerne kan få af det digitaliserede materiale i ikke-kommercielle sammenhænge. Denne anvendelse skal være så bred som muligt og bør ikke begrænses af tekniske eller aftalemæssige restriktioner

                  —

                  digitaliseringsprojektets tidshorisont.

      BILAG II

         VEJLEDENDE MÅL FOR MINIMUMSBIDRAG AF INDHOLD TIL EUROPEANA PR. MEDLEMSSTAT

                  Antal objekter i Europeana pr. medlemsstat (1)

                  Vejledende mål for 2015 (2)

                  BELGIEN

                  338 098

                  759 000

                  BULGARIEN

                  38 263

                  267 000

                  TJEKKIET

                  35 490

                  492 000

                  DANMARK

                  67 235

                  453 000

                  TYSKLAND

                  3 160 416

                  5 496 000

                  ESTLAND

                  68 943

                  90 000

                  IRLAND

                  950 554

                  1 236 000

                  GRÆKENLAND

                  211 532

                  618 000

                  SPANIEN

                  1 647 539

                  2 676 000

                  FRANKRIG

                  2 745 833

                  4 308 000

                  ITALIEN

                  1 946 040

                  3 705 000

                  CYPERN

                  53

                  45 000

                  LETLAND

                  30 576

                  90 000

                  LITAUEN

                  8 824

                  129 000

                  LUXEMBOURG

                  47 965

                  66 000

                  UNGARN

                  115 621

                  417 000

                  MALTA

                  56 233

                  73 000

                  NEDERLANDENE

                  1 208 713

                  1 571 000

                  ØSTRIG

                  282 039

                  600 000

                  POLEN

                  639 099

                  1 575 000

                  PORTUGAL

                  28 808

                  528 000

                  RUMÆNIEN

                  35 852

                  789 000

                  SLOVENIEN

                  244 652

                  318 000

                  SLOVAKIET

                  84 858

                  243 000

                  FINLAND

                  795 810

                  1 035 000

                  SVERIGE

                  1 489 488

                  1 936 000

                  DET FORENEDE KONGERIGE

                  944 234

                  3 939 000

         (1)  Oktober 2011. Yderligere objekter er skænket af en række EU-lande (særlig Norge og Schweiz) eller stammer fra EU-dækkende projekter og kan således ikke henføres til en specifik medlemsstat.

         (2)  De vejledende mål pr. medlemsstat er beregnet på grundlag af a) befolkningens størrelse, og b) BNP i overensstemmelse med det generelle mål om at gøre 30 millioner digitaliserede objekter tilgængelige via Europeana senest i 2015. For medlemsstater, der allerede har nået det vejledende mål eller er tæt på at nå det, baseres beregningen på det aktuelle antal objekter bidraget til Europeana plus 30 %. Alle medlemsstater opfordres til ligeledes at se på de kvalitative aspekter, idet der tages højde for behovet for at gøre alle offentlige mesterværker tilgængelige via Europeana senest i 2015.


title: Rådets henstilling af 12. juli 2016 om Italiens nationale reformprogram for 2016 og med Rådets udtalelse om Italiens stabilitetsprogram for 2016

text:
               18.8.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 299/1

         RÅDETS HENSTILLING
   af 12. juli 2016
   om Italiens nationale reformprogram for 2016 og med Rådets udtalelse om Italiens stabilitetsprogram for 2016
   (2016/C 299/01)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
   som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
   som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (1), særlig artikel 5, stk. 2,
   som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer (2), særlig artikel 6, stk. 1,
   som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,
   som henviser til beslutninger fra Europa-Parlamentet,
   som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,
   som henviser til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget,
   som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Social Beskyttelse,
   som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og
   som tager følgende i betragtning:

               (1)

               Den 26. november 2015 vedtog Kommissionen den årlige vækstundersøgelse, som markerede starten på det europæiske semester 2016 for samordning af de økonomiske politikker. Den 17.-18. marts 2016 tilsluttede Det Europæiske Råd sig prioriteterne i den årlige vækstundersøgelse. Den 26. november 2015 vedtog Kommissionen på grundlag af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen, hvori Italien blev udpeget som en af de medlemsstater, for hvilke der skulle gennemføres en dybdegående undersøgelse. Samme dag vedtog Kommissionen en henstilling med henblik på Rådets henstilling om den økonomiske politik i euroområdet. Den 18.-19. februar 2016 tilsluttede Det Europæiske Råd sig denne henstilling, og den 8. marts 2016 blev den vedtaget af Rådet (3). Da Italien har euroen som valuta, og i betragtning af de nære indbyrdes forbindelser mellem økonomierne i Den Økonomiske og Monetære Union, bør Italien sikre en fuldstændig og rettidig implementering af denne henstilling.

