title: Kommissionens henstilling (EU) 2020/2243 af 22. december 2020 om en koordineret tilgang til rejser og transport som reaktion på den variant af SARS-CoV-2, der er observeret i Det Forenede Kongerige

text:
               28.12.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 436/72

      KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2020/2243
      af 22. december 2020
      om en koordineret tilgang til rejser og transport som reaktion på den variant af SARS-CoV-2, der er observeret i Det Forenede Kongerige
      EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Den 13. oktober 2020 vedtog Rådet henstilling (EU) 2020/1475 (1) om en koordineret tilgang til restriktioner for den frie bevægelighed som reaktion på covid-19-pandemien.

                  (2)

                  Henstilling (EU) 2020/1475 har til formål at sikre større koordinering mellem medlemsstater, der af hensyn til folkesundheden påtænker at indføre foranstaltninger, som begrænser den frie bevægelighed. Den danner den nødvendige ramme for koordinering af indførelsen af særlige foranstaltninger for at bremse spredningen af covid-19, der skal stå i et rimeligt forhold til formålet og være ikke-diskriminerende. Den fastsætter for eksempel, hvilke foranstaltninger der kan anvendes over for rejsende, der ankommer fra et højrisikoområde, og de nødvendige undtagelser fra sådanne foranstaltninger. Desuden kræves det, at offentligheden får rettidige og ajourførte oplysninger om nye foranstaltninger, der indføres.

                  (3)

                  Henstilling (EU) 2020/1475 er rettet til alle medlemsstater. I henhold til artikel 127 i aftalen om Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands udtræden af Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab (2) finder EU-retten, og deriblandt henstilling (EU) 2020/1475, anvendelse på Det Forenede Kongerige i den overgangsperiode, der er fastsat i samme aftales artikel 126. I overgangsperioden skal britiske statsborgere anses for EU-borgere, og personer, der er bosiddende i Det Forenede Kongerige, skal anses for bosiddende EU, særlig med henblik på fri bevægelighed i henhold til EU-retten og med henblik på nævnte henstilling.

                  (4)

                  I 2020 vedtog Kommissionen en række vejledende dokumenter om grønne baner, herunder en meddelelse af 28. oktober 2020 om opgradering af begrebet grønne baner, så det ikke kun omfatter vejgodstransport, men også jernbanegodstransport, luftfragt og godstransport ad vandvejen, for at sikre, at vigtige forsyningskæder fortsat fungerer og for at undgå enhver afbrydelse af fragt og logistikken i EU i den anden bølge af pandemien.

                  (5)

                  Rådet vedtog den 30. juni 2020 henstilling (EU) 2020/912 (3) om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner. Denne henstilling vedrørte en fælles tilgang med hensyn til de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser som vedtaget af EU's stats- og regeringschefer den 17. marts 2020 og eventuel ophævelse af disse restriktioner.

                  (6)

                  Henstilling (EU) 2020/912 har to bilag: Bilag I med en liste over de tredjelande, hvis indbyggere ikke bør berøres af midlertidige restriktioner ved de ydre grænser for ikkevæsentlige rejser til EU, og bilag II med en liste over specifikke kategorier af rejsende med en væsentlig funktion eller et væsentligt behov.

                  (7)

                  Efter udløbet af den overgangsperiode, der er fastsat i artikel 126 i aftalen om Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands udtræden af Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab (4), betragtes Det Forenede Kongerige som et tredjeland i forbindelse med henstilling (EU) 2020/912. Medmindre der træffes afgørelse om at opføre Det Forenede Kongerige på listen over tredjelande i bilag I til nævnte henstilling, eller medmindre andet aftales mellem Den Europæiske Union og Det Forenede Kongerige på forhånd, vil ikkevæsentlige rejser fra Det Forenede Kongerige til Den Europæiske Union ikke være mulig fra den 1. januar 2021. Samtidig bør EU-borgere, der opholder sig i Det Forenede Kongerige, fortsat være omfattet af reglerne og garantierne i punkt 5, litra a), i Rådets henstilling (EU) 2020/912 efter den 1. januar 2021.

                  (8)

                  I løbet af de seneste uger har Det Forenede Kongerige oplevet en hurtig stigning i antallet af covid-19-tilfælde i Sydøstengland, hvilket har ført til øgede epidemiologiske og virologiske undersøgelser. Analyser af virusgenomsekvensdata har vist, at en stor del af tilfældene vedrører en ny variant af SARS-CoV-2, der er kendetegnet ved en række mutationer i spike-proteinet samt mutationer i andre genomregioner. Selv om det er kendt og forventes, at virusser konstant ændrer sig gennem mutation, og der således opstår nye varianter, tyder den foreløbige analyse i Det Forenede Kongerige på, at denne variant er betydeligt mere overførbar end tidligere varianter med en anslået øget overførbarhed på op til 70 %. Der er ikke på nuværende tidspunkt tegn på, at den nye variant indebærer en alvorligere sygdomsgrad.

                  (9)

                  Denne nye variant er opstået på et tidspunkt af året, hvor der traditionelt har været øget familiekontakt og sociale kontakter. Som reaktion på denne udvikling bekendtgjorde Det Forenede Kongeriges regering den 19. december 2020 skærpede restriktioner for store dele af Sydøstengland, herunder råd om, at folk ikke bør rejse ind i eller ud af disse områder, og at personer i disse områder ikke bør rejse til udlandet, bortset fra begrænsede undtagelser.

                  (10)

                  Belgien, Danmark, Italien og Nederlandene har til dato indberettet nogle få tilfælde af den nye variant. Andre lande, der har indberettet sådanne tilfælde, er Island og Australien. Det er sandsynligt, at varianten allerede er i omløb i andre EU-medlemsstater, men der er behov for yderligere epidemiologisk og virologisk forskning for at fastslå den nuværende spredning af denne stamme i EU.

                  (11)

                  I lyset af risikoen for yderligere spredning af denne variant med konsekvenser i form af et større antal smittetilfælde og dermed hospitalsindlæggelser har medlemsstaterne i afventning af en fælles tilgang truffet midlertidige forebyggende foranstaltninger i forbindelse med rejser fra Det Forenede Kongerige. Hvis en medlemsstat i den særlige situation mellem EU og Det Forenede Kongerige og i de kommende dage kræver hurtige antigentest for transportarbejdere, bør dette ikke føre til afbrydelser i transporten. Inden for EU vil tilgangen med grønne baner fortsat være af grundlæggende betydning.

                  (12)

                  På mødet inden for rammerne af de integrerede ordninger for politisk kriserespons (IPCR) den 21. december 2020 opfordrede mange medlemsstater til en koordineret tilgang —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

                  1.

                  Indtil udløbet af den overgangsperiode, der er fastsat i artikel 126 i aftalen om Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands udtræden af Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab, dvs. den 31. december 2020, bør medlemsstaterne fortsat anvende de principper og mekanismer, der er fastlagt i henstilling (EU) 2020/1475, når de indfører foranstaltninger, der begrænser den frie bevægelighed fra Det Forenede Kongerige til Den Europæiske Union.
                  I henhold til punkt 17 i henstilling (EU) 2020/1475 bør medlemsstaterne principielt ikke nægte tilrejsende fra andre medlemsstater adgang eller adgang for tilrejsende fra Det Forenede Kongerige i overgangsperioden.

                  2.

                  Navnlig bør alle medlemsstater gennemføre punkt 19-21 i henstilling (EU) 2020/1475 vedrørende den fælles ramme for mulige tiltag over for rejsende fra højrisikoområder. Medlemsstaterne bør også på grundlag af forsigtighedsprincippet fraråde alle ikkevæsentlige rejser til og fra Det Forenede Kongerige indtil videre. I overensstemmelse med henstilling (EU) 2020/1475 bør følgende grupper imidlertid undtages fra yderligere midlertidige restriktioner, forudsat at de får foretaget en RT-PCR-test eller alternativt en hurtig antigentest inden for 72 timer før afrejsen, eller at de går 10 dage i karantæne og får foretaget en RT-PCR-test på dag 10 med negativt resultat:

                              a)

                              unionsborgere som omhandlet i artikel 20, stk. 1, i TEUF og tredjelandsstatsborgere, der i henhold til aftaler mellem Unionen og dens medlemsstater på den ene side og de pågældende tredjelande på den anden side nyder godt af en ret til fri bevægelighed svarende til unionsborgernes, og som rejser til deres medlemsstat eller det land, hvor de er statsborgere

                              b)

                              unionsborgere som omhandlet i artikel 20, stk. 1, i TEUF, tredjelandsstatsborgere, der i henhold til aftaler mellem Unionen og dens medlemsstater på den ene side og de pågældende tredjelande på den anden side nyder godt af en ret til fri bevægelighed svarende til unionsborgernes, og britiske statsborgere, som rejser til deres medlemsstat eller det land, hvor de er bosiddende

                              c)

                              tredjelandsstatsborgere, der er fastboende udlændinge i henhold til direktivet om fastboende udlændinge, og personer, hvis ret til ophold har hjemmel i andre EU-direktiver eller national lovgivning, eller som er indehavere af nationale visa til længerevarende ophold, såfremt de rejser til den medlemsstat, hvor de er bosiddende

                              d)

                              familiemedlemmer til de personer, som er omhandlet i litra a)-c).

