title: Kommissionens henstilling (EU) 2021/2279 af 15. december 2021 om anvendelsen af miljøaftryksmetoderne til at måle og formidle produkters og organisationers miljøpræstationer over hele deres livscyklus

text:
               30.12.2021

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 471/1

      KOMMISSIONENS HENSTILLING (EU) 2021/2279
      af 15. december 2021
      om anvendelsen af miljøaftryksmetoderne til at måle og formidle produkters og organisationers miljøpræstationer over hele deres livscyklus
      EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
      under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 191 og 292,
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  Når aktørerne inden for en bred vifte af sektorer skal træffe beslutninger i miljøspørgsmål, er det afgørende, at de råder over pålidelige og korrekte målinger af og oplysninger om produkters og organisationers miljøpræstationer.

                  (2)

                  Med metoden vedrørende produkters miljøaftryk og metoden vedrørende organisationers miljøaftryk (i det følgende benævnt »miljøaftryksmetoderne«) sættes virksomhederne i stand til at måle og formidle oplysninger om deres miljøpræstationer og derved konkurrere på markedet på grundlag af pålidelige miljøoplysninger. De indeholder detaljerede instrukser om, hvordan man modellerer og beregner produkters og organisationers miljøpåvirkninger. Miljøaftryksmetoderne er baseret på eksisterende, internationalt anerkendte praksisser, indikatorer og regler.

                  (3)

                  I 2013 vedtog Kommissionen sin henstilling 2013/179/EU (1) med henblik på at fremme anvendelsen af fælles metoder til at måle og formidle oplysninger om produkters og organisationers miljøpræstationer over hele deres livscyklus. Kommissionen henstiller, at de anvendes af medlemsstaterne samt virksomheder, private organisationer og finansverdenen, og henstillingen indeholder to bilag, hvori de foreslåede metoder fastlægges.

                  (4)

                  Kommissionen har etableret en ramme for videreudvikling af miljøaftryksmetoderne med deltagelse af en bred vifte af interesserede parter, herunder industrien, og navnlig SMV'er, gennem en pilotfase.

                  (5)

                  I pilotfasen fra 2013 til 2018 blev udviklingen af produktspecifikke regler (regler for en produktkategoris miljøaftryk, PEFCR'er) og sektorregler for organisationers miljøaftryk (OEFSR'er) testet med aktiv deltagelse af interesserede parter, hvilket udmøntede sig i 19 PEFCR'er og 2 OEFSR'er.

                  (6)

                  En række tekniske aspekter af miljøaftryksmetoderne blev også opdateret, f.eks.: 1) anvendelse af princippet om væsentlighed (»handle, hvor det gør en forskel«), 2) definition af et benchmark der svarer til miljøaftrykket af det gennemsnitlige produkt eller den gennemsnitlige organisation, også kaldet repræsentativt produkt/repræsentativ organisation), 3) aftaler om udarbejdelse af modeller for centrale aspekter vedrørende klimaændringer, elektricitet, transport, infrastruktur og udstyr, emballering, bortskaffelse/ophør af levetid og landbrug, 4) indarbejdelse af normalisering og vægtning, 5) retningslinjer for, hvordan biodiversitet kan medtages som yderligere miljøoplysninger, 6) forbedring af visse metoder til vurdering af virkninger med særlig vægt på de toksikologirelaterede metoder (toksicitet for mennesker — kræftvirkninger, human toksicitet — ikke-kræftvirkninger, økotoksicitet i ferskvand, vandforbrug, arealanvendelse, ressourcer og partikelstof), 7) fastlæggelse af karakteriseringsfaktorer baseret på REACH-data 8) og en vejledning om datasæt, der er i overensstemmelse med miljøaftryk.

                  (7)

                  Resultaterne af pilotfasen blev forelagt i 2019 i arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene »Sustainable Products in a Circular Economy — Towards an EU Product Policy Framework contribution to the Circular Economy« (2). I det samme arbejdsdokument blev der også peget på mulige anvendelser af miljøaftryksmetoderne i forbindelse med politikudformningen på EU-plan. Siden 2019 og efter en indkaldelse af interessetilkendegivelser henvendt til industrien fortsatte Kommissionen udviklingen af nye regler for en produktkategoris miljøaftryk.

                  (8)

                  I Rådets konklusioner fra oktober 2019 (3) blev der udtrykt glæde over afprøvningen af EU's metode vedrørende miljøaftryk og alle initiativer, der støtter formidlingen af miljøpåvirkninger baseret på pilotprojektet om miljøaftryk.

                  (9)

                  Den europæiske grønne pagt (4) har til formål at mobilisere industrier til en ren og cirkulær økonomi, og heri understreges det, at der er behov for pålidelige, sammenlignelige og verificerbare oplysninger for at sætte køberne i stand til at træffe mere bæredygtige beslutninger og mindske risikoen for »grønvaskning«.

                  (10)

                  I sin meddelelse »En ny handlingsplan for den cirkulære økonomi — For et renere og mere konkurrencedygtigt Europa« (5) fremhæver Kommissionen, at virksomhederne bør underbygge deres miljøanprisninger ved hjælp af metoden til vurdering af produkters og organisationers miljøaftryk, og den påtog sig at teste muligheden for at indarbejde disse metoder i EU-miljømærket.