               (2)

               Den 26. februar 2016 blev landerapporten for Italien 2016 offentliggjort. Den indeholdt en analyse af Italiens fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som blev vedtaget af Rådet den 14. juli 2015, og opfyldelsen af Italiens nationale Europa 2020-mål. Rapporten indeholdt desuden en dybdegående undersøgelse efter artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Den 8. marts 2016 fremlagde Kommissionen resultaterne af den dybdegående undersøgelse. Kommissionen konkluderer af sin analyse, at Italien er berørt af uforholdsmæssigt store makroøkonomiske ubalancer. Navnlig den ringe produktivitetsvækst hæmmer genopretningen af konkurrenceevnen, og gør det vanskeligere at nedbringe den høje offentlige gældskvote. Behovet for tiltag, der kan mindske risikoen for negative konsekvenser for den italienske økonomi og i betragtning af landets størrelse afsmittende skadelige følger for Den Økonomiske og Monetære Union er særlig stort.

               (3)

               Den 28. april 2016 fremlagde Italien sit nationale reformprogram for 2016 og sit stabilitetsprogram for 2016. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

               (4)

               Der er taget hensyn til relevante landespecifikke henstillinger i forbindelse med programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (4) kan Kommissionen, hvis det er nødvendigt for at støtte gennemførelsen af relevante henstillinger fra Rådet, anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende denne bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af foranstaltninger, der knytter de europæiske struktur- og investeringsfondes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

               (5)

               Italien er underlagt den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten og overgangsreglen vedrørende gældskriteriet i perioden 2013-2015 samt gældskriteriet fra og med 2016. Ifølge stabilitetsprogrammet forventes den offentlige gældskvote at toppe i 2015 med 132,7 % og gradvist aftage til 123,8 % i 2019. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2016 forventes gældskvoten at stabilisere sig i 2016 og først begynde at falde lidt fra 2017. Gennemførelsen af det omfattende privatiseringsprogram, som de italienske myndigheder har forelagt, er en central udfordring for Italien på grund af dets forventede bidrag til indsatsen for at nedbringe gælden. Der er gennemført privatiseringer i overensstemmelse med planerne i 2015, men målene om 0,5 % privatiseringsindtægter pr. år i perioden 2016-2018 og 0,3 % i 2019 forekommer meget ambitiøse, bl.a. fordi der er forsinkelser med visse privatiseringsprojekter. Det makroøkonomiske scenarie, der ligger til grund for budgetfremskrivningerne, er realistisk.

               (6)

               Den 18. maj 2016 fremlagde Kommissionen en rapport i henhold til artikel 126, stk. 3, i TEUF, da Italien ikke gjorde tilstrækkelige fremskridt i retning af at opfylde gældskriteriet i 2015. Analysen omfattede alle de relevante faktorer og konkluderede, at gældskriteriet skulle betragtes som værende opfyldt. Kommissionen vil gennemgå sin vurdering i en ny rapport i henhold til traktatens artikel 126, stk. 3, baseret på Kommissionens efterårsprognose 2016, efterhånden som der foreligger yderligere oplysninger om genoptagelsen af tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning for 2017.

               (7)

               I foråret 2015 fik Italien tilladelse til en midlertidig afvigelse på 0,4 procentpoint af BNP fra den nødvendige tilpasningssti i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i 2016 for at tage hensyn til betragtelige strukturreformer med en gunstig påvirkning af de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt. I sit udkast til budgetplan for 2016 anmodede Italien om endnu en afvigelse på 0,1 procentpoint af BNP fra den nødvendige tilpasningssti hen imod den mellemfristede budgetmålsætning i 2016 for at tage hensyn til andre strukturreformer med en gunstig påvirkning af de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt. De nærmere enkeltheder, der underbygger disse reformer, er fastlagt i Italiens nationale reformprogram for 2016, der i det store og hele bekræfter reformdagsordenen. De reformområder, der i programmet forudses at ville få indvirkning på de offentlige finansers holdbarhed, er bl.a.: i) offentlig forvaltning og forenkling, ii) produkt- og tjenestemarkeder, iii) arbejdsmarkedet, iv) det civilretlige område, v) uddannelse, vi) en skatteomlægning, vii) foranstaltninger til at mindske antallet af misligholdte lån og reformere insolvensprocedurerne og viii) en udgiftsanalyse som finansieringsforanstaltning. Virkningen af alle disse reformer for det reale BNP vurderes af myndighederne til 2,2 procentpoint i 2020, hvilket forekommer realistisk. Hvis disse reformer gennemføres fuldt ud og rettidigt, vil de have en positiv indvirkning på de offentlige finansers holdbarhed. Italien kan i øjeblikket betragtes som værende berettiget til hele den ønskede midlertidige afvigelse på 0,5 procentpoint af BNP i 2016, forudsat at det gennemfører de aftalte reformer hensigtsmæssigt, hvilket vil blive overvåget inden for rammerne af det europæiske semester, og med forbehold af de betingelser, der er anført i betragtning 10.