                  3.

                  Af rejsende med en væsentlig funktion eller et væsentligt behov som defineret i punkt 19 i henstilling (EU) 2020/1475, med undtagelse af transportarbejdere, bør det kræves, at de får foretaget en RT-PCR-test eller alternativt en hurtig antigentest inden for 72 timer før afrejsen, men der bør ikke stilles krav om, at de går i karantæne, mens de udøver deres væsentlige funktion.

                  4.

                  Transit for passagerer, navnlig for dem på væsentlige rejser, bør gøres mulig uden karantæne. Hvis der kræves et negativt RT-PCR-testresultat i forbindelse med transit, bør rejsende informeres om dette krav, inden de påbegynder deres rejse, eller så hurtigt som muligt tilbydes at blive testet i forbindelse med opholdet på rejsen.

                  5.

                  I betragtning af behovet for at sikre transport af personer, der falder ind under ovennævnte kategorier, bør forbuddet mod transporttjenester, såsom flyve- eller togforbud, ophæves (5).

                  6.

                  Transportpersonale, herunder lastbil- og togførere, besætninger på fartøjer på indre vandveje og flybesætninger, bør fritages fra ethvert rejseforbud over en hvilken som helst grænse. På samme måde bør rejse og transit for søfarende gøres mulig. Transportpersonale og søfarende bør fritages for test- og karantænekrav, når de rejser over en grænse til og fra et skib, et køretøj eller et luftfartøj, men de bør overholde de generelle lokale foranstaltninger med hensyn til beskyttelse og afstand. Kræver en medlemsstat i forbindelse med den særlige situation mellem EU og Det Forenede Kongerige og i de kommende dage, at transportarbejdere får foretaget hurtige antigentest, bør dette ikke føre til afbrydelser i transporten. Endelig bør forbindelserne med henblik på væsentlige rejser, herunder hjemrejse for statsborgere og bosiddende, opretholdes, samtidig med at de relevante sikkerhedsforanstaltninger overholdes.

                  7.

                  Fragtstrømmene skal også kunne fortsætte uafbrudt i overensstemmelse med meddelelsen om grønne baner og meddelelsen om luftfragt (6), ikke mindst for f.eks. at sikre rettidig distribution af covid-19-vacciner og supplerende forsyninger.

                  8.

                  I eventuelle nye foranstaltninger, som medlemsstaterne træffer over for Det Forenede Kongerige, bør det udtrykkeligt tilkendegives, at de udløber ved overgangsperiodens udløb, dvs. den 31. december 2020.

                  9.

                  Medlemsstaterne bør sikre, at offentligheden får ajourførte og fyldestgørende oplysninger rettidigt via alle tilgængelige kommunikationskanaler.

                  10.

                  Medlemsstaternes offentlige sundhedsmyndigheder og laboratorier bør under fuld overholdelse af de grundlæggende rettigheder:

                              a)

                              øge gensekventeringen og analysere virusisolater rettidigt for hurtigt at påvise tilfælde af den nye variant; det er navnlig relevant med virusisolater fra tilfælde, hvad angår personer, der for nylig har besøgt eller har forbindelse til lande, hvor varianten forekommer, og

                              b)

                              straks udpege tilfælde, som berører personer, der er rejst til eller fra Det Forenede Kongerige inden for de seneste 14 dage, med henblik på at foretage test ved hjælp af et RT-PCR-isolat, og gøre disse til genstand for en øget kontaktopsporing. Virusisolater fra sådanne tilfælde bør sekventeres i rette tid til at påvise tilfælde af den nye variant

                              c)

                              straks udpege tilfælde, der berører personer, som er i nær kontakt med et bekræftet tilfælde af den nye variant eller har en rejsehistorik til Det Forenede Kongerige, med henblik på at foretage test, isolere, følge op på deres kontakter og standse spredningen af den nye variant. Virusisolater fra sådanne tilfælde bør sekventeres i rette tid til at påvise tilfælde af den nye variant.

                  11.

                  Fra den 1. januar 2021 vil medlemsstaterne anvende henstilling (EU) 2020/912 vedrørende midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og den eventuelle ophævelse af sådanne restriktioner (7) for så vidt angår statsborgere i Det Forenede Kongerige og andre tredjelandsstatsborgere, som har bopæl i Det Forenede Kongerige, og som har haft ret til fri bevægelighed i henhold til EU-retten, indtil overgangsperiodens udløb. Dette indebærer, at udelukkende væsentlige rejser må finde sted fra Det Forenede Kongerige til Schengenområdet, så længe Det Forenede Kongerige ikke er opført på listen i bilag I til nævnte henstilling.

                  12.

                  I overensstemmelse med punkt 5 i henstilling (EU) 2020/912 bør følgende kategorier af personer undtages fra rejserestriktionerne — uanset rejsens formål — forudsat at de underkastes en RT-PCR-test eller alternativt en hurtig antigentest inden for 72 timer før afrejsen, eller overholder 10 dages karantæne og underkastes en RT-PCR-test på 10. dagen med et negativt resultat:

                              a)

                              unionsborgere som omhandlet i artikel 20, stk. 1, i TEUF og tredjelandsstatsborgere, der i henhold til aftaler mellem Unionen og dens medlemsstater på den ene side og de pågældende tredjelande på den anden side nyder godt af en ret til fri bevægelighed svarende til unionsborgernes, og deres respektive familiemedlemmer

                              b)

                              tredjelandsstatsborgere, der er fastboende udlændinge i henhold til direktivet (8) om fastboende udlændinge og personer, hvis ret til ophold har hjemmel i andre EU-direktiver eller national lovgivning, eller som er indehavere af nationale visa til længerevarende ophold, og deres respektive familiemedlemmer. Dette bør også omfatte personer, der har ret til at opholde sig i EU som følge af udtrædelsesaftalen.

                  13.

                  Det Forenede Kongeriges statsborgere, der ikke har lovligt ophold i EU, er ikke omfattet af undtagelsen i punkt 5, litra b), i henstilling (EU) 2020/912 fra den 1. januar 2021. Dette indebærer, at Det Forenede Kongeriges statsborgere, som ikke er beskyttet af udtrædelsesaftalen, og som heller ikke har lovligt ophold i Unionen eller er familiemedlemmer til unionsborgere, ikke kan påberåbe sig punkt 5, litra b), i henstilling (EU) 2020/912. Det Forenede Kongeriges statsborgere, som befinder sig i den situation, kan dog være omfattet af undtagelsen vedrørende væsentlige rejser (væsentlige funktioner eller behov) som fastsat ved bilag II til s henstilling (EU) 2020/912.

                  14.

                  Medlemsstaterne og de associerede Schengenlande bør træffe alle foranstaltninger på en koordineret og sammenhængende måde og hurtigst muligt underrette Kommissionen og de øvrige medlemsstater om alle trufne foranstaltninger. De bør meddele eventuelle fremtidige foranstaltninger, før disse træder i kraft. Der skal foretages underretning om begrænsninger for udøvelsen af lufttrafik i overensstemmelse med artikel 21 og 21a i forordning (EF) nr. 1008/2008.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 22. december 2020.

               På Kommissionens vegne

            Ylva JOHANSSON

               Medlem af Kommissionen

         (1)  EUT L 337 af 14.10.2020, s. 3.

         (2)  EUT L 29 af 31.1.2020, s. 7.

         (3)  Rådets henstilling (EU) 2020/912 af 30. juni 2020 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (EUT L 208 I af 1.7.2020, s. 1).

         (4)  Se fodnote 2.

         (5)  Der skal her mindes om, at der i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1008/2008 (EUT L 293 af 31.10.2008, s. 3) fastsættes en meget streng begrænsning med hensyn til medlemsstaternes mulighed for at forbyde flyvninger, jf. artikel 21 og 21a (finder anvendelse indtil den 31. december 2020).

         (6)  Europa-Kommissionens retningslinjer med henblik på at lette luftfragtoperationer under covid-19-udbruddet, C/2020/2010 (EUT C 100 I af 27.3.2020, s. 1).

         (7)  Jf. fodnote 3.

         (8)  Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (EUT L 16 af 23.1.2004, s. 44).


title: Kommissionens henstilling (EU) 2020/2245 af 18. december 2020 om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, der kan forhåndsreguleres i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/1972 om oprettelse af en europæisk kodeks for elektronisk kommunikation (meddelt under nummer C(2020) 8750) (EØS-relevant tekst)

text:
               29.12.2020

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 439/23

      KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2020/2245
      af 18. december 2020
      om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, der kan forhåndsreguleres i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/1972 om oprettelse af en europæisk kodeks for elektronisk kommunikation

            (meddelt under nummer C(2020) 8750)

      (EØS-relevant tekst)
      EUROPA-KOMMISSIONEN HAR ––
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 292,
      under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/1972 af 11. december 2018 om oprettelse af en europæisk kodeks for elektronisk kommunikation (1) (kodeksen), særlig artikel 64, stk. 1, og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Ud over de tre primære mål om at fremme konkurrence, det indre marked og slutbrugernes interesser har direktiv (EU) 2018/1972 til formål at fremme konnektivitet og adgang til og ibrugtagning af net med meget høj kapacitet, herunder fastnet, mobilnet og trådløse net, til gavn for alle borgere og virksomheder i Unionen.

