Avis juridique important

|

52004SC0799

Henstilling med henblik på Rådets udtalelse i overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/07 af 7. juli 1997 om Cyperns konvergensprogram, 2004-2007  /* SEK/2004/0799 endelig udg. */

enstilling med henblik på RÅDETS UDTALELSE i overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/07 af 7. juli 1997 om Cyperns konvergensprogram, 2004-2007(forelagt af Kommissionen)BEGRUNDELSERådets forordning (EF) nr. 1466/97 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker [1] fastsætter, at ikke-deltagende medlemsstater, dvs. medlemsstater, der ikke har indført den fælles valuta, skal forelægge konvergensprogrammer for Rådet og Kommissionen med henblik på en periodisk multilateral overvågning efter traktatens artikel 99.[1]  EFT L 209 af 2.8.1997. Alle de dokumenter, der henvises til i denne tekst, kan ses på følgende websitehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.I overensstemmelse med artikel 9 i forordningen skal Rådet undersøge hvert enkelt konvergensprogram på grundlag af vurderinger foretaget af Kommissionen og det ved traktatens artikel 114 nedsatte udvalg (Det Økonomiske og Finansielle Udvalg). På grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter at have hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg afgiver Rådet en udtalelse efter at have undersøgt programmet. Ifølge forordningen skal medlemsstaterne forelægge årlige opdaterede konvergensprogrammer, der også kan undersøges af Rådet efter samme procedurer.De ti lande, der tiltrådte EU den 1. maj 2004, er omfattet af en dispensation og deltager derfor endnu ikke i den fælles valuta. De har forpligtet sig til at forelægge deres konvergensprogrammer senest den 15. maj 2004 og en første opdatering ved udgangen af 2004.Cyperns konvergensprogram for perioden 2004-2007 blev forelagt den 24. maj 2004. Kommissionen har foretaget en teknisk gennemgang af dette program under hensyntagen til resultaterne af prognoserne fra foråret 2004 og "adfærdskodeksen om stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form" [2] samt principperne i Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet af 27. november 2002 om en bedre samordning af finanspolitikken [3]. Denne gennemgang giver grundlag for følgende vurdering:[2]  Det Økonomiske og Finansielle Udvalgs reviderede udtalelse om stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form, som godkendt af ECOFIN-Rådet den 10.7.2001.[3]  KOM (2002) 668 endelig af 27.11.2002.Cyperns første konvergensprogram, der dækker perioden 2004-2007, blev forelagt den 24. maj 2004. Programmet tilkendegiver, at det er hensigten at indføre euroen senest i 2007 og deltage tidligt i ERM II og således opfylde konvergenskriterierne om underskud og gæld fra 2005.Det skal først og fremmest bemærkes, at den fremtidige økonomiske udvikling på Cypern fortsat er præget af en usædvanlig usikkerhed. I tilfælde af en genforening ændrer hele øens økonomiske situation sig fundamentalt. Konvergensprogrammet drøfter kort nogle af de udestående komplekse spørgsmål, der omgiver de økonomisk-institutionelle aspekter af Annan-planen om genforening, og indeholder en kort vurdering af de makroøkonomiske budgetvirkninger.Programmet er stort set i overensstemmelse med datakravene i adfærdskodeksen [4].[4]  Strukturen i den tekstmodel, der er anført i bilag 2 i adfærdskodeksen, overholdes ikke fuldt ud i tekststrukturen i Cyperns konvergensprogram. Sidstnævnte består af fire kapitler i stedet for syv og kombinerer elementer af modelstrukturen i kapitel 3, 5 og 7 og elementer i kapitel 4 og 6. Endvidere viser tabellerne kun data for CPI-inflation og ikke HICP-inflation.Det offentlige underskud steg til 6,3 % af BNP i 2003, hvilket ligger over referenceværdien på 3 % af BNP, mens gældskvoten steg til 72,6 % af BNP, hvilket ligger over referenceværdien på 60 % af BNP. Kommissionen indledte proceduren vedrørende uforholdsmæssigt store underskud mod Cypern den 12. maj 2004 med vedtagelse af en rapport i overensstemmelse med traktatens artikel 104, stk. 3. Det Økonomiske og Finansielle Udvalg afgav udtalelse om denne rapport den 25. maj. På grundlag af to henstillinger fra Kommissionen forventes Rådet den [5. juli 2004] at beslutte, at der består et uforholdsmæssigt stort underskud på Cypern, og rette henstillinger til Cypern om at bringe denne situation til ophør.Konvergensprogrammet fastlægger planen for finanspolitisk konsolidering og det makroøkonomiske scenario for perioden 2004-2007. Den forventede vækst i BNP og inflationen i 2004-2005 ligger tæt på Kommissionens prognose fra foråret 2004. Den forventede vækst i BNP på mellemlang sigt er baseret på et opsving i eksporten (særlig turismen, som er en bærende kraft i økonomien) og en øget indenlandsk privat efterspørgsel. Med 4,4 % i gennemsnit forekommer den forventede vækst i BNP sandsynlig, især også på baggrund af de historiske vækstrater og tidligere opsving i turismen efter en international krise.Foruden det forventede scenario, der drøftes ovenfor (det såkaldt "centrale scenario"), indeholder programmet tre alternative scenarier for de makroøkonomiske og budgetmæssige prognoser: et "øvre" scenario, et "nedre" scenario og et scenario med "højere rentesatser" med forskellige antagelser om den gennemsnitlige vækst i BNP +- 0,5 procentpoint) og højere rentesatser (+ 0,5 procentpoint). Prognoserne i det såkaldte "centrale" scenario anses for referencescenariet for vurdering af budgetprognoserne, fordi det ud fra de foreliggende oplysninger synes at afspejle de sandsynlige vækstantagelser.Stigningen i inflationen fra 2,8 % i 2002 til 4,0 % i 2003 skyldtes hovedsagelig enkeltstående faktorer såsom højere momssatser i relation til harmoniseringen med den bestående fællesskabsret. Til trods for et opsving i væksten fra og med 2004 forventes inflationspresset fortsat at være dæmpet med et forventet fald i inflationen til 2 % i 2004 og vedblive med at ligge på et tilsvarende niveau indtil 2007. Det forventes i programmet, at den nuværende pengepolitiske ramme med en ERM II-lignende tilknytning til euroen kan fastholdes indtil den endelige indførelse af euroen.Det primære formål med det finanspolitiske konsolideringsprogram er at reducere det offentlige underskud fra de forventede 5,2 % af BNP i 2004 til 2,9 % af BNP i 2005 og derefter til under 2 % af BNP i 2007, at opnå en betydelig forbedring af den primære balance, som kan stige fra et forventet underskud på 1,6 % af BNP i 2004 til et overskud på 2 % af BNP i 2007 og at sikre et markant omsving i den opadgående tendens i gældskvoten fra 75,2 % af BNP i 2004 til under 69 % inden udgangen af programperioden. I forhold til det økonomiske førtiltrædelsesprogram fra 2003 betyder den finanspolitiske konsolidering, at den tidlige justering udskydes fra 2004 til 2005 og øges. Udviklingen i underskuddet i 2005-2006 vil så være mere i overensstemmelse med den udvikling, der er anført i det økonomiske førtiltrædelsesprogram. Til det formål forventes der i konvergensprogrammet en række hovedsagelig strukturelle foranstaltninger med henblik på at dæmpe udgifterne, som er det område, hvor der især er sket et skred i de seneste år, og med henblik på at øge indtægterne. Indtægter og udgifter bidrager i omtrent lige stort omfang til den samlede reduktion af underskuddet med næsten 5 procentpoint af BNP i perioden 2004-2007.Den justeringsplan, der præsenteres i programmet, afspejler regeringens ønske om at forbedre de offentlige finanser med det formål at indføre euroen senest i 2007; dette er den vigtigste faktor bag den stærke finanspolitiske justering i begyndelsen af perioden med det formål at nedbringe det offentlige budgetunderskud med 2,3 procentpoints af BNP i 2005. På baggrund af denne justering og de blandede erfaringer med finanspolitisk konsolidering på Cypern er det en krævende opgave at reducere underskuddet til under 3 % af BNP inden 2005. Antallet af planlagte foranstaltninger er ret stort, og hver foranstaltning indebærer forholdsvis små besparelser eller indtægter. Dette kan betragtes som en form for "risikospredning", men en samtidig indførelse af mange foranstaltninger kan vanskeliggøre implementeringen, både i praktisk og politisk henseende. Det bemærkes endvidere i konvergensprogrammet, at regeringen fortsat forpligter sig til "om nødvendigt at træffe yderligere foranstaltninger" for at nå underskudsmålene. Efter denne stærke justering er justeringerne i 2006 og 2007 meget mindre (ca. 0,6 procentpoint om året) og skulle derfor kunne nås uden større problemer.Programmet viser et toppunkt i gældskvoten på 75,2 % i 2004, som derefter går i nedadgående retning og ligger på 68,4 % af BNP i 2007. Dette stærke fald skyldes hovedsagelig stadig mere positive primære balancer og en årlig vækst i det nominelle BNP over den gennemsnitlige nominelle rente på statens gæld i 2005-2007. Som anført er det underliggende scenario for væksten i BNP ikke usandsynligt, men den forventede udvikling i gældskvoten afhænger også af den forholdsvis ambitiøse finanspolitiske konsolidering for 2005, hvor vægten især ligger i begyndelsen af perioden.Programmet gennemgår kort regeringens strukturreformprogram, hvor der sættes fokus på politikkerne for arbejds-, produkt- og kapitalmarkederne samt politikker, der tager sigte på at sprede den cypriotiske økonomi over mod aktiviteter med større værditilvækst og en videnbaseret økonomi. Programmet omtaler også hensigten om at forbedre effektiviteten af den offentlige administration, men går ikke i detaljer. Der er imidlertid ingen budgetmæssige vurderinger angående disse politikker (i det økonomiske førtiltrædelsesprogram fra 2003 var de anførte budgetomkostninger ved strukturreformerne ikke særlig omfattende, idet de lå på omkring 0,4 % af BNP i perioden 2003-2006). Som det anføres i programmet, er disse politikker hovedsagelig en fortsættelse af den reformstrategi, der er beskrevet i tidligere økonomiske førtiltrædelsesprogrammer, og programmet anser med rette de forskellige