               (8)

               I sit udkast til budgetplan for 2016 anmodede Italien om endnu en afvigelse på 0,3 procentpoint af BNP fra den nødvendige tilpasningssti i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i 2016 for at tage hensyn til nationale investeringer i projekter, der medfinansieres af EU. Oplysningerne i stabilitetsprogrammet for 2016 synes at bekræfte, at Italiens afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i 2016 anvendes effektivt til at øge investeringerne. Der er dog stadig nogen tvivl om, hvorvidt det er muligt at gennemføre alle de planlagte medfinansierede investeringer i løbet af 2016. Italien kan i øjeblikket betragtes som værende berettiget til en midlertidig afvigelse på 0,25 procentpoint af BNP i 2016, forudsat at det gennemfører de planlagte investeringer hensigtsmæssigt og med forbehold af de betingelser, der er anført i betragtning 10. Kommissionen vil foretage en efterfølgende evaluering for at kontrollere det faktiske omfang af de nationale udgifter til medfinansierede investeringsprojekter og den dertil knyttede afvigelse, som Italien kan få tilladelse til under den såkaldte »investeringsklausul«.

               (9)

               Stabilitetsprogrammet for 2016 viser, at den ekstraordinære tilstrømning af flygtninge samt særlige sikkerhedsforanstaltninger har betydelig indvirkning på budgettet, og at de bør betragtes som en usædvanlig begivenhed, der ligger uden for regeringens kontrol, jf. artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1466/97. Ifølge Kommissionen svarer den yderligere indvirkning til vurderingerne i stabilitetsprogrammet og beløber sig til 0,03 % af BNP i 2015 og 0,04 % i 2016 for flygtningerelaterede udgifter og til 0,06 % af BNP i 2016 for sikkerhedsforanstaltninger. I denne forbindelse har Italien anmodet om en midlertidig afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning. I henhold til artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1466/97 kan der tages hensyn til disse yderligere udgifter, idet tilstrømningen af flygtninge og den alvorlige terrortrussel er usædvanlige begivenheder, deres virkninger for Italiens offentlige finanser er betydelig, og de offentlige finansers holdbarhed ikke bringes i fare ved en sådan afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning. Derfor har den påkrævede tilpasning hen imod den mellemfristede budgetmålsætning for 2015 været mindre for at tage hensyn til de ekstra flygtningerelaterede udgifter. Hvad angår 2016 vil der blive foretaget en endelig vurdering, herunder af de beløb, der kan komme i betragtning, i foråret 2017 på grundlag af de konstaterede data fra de italienske myndigheder.

               (10)

               I sin udtalelse om Italiens udkast til budgetplan for 2016 oplyste Kommissionen, at den i forbindelse med den overordnede vurdering af en eventuel afvigelse fra tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning vil tage højde for Italiens mulighed for fleksibilitet under stabilitets- og vækstpagten, idet der især lægges vægt på, hvorvidt en afvigelse fra tilpasningsstien anvendes effektivt med henblik på at øge investeringerne, om der foreligger troværdige planer for genoptagelsen af tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning, og hvorvidt der gøres fremskridt med strukturreformdagsordenen, under hensyntagen til Rådets henstillinger. Kommissionen vurderer, at Italien kan få tilladelse til en yderligere afvigelse på 0,35 procentpoint af BNP i 2016 under hensyntagen til fremskridtene med strukturreformdagsordenen, de planlagte investeringer samt regeringens forpligtelse til at sikre overholdelse af tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i 2017, som Kommissionen på ny vil vurdere til efteråret.