                  (2)

                  Passende incitamenter for investering i nye net med meget høj kapacitet, der støtter innovationen i forbindelse med indholdsrige internettjenester vil styrke Unionens internationale konkurrenceevne og skabe fordele for dens forbrugere og virksomheder. Det er derfor afgørende at fremme bæredygtige investeringer i udvikling af net med meget høj kapacitet ved hjælp af et veltilpasset og forudsigeligt regelsæt.

                  (3)

                  Et af målene med det nye regelsæt er gradvis at mindske mængden af forhåndsregulerende sektorspecifikke regler, efterhånden som konkurrencen på markederne udvikler sig, og i sidste instans at sikre, at den elektroniske kommunikation reguleres udelukkende gennem konkurrenceretten. I tråd med dette mål er formålet med denne henstilling at udpege de produkt- og tjenestemarkeder, hvor det kan være berettiget at indføre forhåndsregulering.

                  (4)

                  Afgrænsningen af relevante markeder kan ændre sig med tiden i takt med, at produkter og tjenester videreudvikles, og der sker ændringer i mulighederne for substitution på efterspørgsels- og udbudssiden som følge af den teknologiske udvikling, markedsudviklingen og den lovgivningsmæssige udvikling. Af denne grund bør denne henstilling derfor erstatte henstillingen fra 2014 (2).

                  (5)

                  Ifølge artikel 64, stk. 1, i kodeksen skal Kommissionen udpege markeder i den elektroniske kommunikationssektor, hvor forholdene kan være af en sådan art, at det vil være berettiget at indføre regulerende forpligtelser i overensstemmelse med konkurrencerettens principper. Disse principper danner derfor grundlag for afgrænsningen af de relevante produktmarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor i nærværende henstilling.

                  (6)

                  Sigtet med regulering er i sidste instans at opnå fordele for slutbrugerne med hensyn til pris, kvalitet og valgmuligheder ved at sikre detailmarkeder med effektiv konkurrence på et holdbart grundlag. Udgangspunktet for udpegningen af relevante markeder i denne henstilling er, at detailmarkederne bør afgrænses ud fra et fremadrettet perspektiv over en given tidshorisont og i overensstemmelse med konkurrenceretten. Navnlig hvis der er reel konkurrence på detailmarkederne uden regulering på engrosniveau, bør de nationale tilsynsmyndigheder konkludere, at det ikke længere er nødvendigt at regulere på engrosniveau.

                  (7)

                  Ifølge artikel 67, stk. 1, i kodeksen er det kun berettiget at indføre regulerende forpligtelser på markeder, hvor de tre kriterier, som omhandlet i artikel 67, stk. 1, litra a), b) og c), er opfyldt kumulativt. I denne henstilling er medtaget de produkt- og tjenestemarkeder, som Kommissionen, efter at have iagttaget den generelle udvikling i Unionen, konstaterer opfylder de tre kriterier. Således finder Kommissionen at forholdene på disse markeder er af en sådan art, at det er berettiget at indføre regulerende forpligtelser i hvert fald i nogle geografiske områder og i en overskuelig periode. De nationale tilsynsmyndigheder bør i deres analyser af disse markeder undersøge, om de yderligere krav, der er fastsat i artikel 67, stk. 2, er opfyldt.

                  (8)

                  Det første kriterium vedrører store og varige hindringer for markedsadgang. Det drejer sig om at fastslå, hvorvidt, hvornår og i hvilket omfang der efter al sandsynlighed vil komme nye markedsaktører ind på markedet, samt kortlægge de relevante faktorer for vellykket adgang til markedet. Statisk set er der navnlig to typer hindringer for markedsadgang, som er relevante i forbindelse med denne henstilling: strukturelle hindringer og retlige eller reguleringsmæssige hindringer.

                  (9)

                  Strukturelle hindringer for markedsadgang følger af forskellige omkostnings- eller efterspørgselsforhold, som skaber et asymmetrisk forhold mellem gamle og nye markedsaktører ved at bremse eller forhindre sidstnævntes markedsadgang. F.eks. kan der også være tale om store strukturelle hindringer, hvis markedet er kendetegnet ved fordele i relation til de absolutte omkostninger eller betydelige stordriftsfordele og/eller netværkseffekter, kapacitetsbegrænsninger og/eller høje irreversible omkostninger. Der kan endvidere være tale om strukturelle hindringer, hvor leveringen af tjenester forudsætter en netværkskomponent, som teknisk ikke kan duplikeres eller kun kan duplikeres til en pris, som gør det uattraktivt for konkurrenterne.

                  (10)

                  Retlige eller reguleringsmæssige hindringer kan direkte påvirke betingelserne for markedsadgang og/eller operatørernes stilling på det relevante marked. I regulerede sektorer kan tilladelsesprocedurer, territoriale begrænsninger, sikkerheds- og sikringsstandarder og andre lovgivningsmæssige krav modvirke eller forsinke markedsadgang. Relevansen af retlige eller reguleringsmæssige hindringer på markederne for elektronisk kommunikation er imidlertid for nedadgående. Retlige eller reguleringsmæssige hindringer, som sandsynligvis vil bortfalde inden for den relevante tidshorisont på fem år, bør normalt ikke anses for at udgøre en hindring for markedsadgang af en art, der kan opfylde det første kriterium.

                  (11)

                  Hindringer for markedsadgang kan også afsvækkes på innovationsdrevne markeder, som er kendetegnet ved en hurtig teknologisk udvikling. På disse markeder kan truslen om innovative tilbud fra potentielle konkurrenter, der endnu ikke er på markedet, skabe konkurrencepres. Derfor bør mulighederne for, at hindringerne overvindes inden for en relevant tidshorisont, også tages i betragtning ved udpegningen af relevante markeder til eventuel forhåndsregulering. I denne henstilling udpeges markeder, hvor hindringer for markedsadgang forventes at bestå over de næste 5-10 år.

                  (12)

                  Forskellige hindringer for markedsadgang bør ikke betragtes isoleret, men kumulativt. Selv om en hindring for markedsadgang, når den betragtes isoleret set, ikke anses for betydelig, kan den sammen med andre hindringer skabe effekter, der kumulativt forhindrer eller besværliggør markedsadgang.

                  (13)

                  Det andet kriterium har at gøre med, om en markedsstruktur tenderer hen imod reel konkurrence inden for den relevante tidshorisont, hvad angår den infrastrukturbaserede konkurrence og andre kilder til konkurrence bag hindringerne for adgang. Et marked kan siges at tendere hen imod reel konkurrence, hvis det enten vil nå reel konkurrence uden forhåndsregulering i løbet af undersøgelsesperioden, eller vil gøre det efter denne periode, såfremt der allerede inden for undersøgelsesperioden er tydelige beviser på en positiv dynamik på markedet. F.eks. kan konvergens mellem produkter og markeder leveret via forskellige netteknologier give anledning til, at der udøves konkurrencepres mellem operatører, der er aktive på hver sit produktmarked.

                  (14)

                  Selv om et marked er kendetegnet ved store hindringer for markedsadgang, kan der være andre strukturelle faktorer, som betyder, at markedet alligevel tenderer i retning af reel konkurrence inden for den relevante tidshorisont. På markeder, hvor der fremadrettet kan forventes et øget antal adgangsnet, indebærer anvendelsen af dette kriterium primært, at man undersøger den infrastrukturbaserede konkurrence og den sandsynlige fremtidige udvikling på dette område.

                  (15)

                  Når de nationale tilsynsmyndigheder vurderer tilstrækkeligheden af konkurrencen og behovet for reguleringstiltag, bør de også tage hensyn til, om interesserede virksomheder kan få adgang i engrosleddet på rimelige kommercielle vilkår, der muliggør bæredygtige og konkurrencedygtige resultater for slutbrugerne på detailmarkedet. Forretningsaftaler, herunder aftaler om engrosadgang, aftaler om saminvestering og aftaler om gensidig adgang mellem operatører, som er indgået på et varigt grundlag, og som er bæredygtige, vil kunne bidrage til at forbedre den konkurrencemæssige dynamik og kan i sidste ende løse de konkurrencemæssige problemer på det tilsvarende detailmarked og derfor give anledning til deregulering af engrosmarkederne. Forudsat at sådanne aftaler overholder konkurrencerettens principper, bør de tages i betragtning, når det vurderes, om der på længere sigt kan forventes konkurrence på markedet.

                  (16)

                  Teknologisk udvikling eller konvergens mellem produkter og markeder, kan give anledning til konkurrencepres mellem operatører, der er aktive på hver sit produktmarked. I den forbindelse kan »over the top«-tjenester, som i dag generelt ikke betragtes som direkte substituerbare med de traditionelle tjenester fra elektroniske kommunikationstjenesteudbydere, og som under alle omstændigheder ikke giver fysisk forbindelse og datakonnektivitet, ikke desto mindre komme til at spille en større rolle på visse detailmarkeder i de kommende år som følge af teknologisk videreudvikling og deres fortsatte udvidelse, og de vil senere kunne udøve et indirekte konkurrencepres på engrosmarkederne.