strukturpolitikker for at være indbyrdes forbundne og for at støtte hinanden. Som helhed synes de politikker, der er beskrevet i programmet, derfor at være rimelige, selv om erfaringerne ofte har vist en række forsinkelser med liberaliseringen, navnlig på visse produktmarkeder.Cypern risikerer uligevægt på budgettet, når det skal afholde udgifterne i forbindelse med befolkningens aldring. Mens reformen af sundhedssystemet vil blive gennemført i 2006, befinder reformen af pensionsordningen sig kun på et indledende stadium. En rettidig og effektiv gennemførelse af sådanne reformer og andre foranstaltninger, som er nødvendige for at sikre et tilstrækkeligt primært overskud, er af afgørende betydning for holdbarheden af de offentlige finanser.Tabel : Sammenligning af centrale makroøkonomiske og budgetmæssige fremskrivninger>TABELPOSITION>På grundlag af denne vurdering har Kommissionen vedtaget vedlagte henstilling med henblik på Rådets udtalelse om Cyperns konvergensprogram og fremsender den til Rådet.Henstilling med henblik på RÅDETS UDTALELSE i overensstemmelse med artikel 9, stk. 3,  i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997  om Cyperns konvergensprogram, 2004-2007RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker [5], særlig artikel 9, stk. 3,[5]  EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1. De dokumenter, der henvises til i denne tekst, kan ses på følgende website:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htmunder henvisning til Kommissionens henstilling,efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg -AFGIVET FØLGENDE UDTALELSE:Den [5. juli 2004] gennemgik Rådet Cyperns konvergensprogram, der dækker perioden 2004-2007. Programmet er stort set i overensstemmelse med datakravene i den reviderede "adfærdskodeks for stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form".Den budgetstrategi, der ligger til grund for programmet, tager sigte på at reducere det offentlige underskud fra 6,3 % af BNP i 2003 til 2,9 % af BNP i 2005 for at opfylde Maastricht-underskudskriteriet i 2005 og yderligere reducere underskuddet til under 2,2 % af BNP i 2006 og 1,6 % af BNP i 2007. Til det formål planlægges det i konvergensprogrammet, at overskuddet på den primære balance skal stige fra de forventede -1,6 % af BNP i 2004 til 2 % af BNP i 2007, og at der skal ske et markant omsving i den opadgående tendens i gældskvoten fra 75,2 % af BNP i 2004 til under 69 % inden udgangen af programperioden. Dette understøttes af en pakke af hovedsagelig strukturelle foranstaltninger med henblik på i omtrent samme grad at dæmpe udgifterne og øge indtægterne. Foranstaltningerne gennemføres hovedsagelig fra og med 2005.I programmet fokuseres der på indtægtsforøgelse og udgiftskontrol, som er der, hvor der historisk set især er sket et skred. Den særlige justeringsplan, der præsenteres i programmet, afspejler regeringens ønske om at forbedre de offentlige finanser med det formål at indføre euroen senest i 2007; dette er den vigtigste faktor bag den stærke finanspolitiske justering i begyndelsen i perioden med det formål at nedbringe det offentlige budgetunderskud med 2,3 procentpoint af BNP i 2005. På baggrund af de blandede erfaringer med finanspolitisk konsolidering forekommer dette ret ambitiøst.Det makroøkonomiske scenario, der ligger til grund for programmet, og hvori den reale BNP-vækst forventes at stige fra 3,5 % i 2004 til 4,5 % i 2007, ser ud til at afspejle plausible antagelser for væksten. Prognosen for inflationen forekommer også realistisk. Programmet indeholder fire forskellige scenarier for de makroøkonomiske og budgetmæssige prognoser: et "centralt" scenario, et "øvre" scenario, et "nedre" scenario og et scenario med "højere rentesatser". Det såkaldte "centrale" scenario anses for referencescenariet for vurdering af budgetprognoserne, fordi det ud fra de foreliggende oplysninger synes at afspejle de sandsynlige vækstantagelser.I programmet forventes underskuddet at blive reduceret til (under) referenceværdien på 3 % af BNP i 2005 for derefter at falde yderligere, om end disse mål ikke er forenelige med en stilling tæt på balance i løbet af programperioden.Budgetresultatet kan blive værre end forventet. Navnlig størrelsen af den planlagte reduktion af det offentlige underskud i 2005 og Cyperns erfaringer med finanspolitisk konsolidering gør opgaven særlig ambitiøs. Det kan derfor tænkes, at budgetstillingen i programmet ikke er tilstrækkelig til at reducere underskuddet til (under) tærsklen på 3 % af BNP i 2005. Den giver måske heller ikke en tilstrækkelig sikkerhedsmargen til at forhindre en overskridelse af denne tærskel under normale makroøkonomiske svingninger.I programmet topper gældskvoten med 75,2 % i 2004 og falder derefter med næsten 7 procentpoint til 68,4 % af BNP i 2007. Dette stærke fald skyldes hovedsagelig stadig mere positive primære balancer og en vækst i det nominelle BNP, der overskrider rentebetalingerne på statens gæld i 2005-2007. Udviklingen i gældskvoten kan vise sig at være mindre gunstig end forventet som følge af ovennævnte risici for underskudsresultaterne.Cypern risikerer uligevægt på budgettet, når det skal afholde udgifterne i forbindelse med befolkningens aldring. Mens reformen af sundhedssystemet vil blive gennemført i 2006, befinder reformen af pensionsordningen sig kun på et indledende stadium. En rettidig og effektiv gennemførelse af sådanne reformer og andre foranstaltninger, som er nødvendige for at sikre et tilstrækkeligt primært overskud, er af afgørende betydning for holdbarheden af de offentlige finanser.På grundlag af henstillinger fra Kommissionen besluttede Rådet den 5. juli 2004 i overensstemmelse med traktatens artikel 104, stk. 6, at der foreligger et uforholdsmæssigt stort underskud på Cypern, og Rådet rettede efter artikel 104, stk. 7, henstillinger til Cypern med henblik på at bringe denne situation til ophør, i hvilke Rådet gav rådgivning om den nødvendige politik.Centrale fremskrivninger fra Cyperns konvergensprogram>TABELPOSITION>


Avis juridique important

|

31992H0131

92/131/EØF: Kommissionens henstilling af 27. november 1991 om beskyttelse af mænds og kvinders værdighed på arbejdspladsen

EF-Tidende nr. L 049 af 24/02/1992 s. 0001 - 0008

KOMMISSIONENS HENSTILLING af 27 . november 1991 om beskyttelse af maends og kvinders vaerdighed paa arbejdspladsen ( 92/131/EOEF )  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER - som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 155, andet led, og som tager foelgende i betragtning :  Uoensket adfaerd af seksuel karakter eller anden koensbestemt adfaerd, der kraenker kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen, herunder foresattes og kollegers adfaerd, er uacceptabel og kan i visse tilfaelde vaere i strid med princippet om ligebehandling,  jf . artikel 3, 4 og 5 i Raadets direktiv 76/207/EOEF af 9 . februar 1976 om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af kvinder og maend for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkaar ( 1 ), et synspunkt,  der stoettes af retspraksis i nogle medlemsstater;  i overensstemmelse med Raadets henstilling af 13 . december 1984 om fremme af positive foranstaltninger til fordel for kvinder ( 2 ) har mange medlemsstater indfoert en raekke positive foranstaltninger, som bl.a . vedroerer respekt for kvinders vaerdighed paa  arbejdspladsen;  i beslutning af 11 . juni 1986 om vold mod kvinder ( 3 ) opfordrede Europa-Parlamentet de nationale myndigheder, ligestillingsraad og fagforeninger til at gennemfoere faelles oplysningskampagner for at skabe reel bevidsthed    om de individuelle rettigheder, som alle medlemmer af arbejdsstyrken har;  Det Raadgivende Udvalg for Ligestilling mellem Kvinder og Maend har i sin udtalelse af 20 . juni 1988 enstemmigt anbefalet, at der fremsaettes en henstilling med en adfaerdskodeks om seksuel chikane paa arbejdspladsen, der omfatter seksuel chikane over for  begge koen;  Kommissionen forpligtede sig i handlingsprogrammet om gennemfoerelse af Faellesskabspagten om Arbejdstagernes Grundlaeggende Arbejdsmarkedsmaessige og Sociale Rettigheder til at behandle beskyttelse af arbejdstagerne og deres vaerdighed paa arbejdspladsen,  idet der tages hensyn til rapporter og henstillinger udarbejdet omkring forskellige aspekter af gennemfoerelsen af faellesskabslovgivningen ( 4 );  Raadet bekraeftede i sin resolution af 29 . maj 1990 om beskyttelse af kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen ( 5 ), at adfaerd af seksuel karakter eller anden koensbestemt adfaerd, der kraenker kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen, herunder  foresattes og kollegers adfaerd, er en utaalelig kraenkelse af medarbejderes eller elevers vaerdighed, og opfordrer medlemsstaterne samt institutioner og organer i Det Europaeiske Faellesskab til at gennemfoere positive foranstaltninger med henblik paa at skabe  et arbejdsklima, hvor kvinder og maend respekterer hinandens menneskelige integritet;     Kommissionen besluttede i det tredje handlingsprogram om lige muligheder for kvinder og maend ( 1991-1995 ) og i henhold til punkt 3, stk . 