               (11)

               Baseret på Kommissionens forårsprognose 2016 tyder den forventede strukturelle forringelse på -0,7 % af BNP i 2016 på, at der er risiko for en vis afvigelse fra Italiens forpligtelser under den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten, idet der tages hensyn til den tilladte afvigelse for investeringer og gennemførelsen af strukturreformer. I 2017, under antagelse af en uændret politik, viser Kommissionens prognose en strukturel indsats i 2017 på nul, hvorfor der ville være en risiko for en betydelig afvigelse fra den påkrævede strukturelle justering på 0,6 % af BNP. Italien forventes ikke at opfylde gældskriteriet i 2016 og i 2017.

               (12)

               Ud fra sin vurdering af stabilitetsprogrammet for 2016 og under hensyntagen til Kommissionens forårsprognose 2016 er Rådet af den opfattelse, at der er risiko for, at Italien ikke opfylder bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten. Kommissionen vil revurdere Italiens overholdelse af den påkrævede tilpasning i retning af den mellemfristede budgetmålsætning på grundlag af sin efterårsprognose 2016, efterhånden som der foreligger yderligere oplysninger om genoptagelsen af tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning for 2017, herunder udkastet til budgetplanen for 2017.

               (13)

               Selv om der er sat tiltag i gang til at reformere den finanspolitiske ramme, er der hidtil kun taget beskedne skridt til at sikre, at udgiftsanalysen vil bidrage til en finanspolitisk konsolidering. Målene med udgiftsanalysen er blevet sænket yderligere, og det forhold, at udgiftsanalyserne ikke er fuldt ud integreret i budgetproceduren, har betydning for øvelsens samlede virkning. Det forventes, at afslutningen af den omfattende reform af budgetproceduren, som har været undervejs siden 2009, vil afhjælpe denne mangel og gøre budgetproceduren mere resultatorienteret. Hvis den offentlige gæld skal blive mere bæredygtig, er det også vigtigt at fremskynde privatiseringsplanens gennemførelse. Italiens skattesystem står i vejen for økonomisk effektivitet og volder stadig mange problemer. Disse skyldes bl.a. en meget dårlig håndhævelse af skattelovgivningen og en forsinket reform af skatteudgifterne, særlig med hensyn til nedsatte momssatser, og det gamle system for matrikelværdier. Det er alle aspekter af den lov, som skulle muliggøre reformen af skattesystemet, og som ikke er blevet gennemført, eller som kun delvis er blevet gennemført. Den seneste udvikling, som f.eks. afskaffelse af ejendomsskat på den primære bopæl, ser ud til at være i strid med målet om at udvide skattegrundlaget og flytte skattebyrden fra produktive faktorer til formue og forbrug.

               (14)

               Reformen af den offentlige forvaltning er et vigtigt skridt, som, hvis de nødvendige lovdekreter vedtages og gennemføres, vil give Italien mulighed for at udnytte de forventede fordele i form af øget effektivitet og kvalitet i den offentlige sektor. De lovgivningsdekreter, som regeringen foreslog i januar 2016 vedrørende statsejede virksomheder og lokale offentlige ydelser, samt det kommende dekret om offentlig beskæftigelse, er særlig vigtige, hvis der skal tages fat på de grundlæggende årsager til den manglende effektivitet. Der er ganske vist for nylig truffet foranstaltninger til at styrke bekæmpelsen af korruption, bl.a. ved at øge sanktionerne og forældelsesbetingelserne for bestemte former for korruption, men den systematiske revision af forældelsesfristen, som har været anbefalet længe, er stadig i bero. Regnskabssvig er også et stort problem. I retssystemet er de lange retssager og det høje antal verserende civile og handelsretlige sager fortsat et stort problem. Det vil være nyttigt at holde nøje øje med resultaterne af de foranstaltninger, der er truffet i de senere år for at afhjælpe disse problemer, når det skal vurderes, om de bør suppleres med yderligere tiltag.