                  (17)

                  Beslutningen om at udpege et marked som mål for en eventuel forhåndsregulering bør også afhænge af en vurdering af, om det er tilstrækkeligt alene at anvende konkurrenceretten til at imødegå de konstaterede markedssvigt. Det tredje kriterium har til formål at vurdere om konkurrenceretten alene er tilstrækkelig til at løse vedvarende markedssvigt, navnlig i betragtning af, at forhåndsregulering effektivt kan forhindre overtrædelser af konkurrencereglerne. Konkurrenceretlig indgriben vil efter al sandsynlighed ikke være tilstrækkelig, hvis det er uomgængelig nødvendigt med hyppig og/eller rettidig indgriben for at korrigere vedvarende markedssvigt. I sådanne situationer bør forhåndsregulering betragtes som et passende supplement til konkurrenceretten. Anvendelsen af generelle konkurrenceregler på markeder, der er karakteriseret ved bæredygtig og effektiv infrastrukturbaseret konkurrence, burde normalt være tilstrækkelig.

                  (18)

                  Anvendelsen af disse tre kumulative kriterier bør begrænse antallet af regulerede markeder i den elektroniske kommunikationssektor og dermed bidrage til gradvist at reducere sektorspecifik forhåndsregulering, efterhånden som konkurrencen på disse markeder øges. Manglende opfyldelse af et af de tre kriterier på et givet marked ses som et tegn på, at det ikke er berettiget at anvende forhåndsregulering på dette marked. Det er meget vigtigt, at sådanne forhåndsregulerede forpligtelser kun pålægges med henblik på at sikre holdbar konkurrence på et engrosmarked, hvor der er en eller flere virksomheder med en stærk markedsposition, og hvor midlerne i konkurrenceretten ikke er tilstrækkelige til at løse problemet.

                  (19)

                  Nye fremspirende markeder anses for at omfatte produkter eller tjenester, hvor det på grund af deres nyhedsværdi er meget vanskeligt at forudsige efterspørgselsforholdene eller markedsadgangs- og udbudsforholdene og dermed vanskeligt at anvende de tre kriterier. Sådanne markeder bør ikke pålægges urimelige forhåndsregulerende forpligtelser for at fremme innovation, men samtidig bør markedsafskærmning fra markedslederens side forhindres (3). Trinvise forbedringer af den bestående netinfrastruktur fører sjældent til et nyt eller fremspirende marked. Et produkts manglende substituerbarhed skal fastslås både fra et efterspørgsels- og et udbudssidesynspunkt, inden det kan konkluderes, at det ikke er en del af et allerede eksisterende marked. Fremkomsten af nye detailtjenester kan give anledning til et nyt afledt engrosmarked, for så vidt som sådanne detailtjenester ikke kan tilvejebringes ved brug af de eksisterende engrosprodukter.

                  (20)

                  I betragtning af konkurrenceudviklingen, herunder infrastrukturbaseret konkurrence, udpeger denne henstilling kun relevante markeder på engrosniveau, som det var tilfældet i henstillingen fra 2014. Forhåndsregulering, der pålægges på engrosniveau, bør anses for tilstrækkelig til at afhjælpe potentielle konkurrenceproblemer på det eller de tilsvarende marked(er) i efterfølgende omsætningsled.

                  (21)

                  I overensstemmelse med betragtning 165 i kodeksen bør de nationale tilsynsmyndigheder som minimum analysere de markeder, som er opført i henstillingen, herunder de markeder, som er opført, men ikke længere er reguleret i den specifikke nationale eller lokale kontekst. Med hensyn til markederne, som er opført i bilaget til denne henstilling, kan de nationale tilsynsmyndigheder alligevel på baggrund af særlige nationale forhold anse det for hensigtsmæssigt at gennemføre trekriterietesten. De nationale tilsynsmyndigheder kan konkludere, at de tre kriterier ikke er opfyldt under de særlige nationale forhold. Hvis de tre kriterier ikke er opfyldt for et bestemt marked, som er opført i denne henstilling, bør de nationale tilsynsmyndigheder ikke indføre regulerende forpligtelser på dette marked.

                  (22)

                  De nationale tilsynsmyndigheder bør ligeledes analysere markeder, der ikke er omfattet af henstillingen, men som er reguleret på et område, der er under deres jurisdiktion, på grundlag af tidligere markedsanalyser, eller andre markeder, hvis de har tilstrækkeligt grundlag for at mene, at de tre kriterier ikke er opfyldt. De nationale tilsynsmyndigheder kan således også udpege andre relevante produkt- og tjenestemarkeder, som ikke er opført i denne henstilling, hvis de kan påvise, at markederne ikke opfylder de tre kriterier i deres nationale kontekst.

                  (23)

                  Når der foretages en markedsanalyse i henhold til artikel 67 i kodeksen, bør både de nationale tilsynsmyndigheders og Kommissionens analyse tage udgangspunkt i detailmarkederne. Vurderingen af et marked bør foretages ud fra et fremadrettet perspektiv og tage udgangspunkt i de eksisterende markedsforhold, idet det forudsættes, at der ikke anvendes regulering på baggrund af en konstatering af stærk markedsposition. Det bør vurderes, om markedet er et potentielt konkurrencemarked, og hvorvidt en situation med manglende konkurrence er varig, idet der tages hensyn til den forventede eller forudsigelige markedsudvikling. I analysen bør der tages hensyn til virkningerne af andre typer af regulering, der gælder for de relevante detail- og engrosmarkeder i hele den relevante periode.

                  (24)

                  Hvis der ikke er reel konkurrence på det berørte detailmarked ud fra et fremadrettet perspektiv, uden at der foretages forhåndsregulering, bør der foretages en vurdering og udpegning af det/de tilsvarende engrosmarked(er), der kan underlægges forhåndsregulering i overensstemmelse med artikel 67 i kodeksen. Ved afgrænsningen af de relevante engrosmarkeder og vurderingen af, om der foreligger en stærk markedsposition, med henblik på at afgøre, hvorvidt der er reel konkurrence, bør der tages højde for direkte og indirekte konkurrencepres, uanset om det hidrører fra elektroniske kommunikationsnet, elektroniske kommunikationstjenester eller andre typer tjenester eller applikationer, der er sammenlignelige hermed set fra slutbrugerens synspunkt.

                  (25)

                  Ved udpegningen af de relevante engrosmarkeder, hvor det kan være berettiget at anvende forhåndsregulering, bør de nationale tilsynsmyndigheder først analysere det engrosmarked, der udgør det øverste led i forhold til det detailmarked, hvor der er konstateret konkurrenceproblemer. De nationale tilsynsmyndigheder bør analysere de markeder, som befinder sig i de efterfølgende omsætningsled i forhold til et reguleret produkt, indtil den når til detailmarkedet/-markederne, for at afgøre, om der ville være reel konkurrence på disse markeder, hvis der blev indført regulering i det foregående led.

                  (26)

                  Det marked, der udgør det øverste led, kan afhængigt af de nationale forhold bestå af eller omfatte flere generiske engrosprodukter på tværs af markederne såsom adgang til fysisk infrastruktur (f.eks. adgang til kabelkanaler) eller passive adgangsprodukter. Hvis der er etableret anlægsinfrastruktur og denne kan genanvendes, kan effektiv adgang til en sådan infrastruktur i betydelig grad lette udrulningen af net med meget høj kapacitet og tilskynde til udvikling af infrastrukturbaseret konkurrence til gavn for slutbrugerne.

                  (27)

                  Af disse grunde har Kommissionen overvejet, om det er hensigtsmæssigt at medtage et særskilt marked for adgang til fysisk infrastruktur i denne henstilling. Da der imidlertid er betydelige forskelle i nettopologier, tilgængeligheden af allestedsnærværende kabelkanaler og efterspørgslen efter adgang til kabelkanaler og master i Unionen, har Kommissionen konkluderet, at der på nuværende tidspunkt ikke kan udpeges et særskilt marked for adgang til fysisk infrastruktur på EU-plan og derfor ikke bør medtages på listen over markeder, hvor det kan være berettiget at anvende forhåndsregulering.

                  (28)

                  Desuden giver kodeksens artikel 72 de nationale tilsynsmyndigheder mulighed for at pålægge forpligtelse til at give adgang til infrastruktur som en selvstændig forpligtelse for ethvert relevant engrosmarked. En sådan forpligtelse til at give adgang til anlægsarbejde kan være berettiget, uanset om den fysiske infrastruktur, hvortil der gives adgang, er en del af det regulerede relevante marked, og bør overvejes af de nationale tilsynsmyndigheder, før andre adgangsforpligtelser pålægges i efterfølgende omsætningsled, hvis det er forholdsmæssigt og tilstrækkeligt til at fremme konkurrencen til gavn for slutbrugerne.

                  (29)

                  Hvad angår engrosbredbåndsmarkeder, kan virtuelle adgangsprodukter udformes på en sådan måde, at de har lignende eller tilsvarende produktegenskaber, uanset hvor overdragelsespunktet for adgang befinder sig. Det kunne derfor være teknisk muligt at tilbyde engrosbredbåndsadgang på centralt eller lokalt plan med sammenlignelige tjenestekvalitet set ud fra både de adgangssøgendes og slutbrugernes perspektiv. I denne forbindelse skal både produktegenskaberne og de adgangssøgendes vilje til at migrere mellem adgangspunkter eller gøre brug af forskellige overdragelsespunkter inden for nettets arkitektur analyseres som en del af substitutionsanalysen.