2, i Raadets resolution af 29 . maj 1990 at udarbejde en adfaerdskodeks om beskyttelse af kvinders og maends vaerdighed  paa arbejdspladsen ( 1 ), som skal give en vejledning baseret paa erfaringer og de bedste fremgangsmaader i medlemsstaterne med hensyn til at indlede og gennemfoere positive foranstaltninger, som kan skabe et arbejdsklima, hvor kvinder og maend respekterer  hinandens menneskelige integritet;  Europa-Parlamentet vedtog den 22 . oktober 1991 en beslutning om beskyttelse af kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen ( 2 );  Det OEkonomiske og Sociale Udvalg vedtog 30 . oktober 1991 en udtalelse om beskyttelse af kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen ( 3 ) - FREMSAETTER FOELGENDE HENSTILLING : Artikel 1 Det henstilles, at medlemsstaterne traeffer foranstaltninger med henblik paa at fremme bevidstheden om, at adfaerd af seksuel karakter eller anden koensbestemt adfaerd, der kraenker kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen, herunder foresattes og  kollegers adfaerd, er uacceptabel, hvis :  a )  en saadan adfaerd er uoensket, urimelig og stoedende for den paagaeldende b ) en persons afvisning eller accept af en saadan adfaerd fra arbejdsgiveres eller medarbejderes side (herunder foresatte eller kolleger ) bruges udtrykkeligt eller underforstaaet som grundlag for en beslutning, som paavirker den paagaeldende persons adgang  til erhvervsuddannelse, adgang til beskaeftigelse, fortsatte ansaettelse, avancement, loen eller andre arbejdsvilkaar og/eller c ) en saadan adfaerd skaber et skraemmende, fjendtligt eller ydmygende arbejdsklima for den paagaeldende  og at en saadan adfaerd i visse tilfaelde kan vaere i strid med princippet om ligebehandling, jf . artikel 3, 4 og 5 i direktiv 76 /207/EOEF . Artikel 2 Det henstilles, at medlemsstaterne tager skridt til at gennemfoere Kommissionens adfaerdskodeks om beskyttelse af kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen, der er knyttet til naervaerende henstilling, i den offentlige sektor . Medlemsstaternes indsats  for saaledes at ivaerksaette og gennemfoere positive foranstaltninger med henblik paa at skabe et arbejdsklima, hvor kvinder og maend respekterer hinandens menneskelige integritet, boer tjene som eksempel for den private sektor . Artikel 3 Det henstilles, at medlemsstaterne opfordrer arbejdsgiverne og arbejdstagernes repraesentanter til at traeffe foranstaltninger med henblik paa at gennemfoere Kommissionens adfaerdskodeks om beskyttelse af kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen .  Artikel 4 Medlemsstaterne underretter senest tre aar efter datoen for denne henstilling Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at gennemfoere henstillingen, saaledes at Kommissionen kan udarbejde en rapport om disse foranstaltninger . Kommissionen  soerger inden for denne periode for den stoerst mulige udbredelse af adfaerdskodeksen . Rapporten undersoeger graden af kendskab til kodeksen, opfattelsen med hensyn til dens effektivitet samt dens anvendelsesgrad, ogsaa i forbindelse med  overenskomstforhandlinger mellem arbejdsmarkedets parter . Artikel 5 Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne .  Udfaerdiget i Bruxelles, den 27 . november 1991 .  Paa Kommissionens vegne Vasso PAPANDREOU Medlem af Kommissionen    ( 1 ) EFT nr . L 39 af 14 . 2 . 1976, s . 40 .  ( 2 ) EFT nr . L 331 af 19 . 12 . 1984, s . 34 .  ( 3 ) EFT nr . C 176 af 14 . 7 . 1986, s . 79 .  ( 4 )  KOM(89 ) 568 endelig udg ., 29 . november 1989 . F.eks . »The Dignity of Women at Work : Report on the Problem of Sexual Harassment in the Member States of the European Communities«, oktober 1987, Michael Rubenstein ( ISBN 92-825-8764-9 ).  ( 5 ) EFT nr . C 157 af 27 . 6 . 1990, s . 3 .  ( 1 ) KOM(90 ) 449 endelig udg ., 6 . november 1990 .  ( 2) EFT nr . C 305 af 25 . 11 . 1991 .  ( 3 ) EFT nr . C 14 af 20 . 1 . 1992 .    BILAG    BESKYTTELSE AF KVINDERS OG MAENDS VAERDIGHED PAA ARBEJDSPLADSEN  En adfaerdskodeks vedroerende foranstaltninger til bekaempelse af seksuel chikane 1 . INDLEDNING Den foreliggende adfaerdskodeks er udarbejdet i overensstemmelse med Ministerraadets resolution om beskyttelse af kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen ( 1 ) og skal ledsage Kommissionens henstilling om dette spoergsmaal .  Formaalet er at yde praktisk vejledning til arbejdsgivere, fagforeninger og ansatte i forbindelse med beskyttelse af maends og kvinders vaerdighed paa arbejdspladsen . Kodeksen skal kunne anvendes baade i den offentlige og den private sektor, og  arbejdsgiverne opfordres til at foelge de heri indeholdte henstillinger afhaengigt af virksomhedens stoerrelse og struktur . Det vil nok vaere noedvendigt for smaa og mellemstore virksomheder at tilpasse visse af de praktiske foranstaltninger til deres  specifikke behov .  Det er formaalet at sikre, at der ikke finder seksuel chikane sted, og hvis der goer at soerge for, at der findes umiddelbart anvendelige procedurer til loesning af dette problem, samt at problemet ikke opstaar igen . Kodeksen skal motivere til udarbejdelse  og gennemfoerelse af politiske og praktiske foranstaltninger, som kan skabe et arbejdsklima, hvor der ikke forekommer seksuel chikane, og hvor kvinder og maend respekterer hinanden .  I den forskningsrapport, der er udarbejdet paa opfordring af Kommissionen, goeres der opmaerksom paa, at seksuel chikane er et alvorligt problem for mange kvinder paa arbejdsmarkedet i EF ( 2 ), og undersoegelser i medlemsstaterne har vist, at seksuel chikane  paa arbejdspladsen absolut ikke er et isoleret faenomen . Tvaertimod er det klart paavist, at seksuel chikane for millioner af kvinder i EF er en ubehagelig og uundgaaelig del af deres arbejdsliv . Ogsaa maend udsaettes for seksuel chikane og boer naturligvis have  de samme rettigheder som kvinder til beskyttelse af deres vaerdighed .      Visse specifikke grupper er saerligt udsat for seksuel chikane . Der er i flere medlemsstater foretaget undersoegelser, som dokumenterer, at der er en umiddelbar sammenhaeng mellem risikoen for at blive udsat for seksuel chikane og den kraenkede persons  saarbarhed, og de tyder paa, at fraskilte og separerede kvinder, unge kvinder og kvinder, der er nye paa arbejdsmarkedet, kvinder med usikre ansaettelsesforhold, kvinder i utraditionelle job, kvinder med en eller anden form for handicap, lesbiske kvinder  samt kvinder, der tilhoerer etniske minoriteter, i saerlig grad er udsatte . Boesser og unge maend er ogsaa udsat for seksuel chikane . Det kan ikke bestrides, at seksuel chikane virker ydmygende paa den, det gaar ud over, og det er umuligt at betragte denne  form for chikane som noget, der hoerer til paa en arbejdsplads .  Seksuel chikane forpester arbejdsmiljoeet og kan have en oedelaeggende virkning paa helbred, tillid, moral og effektivitet hos dem, der udsaettes herfor . Angst og stress som foelge af seksuel chikane foerer normalt til, at de paagaeldende laegger sig syge, er  mindre effektive paa arbejdspladsen eller siger deres job op og forsoeger at finde andet arbejde . De ansatte lider ofte direkte under virkningerne af selve chikanen, og paa kort og lang sigt skader det deres karrieremuligheder, hvis de er tvunget til at  skifte job . Seksuel chikane kan ogsaa have en skadelig virkning paa de ansatte, der ikke selv udsaettes for en uoensket adfaerd, men som er vidner hertil eller har kendskab til det .  Men ogsaa arbejdsgiverne lider under virkningerne af seksuel chikane . Det har direkte indflydelse paa rentabiliteten i den virksomhed, hvor de ansatte udebliver paa grund af sygdom eller siger deres stillinger op som foelge af seksuel chikane, og paa  virksomhedens oekonomiske effektivitet i de situationer, hvor de ansattes produktivitet nedsaettes, fordi de maa arbejde i et arbejdsmiljoe, hvor den enkeltes vaerdighed ikke respekteres .  Generelt set er seksuel chikane en hindring for kvinders egentlige integration paa arbejdsmarkedet, og Kommissionen har forpligtet sig til at fremme omfattende foranstaltninger for at forbedre kvindernes integration ( 3 ).     2 . DEFINITION Seksuel chikane er »uoensket adfaerd af seksuel karakter eller anden koensbestemt adfaerd, der kraenker kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen« ( 1 ). Der kan vaere tale om uvelkommen fysisk, verbal eller ikke-verbal adfaerd .  Forskellige former for adfaerd kan saaledes anses for at vaere seksuel chikane . Det er uacceptabelt, hvis en saadan adfaerd er uoensket, ubegrundet og kraenkende for den, der udsaettes herfor, hvis en persons afvisning eller accept af en saadan adfaerd fra  arbejdsgiveres eller arbejdstageres ( herunder overordnedes eller kollegers ) side udtrykkeligt eller stiltiende danner grundlag for en beslutning, der angaar denne persons muligheder for erhvervsuddannelse, beskaeftigelse, fortsat beskaeftigelse,  forfremmelse, loenforbedring eller andre former for beskaeftigelsesmaessige afgoerelser, og/eller hvis en saadan adfaerd skaber et skraemmende, fjendtligt eller ydmygende arbejdsmiljoe for den paagaeldende ( 1 ).  Seksuel chikane er foerst og fremmest karakteriseret ved at vaere uoensket af den, det gaar ud over, og graenserne for, hvad der kan accepteres og for, hvad der virker kraenkende, er individuelle . Seksuelt betonet opmaerksomhed bliver til seksuel chikane, hvis  den fortsaetter, efter at det er gjort klart, at det af den, der udsaettes herfor, betragtes som kraenkende, men allerede et enkelt forsoeg paa tilnaermelse kan anses for at vaere seksuel chikane, hvis det er af tilstraekkelig grov karakter . Seksuel chikane  adskiller sig fra almindelig venlig omgangsform, som er velkommen og gensidig, ved at vaere en uoensket adfaerd .  3 . LOVGIVNINGEN OG ARBEJDSGIVERNES ANSVAR Adfaerd af seksuel karakter eller anden koensbestemt adfaerd, der kraenker kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen, er i modstrid med princippet om ligebehandling i henhold til artikel 3, 4 og 5 i Raadets direktiv 76/207/EOEF af 9 . februar 1976 om  gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder for saa    vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse og forfremmelse samt arbejdsvilkaar ( 2 ). Princippet om ligebehandling medfoerer i henhold til direktivet, at der ikke maa finde forskelsbehandling sted paa grundlag af koen, hverken direkte eller  indirekte under henvisning saerlig til aegteskabelig eller familiemaessig stilling .  Under visse omstaendigheder, afhaengigt af national lovgivning, kan seksuel chikane vaere en strafbar handling eller vaere i modstrid med andre forpligtelser, arbejdsgiveren har i henhold til loven, saasom forpligtelsen til at sikre arbejdstagernes sundhed  og sikkerhed eller forpligtelsen til i henhold til en kontrakt eller andet at vaere en god arbejdsgiver . Da seksuel chikane er en form for utilladelig opfoersel fra arbejdstagerens side, er arbejdsgiveren ansvarlig for at loese problemerne i forbindelse  hermed som i forbindelse med andre former for utilladelig opfoersel fra arbejdstagerens side . Eftersom seksuel chikane medfoerer en risiko for sundhed og sikkerhed, er det ogsaa her arbejdsgiverens ansvar at tage de noedvendige skridt til forebyggelse . Da  seksuel chikane ofte er udtryk for magtmisbrug, er arbejdsgiveren eventuelt ansvarlig for, at den myndighed, der uddelegeres, ikke misbruges .  