               (15)

               Der er gjort visse fremskridt med at forbedre aktivernes kvalitet i banksektoren. Selv om andelen af nye misligholdte lån er faldet i de seneste måneder, er den stadig meget høj og lægger fortsat pres på rentabiliteten og bankens ressourcer. Derudover er Italiens insolvenssystem og regler for inddrivelse af gæld ikke tilstrækkeligt befordrende for en hurtig forbedring af situationen med misligholdte lån. Siden midten af 2015 er der vedtaget adskillige love for at forenkle og fremskynde procedurerne for insolvens og tvangsauktioner, og der er foreslået et udkast til en rammelov for en organisk reform af konkursreglerne. Virkningerne af disse reformer for procedurernes varighed og inddrivelsesværdierne kendes dog endnu ikke. Italien har siden starten af 2015 vedtaget adskillige foranstaltninger for at afhjælpe svagheder i bankernes virksomhedsledelse, især større kooperative banker, banker med fonde som aktionærer og små andelsbanker. Det ville gøre sektoren stærkere og sikre en mere effektiv långivning til realøkonomien, hvis disse reformer blev gennemført fuldt ud. Den lave omkostningseffektivitet i banksektoren forhindrer rentabilitet og intern kapitaldannelse, og at der samtidig er en situation med lav vækst og lave renter udgør blot endnu et problem. Det nye EU-regelsæt for bankafvikling (5) har ændret risikoprofilen på obligationer, der udstedes af bankerne, og da de italienske detailkunder er indehavere af en stor del af disse, understreger det blot, hvor vigtigt det er, at den brede offentlighed har et vist kendskab til det finansielle område.

               (16)

               I 2015 gennemførte Italien en dybdegående reform af sine arbejdsmarkedsregler og -institutioner gennem den såkaldte arbejdsmarkedslovreform. Det er vigtigt at gennemføre reformen af aktive arbejdsmarkedspolitikker for at aktivere dem, der er længere væk fra arbejdsmarkedet, især langtidsledige og unge. Der er i øjeblikket en række administrative, politiske og ressourcemæssige udfordringer. Det forudsætter bl.a., at de offentlige arbejdsformidlinger styrkes, og at der holdes øje med, at ydelserne leveres. Lærlingeuddannelsessystemet er blevet reformeret, således at det også omfatter voksne, som er blevet afskediget, og det rummer flere muligheder for unge, men selve gennemførelsen er ikke afsluttet. De decentrale forhandlinger er ikke tilstrækkeligt udviklede i Italien, hvilket står i vejen for vedtagelsen af innovative løsninger på virksomhedsniveau, som kan forbedre produktiviteten, og afpasse lønningerne bedre efter arbejdsmarkedsforholdene. Der skal træffes foranstaltninger på dette område i samråd med arbejdsmarkedets parter og i overensstemmelse med national praksis. Arbejdsmarkedets parter er endnu ikke nået til enighed om reformen af overenskomstforhandlingerne. Ifølge det nationale reformprogram forventes en reform inden udgangen af 2016. Kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet er en af de laveste i EU. Kvinder bestrider især atypiske og usikre job, tegner sig for størstedelen af job, der falder uden for standarderne, og risikerer at være særlig berørt af den uformelle økonomi. Skatte- og understøttelsessystemet ansporer ikke sekundære forsørgere til at arbejde, og arbejdsmarkedsloven har ikke løst dette problem effektivt. De begrænsede muligheder for pasningsydelser til en rimelig pris har også en negativ indvirkning på arbejdsmarkedet for kvinder med børn og ældre slægtninge. Fattigdommen er stor — over en fjerdedel af italienerne er truet af fattigdom eller social udstødelse — og den sociale bistand er fortsat mangelfuld og opsplittet. Første skridt i retning af en gradvis gennemførelse af en passende socialsikringsordning baseret på princippet om aktiv inklusion på nationalt plan på en måde, der overordnet set er budgetneutral, kunne være at få vedtaget og gennemført en national strategi for bekæmpelse af fattigdom og rationalisering af de sociale udgifter. Der er sket betydelige fremskridt med uddannelsesreformen. Skolereformen blev vedtaget i juli 2015, og gennemførelsesdekreterne forventes vedtaget senest i januar 2017.

               (17)