                  (30)

                  Mange alternative operatører har påtaget sig investeringen og har udviklet deres egne net til det lokale adgangspunkt. Disse operatører ville sandsynligvis ikke betragte centrale adgangsprodukter som en erstatning for lokal adgang, da det ville føre til, at investeringerne i deres egen netinfrastruktur ville strande. Samtidig skal det erkendes, at adgangsnettet er den vanskeligste del af nettet at kopiere på grund af de høje irreversible omkostninger til udrulningen i forhold til antallet af kunder, der kan drage fordel af udrulningen.

                  (31)

                  På trods af den observerede stigning i den infrastrukturbaserede konkurrence er markedet for lokal adgang stadig kendetegnet ved høje adgangsbarrierer og reguleret i de fleste medlemsstater. Engrosmarkedet for lokal adgang opfylder stadig trekriterietesten, da adgangsnettet er den del af nettet, der er sværest at kopiere. På længere sigt kan barriererne for adgang til markedet for centralnetadgang imidlertid ikke længere betragtes som høje og ikke-midlertidige på EU-plan, da markedet tenderer mod effektiv konkurrence på grund af tilstedeværelsen af alternative platforme, den udbredte kommercielt tilgængelige ledningskapacitet og lokalt forbundne operatørers mulighed for at tilbyde centralnetadgang. Når adgangsprodukter, der udbydes ved forskellige overdragelsespunkter, identificeres som substitutionsprodukter under særlige nationale omstændigheder, bør markedet anses for at omfatte alle sådanne produkter. Det skal fastlægges fra sag til sag, om et sådant bredt marked opfylder trekriterietesten.

                  (32)

                  Den øgede kapacitet af elektroniske kommunikationsnet, der leverer massemarkedsprodukter, kan opfylde konnektivitetsbehovene selv for visse erhvervskunder. Et betydeligt segment af erhvervsmarkedet samt den nye efterspørgsel, der opstår som følge af digitaliseringen af industrien og af socioøkonomiske drivkræfter såsom offentlige tjenester, f.eks. hospitaler og skoler, vil imidlertid også kræve dedikerede forbindelser. Derfor har visse virksomheder stadig brug for produkter med egenskaber, der adskiller sig fra dem, der kendetegner masseprodukter.

                  (33)

                  Med henblik på at afgrænse markedet for dedikeret kapacitet og andre erhvervsrelaterede adgangsprodukter bør de nationale tilsynsmyndigheder, samtidig med at de sikrer, at de relevante engrosprodukter svarer til det identificerede detailmarkedsproblem, tage hensyn til en række faktorer såsom forskellige produktfunktionaliteter og tilsigtet anvendelse, prisudvikling over tid og krydspriselasticitet. De kendetegnende produktegenskaber for dedikeret kapacitet er evnen til at levere dedikerede forbindelser, der ikke deles med andre brugere (»uncontended«), og symmetriske hastigheder og bør, ligesom for produkter på andre markeder, vurderes ved hjælp af en substitutionsanalyse.

                  (34)

                  Etableringen af alternative infrastrukturer, der giver erhvervslivet dedikeret fiberforbindelse, er steget betydeligt, navnlig i mere tætbefolkede områder, handelscentre og erhvervsområder. Der kan dog være områder, hvor det, selv om etableringen af en alternativ infrastruktur for massemarkedsforbindelser kan være økonomisk rentabel, kan være mindre økonomisk rentabelt at duplikere net, der leverer isolerede dedikerede forbindelser på grund af størrelsen af det marked, der sigtes mod. I disse mindre tætbefolkede områder er der på grund af manglende infrastrukturbaseret konkurrence en risiko for, at efterspørgslen efter dedikeret kapacitet ikke ville blive dækket af konkurrencedygtige tilbud, hvis der ikke indføres regulering.

                  (35)

                  På begge ovennævnte engrosmarkeder er det usandsynligt, at konkurrenceproblemerne vil vare ved på ensartet vis i en given medlemsstat, og sådanne markeder bør underkastes en grundig geografisk analyse. Ved afgrænsningen af relevante markeder i overensstemmelse med kodeksens artikel 64, stk. 3, bør de nationale tilsynsmyndigheder derfor identificere geografiske områder, hvor konkurrencevilkårene er tilstrækkeligt ensartede, og som kan skelnes fra naboområder, hvor de gældende konkurrencevilkår er mærkbart anderledes; der bør navnlig tages hensyn til, om en virksomhed, der muligvis har en stærk markedsposition, handler ensartet i hele sit netområde, eller om den står over for mærkbart forskellige konkurrencevilkår i et sådant omfang, at dens aktiviteter er begrænsede i visse områder, men ikke i andre.

                  (36)

                  Hidtil har de nationale tilsynsmyndigheder fundet, at de fleste markeder er nationale, fordi den etablerede operatørs kobbernet havde en national dækning. Efterhånden som etableringen af alternative net skrider frem, kan konkurrencevilkårene imidlertid variere betydeligt og vedvarende mellem forskellige områder i den samme medlemsstat (f.eks. mellem byområder og landdistrikter), hvilket gør det nødvendigt at afgrænse særskilte geografiske markeder.

                  (37)

                  Med henblik på afgrænsningen af det geografiske marked bør de nationale tilsynsmyndigheder afgrænse en geografisk basisenhed som udgangspunkt for vurderingen af konkurrencevilkårene. En sådan enhed kan følge nettopologien eller de administrative grænser afhængigt af de nationale forhold. I overensstemmelse med Kommissionens praksis (4) bør den geografiske enhed under alle omstændigheder være a) af en passende størrelse, dvs. tilstrækkeligt lille til at undgå betydelige forskelle i konkurrencevilkårene inden for hver enhed, men stor nok til at undgå en ressourcekrævende og besværlig mikroanalyse, der kan føre til markedsfragmentering, b) være i stand til at afspejle alle relevante operatørers netstruktur og c) have klare og stabile grænser over tid. Med hensyn til betingelse b) bør de nationale tilsynsmyndigheder, hvor det er relevant, basere sig på den geografiske undersøgelse af net, der gennemføres i overensstemmelse med kodeksens artikel 22.

                  (38)

                  I overensstemmelse med konkurrencerettens principper og på grundlag af en analyse af de geografiske enheder, der er beskrevet ovenfor, bør de nationale tilsynsmyndigheder derefter fastlægge en indledende afgrænsning af de geografiske markeders omfang ved at sammenlægge enheder med ensartede konkurrencevilkår. De nationale tilsynsmyndigheder bør vurdere konkurrencevilkårene på en fremadrettet måde ved at se på strukturelle og adfærdsmæssige indikatorer, idet der navnlig i overensstemmelse med kodeksens artikel 64, stk. 3, tages hensyn til betydningen af infrastrukturbaseret konkurrence. Sådanne indikatorer kan bl.a. være netværkenes fodaftryk, antallet af konkurrerende net, deres respektive markedsandele, tendenser inden for markedsandele, lokal eller ensartet prisadfærd, efterspørgslens karakteristika samt kundeskift og kundefrafald. Den deraf følgende afgrænsning af de geografiske markeder bør sammenholdes med en analyse af substituerbarheden på efterspørgsels- og udbudssiden. Geografiske markeder, der ikke støder op til hinanden, men som har ensartede konkurrencevilkår, kan i denne fase analyseres samlet.

                  (39)

                  I markedsafgrænsningsfasen bør der tages hensyn til betydelige forskelle i konkurrencevilkårene på et fremadrettet grundlag. Segmentering af forpligtelser kan anvendes til at håndtere mindre væsentlige eller mindre stabile variationer i konkurrencevilkårene, herunder ved periodisk eller punktvis justering af forpligtelser, uden at man derved underminerer forudsigeligheden i reguleringen.

                  (40)

                  Med kodeksens artikel 75 tillægges Kommissionen beføjelse til at vedtage en delegeret retsakt, der fastsætter en fælles maksimal EU-dækkende termineringstakst for taleopkald i mobilnet og en fælles maksimal EU-dækkende termineringstakst for taleopkald i fastnet (samlet benævnt »de EU-dækkende termineringstakster for taleopkald«). De EU-dækkende termineringstakster for taleopkald finder direkte anvendelse på alle udbydere af fastnet- og mobiltermineringstjenester i Unionen. De EU-dækkende fælles termineringstakster for taleopkald er baseret på de effektive omkostninger ved udbud af termineringstjenester. Anvendelsen af EU-dækkende termineringstakster for taleopkald vil begrænse mobil- og fastnetoperatørernes mulighed for at fastsætte for høje termineringstakster. Dermed vil risikoen for for høje termineringstakster, som har været den alvorligste trussel mod konkurrencen på disse markeder, forsvinde. På grund af den strengt omkostningsbaserede prissætning, der anvendes ved fastsættelsen af EU-dækkende termineringstakster for taleopkald i henhold til kodeksen, bør termineringstaksterne svare til dem, der forventes i tilfælde af konkurrenceprægede markeder. Termineringsmarkederne vil derfor ikke længere opfylde trekriterietesten på EU-plan.