I adfaerdskodeksen betragtes seksuel chikane som et koensdiskrimineringsproblem . Seksuel chikane er koensdiskriminering, fordi koennet er afgoerende for, hvem der udsaettes for seksuel chikane . Adfaerd af seksuel karakter eller anden koensbestemt adfaerd, der  kraenker kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen, anses allerede i visse medlemsstater for at stride mod lovgivningen om ligestilling, og arbejdsgiveren skal soege at sikre, at arbejdsmiljoeet ikke belastes af en saadan form for adfaerd ( 3 ).  Da seksuel chikane ofte haenger sammen med kvindernes placering i beskaeftigelseshierarkiet, vil en strategi til loesning af problemerne i forbindelse med seksuel chikane sandsynligvis vaere mest effektiv, hvis den indgaar i en     overordnet strategi til fremme af lige muligheder for kvinder og maend og til forbedring af kvindernes stilling paa arbejdsmarkedet . Raadgivning om, hvilke skridt der generelt kan tages for at gennemfoere en ligebehandlingsstrategi, kan ses i Kommissionens  vejledning i forbindelse med gennemfoerelsen af positive saerforanstaltninger ( 1 ).  En klageprocedure vedroerende seksuel chikane er kun et af elementerne i en strategi til loesning af dette problem . Det vaesentligste formaal boer vaere at aendre adfaerd og holdninger og at soege at forebygge seksuel chikane .  4 . KOLLEKTIVE OVERENSKOMSTER Stoerstedelen af henstillingerne i kodeksen er til brug for arbejdsgiverne, da arbejdsgiverne klart har ansvaret for at sikre beskyttelse af kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen .  Fagforeningerne har ogsaa et ansvar for deres medlemmer, og de kan og boer spille en vaesentlig rolle i forbindelse med forebyggelse af seksuel chikane paa arbejdspladsen . Det henstilles, at spoergsmaalet om at indfoere relevante bestemmelser i  overenskomsterne behandles i forbindelse med udarbejdelsen af de kollektive overenskomster med det formaal at skabe et arbejdsmiljoe, der ikke belastes af uoensket adfaerd af seksuel karakter eller anden koensbestemt adfaerd, der kraenker kvinders og maends  vaerdighed paa arbejdspladsen, og hvor den, der klager, eller den person, der oensker at give eller giver oplysninger i forbindelse med en klage, ikke forfoelges .  5 . HENSTILLINGER TIL ARBEJDSGIVERNE De strategier og fremgangsmaader, der efterfoelgende anbefales, boer saa vidt muligt vedtages efter hoering af eller forhandlinger med fagforeningerne eller arbejdstagerrepraesentanterne . Erfaringen viser, at strategier til skabelse af et arbejdsmiljoe, hvor  de ansattes vaerdighed ikke kraenkes, er mest effektive, hvis der er enighed .  Det boer understreges, at ansatte, der udsaettes for seksuel chikane, meget ofte vil vaere utilboejelige til at klage . At der ikke klages over seksuel chikane i en bestemt virksomhed, viser derfor ikke noedvendigvis, at der ikke finder seksuel chikane sted .  Det kan blot vaere udtryk for, at de paagaeldende mener, det ikke nytter at klage, fordi der ikke vil blive gjort noget, eller fordi problemet     vil blive bagatelliseret og klageren latterliggjort, eller endelig fordi de frygter repressalier . Hvis de nedenfor anfoerte forebyggende og proceduremaessige henstillinger foelges, skulle det blive lettere at skabe et arbejdsklima, hvor den slags  situationer slet ikke opstaar .  A . Forbyggelse i) Interne regler Det foerste, arbejdsgiveren boer goere for at vise, at problemet tages alvorligt, og at der er vilje til at loese det, er at indfoere interne regler, hvoraf det udtrykkeligt fremgaar, at alle ansatte har ret til at blive anstaendigt behandlet, at seksuel  chikane ikke vil blive tilladt eller tolereret, og at den enkelte ansatte har ret til at klage, hvis det alligevel finder sted .  Det henstilles, at det goeres klart i de interne regler, hvad der anses for ukorrekt opfoersel paa arbejdspladsen, og at der goeres opmaerksom paa, at en saadan opfoersel under visse omstaendigheder er lovstridig . Det boer ligeledes fremgaa, at arbejdsgiverne og  de enkelte ledere er forpligtet til at gribe aktivt ind og soerge for, at de interne regler overholdes . Det skal endelig goeres klart, at de ansatte er forpligtet til at overholde reglerne samt medvirke til, at deres kolleger behandles med respekt og  vaerdighed .  Det henstilles yderligere, at der i reglerne goeres opmaerksom paa, hvilken procedure de ansatte, der udsaettes for seksuel chikane paa arbejdspladsen, skal foelge, hvis de oensker hjaelp, og til hvem de skal klage, samt at de indeholder en forpligtelse til at  behandle den fremsatte paastand om seksuel chikane serioest, hurtigt og fortroligt . Endelig skal de sikre, at de ansatte beskyttes mod enhver form for haevn eller sanktioner som foelge af deres klage . Det boer ligeledes naevnes, at der vil blive truffet  disciplinaerforanstaltninger mod de ansatte, der goer sig skyldige i seksuel chikane .  ii ) Meddelelse om reglerne Saa snart saadanne regler er udarbejdet, er det af stor betydning at sikre, at alle ansatte oplyses herom, saaledes at de er opmaerksomme paa, at de har ret til at klage, og at de ved, hvem de skal klage til, at deres klage vil blive behandlet hurtigt og  uvildigt, og hvad foelgerne af seksuel chikane kan blive . Der skal ligeledes oplyses om ledelsens forpligtelse til at komme seksuel chikane til livs og sikre et arbejdsmiljoe, hvor en saadan adfaerd ikke forekommer .  iii ) Ansvar Samtlige ansatte boer medvirke til at sikre et arbejdsmiljoe, hvor de ansattes vaerdighed respekteres, og ledelsen ( herunder de enkelte arbejdsledere ) har en saerlig forpligtelse til at sikre, at der ikke finder seksuel chikane sted paa den arbejdsplads, de  er ansvarlige for . Ledelsen boer forklare personalet virksomhedens politik og tage skridt til at fremme denne politik . Ledelsen boer ligeledes vise aabenhed og stoette de ansatte, der klager over seksuel chikane, give fyldig og klar information om, hvilken  procedure der skal foelges, behandle enhver sag vedroerende seksuel chikane med fortrolighed og sikre, at det paagaeldende problem ikke opstaar igen, eller at den, der klager, ikke forfoelges .  iv ) Uddannelse Et vigtigt middel til bekaempelse af seksuel chikane og til, hvis det finder sted, at loese problemet effektivt er at uddanne ledelsen og de enkelte arbejdsledere . Uddannelsen skal sigte mod at klarlaegge, hvilke faktorer der bidrager til at sikre et  arbejdsmiljoe, hvor seksuel chikane ikke eksisterer, og mod at goere de paagaeldende bekendt med deres ansvar i henhold til virksomhedens politik samt med de problemer, de eventuelt vil stoede paa .  Hertil kommer, at de, der spiller en officiel rolle i forbindelse med de formelle klageprocedurer for seksuel chikane, boer have en specifik uddannelse som ovenfor skitseret .  Det er endvidere god praksis at informere om virksomhedens politik med hensyn til seksuel chikane samt om de eksisterende klageprocedurer ved tiltraedelsen og i forbindelse med uddannelsesprogrammerne .  B . Procedurer Det er yderst vigtigt at udarbejde klare og praecise procedurer til behandling af klager over seksuel chikane . Saadanne procedurer skal sikre, at problemerne loeses effektivt . Praktisk vejledning for de ansatte i, hvorledes de skal forholde sig dels til  seksuel chikane, hvis de udsaettes herfor, dels til foelgerne heraf, vil goere det lettere at gribe ind paa et tidligere stadium . Vejledningen  boer naturligvis henlede de ansattes opmaerksomhed paa, hvilke lovfaestede rettigheder de har, og paa, hvilke  tidsfrister der gaelder i forbindelse hermed .  i ) Uformel loesning af problemerne De fleste, der udsaettes for chikane, oensker simpelthen, at chikanen holder op . Det boer vaere muligt at loese problemerne baade uformelt og formelt .  De ansatte boer have at vide, at de saa vidt muligt boer soege at loese problemet uformelt i foerste omgang . I visse tilfaelde er det muligvis nok for den ansatte at goere det klart for den person, der udviser en uoensket opfoersel, at den paagaeldendes adfaerd ikke  er acceptabel, at den virker kraenkende eller faar dem til at foele sig utilpasse, samt at den virker forstyrrende paa arbejdet .  I de situationer, hvor det er for vanskeligt eller pinligt for en enkelt person selv at goere dette, boer der vaere en alternativ mulighed for at soege stoette hos eller for at tage et foerste skridt med hjaelp fra en ven eller fra en person, der har den  paagaeldendes fortrolighed .  Hvis den uoenskede adfaerd fortsaetter, eller hvis det ikke kan lade sig goere at loese problemet uformelt, boer der igangsaettes en formel klageprocedure .  ii ) Raadgivning og bistand Det henstilles til arbejdsgiverne at udpege en person, der kan raadgive og bistaa de ansatte, der er udsat for seksuel chikane, og som eventuelt kan bistaa ved en enten uformel eller formel loesning af problemerne . Det kan vaere nyttigt, at en saadan person  udpeges efter aftale med fagforeningerne eller de ansatte, da det maa formodes, at denne saaledes bedre kan accepteres . Saadanne personer kan f.eks . vaelges fra personaleudvalgene eller ligestillingsudvalgene . I visse virksomheder udpeges de som »fortrolig  raadgiver« eller »positivt indstillet ven«. Det kan vaere en person fra de ansattes fagforening eller fra en kvindestoettegruppe .  Uanset hvilket ansvar den udpegede person har i virksomheden, henstilles det, at den paagaeldende uddannes bedst muligt til at loese problemerne samt faar detaljeret kendskab til virksomhedens politik og procedurer paa dette omraade, saaledes at hun/han kan  loese problemerne saa godt som muligt . Det er endvidere af stor betydning, at den udpegede person faar de noedvendige ressourcer til at udfoere dette arbejde, og at hun /han beskyttes mod repressalier som foelge heraf .   