               Der er gjort beskedne fremskridt med at øge konkurrencen inden for serviceydelser. Den årlige konkurrencelov for 2015 er stadig til behandling i parlamentet. En række bestemmelser, f.eks. om juridiske erhverv, er blevet svækket i løbet af den parlamentariske proces. Flere områder er stadig overbeskyttede eller overregulerede, det gælder navnlig lovregulerede erhverv, sundhedssektoren, den lokale offentlige transport, taxaer, havne og lufthavne. Detailsektoren lider under manglende effektivitet, som skyldes den stramme markedsregulering. Den offentlige procedure for tildeling af rettigheder til økonomisk aktivitet på det offentlige område fremmer ikke konkurrencen, især fordi tildelingen af tilladelser sker efter procedurer, der hverken sikrer konkurrence eller gennemsigtighed. De foranstaltninger, som skal åbne markederne, skal understøttes af et erhvervsfremmende miljø. Forenklingsplanen 2015-2017 har medført visse fremskridt, hvilket har skabt et mere gnidningsløst og strømlinet samarbejde mellem den centrale og de regionale forvaltninger. Det italienske erhvervsmiljø fremmer dog stadig ikke i tilstrækkelig grad vækst og investeringer, og det lider under et usammenhængende og lagdelt system af love og forskrifter, som er affødt af forskellige forvaltningsniveauer. De økonomiske aktører lider fortsat under den administrative og forskriftsmæssige byrde. Den lethed, der er forbundet med at starte eller afvikle virksomheder, udlignes desværre af de vanskeligheder, der er forbundet med at ansøge om byggetilladelser, håndhæve kontrakter, betale skat eller opnå lån. Gennemførelsen af den nationale strategi for offentlige udbud, som blev vedtaget i starten af 2016, burde også kunne bidrage til at afhjælpe nogle af de indbyggede og udbredte svagheder.

               (18)

               Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Italiens økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2016. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram samt opfølgningen på de henstillinger, der er blevet rettet til Italien i de foregående år. Den har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Italien, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke EU's samlede økonomiske styring, ved at der på EU-plan ydes bidrag til kommende nationale beslutninger. Henstillingerne som led i det europæiske semester afspejles i henstilling 1-5 nedenfor.

               (19)

               Rådet har på baggrund af denne vurdering gennemgået stabilitetsprogrammet, og dets holdning (6) afspejles især i henstilling 1 nedenfor.

               (20)

               På baggrund af Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet. Dets henstillinger efter artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 afspejles i henstilling 1-5 nedenfor,

         HENSTILLER, at Italien i 2016 og 2017 iværksætter tiltag med henblik på at:

               1.

               Begrænse den midlertidige afvigelse i 2016 fra den krævede tilpasning på 0,5 % af BNP i retning af den mellemfristede budgetmålsætning til 0,75 % af BNP, der tillades til investeringer og gennemførelse af strukturreformer, under forudsætning af genoptagelse af tilpasningsstien i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i 2017. Opnå en årlig finanspolitisk tilpasning på mindst 0,6 % af BNP i retning af den mellemfristede budgetmålsætning i 2017. Færdiggøre reformen af budgetproceduren i løbet af 2016 og sikre, at udgiftsanalysen er en integreret del heraf. Sikre den rettidige gennemførelsen af privatiseringsprogrammet og anvende uventede indtægter til at fremskynde nedbringelsen af den offentlige gældskvote. Flytte skattebyrden fra produktive faktorer til forbrug og formue. Mindske antallet og omfanget af skatteudgifter og fuldende reformen af matrikelsystemet inden midten af 2017. Træffe foranstaltninger til at forbedre efterlevelsen af skatteregler, herunder ved elektronisk fakturering og betaling.

               2.

               Gennemføre reformen af den offentlige forvaltning ved at vedtage og gennemføre alle nødvendige lovdekreter, navnlig dem, der reformerer offentlige virksomheder, lokale offentlige tjenester og forvaltningen af menneskelige ressourcer. Forbedre bekæmpelsen af korruption ved bl.a. at ændre forældelsesloven inden udgangen af 2016. Reducere længden af civile retssager ved at håndhæve reformer og ved effektiv sagsbehandling.

               3.

               Nedbringe antallet af misligholdte lån hurtigere, bl.a. ved at forbedre reglerne for insolvens og inddrivelse af gæld yderligere. Fremskynde gennemførelsen af de igangværende reformer af virksomhedsledelse i banksektoren.

               4.

               Gennemføre reformen af aktive arbejdsmarkedspolitikker, bl.a. ved at gøre arbejdsformidlingerne mere effektive. Gøre det lettere for sekundære forsørgere at komme i arbejde. Vedtage og gennemføre den nationale strategi for fattigdomsbekæmpelse og revidere og rationalisere sociale udgifter.

               5.

               Vedtage og gennemføre konkurrenceloven hurtigt. Træffe yderligere foranstaltninger til at øge konkurrencen i lovregulerede erhverv, transport-, sundheds- og detailsektoren samt i koncessionssystemet.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. juli 2016.

            På Rådets vegne

         P. KAŽIMÍR

            Formand

      (1)  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 96 af 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15. maj 2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012 (EUT L 173 af 12.6.2014, s. 190).

      (6)  I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1466/97.