                  (41)

                  Ikke desto mindre kan særlige omstændigheder begrunde regulering af udvalgte aspekter af termineringsmarkederne i visse medlemsstater. Specifikke nationale forhold kan tyde på, at disse markeder ikke tenderer mod konkurrence på længere sigt, eller at der fortsat er konkurrenceproblemer. Dette kan være tilfældet, hvis operatørerne er blevet nægtet samtrafik eller har haft problemer med at få termineret opkald fra deres net på andre operatørers net. De nationale tilsynsmyndigheder bør løse sådanne problemer, enten ved at pålægge andre forpligtelser, der er baseret på stærk markedsposition, end priskontrol, hvis trekriterietesten er opfyldt, eller ved at anvende andre passende reguleringsværktøjer, dvs. kodeksens artikel 61, stk. 2, hvis de deri fastsatte betingelser er opfyldt.

                  (42)

                  Markederne i bilaget til denne henstilling omfatter ikke længere tre markeder, der var opført i henstillingen fra 2014, da de ikke opfylder trekriterietesten, nemlig engrosmarkedet for opkaldsterminering i individuelle offentlige telefonnet på et fast sted (marked 1), engrosmarkedet for terminering af taleopkald i individuelle mobiltelefonnet (marked 2) og engrosmarkedet for central netadgang på et fast sted, for så vidt angår masseforhandlede produkter (marked 3b).

                  (43)

                  De resterende markeder i henstillingen fra 2014, nemlig marked 3a (engrosmarkedet for lokal netadgang på et fast sted) og 4 (engrosmarkedet for netadgang af særlig kvalitet på et fast sted), sidstnævnte delvist omdefineret, berettiger stadig til forhåndsregulering, da de opfylder trekriterietesten på EU-plan. De nationale tilsynsmyndigheder bør tage hensyn til de nationale forhold, når de afgrænser disse markeder, navnlig med hensyn til deres geografiske dimension.

                  (44)

                  For at sikre, at der tages tilstrækkeligt hensyn til virkningen af regulering på indbyrdes forbundne markeder, når det afgøres, om et givet marked berettiger til forhåndsregulering, bør de nationale tilsynsmyndigheder sikre, at indbyrdes forbudne markeder analyseres på en konsekvent måde og om muligt samtidigt eller så tidsmæssigt tæt på hinanden som muligt.

                  (45)

                  Når de nationale tilsynsmyndigheder overvejer, om eksisterende reguleringsmæssige forpligtelser skal ændres eller bevares, bør de også anvende trekriterietesten på de markeder, der er opført i bilagene til Kommissionens henstilling 2003/311/EF (5), henstilling 2007/879/EF (6) og henstilling 2014/710/EU, men som ikke længere er opført i bilaget til denne henstilling.

                  (46)

                  Sammenslutningen af Europæiske Tilsynsmyndigheder inden for Elektronisk Kommunikation blev hørt i overensstemmelse med artikel 64, stk. 1, i direktiv (EU) 2018/1972 og afgav udtalelse den 16. oktober 2020.

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:

                  1.

                  Det henstilles, at de nationale tilsynsmyndigheder analyserer de produkt- og tjenestemarkeder, der er anført i bilaget, når de i henhold til artikel 64, stk. 3, i direktiv (EU) 2018/1972 afgrænser de relevante markeder på baggrund af de nationale forhold.

                  2.

                  Når de nationale tilsynsmyndigheder vurderer, at et marked, der er opført i bilaget, ikke berettiger forhåndsregulering under de særlige nationale forhold, bør de udføre trekriterietesten og påvise, at mindst ét af de tre kriterier, der er omhandlet i artikel 67, stk. 1, i direktiv (EU) 2018/1972, ikke er opfyldt; Kommissionen kontrollerer dette.

                  3.

                  Når de nationale tilsynsmyndigheder udpeger relevante geografiske markeder inden for deres område i overensstemmelse med kodeksens artikel 64, stk. 3, bør de foretage en detaljeret analyse af substituerbarheden på efterspørgsels- og udbudssiden med udgangspunkt i en passende geografisk enhed og sammenlægge enheder, der har ensartede konkurrencevilkår. Vurderingen af konkurrencevilkårene bør være fremadrettet og bør bl.a. baseres på antallet af og kendetegnene ved konkurrerende net samt fordelingen af og tendenserne inden for markedsandele, priser og adfærdsmønstre.

                  4.

                  Denne henstilling berører ikke markedsafgrænsninger, resultater af markedsanalyser og regulerende forpligtelser, der er vedtaget af de nationale tilsynsmyndigheder i overensstemmelse med det regelsæt, der var gældende før datoen for vedtagelsen af denne henstilling.

                  5.

                  Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 18. december 2020.

               På Kommissionens vegne

            Thierry BRETON

               Medlem af Kommissionen

         (1)  EUT L 321 af 17.12.2018, s. 36.

         (2)  Kommissionens henstilling 2014/710/EU af 9. oktober 2014 om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, der kan forhåndsreguleres i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (EUT L 295 af 11.10.2014, s. 79).

         (3)  Se betragtning 23 i Kommissionens retningslinjer for markedsanalyse og vurdering af stærk markedsposition efter EU's regelsæt for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (EUT C 159 af 7.5.2018, s. 1), og betragtning 163 i den europæiske kodeks for elektronisk kommunikation.

         (4)  Navnlig Kommissionens meddelelse C/2018/2374 — Retningslinjer for markedsanalyse og vurdering af stærk markedsposition efter EU's regelsæt for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (EUT C 159 af 7.5.2018, s. 1).

         (5)  Kommissionens henstilling 2003/311/EF af 11. februar 2003 om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (EUT L 114 af 8.5.2003, s. 45).https://eur-lex.europa.eu/legal-content/DA/TXT/?uri=CELEX%3A32003H0311.

         (6)  Kommissionens henstilling 2007/879/EF af 17. december 2007 om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (EUT L 344 af 28.12.2007, s. 65).https://eur-lex.europa.eu/legal-content/DA/TXT/?uri=celex:32007H0879.

         BILAG
         Marked 1: Engrosmarkedet for lokal netadgang på et fast sted
         Marked 2: Engrosmarkedet for dedikeret kapacitet


               21.1.2021

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 23/146

      P8_TA(2019)0172
      Anvendelsesområdet og mandatet for EU's særlige repræsentanter
      Europa-Parlamentets henstilling af 13. marts 2019 om Europa-Parlamentets henstilling til Rådet, Kommissionen og næstformanden for Kommissionen/Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik om anvendelsesområdet og mandatet for EU's særlige repræsentanter (2018/2116(INI))
      (2021/C 23/23)

         Europa-Parlamentet,

                  —

                  der henviser til artikel 2, 3, 6, 21, 33 og 36 i traktaten om Den Europæiske Union,

                  —

                  der henviser til Rådets afgørelse af 26. juli 2010 om, hvordan Tjenesten for EU's Optræden Udadtil skal tilrettelægges og fungere (1),

                  —

                  der henviser til erklæringen fra næstformanden for Kommissionen/Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik (NF/HR) om politisk ansvarlighed (2),

                  —

                  der henviser til årsrapporterne fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik til Europa-Parlamentet om gennemførelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik,

                  —

                  der henviser til EU's årsberetninger om menneskerettigheder og demokrati i verden,

                  —

                  der henviser til den interinstitutionelle aftale af 20. november 2002 mellem Europa-Parlamentet og Rådet om Europa-Parlamentets adgang til Rådets følsomme oplysninger på det sikkerheds- og forsvarspolitiske område,

                  —

                  der henviser til retningslinjerne af 9. juli 2007 for udnævnelsen af, mandatet for og finansieringen af EU's særlige repræsentanter og til Rådets notat (7510/14) af 11. marts 2014,

                  —

                  der henviser til sin beslutning af 8. juli 2010 om forslag til Rådets afgørelse om, hvordan Tjenesten for EU's Optræden Udadtil skal tilrettelægges og fungere (3),

                  —

                  der henviser til den globale strategi for Den Europæiske Unions udenrigs- og sikkerhedspolitik, som NF/HR fremlagde den 28. juni 2016, og de efterfølgende gennemførelsesrapporter,

                  —

                  der henviser til EU's retningslinjer for fremme og beskyttelse af alle menneskerettigheder for lesbiske, bøsser, biseksuelle, transpersoner og interseksuelle (LGBTI-personer), som blev vedtaget af Rådet i 2013,

                  —

                  der henviser til Helsingforsslutakten fra 1975 fra Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa (OSCE) og alle dens principper som et hoveddokument for den europæiske og bredere regionale sikkerhedsorden,

                  —

                  der henviser til sine beslutninger om årsrapporterne fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik til Europa-Parlamentet om gennemførelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik,

                  —

                  der henviser til sine beslutninger om EU's årsberetninger om menneskerettigheder og demokrati i verden,

                  —

                  der henviser til sin henstilling af 15. november 2017 til Rådet, Kommissionen og Tjenesten for EU's Optræden Udadtil om Det Østlige Partnerskab forud for topmødet i november 2017 (4),