iii ) Klageprocedure Det henstilles, at der i tilfaelde af, at klageren anser et forsoeg paa en uformel loesning som utilstraekkeligt, at et uformelt forsoeg paa at loese problemet er blevet afslaaet, eller at udfaldet har vaeret utilfredsstillende, findes en formel procedure til  behandling af klagen . En saadan procedure skal goere det klart for de ansatte, at virksomheden vil tage paastande om seksuel chikane alvorligt .  Paa grund af de saerlige omstaendigheder i forbindelse med seksuel chikane er det vanskeligt at anvende de normale klageveje, fordi den kraenkede foeler sig flov, frygter ikke at blive taget alvorligt, frygter at skade sit rygte, frygter for repressalier  eller for udsigterne til at oedelaegge arbejdsmiljoeet . Derfor skal det ved en formel procedure specificeres, hvem der skal klages til, og der skal ligeledes inden for rammerne heraf vaere en alternativ mulighed, hvis den normale klageprocedure under  saerlige omstaendigheder ikke egner sig, eksempelvis i tilfaelde af at den paastaaede udoever af chikane er den ansattes umiddelbart foresatte . Det tilraades at goere det muligt for de ansatte i foerste omgang at henvende sig til en person af deres eget koen,  hvis de maatte oenske dette .  Det er god praksis for arbejdsgiverne at holde sig orienteret om klager over seksuel chikane samt om, hvorledes problemerne er blevet loest, for at kunne sikre, at de paagaeldende procedurer er effektive .  iv ) Undersoegelser Det er af stor betydning at sikre, at interne undersoegelser af klager behandles med diskretion og respekt for de rettigheder, baade klageren og den paastaaede udoever af seksuel chikane har . Undersoegelsen boer vaere uafhaengig og objektiv . De, der foretager  undersoegelsen, boer ikke paa nogen maade vaere involveret i problemet, og der skal goeres en indsats for at loese problemerne hurtigt - klagerne boer behandles umiddelbart efter, at de er indgivet, og proceduren boer indeholde en tidsfrist, inden for hvilken  klagerne skal behandles, under behoerig hensyntagen til de klagefrister, der maatte vaere fastsat i den nationale lovgivning .  Det anbefales som god praksis, at baade klageren og den paastaaede udoever af seksuel chikane har ret til at vaere ledsaget og/eller repraesenteret, eventuelt af en repraesentant for deres fagforening, af en ven eller af en kollega, at den paastaaede udoever af  seksuel chikane skal oplyses om alle detaljer af klagen og have mulighed for at reagere herpaa, samt at sagen under hele undersoegelsesproceduren skal behandles strengt fortroligt . Saafremt det er noedvendigt at afhoere vidner, boer det understreges, at sagen  er af fortrolig karakter .   Der skal tages hensyn til, at det er svaert for arbejdstageren at tale om sine erfaringer med seksuel chikane, og at det kan kraenke den paagaeldendes vaerdighed . Klageren skal derfor ikke vaere noedt til gentagne gange at fortaelle om de forhold, den  paagaeldende klager over, hvis dette ikke er noedvendigt .  Undersoegelsen boer koncentreres om klagens konkrete indhold, og det tilraades arbejdsgiveren at foere protokol over samtlige moeder og undersoegelser .  v ) Disciplinaere foranstaltninger Det henstilles, at overtraedelse af virksomhedens regler for beskyttelse af arbejdstagernes vaerdighed paa arbejdspladsen behandles som en disciplinaersag, og at det klart angives i disciplinaerbestemmelserne, hvad der anses for upassende adfaerd paa  arbejdspladsen . Det er ligeledes god praksis at sikre, at de straffe, den, der overtraeder reglerne, kan idoemmes, er klart angivet, samt at det ligeledes klart fremgaar, at det anses for en disciplinaerforseelse at forfoelge en ansat, der i god tro klager  over seksuel chikane, eller at udsaette denne for repressalier .  Saafremt klageren faar medhold, og det besluttes, at det er noedvendigt at omrokere eller flytte den ene af parterne, boer det saa vidt muligt overlades til klageren at vaelge, hvorvidt han eller hun oensker at blive i sin stilling eller at blive overflyttet  til en anden . Den klager, der faar medhold, maa ikke paa nogen maade straffes, og arbejdsgiveren boer, i tilfaelde af at klageren har faaet medhold, kontrollere situationen og sikre, at der ikke laengere finder seksuel chikane sted .  I tilfaelde af at klageren ikke faar medhold, fordi det eventuelt ikke i tilstraekkelig grad kan bevises, at der har fundet seksuel chikane sted, boer man overveje at flytte den ene af de paagaeldende ansatte og ikke fortsat lade dem arbejde sammen, hvis en  af parterne ikke oensker dette .  6 . HENSTILLINGER TIL FAGFORENINGERNE Seksuel chikane vedroerer baade fagforeningerne og arbejdsgiverne . Det anbefales som god praksis, at fagforeningerne formulerer helt klare regler for behandling af problemerne i forbindelse med seksuel chikane, og at de tager skridt til at bevidstgoere de  ansatte om seksuel chikane paa arbejdspladsen for saaledes at medvirke til at skabe et miljoe, hvor dette problem hverken tolereres eller overses . Fagforeningerne kan f.eks . satse paa at undervise deres ledere og repraesentanter i spoergsmaal vedroerende   ligebehandling af maend og kvinder, herunder seksuel chikane, og lade denne information samt oplysninger om den politik, fagforeningen foerer paa dette omraade, indgaa som en del af de fagforeningssponsorerede eller godkendte uddannelseskurser .  Fagforeningerne boer erklaere, at seksuel chikane er upassende adfaerd, og det anbefales som god praksis at orientere medlemmer og repraesentanter om, hvilke konsekvenser en saadan adfaerd kan faa.  Fagforeningerne boer ligeledes tage spoergsmaalet om seksuel chikane op med arbejdsgiverne og sikre, at der paa virksomhedsplan vedtages passende regler og procedurer til beskyttelse af kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen . Det tilraades  fagforeningerne at oplyse deres medlemmer om, at de har ret til ikke at acceptere seksuel chikane paa arbejdspladsen, samt at give deres medlemmer klare retningslinjer for, hvorledes de skal forholde sig, hvis de udsaettes for seksuel chikane, herunder  raadgive om, hvilke lovfaestede rettigheder de har .  Hvis der klages, er det af stor betydning, at fagforeningerne behandler klagerne alvorligt og ser med forstaaelse herpaa samt sikrer, at klageren har mulighed for at lade sig repraesentere, hvis klagen gaar videre . Det er vigtigt at skabe et miljoe, hvor  medlemmerne foeler, at de kan klage, og ved, at de lokale fagforeningsrepraesentanter vil se med forstaaelse herpaa og stoette dem . Fagforeningerne kan overveje at specialuddanne repraesentanter til at raadgive medlemmerne i forbindelse med klager over seksuel  chikane og til at repraesentere klageren, hvis denne oensker det . Det vil vaere et godt udgangspunkt for videre stoette . Det er ligeledes en god idé at sikre, at der er et tilstraekkeligt antal kvindelige repraesentanter til at stoette de kvinder, der udsaettes  for seksuel chikane .  Det henstilles endvidere i de tilfaelde, hvor fagforeningen repraesenterer saavel klageren som den, der klages over, i forbindelse med en klageprocedure, at det goeres helt klart, at fagforeningen ikke tolererer kraenkende adfaerd,  uanset om den  repraesenterer den, der klages over . Den samme fagforeningsrepraesentant boer ikke i samme sag repraesentere begge parter .  Det er god praksis at raade medlemmerne til at foere en liste over tilfaelde af seksuel chikane, fordi dette, hvad enten der er tale om en formel eller en uformel sag, vil kunne vaere med til effektivt at saette en stopper for den seksuelle chikane, og  meddele dem, at fagforeningen oensker at blive informeret om alle tilfaelde af seksuel chikane, og at saadanne oplysninger vil blive behandlet fortroligt . Det er endvidere god praksis, at fagforeningen foerer kontrol med sine fortegnelser over, hvorledes  den har reageret i tilfaelde af klager, og hvorledes den har repraesenteret saavel klageren som den, der klages over, for derved at sikre, at dens indsats er effektiv .  7 . DE ANSATTES ANSVAR De ansatte kan selv medvirke til at skabe et klima paa arbejdspladsen, der ikke belastes af seksuel chikane . De kan bidrage til at forebygge seksuel chikane ved at vaere bevidste om problemet og soerge for, at hverken deres egen adfaerd eller kollegernes  virker kraenkende .  De ansatte kan goere meget for at forhindre seksuel chikane ved at goere det klart, at de anser en saadan adfaerd for uacceptabel, og ved at stoette kolleger, som udsaettes herfor, og som overvejer at klage .  De ansatte, der selv udsaettes for seksuel chikane, boer, hvor det er muligt, fortaelle den person, der udsaetter dem for seksuel chikane, at en saadan adfaerd er uoensket og uacceptabel . Hvis den, der udoever seksuel chikane, forstaar, at denne adfaerd er  uoensket, er det maaske nok til at faa den paagaeldende til at stoppe . Hvis vedkommende stadig udviser en uoensket adfaerd, boer de ansatte informere ledelsen og/eller deres fagforeningsrepraesentanter ad de eksisterende kanaler og anmode om hjaelp til at saette  en stopper for denne adfaerd enten med formelle eller uformelle midler .     ( 1 )  EFT nr . C 157 af 27. 6 . 1990, s . 3, punkt 3, nr . 2 .  ( 2 )  »The Dignity of Women at Work : Report on the Problem of Sexual Harassment in the Member States of the European Communities«, oktober 1987, Michael Rubenstein, ISBN 92-825-8764-9.(3 )  Tredje handlingsprogram vedroerende lige muligheder for kvinder og  maend ( 1991-1995 ) ( KOM(90 ) 449, 6 . november 1990 ).  ( 1 )  Raadets resolution om beskyttelse af kvinders og maends vaerdighed paa arbejdspladsen ( EFT nr . C 157 af 27 . 6 . 1990, s . 3, punkt 1 ).  ( 2 ) EFT nr . L 39 af 14 . 2 . 1976, s . 40, artikel 2 ( bilag II ).  ( 3 )  Raadets resolution ( EFT nr . C 157 af 27 . 6 . 1990, s . 3, punkt 2, nr . 3, litra a)).(1)  Positive saerforanstaltninger : Lige muligheder for maend og kvinder paa beskaeftigelsesomraadet - En vejledning ( OPOCE 1988 ).