                  —

                  der henviser til sin beslutning af 4. juli 2017 om bekæmpelse af overtrædelser af menneskerettighederne i forbindelse med krigsforbrydelser og forbrydelser mod menneskeheden, herunder folkedrab (5),

                  —

                  der henviser til sine beslutninger om Ukraine, hvori der opfordres til, at der udnævnes en særlig EU-repræsentant for Krim og Donbas-regionen,

                  —

                  der henviser til sin henstilling af 13. juni 2012 til Rådet om EU's særlige repræsentant for menneskerettigheder (6),

                  —

                  der henviser til forretningsordenens artikel 110 og 113,

                  —

                  der henviser til betænkning fra Udenrigsudvalget (A8-0171/2019),

                  A.

                  der henviser til, at EU har ambitioner om at blive en stærkere global aktør — ikke blot økonomisk, men også politisk — der med sine tiltag og politikker stræber efter at bidrage til at opretholde international fred og sikkerhed og en regelbaseret global orden;

                  B.

                  der henviser til, at EU's særlige repræsentanter udpeges af Rådet på forslag af NF/HR og har mandat til at fremme særlige mål af tematisk eller geografisk set specifik politisk eller sikkerhedsmæssig art; der henviser til, at de har vist sig at være et værdifuldt og fleksibelt instrument for EU's diplomati, da de kan personificere og repræsentere EU på vigtige steder og i afgørende situationer med opbakning fra alle medlemsstater; der henviser til, at den fleksibilitet, der er indbygget i mandaterne for de særlige repræsentanter, betyder, at de er operationelle instrumenter, som hurtigt kan tages i brug, når der opstår bekymringer i visse lande eller inden for visse emneområder;

                  C.

                  der henviser til, at de særlige repræsentanter takket være deres hyppige tilstedeværelse på stedet har en privilegeret position til at etablere en dialog med civilsamfundet og lokale aktører samt til at gennemføre forskning på stedet; der henviser til, at denne direkte erfaring giver dem mulighed for at bidrage konstruktivt til politik- og strategiudformning;

                  D.

                  der henviser til, at der i øjeblikket er fem regionale særlige repræsentanter (for Afrikas Horn, Sahel, Centralasien, fredsprocessen i Mellemøsten samt Sydkaukasus og krisen i Georgien), to landespecifikke særlige repræsentanter (for Kosovo og Bosnien-Hercegovina) og en tematisk særlig repræsentant, hvis ansvarsområde er menneskerettighederne;

                  E.

                  der henviser til, at det i øjeblikket kun er to af de særlige repræsentanter, som er kvinder;

                  F.

                  der henviser til, at for de af de særlige repræsentanters vedkommende, som er blevet udnævnt med mandater for specifikke lande, har deres dobbeltrolle som særlig repræsentant og som chef for EU-delegationen i det pågældende land bidraget til at skabe sammenhæng og effektivitet i EU's tilstedeværelse i udlandet; der henviser til, at anvendelsen af yderligere landespecifikke særlige repræsentanter skal være i overensstemmelse med EU's eksterne handlingsstrategier i betragtning af styrkelsen af EU-delegationerne i Lissabontraktaten, hvorved de fik ansvaret for koordineringen af al EU's optræden udadtil på stedet, herunder af FUSP-politikker;

                  G.

                  der henviser til, at der er andre højtprioriterede områder og konflikter, herunder i EU's umiddelbare nabolande, som kræver særligt fokus, mere inddragelse og EU-synlighed, såsom russisk aggression i Ukraine og ulovlig besættelse af Krim;

                  H.

                  der henviser til, at de særlige repræsentanter har vist sig at være nyttige, navnlig i forbindelse med deres gennemførelse af politiske dialoger på højt plan og deres kapacitet til at nå ud til partnere på højt plan i meget følsomme politiske miljøer;

                  I.

                  der henviser til, at de særlige repræsentanter finansieres over FUSP-budgettet, hvilket Europa-Parlamentet har været med til at beslutte, og står til ansvar for budgetgennemførelsen over for Kommissionen;

                  J.

                  der henviser til, at NF/HR har forpligtet sig til at reagere positivt på anmodninger fra Europa-Parlamentet om at høre nyudnævnte særlige repræsentanter, før de tiltræder deres stillinger, og til at lette de særlige repræsentanters regelmæssige briefinger til Europa-Parlamentet;

                  K.

                  der henviser til, at de særlige repræsentanter udvælges blandt personer, der tidligere har haft en ledende diplomatisk eller politisk post i deres land eller i internationale organisationer; der henviser til, at de har en betydelig grad af fleksibilitet og skønsbeføjelser med hensyn til, hvordan deres mandat gennemføres, hvilket kan bidrage til at nå fastlagte mål, gennemføre strategier og tilføre EU merværdi;

                  L.

                  der henviser til, at de særlige repræsentanters centrale rolle er at bidrage til, at EU's optræden udadtil og repræsentation fremstår som en enhed og er konsistent, sammenhængende og effektiv; der henviser til, at de tilkendegiver EU's interesse i et givet land, en given region eller et givet tematisk område og styrker synligheden og bidrager til gennemførelsen af en given EU-strategi eller -politik for så vidt angår det bemyndigede land, den pågældende region eller det tematiske område;

                  1.

                  henstiller følgende til Rådet, Kommissionen og næstformanden for Kommissionen/Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik:

                              a)

                              at forelægge strategiske overvejelser om anvendelse af de særlige repræsentanter og om deres rolle, mandater og bidrag i lyset af gennemførelsen af EU's globale strategi

                              b)

                              at sikre, at der kun udnævnes særlige repræsentanter, hvis det giver en klar merværdi at benytte sig af dette instrument, dvs. hvis deres opgaver ikke kan udføres effektivt af eksisterende strukturer i EU-Udenrigstjenesten, herunder af EU-delegationer, eller i Kommissionen

                              c)

                              at sikre, at de særlige repræsentanter primært anvendes til at intensivere EU's bestræbelser inden for konfliktforebyggelse og -løsning samt gennemførsel af EU's strategier, navnlig gennem fremme af mægling og af dialog, og til at fremme EU's politiske mål på givne tematiske områder, hvilket skal gøres inden for de eksterne forbindelsers ansvarsområde og under overholdelse af folkeretten

                              d)

                              at undgå hastig vækst i antallet af særlige repræsentanter og fragmentering af deres mandater, hvilket ville føre til overlapning med andre EU-institutioner og øgede koordineringsudgifter

                              e)

                              at sikre, at de særlige repræsentanters mandater og aktiviteter, når de beskæftiger sig med regional sikkerhed og konfliktforebyggelse, -mægling og -løsning, følger de folkeretlige principper som fastlagt i Helsingforsslutakten fra 1975 og andre vigtige normer i folkeretten og anvender en fredelig tilgang til bilæggelse af tvister som et centralt element i den europæiske sikkerhedsorden og som fremhævet i EU's globale strategi; at overholde alle de regler og politikker, som EU har vedtaget vedrørende regionen eller en konflikt inden for deres ansvarsområde

                              f)

                              at overveje alle mulige midler til at styrke de særlige repræsentanters rolle som et effektivt redskab for EU's udenrigspolitik, der er i stand til at udvikle og fremme EU's udenrigspolitiske initiativer og fremme synergi, navnlig ved at sikre, at de særlige repræsentanter kan rejse frit i det område, som deres mandat omfatter, herunder i konfliktramte områder, med henblik på at udføre deres opgaver effektivt

                              g)

                              at sikre, at de særlige repræsentanters arbejde er mere gennemsigtigt og synligt, herunder ved hjælp af offentlig rapportering om landebesøg, arbejdsprogrammer og prioriteter samt oprettelsen af individuelle websider, der gør det muligt at foretage offentlig kontrol af deres indsats

                              h)

                              at styrke de elementer, der udgør merværdien ved de særlige repræsentanter, navnlig legitimitet baseret på opbakning fra NF/HR og medlemsstaterne, landemæssigt/regionalt/tematisk ansvar, politisk vægt, fleksibilitet og styrkelse af EU's tilstedeværelse og synlighed i partnerlandene, og dermed styrke EU's profil som en effektiv international aktør