				|

		52013DC0360

			Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om Frankrigs nationale reformprogram for 2013 og med Rådets udtalelse om Frankrigs stabilitetsprogram for 2012-2017 /* COM/2013/0360 final - 2013/ () */

Henstilling med henblik på
RÅDETS HENSTILLING
om Frankrigs nationale reformprogram for 2013
og med Rådets udtalelse om Frankrigs stabilitetsprogram for 2012-2017
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
som henviser til traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde, særlig artikel 121, stk. 2, og artikel 148, stk. 4,
som henviser til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger
samt overvågning og samordning af økonomiske politikker[1], særlig artikel 5, stk. 2,
som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets
forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og
korrektion af makroøkonomiske ubalancer[2],
særlig artikel 6, stk. 1,
som henviser til henstilling fra
Europa-Kommissionen[3],
som henviser til beslutninger fra
Europa-Parlamentet[4],
som henviser til konklusionerne fra Det
Europæiske Råd,
som henviser til udtalelse fra
Beskæftigelsesudvalget,
som har hørt Det Økonomiske og Finansielle
Udvalg, og
som tager følgende i betragtning:
(1)       Den 26. marts 2010 godkendte
Det Europæiske Råd Kommissionens forslag til en ny strategi for beskæftigelse
og vækst, Europa 2020, baseret på en øget samordning af de økonomiske
politikker, som fokuserer på de nøgleområder, hvor der skal gøres en særlig
indsats for at øge EU's potentiale for bæredygtig vækst og konkurrenceevne.
(2)       Den 13. juli 2010 vedtog
Rådet på grundlag af Kommissionens forslag en henstilling om de overordnede
retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker
(2010-2014) og den 21. oktober 2010 en afgørelse om retningslinjer for
medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker[5],
som tilsammen udgør de "integrerede retningslinjer". Medlemsstaterne
blev opfordret til at tage de integrerede retningslinjer i betragtning i deres
nationale økonomiske politik og beskæftigelsespolitik.
(3)       Den 29. juni 2012 vedtog
stats- og regeringscheferne en vækst- og beskæftigelsespagt, som udgør en
sammenhængende ramme for indsatsen på nationalt plan og på EU-plan samt i
euroområdet under anvendelse af alle tilgængelige løftestænger, instrumenter og
politikker. De traf beslutning om tiltag, der skal iværksættes af
medlemsstaterne, og forpligtede sig navnlig fuldt ud til at nå målene i Europa
2020-strategien og gennemføre de landespecifikke henstillinger.
(4)       Den 6. juli 2012 vedtog Rådet
en henstilling om Frankrigs nationale reformprogram for 2012 og afgav sin
udtalelse om Frankrigs opdaterede stabilitetsprogram for 2011-2016.
(5)       Den 28. november 2012 vedtog
Kommissionen den årlige vækstundersøgelse[6],
som markerede starten på det europæiske semester for 2013 om samordning af de
økonomiske politikker. Den 28. november 2012 vedtog Kommissionen ligeledes på
basis af forordning (EU) nr. 1176/2011 rapporten om varslingsmekanismen[7], hvori Frankrig blev udpeget
som en af de medlemsstater, for hvilke der ville blive gennemført en
dybdegående undersøgelse.
(6)       Den 14. marts 2013
tilsluttede det Europæiske Råd sig prioriteterne med henblik på sikring af
finansiel stabilitet, finanspolitisk konsolidering og tiltag til fremme af
vækst. Det understregede behovet for at fortsætte en differentieret og
vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablere normale lånemuligheder
i økonomien, fremme vækst og konkurrenceevne, håndtere arbejdsløsheden og de
sociale konsekvenser af krisen og modernisere den offentlige forvaltning.
(7)       Den 10. april 2013
offentliggjorde Kommissionen resultaterne af sin dybdegående undersøgelse[8] for Frankrigs vedkommende i
henhold til artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Kommissionen konkluderer
af sin analyse, at Frankrig har makroøkonomiske ubalancer, som kræver
overvågning og beslutsomme politiske foranstaltninger. Navnlig i lyset af den
franske økonomis størrelse er der bl.a. grund til at være opmærksom på
udviklingen med hensyn til forværringen af handelsbalancen og konkurrenceevnen,
der skyldes såvel omkostningsmæssige som andre faktorer – også på baggrund af
en forværring af landets finansielle position over for udlandet og en stor
offentlig gæld – for at mindske risikoen for negative påvirkninger af den
franske økonomi og Den Økonomiske og Monetære Union.
(8)       Den 30. april 2013 afleverede
Frankrig sit stabilitetsprogram for perioden 2013-2017 og sit nationale
reformprogram for 2012. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem
de to programmer er de blevet vurderet sammen.
(9)       Baseret på vurderingen af det
opdaterede stabilitetsprogram fra 2013 i henhold til Rådets forordning (EF) nr.
1466/97 er Rådet af den opfattelse, at Frankrig trods en betydelig
konsolideringsindsats, som nedbragte det samlede underskud fra 7,5 % af BNP i
2009 til 4,8 % i 2012, ikke kan forventes at korrigere sit uforholdsmæssigt
store underskud senest i 2013, således som Rådet henstillede i slutningen af
2009. Dette hænger især sammen med, at det makroøkonomiske klima er mindre
gunstigt end forventet på det tidspunkt, hvor henstillingen blev fremsat,
hvilket til dels udlignes af ekstraordinære indtægter, selv om indsatsen til
dels var koncentreret om slutningen af perioden. Det makroøkonomiske scenarie,
der danner grundlag for de budgetmæssige fremskrivninger i programmet, er
realistisk for 2013, men alt for optimistisk for 2014. Myndighederne forventer
bl.a., at BNP efter at have stagneret i 2012 (0 %) og 2013 (+0,1 %)
vil vokse med 1,2 % i 2014, idet det samtidig antages, at der træffes
finanspolitiske foranstaltninger for at nedbringe det offentlige underskud til
2,9 % af BNP. Til sammenligning vil BNP stige med 1,1 % i 2014 ifølge
Kommissionens prognoser, som bygger på en antagelse om uændret politik, og som
kun tager hensyn til foranstaltninger, der er vedtaget eller præciseret i
tilstrækkelig grad, og dermed forventes et underskud på 4,2 % af BNP.
Hovedmålet med budgetstrategien i programmet er at opfylde den mellemfristede
målsætning om et balanceret budget strukturelt set, således som det var
tilfældet i programmet for sidste år. Dette er mere ambitiøst end påkrævet
ifølge stabilitets- og vækstpagten. Målåret for gennemførelsen af den
mellemfristede målsætning er 2016 sammenholdt med 2015 i det tidligere
stabilitetsprogram. Det planlagte samlede underskud, jf. stabilitetsprogrammet,
er i overensstemmelse med en korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud
senest i 2014, dvs. ét år efter den reviderede frist, som Rådet fastsatte i
proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud i slutningen af
2009. I lyset af den alt for optimistiske prognose for væksten i 2014 finder
Rådet, at medmindre der træffes yderligere foranstaltninger for mærkbart at
styrke indsatsen for det pågældende år, er myndighedernes påtænkte
finanspolitiske indsats uforenelig med en reel korrektion af det
uforholdsmæssigt store underskud senest i 2014. De planlagte besparelser og
supplerende indtægter er heller ikke præciseret. Under disse omstændigheder er
det nødvendigt at specificere foranstaltninger for både 2014 og 2015 for på en
overbevisende måde at sikre, at det uforholdsmæssigt store underskud vil blive
korrigeret senest i 2015[, jf. Rådets henstilling]. I 2016 forventes den
strukturelle saldo ifølge Kommissionens beregning at udgøre -0,4 % af BNP
(-0,3 % i 2017), og MTO vil således ikke blive opfyldt inden udgangen af
programperioden. Fremskridt i retning opfyldelse af den mellemfristede
budgetmålsætning i dette år forventes at udgøre 0,3 % af BNP, hvilket er
under benchmarket på 0,5 % af BNP. Den offentlige gæld er steget
betydeligt siden krisens begyndelse. Fra 64,2 % i 2007 nåede gældskvoten
90,2 % i 2012, og den forventes at stige yderligere til 96,2 % frem
til 2014 ifølge Kommissionens prognoser fra foråret 2013. Myndighederne
forventer, at gældskvoten vil toppe med 94,3 % af BNP i 2014 og
efterfølgende falde til 88,2 % i 2017. Frankrig vil være i en
overgangsperiode fra 2016 med hensyn til opfyldelsen af gældskriteriet.
(10)     I betragtning af den store og
stadig voksende gæld og den omstændighed, at fristen for korrektion af det
uforholdsmæssigt store underskud er udsat igen [til 2015], er det så meget
desto vigtigere, at budgettet for 2013 gennemføres nøje, og at en mærkbar
konsolideringsindsats videreføres med beslutsomhed i de efterfølgende år. Det
er navnlig afgørende, at Frankrigs offentlige udgifter stiger betydeligt
langsommere end det potentielle BNP, idet det strukturelle underskud hidtil
først og fremmest er forbedret med foranstaltninger på indtægtssiden. I den
forbindelse bør der i den igangværende analyse af de offentlige udgifter
("modernisation de l’action publique"), der omfatter lokale
myndigheder og socialsikringsmyndigheder foruden centralregeringen, forelægges
retningslinjer for yderligere at forbedre effektiviteten af de offentlige
udgifter. Der er ligeledes plads til at strømline de forskellige administrative
lag og kompetencer yderligere for at opnå yderligere synergivirkninger,
effektivitetsgevinster og besparelser. Den planlagte nye lov om
decentralisering bør tage fat på dette spørgsmål. I betragtning af den
forventede stigning i de offentlige sundhedsudgifter på mellemlang og lang sigt
vil der fremover være behov for en nøjere granskning af udgifter til
sundhedsvæsenet og dettes effektivitet, navnlig hvad angår udgifter til
lægemidler. Det fremgår af de seneste fremskrivninger af pensioner, som er
foretaget af et rådgivende pensionsråd ("Conseil d’orientation des
retraites"), at der er et vedvarende underskud på pensionssystemet frem
til 2018, hvilket er i modstrid med reformmålet fra 2010 om at opnå balance i
systemet til den tid. Dertil kommer, at den delvise ophævelse af reformen fra
2010 strider mod Rådets henstilling. Pensionssystemet vil fortsat stå over for
store underskud frem til 2020, og det haster med at indføre nye politiske
tiltag for at afhjælpe denne situation, samtidig med at systemets holdbarhed
bevares. Sådanne foranstaltninger kunne omfatte en yderligere forhøjelse af
minimumspensionsalderen, den normale pensionsalder og minimumsperioden for
pensionsbidrag med henblik på fuld pension, en tilpasning af indekseringsregler
og en fornyet gennemgang af de nuværende talrige undtagelser fra den generelle
ordning for særlige arbejdstagerkategorier. Grundet den negative påvirkning af
lønomkostningerne bør det undgås at forhøje socialsikringsbidraget. I lyset af
Frankrigs udfordringer mht. de offentlige finanser er det af afgørende
betydning, at de finanspolitiske foranstaltninger suppleres med en øget indsats
for at gennemføre strukturelle reformer med henblik på at støtte og styrke det
langsigtede vækstpotentiale i den franske økonomi.
(11)     Som det fremgår af den
dybdegående undersøgelse for 2013, udgør Frankrigs konkurrenceevne stadig en
betydelig udfordring, hvilket dokumenteres af den stærke tilbagegang i
eksportmarkedsandelene i de senere år. Den franske regering fremlagde i
november 2012 flere politiske foranstaltninger inden for rammerne af
"pagten for konkurrenceevne". Indførelsen af en lempelse af selskabsskatten
(Crédit d’impôt pour la compétitivité et L’emploi — CICE) med en planlagt
virkning på 20 mia. EUR over hele året er et væsentligt skridt, som bør bidrage
til at nedbringe lønomkostningerne. Der er råderum
for en yderligere indsats, da den nye skattelempelse blot halverer afstanden
mellem den franske skattekile og OECD-gennemsnittet for medianlønnen. Dertil
kommer, at de finanspolitiske foranstaltninger, som er vedtaget siden 2010, og
som berører virksomheder, har forhøjet selskabsbeskatning samlet set, selv når der
korrigeres for det ovennævnte tiltag. Den stigning i mindstelønnen, der er
besluttet i juli 2012, kan, omend den er begrænset, få negativ indvirkning på
jobskabelse og konkurrenceevne, jf. Rådets henstilling for 2012. Mellem
2002 og 2012 steg mindstelønnen pr. time med 38 % (16 % i faste
priser). Den høje mindsteløn, som tegner sig for to tredjedele af medianlønnen,
kompenseres til dels for arbejdsgivernes vedkommende med en række lempelser
mht. arbejdsgivernes socialsikringsbidrag. De dermed forbundne omkostninger for
de offentlige finanser er steget kraftigt gennem de senere år, hvilket udgør
mere end 1 % af BNP, delvis som kompensation for den hurtige stigning i
mindstelønnen. Dertil kommer, at andre instrumenter såsom
indkomststøtteordninger ("Prime pour l’emploi" og "Revenu de
solidarité active") er mere effektive instrumenter end mindstelønnen til
at afhjælpe fattigdom blandt beskæftigede.
(12)     Hvad angår ikke-prisbaseret
konkurrenceevne, så har regeringen ganske vist for nylig sin eksportstrategi,
men støtte til udviklingen af eksportorienterede netværk og partnerskaber ville
fremme SMV’s internationalisering[9].
Mere generelt kan der træffes foranstaltninger for at sikre et erhvervsklima,
der fremmer SMV’ers vækst. Trods en betydelig indsats, der er foretaget af
virksomheder i FoU-intensive sektorer og en betydelig offentlig støtte (f.eks.
skattelempelsen i forbindelse med forskning), udgør høj- og
mellemhøjteknologiske sektorer kun en beskeden og faldende andel af den franske
økonomi. Derfor er der behov for at ophjælpe etableringen og væksten af SMV'er
og virksomheder fra mellemsegmentet i disse sektorer ved at forbedre de
rammebetingelser, som fremmer innovation og iværksætterånd. Den klyngepolitik,
der er opstillet med henblik på at skabe forbindelse mellem offentlig forskning
og private virksomheder, kunne også indrettes yderligere på at tilstræbe
gunstige eksterne virkninger mellem private virksomheder, der befinder sig i
nærheden af hinanden. Dertil kommer, at ph.d.-studier og forskningserfaring bør
gøres tilstrækkeligt attraktive, således at forbindelser mellem private
virksomheder og forskningsinstitutter fremmes yderligere.
(13)     Der er kun konstateret
begrænsede fremskridt i servicesektoren i løbet af 2012. Der blev bl.a. ikke
iværksat horisontale reformer med henblik på at fjerne uberettigede
restriktioner inden for regulerede sektorer og erhverv. Mange
serviceleverandører i de liberale erhverv oplever stadig restriktioner med
hensyn til deres retlige form og ejerforhold (f.eks. restriktioner for
kapitalejerforhold for dyrlæger og advokater). Andre betydelige hindringer for
adgang eller udøvelse (såsom kommerciel kommunikation, kvoter eller
territoriale restriktioner) eksisterer forsat i en række sektorer (f.eks.
taxavognmænd, visse erhverv inden for sundhedssektoren, notarer og andre
juridiske erhverv). Detailhandelssektoren er stadig udsat for en række regler
såsom besværlige og tidsrøvende tilladelsesprocedurer med henblik på at
etablere detailforretninger. Desuden medfører det gældende forbud mod at sælge
med tab en række forvridninger, og målet om at støtte producenter og små
detailforretninger kunne opfyldes mere effektivt med mindre forvridende
foranstaltninger. Disse uforholdsmæssigt store restriktioner for de regulerede
sektorer og erhverv tynger konkurrencen og er tilbøjelige til at presse
priserne op. Som det fremgår af den dybdegående undersøgelse, påvirker højere
priser i formidlende tjenesteydelser, der tegner sig for næsten en fjerdedel af
fremstillingssektorens produktionsomkostninger, i sidste ende de franske
virksomheders konkurrenceevne over for udlandet. I 2012 er der opnået
begrænsede fremskridt hos netværksindustrier. Det franske elmarked er fortsat
et af de mest koncentrerede i EU. De regulerede priser for el og gas forvrider
konkurrencen og virker fortsat som en hindring for nytilkomnes adgang. De
regulerede takster for erhvervskunder bør fjernes i overensstemmelse med den
tidsplan, som er aftalt med de franske myndigheder. En styrkelse af
samkøringskapaciteten med nabolandene og lanceringen af et udbud angående
vandkraftkoncessioner ville også bidrage til at skærpe konkurrencen på
elmarkedet. Angående jernbanesektoren er markedet for jernbanegodstransport
mindre dynamisk end i andre medlemsstater, og passagertransporten med jernbane
er ikke åbnet for konkurrence undtagen for international jernbanetransport. Med
den kommende reform bør det sikres, at en eventuel ny "fælles
infrastrukturforvalter" forbliver uafhængig af den etablerede operatør for
at garantere nytilkomne lige adgang uden forskelsbehandling.
(14)     Det franske skattesystem er
fortsat komplekst og savner effektivitet dels på grund af den brede vifte af
undtagelser og særlige tillæg og dels på grund af hyppige ændringer i
lovgivningen. Til trods for bestræbelser på at mindske og strømline
skatteudgifterne er omfanget af mistede indtægter herfra fortsat høj. Hvis der
blev valgt en bredt anlagt selskabs- og indkomstbeskatning med en lav sats,
ville dette virke fremmende for vækst og social velfærd. Den mellemliggende momssats
stiger fra 7 % til 10 % fra januar 2014. Dette er et skridt i den
rigtige retning, men der er behov for en yderligere indsats. Alt i alt er
omkostningerne til skatte- og socialsikringsundtagelser på op til 10 % af
BNP fortsat meget høje. Trods den påviste manglende effektivitet for så vidt
angår visse nedsatte momssatser, f.eks. for restaurationsydelser, er der ikke
truffet tilstrækkeligt differentierede politiske foranstaltninger. Indførelsen
af CICE-skattefradraget, som delvist finansieres via ovennævnte stigning i den
mellemliggende momssats, men også via den normale momssats, flytter
skattebyrden fra arbejde. Der er dog behov for at udvide tiltagets
anvendelsesområde og bl.a. at justere andelen af miljøafgifter. Sidste år
vedtog Frankrig en række foranstaltninger for at mindske de skattemæssige
incitamenter til gældsforpligtelser i selskabsskatterne. Der er imidlertid
råderum for en yderligere forbedring (rentefradraget begrænses alene for beløb
på over 3 mio. EUR og blot 15 % i 2013 (25 % i 2014) af renterne af
det beløb, der overstiger denne grænse, vil ikke længere kunne trækkes fra i
skat).
(15)     Ledighedsprocenten er øget fra
9,7 % i 2010 til 10,2 % i 2012. Ifølge Kommissionens prognose vil
ledighedsprocenten fortsat stige til 10,6 % i 2013 og 10,9 % i 2014
på grund af den vedvarende svage økonomiske vækst. På den baggrund giver
opsplitningen af det franske arbejdsmarked fortsat anledning til
betænkeligheder. Sandsynligheden for at blive overflyttet fra en midlertidig
stilling til en fast stilling var blot 10,6 % i 2010 sammenholdt med 25,9 %
gennemsnitligt i EU. Som følge deraf rammes lavtuddannede arbejdstagere i
usikre ansættelsesforhold oftest hårdest i forbindelse med justeringer på
arbejdsmarkedet. I maj 2013 blev en lov vedtaget på grundlag af en
brancheaftale (ANI) om sikring af arbejdspladser, der er indgået mellem
arbejdsmarkedets parter i januar 2013. Den indeholder styrkede rettigheder til
arbejdstagere, behandler en usikker retsstilling i forbindelse med
afskedigelser og giver arbejdsgivere større fleksibilitet. Loven er et positivt
skridt i retning af et mere fleksibelt arbejdsmarked. Den faktiske
gennemførelse af denne reform og dens konsekvenser er fortsat behæftet med
usikkerhed for indeværende, fordi der efter vedtagelsen af loven om
gennemførelse af ANI er behov for yderligere branche- og virksomhedsaftaler,
før aftalen kan få fuld virkning.