            Om mandatet

                  i)

                  at tillade mandater af tilstrækkelig varighed, hvilket skaber et perspektiv, der gør det muligt at ansætte kvalificerede seniormedarbejdere og at gennemføre mandatet såvel som at opbygge gensidig tillid i forholdet til partnere og dermed etablere netværk og påvirke processer; at sikre en regelmæssig revision i overensstemmelse med udviklingen i landet/regionen eller inden for det omhandlede emne og også at gøre det muligt at forlænge mandatet, hvis omstændighederne kræver det

                  j)

                  at bidrage til gennemførelsen af en EU-politik eller -strategi for så vidt angår det bemyndigede område og udformningen eller revisionen af strategier eller politikker

                  k)

                  at sikre, at konfliktforebyggelse og -løsning, fremme af mægling og af dialog og grundlæggende rettigheder, menneskerettigheder, demokrati, retsstatsprincippet samt ligestilling mellem kønnene betragtes som horisontale prioriteter og derfor som centrale hjørnesten i anvendelsesområdet for de særlige repræsentanters mandater, og at sikre passende rapportering om foranstaltninger, der træffes på disse områder

                  l)

                  at kræve evaluerings- og overvågningsprocedurer, der dækker opnåede resultater og oplevede forhindringer, angiver de vigtigste udfordringer, giver input til politikudformning og vurderer koordineringen af de særlige repræsentanters aktiviteter med andre EU-aktører med henblik på at fremme udveksling af bedste praksis blandt de særlige repræsentanter og vurdere præstationerne samt overveje fornyelse og revision af mandater

                  m)

                  at sikre, at mandatet for Centralasien stemmer overens med EU's strategi for Centralasien fra 2007, som blev revideret i 2015 med henblik på at forbedre Unionens effektivitet og synlighed i regionen

                  n)

                  at indføre en omfattende »afkølingsperiode« for de særlige repræsentanter med henblik på at sikre de højest mulige etiske standarder i tilfælde af interessekonflikter

                  o)

                  at sikre, at Parlamentets Udenrigsudvalg inddrages i udformningen af de særlige repræsentanters mandater, både i forbindelse med nye og udvidede mandater

            Om redskaberne

                  p)

                  at bevare den fleksibilitet og autonomi, som de særlige repræsentanter har i øjeblikket som et særegent FUSP-instrument med en særskilt finansieringskilde og et privilegeret forhold til Rådet; samtidig dog at styrke koordineringen og rapporteringsforbindelserne med de tilknyttede ledende direktorater inden for EU-Udenrigstjenesten (regionale, tematiske, FSFP og kriserespons) og med de tilknyttede generaldirektorater i Kommissionen; at sikre en hurtig og gennemsigtig nominerings- og bekræftelsesproces

                  q)

                  at afhjælpe manglerne hvad angår opretholdelsen af en institutionel hukommelse og kontinuitet mellem afgående og nye særlige repræsentanter ved at styrke den logistiske og administrative støtte fra EU-Udenrigstjenesten, herunder i form af arkivering, og ved primært at udstationere politiske rådgivere fra EU-Udenrigstjenesten og andre EU-institutioner, alt efter hvad der er relevant for at indgå i de særlige repræsentanters teams

            Om den personlige profil

                  r)

                  at udnævne personer med omfattende diplomatisk og politisk ekspertise og en passende profil til særlige repræsentanter og i den forbindelse sikre, at de har den politiske slagkraft, der skal til for at etablere forbindelser med og gensidig tillid hos kontakter på højt plan; hvad det angår at udnytte den eksisterende pulje af personer med politisk og diplomatisk erfaring fra hele EU; at respektere den kønsmæssige og geografiske balance; at sikre, at afgørelsen om udnævnelse af en bestemt person træffes på en gennemsigtig måde og først efter at have fået bekræftet, at ansøgeren opfylder betingelserne, navnlig med hensyn til enhver potentiel interessekonflikt og for at sikre, at ansøgeren lever op til standarderne for etisk adfærd

                  s)

                  at sikre, at udnævnelsen af særlige repræsentanter først kan bekræftes efter en positiv evaluering foretaget af Parlamentets Udenrigsudvalg

                  t)

                  at gøre det lettere at få adgang til oplysninger og begrundelser vedrørende udvalgte ansøgere

            Om de omfattede områder

                  u)

                  at fokusere de særlige repræsentanters mandater på at styrke den regionale sikkerhed og på konfliktforebyggelse og -løsning, navnlig ved at fremme dialog og mægling, hvor EU's engagement kan udgøre en merværdi; at sikre, at udnævnelsen af en særlig repræsentant med et tematisk fokus hverken overlapper med eller undergraver Kommissionens og EU-Udenrigstjenestens rolle

                  v)

                  at tilskynde de særlige repræsentanter — i betragtning af den rolle, de spiller som et særligt diplomatisk redskab i EU's optræden udadtil, og i anerkendelse af betydningen af stabiliteten i det europæiske naboskabsområde– til at udvikle stadig tættere forbindelser med de lande, der er ramt af langvarige konflikter, med særlig vægt på det store behov for, at de særlige repræsentanter bidrager til en fredelig løsning af konflikterne i EU's nabolande

                  w)

                  at hilse udnævnelsen af den nye særlige repræsentant for menneskerettigheder velkommen og anerkende det stykke arbejde, den tidligere indehaver af stillingen har udført, idet denne med succes har udfyldt sin rolle, der går ud på at styrke effektiviteten og synligheden af EU's menneskerettighedspolitik; bemærker, at stillingens ansvarsområde er blevet udvidet til at omfatte fremme af overholdelsen af den humanitære folkeret og fremme af støtte til international strafferetspleje

                  x)

                  at styrke kapaciteten hos de særlige repræsentanter for menneskerettigheder og den rolle, de spiller, under hensyntagen til at denne rolle har et globalt mandat, som derfor kræver og forudsætter politisk dialog med tredjelande, relevante partnere, virksomheder, civilsamfund og internationale og regionale organisationer samt gennem tiltag i relevante internationale fora

                  y)

                  at udfase mandaterne for de eksisterende landespecifikke særlige repræsentanter i lyset af, at det er vigtigt at undgå en væsentlig stigning i antallet af særlige repræsentanter, så opmærksomheden fra deres særlige karakter ikke afledes, og at overveje udnævnelsen af regionale særlige repræsentanter, når den overordnede ansvarsfordeling i den næste Kommission og EU-Udenrigstjenesten er fastlagt; at overveje at udnævne tematiske særlige repræsentanter for den internationale koordinering af kampen mod klimaændringer, for humanitær folkeret og international retfærdighed og for nedrustning og ikke-spredning — i sidstnævnte tilfælde en opgave, der ville blive overtaget fra EU's nuværende særlige udsending på dette område

                  z)

                  at udnævne en ny særlig repræsentant for Ukraine med særligt fokus på Krim og Donbas, der skal være ansvarlig for at overvåge menneskerettighedssituationen i de besatte områder, gennemførelsen af Minskaftalerne og nedtrapningen i Det Azovske Hav og for at fremme internt fordrevne personers rettigheder, hvilket Europa-Parlamentet tidligere har opfordret til i sine beslutninger

            Om samspil og samarbejde

                  aa)

                  at styrke de særlige repræsentanters samspil og koordinering med de forskellige EU-institutioner, civilsamfundet og medlemsstaterne for at sikre størst mulig synergi og sammenhængende engagement fra alle aktørers side; at styrke de særlige repræsentanters deltagelse i EU's system for tidlig varsling af konflikter; at sikre, at der ikke er overlapninger med andre diplomater på højt plan såsom EU's særlige udsendinge, og at sikre samarbejde med andre ligesindede partnere og udsendinge, herunder dem, der er udpeget af FN, NATO og USA

                  ab)

                  i betragtning af, at Europa-Parlamentet er medlovgiver for den civile del af FUSP-budgettet, som forvaltes af Tjenesten for Udenrigspolitiske Instrumenter (FPI), at styrke Parlamentets tilsyn med de særlige repræsentanters aktiviteter og øge deres grad af ansvarlighed samt deres arbejdes gennemsigtighed, idet det minder om, at dette mål kan nås ved regelmæssigt at dele oplysninger om de særlige repræsentanters gennemførelse af deres mandat, deres arbejde, deres resultater og de udfordringer, de møder, gennem regelmæssige og som minimum årlige møder og drøftelser mellem de særlige repræsentanter og de relevante EP-organer, navnlig Udenrigsudvalget og dets Underudvalg om Menneskerettigheder og Underudvalg om Sikkerhed og Forsvar, samt ved systematisk at dele de rapporter og landestrategier, som de særlige repræsentanter sender til Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité i Rådet og til EU-Udenrigstjenesten, med Europa-Parlamentet, og til dette formål at insistere på, at disse dokumenter skal indgå i den interinstitutionelle aftale på FUSP-området

                  ac)

                  at tilskynde til samspil og fremme dialogen med civilsamfundet og borgerne i de regioner, som de særlige repræsentanter dækker, som en del af det forebyggende diplomati og mæglingsprocesser og også af hensyn til EU's synlighed; navnlig at sikre, at de særlige repræsentanter udviser et proaktivt engagement over for civilsamfundsaktører, menneskerettighedsforkæmpere eller kritiske røster, som kan være truet af eller mål for de lokale myndigheder;

                  2.

                  henstiller, at det næste Europa-Parlament kræver et tilsagn fra den nye NF/HR om inden for de første seks måneder af vedkommendes mandat at fremlægge strategiske overvejelser om anvendelsen af de særlige repræsentanter inden for rammerne af gennemførelsen af den globale strategi og i tråd med ovennævnte principper og henstillinger;

                  3.

                  pålægger sin formand at sende denne henstilling til Rådet, Kommissionen, næstformanden for Kommissionen/Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik og til EU's særlige repræsentanter.

         (1)  EUT L 201 af 3.8.2010, s. 30.

         (2)  EUT C 210 af 3.8.2010, s. 1.

         (3)  EUT C 351 E af 2.12.2011, s. 454.

         (4)  EUT C 356 af 4.10.2018, s. 130.

         (5)  EUT C 334 af 19.9.2018, s. 69.

         (6)  EUT C 332 E af 15.11.2013, s. 114.