(16)     En sjettedel af de unge i
Frankrig forlader uddannelsessystemet uden at have afsluttet uddannelsen. Dette
er særligt urovækkende, fordi ledighedsprocenten blandt unge var 25,4 %
ved udgangen af 2012, og risikoen for arbejdsløshed var næsten dobbelt så stor
for unge med det laveste kvalifikationsniveau. Praktikpladsordningerne bør gøre
en særlig indsats for at nå de mindst kvalificerede unge. Tilpasningen af de
nationale ordninger til Rådets henstilling om ungdomsgarantien bør spille en
strukturerende rolle i opfølgningen på disse udfordringer. Trods de reformer,
som blev påbegyndt i 2009, ligger voksnes deltagelse i livslang læring i Frankrig
(5,7 % i 2012; 2,5 % for voksne med et lavt kvalifikationsniveau)
under EU-gennemsnittet. Den planlagte overdragelse af beføjelser til de
regionale råd kunne give anledning til at afhjælpe det nuværende systems
svagheder. Beskæftigelsesfrekvensen for arbejdstagere i aldersgruppen 55-64 år
er blandt de laveste i EU (45,7 % i fjerde kvartal 2012), og ledigheden
vokser blandt ældre. Selv om det er et skridt i den rigtige retning, står det
ikke klart, i hvilket omfang "kontrakter mellem generationer" vil
bidrage til at øge beskæftigelsen blandt ældre og lette ældre jobsøgendes
tilbagevenden til arbejdsmarkedet. Frankrigs offentlige udgifter til
arbejdsløshedsunderstøttelse steg med 5,3 % i 2012 og forventes at stige
med yderligere 6,1 % i 2013 ifølge stabilitetsprogrammet. Det kumulerede
underskud i arbejdsløshedskassen, som forventes at ligge tæt på 1 % af BNP
i løbet af 2013, kræver en reform af systemet for arbejdsløshedsunderstøttelse.
For at sikre et tilstrækkelig incitament til at arbejde bør nogle elementer
tilpasses, f.eks. betingelserne for støtteberettigelse og gradvis nedsættelse
af ydelserne i tidens løb eller kompensationsniveauet for arbejdstagere med den
højeste løn. Den offentlige arbejdsformidlings (Pôle emploi) nye
trepartskonvention indeholder bestemmelser om, at opfølgningen af jobsøgende
differentieres. Gennemsnitligt set er sagsbehandlernes portefølje imidlertid
øget yderligere som følge af den stigende arbejdsløshed, og omlægningen af Pôle
emploi-strategien hæmmes af den vanskelige økonomiske situation. Alt i alt er
der behov for at træffe yderligere foranstaltninger i lyset af de negative
økonomiske udsigter og den forventede yderligere stigning i ledigheden i
Frankrig.
(17)     Som led i Det Europæiske
Semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Frankrigs
økonomiske politik. Den har vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale
reformprogram og fremlagt en dybdegående undersøgelse. Kommissionen har ikke
blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk
politik i Frankrig, men også til, i hvor høj grad de er i overensstemmelse med
EU's regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke Unionens samlede
økonomiske styring, ved at der fra EU-niveau gives input til kommende nationale
beslutninger. Kommissionens henstillinger inden for rammerne af Det Europæiske
Semester er afspejlet i henstilling 1-6 nedenfor.
(18)     På baggrund af denne vurdering
har Rådet gennemgået Frankrigs stabilitetsprogram, og Rådets udtalelse[10] afspejles især i henstillingen
1 nedenfor.
(19)     På baggrund af resultaterne af
Kommissionens dybdegående undersøgelse og denne vurdering har Rådet gennemgået
det nationale reformprogram og stabilitetsprogrammet. Dets henstillinger under
artikel 6 i forordning (EU) nr. 1176/2011 om forebyggelse og korrektion af
makroøkonomiske ubalancer er afspejlet i henstilling 1, 2, 3, 4, 5 og 6
nedenfor.
(20)     Inden for rammerne af det
europæiske semester har Kommissionen også foretaget en analyse af den
økonomiske politik i euroområdet som helhed. På dette grundlag har Rådet
udstedt specifikke henstillinger rettet til medlemsstater, der har euroen som
valuta. Frankrig bør også sikre fuld og rettidig gennemførelse af disse
henstillinger —
HENSTILLER, at Frankrig træffer
foranstaltninger i perioden 2013-2014 med henblik på følgende:
1.           Styrke og gennemføre
budgetstrategien i 2013. Styrke tilpasningens troværdighed ved i efteråret 2013
at specificere og gennemføre de nødvendige foranstaltninger for 2014 og
derefter for at sikre en korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud på
en holdbar måde senest i 2015 og føre den strukturelle tilpasning ud i livet,
jf. Rådets henstillinger i henhold til proceduren i forbindelse med
uforholdsmæssigt store underskud. Alle uventede indtægter bør anvendes til at
nedbringe underskuddet. En holdbar korrektion af de finanspolitiske ubalancer
kræver en troværdig gennemførelse af ambitiøse strukturelle reformer for at øge
tilpasningsevnen og sætte skub i væksten og beskæftigelsen. Opretholde en
vækstfremmende finanspolitisk konsolideringskurs og yderligere øge
effektiviteten i de offentlige udgifter bl.a. ved som planlagt at videreføre en
fornyet gennemgang af udgiftskategorier på tværs af alle den offentlige
forvaltnings delsektorer. Træffe foranstaltninger i forbindelse med en kommende
decentraliseringslov for at opnå besparelser i kraft af bedre synergier mellem
det centrale, regionale og lokale forvaltningsniveau. Efter at det
uforholdsmæssigt store underskud er korrigeret fortsætte den strukturelle
tilpasningsindsats i et hensigtsmæssigt tempo med henblik på at opfylde de
mellemfristede målsætninger senest i 2016. Træffe foranstaltninger inden
udgangen af 2013 for at bringe pensionssystemet i balance på en holdbar måde
senest i 2020, f.eks. ved at tilpasse indekseringsregler, yderligere at hæve
den lovbestemte pensionsalder og minimumsperioden for pensionsbidrag med
henblik på fuld pension og revidere de særlige pensionsordninger, samtidig med
at man undgår at øge arbejdsgivernes socialsikringsbidrag, og øge omkostningseffektiviteten
af sundhedsudgifterne, herunder udgifterne til lægemidler.
2.           Sikre, at "crédit d’impôt compétitivité et
emploi" effektivt mindsker lønomkostningerne med det planlagte beløb, og
at ingen anden foranstaltning udligner virkningen heraf. Træffe yderligere
foranstaltninger til at sænke lønomkostningerne – især ved yderligere
initiativer til at mindske arbejdsgivernes socialsikringsbidrag. Sikre, at
udviklingen i mindstelønnen ikke undergraver konkurrenceevnen og jobskabelsen,
idet der tages hensyn til løntilskudsordninger og lempelser mht.
socialsikringsbidrag.
3.           Træffe foranstaltninger til at forbedre erhvervsklimaet og
udvikle virksomheders innovations- og eksportkapacitet, navnlig SMV’er og
virksomheder i mellemsegmentet. Navnlig iværksætte det bebudede initiativ til
forenkling af de lovgivningsmæssige rammer og forbedre rammebetingelserne for
innovation ved at tilskynde til teknologioverførsel og kommerciel udnyttelse af
forskningsresultater, herunder gennem en nyorientering af konkurrencepolerne.
4.           Træffe foranstaltninger til at øge konkurrencen i
servicesektoren. Fjerne uberettigede restriktioner for adgang til og udøvelse
af liberale erhverv – især med hensyn til juridisk form, ejerforhold, kvoter og
territoriale begrænsninger. Træffe foranstaltninger til at forenkle tilladelse
til åbning af detailforretninger og ophæve forbuddet mod salg med tab. Fjerne
regulering af gas- og elpriser for erhvervskunder og styrke kapaciteten på
samkøringslinjerne med nabolande. Åbne indenlandsk passagertransport for
konkurrence i jernbanesektoren.
5.           Fortsætte bestræbelserne på at forenkle skattesystemet og
forbedre dets effektivitet, samtidig med at kontinuiteten i skattereglerne
sikres i det lange løb. Træffe foranstaltninger til at fjerne gældsfordelen i
forbindelse med selskabsbeskatning. Intensivere indsatsen for at nedbringe og
strømline udgifter finansieret over den personlige indkomstskat og
selskabsskatten og samtidig reducere de nominelle satser. Bringe nedsatte
momssatser tættere på standardsatsen og fjerne ineffektive nedsatte satser.
Træffe yderligere foranstaltninger at omlægge skattebyrden fra arbejde til
miljøbeskatning eller forbrug.
6.           Fuldt ud og hurtigst muligt gennemføre brancheaftalen fra
januar 2013 i samråd med arbejdsmarkedets parter. Træffe yderligere
foranstaltninger for at bekæmpe opsplitningen af arbejdsmarkedet, særlig for at
gøre noget ved vikaransattes situation. Hurtigt iværksætte en reform af
arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet i samarbejde med arbejdsmarkedets parter for
at sikre systemets bæredygtighed og samtidig sikre, at det giver et passende
incitament til at vende tilbage til arbejdsmarkedet. Øge ældre arbejdstageres
beskæftigelsesfrekvens og tilskynde dem til at deltage på arbejdsmarkedet.
Træffe specifikke foranstaltninger for at øge beskæftigelsen blandt ældre
arbejdsløse – navnlig gennem målrettet rådgivning og uddannelse. Øge andelen af
voksne, som deltager i livslang læring, især blandt de mindst kvalificerede og
de arbejdsløse. Sikre, at den offentlige arbejdsformidling effektivt yder
individualiseret støtte til de arbejdsløse, og at aktive
arbejdsmarkedspolitikker på effektiv vis sigter mod de dårligst stillede.
Træffe yderligere foranstaltninger til at forbedre overgangen fra skole til
arbejde, f.eks. gennem en ungdomsgaranti og fremme af praktikpladser.
Udfærdiget i Bruxelles, den […].
                                                                       På
Rådets vegne
                                                                       Formand
[1]               EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306 af 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2013) 360 final.
[4]               P7_TA(2013)0052 og P7_TA(2013)0053.
[5]               Rådets afgørelse 2013/208/EU af 22. april 2013.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) 117 final.
[9]               Europa-Kommissionen (2011), "små virksomheder i en
stor verden – et nyt partnerskab for SMV’ernes udnyttelse af de globale
muligheder", KOM(2011) 702.
[10]             I henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr.
1466/97.