                  (11)

                  Ifølge meddelelsen »En ny forbrugerdagsorden — styrkelse af forbrugernes stilling med henblik på at opnå en bæredygtig genopretning« (6) har Kommissionen — for at anspore til flere frivillige foranstaltninger fra virksomhedernes side — planer om at samarbejde med de økonomiske aktører med henblik på at tilskynde dem til frivilligt at afgive tilsagn om at oplyse forbrugerne om virksomhedernes miljøaftryk, forbedre deres bæredygtighed og mindske indvirkningen på miljøet.

                  (12)

                  Rådet bemærkede i sine konklusioner fra december 2020, at metoden vedrørende produkters miljøaftryk har potentiale til at være en grundlæggende metode for forskellige produktpolitiske redskaber i EU og rammen for bæredygtige produkter, også under hensyntagen til passende metodologier.

                  (13)

                  Miljøaftryksmetoderne påtænkes allerede anvendt inden for rammerne af EU-politikker og -lovgivning såsom klassificeringsforordningen (7), initiativet om bæredygtige batterier (8) og tilsagnet om et grønt forbrug (9).

                  (14)

                  I lyset af denne udvikling bør Kommissionens henstilling 2013/179/EU ajourføres for at integrere den tekniske udvikling fra pilotfasen, navnlig udviklingen af kategori- og sektorregler, og dermed skabe et solidt grundlag for videreudvikling og gennemførelse af politikker. Dette forventes at gøre det lettere for virksomhederne at beregne deres miljøpræstationer baseret på pålidelige, sammenlignelige og verificerbare oplysninger og at gøre det muligt for andre aktører (f.eks. offentlige forvaltninger, NGO'er og forretningspartnere) at få adgang til sådanne oplysninger. Det forventes også at lette udviklingen af en EU-database over miljøaftryk.

                  (15)

                  SMV'er kunne have utilstrækkelig ekspertise og ressourcer til at imødekomme efterspørgslen efter oplysninger om miljøpræstationerne over den samlede livscyklus. Derfor bør støtte til SMV'er ikke kun ydes af Kommissionen, men også af medlemsstaterne og industrisammenslutninger.

                  (16)

                  Efterhånden som der dukker nye internationalt vedtagne tilgange op, forventes miljøaftryksmetoderne at blive opdateret med henblik på at integrere nye indikatorer eller regler for udarbejdelse af modeller. Disse aspekter drøftes i Kommissionens ekspertgruppe i Det Tekniske Rådgivende Udvalg om Miljøaftryk. Blandt andet overvejer gruppen virkningerne for biodiversiteten.

                  (17)

                  Som bebudet i den nye handlingsplan for den cirkulære økonomi vil Kommissionen se nærmere på udviklingen af et regelsæt for certificering af kulstoffjernelse på grundlag af et robust og gennemsigtigt kulstofregnskab med det formål at overvåge og verificere, at kulstoffjernelsen rent faktisk har fundet sted. Denne ramme vil blive udviklet i gensidig synergi og sammenhæng med miljøaftryksmetoden og vil om nødvendigt blive afspejlet i fremtidige ajourføringer af denne henstilling.

                  (18)

                  I denne henstilling fokuseres der på miljøpåvirkninger, men i den globale sammenhæng spiller betænkeligheder ved de økonomiske og sociale virkninger, herunder med hensyn til praksis på arbejdsmarkedet, en stadig vigtigere rolle. Kommissionen vil fortsat nøje følge denne udvikling og andre internationale metoder samt metoder til at analysere de miljømæssige, sociale og økonomiske virkninger i relation til forsyningskæder af produkter, som i sidste ende forbruges i EU, og som har virkninger langs forsyningskæden i tredjelande.

                  (19)

                  Denne henstilling bør træde i stedet for Kommissionens henstilling 2013/179/EU —

            VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
      1.   FORMÅL OG ANVENDELSESOMRÅDE

                  1.1.

                  Formålet med denne henstilling er at fremme brugen af miljøaftryksmetoderne i relevante politikker og ordninger, der vedrører måling af og/eller formidling af oplysninger om alle typer af produkters, herunder såvel varers som tjenesteydelsers, og organisationers miljøpræstationer over hele deres livscyklus.

                  1.2.

                  Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne og til private og offentlige organisationer, der måler eller har til hensigt at måle deres produkts eller organisations miljøpræstationer over hele deres livscyklus, og/eller som formidler eller har til hensigt at formidle oplysninger om sådanne miljøpræstationer over hele deres livscyklus til private og offentlige interesseparter samt civilsamfundet i EU.

                  1.3.

                  Henstillingen finder ikke anvendelse på gennemførelsen af obligatorisk EU-lovgivning, som fastlægger en specifik metode til beregning af produkters eller organisationers miljøpræstationer over hele deres livscyklus. Der kan dog henvises til henstillingen i EU-lovgivning eller -politik som en specifik metode til beregning af produkters eller organisationers miljøpræstationer over hele deres livscyklus.

            2.   DEFINITIONER

      I denne henstilling forstås ved:

                  a)

                  metoden vedrørende produkters miljøaftryk (i det følgende benævnt »PEF-metoden«): en overordnet metode til at måle og formidle oplysninger om et produkts potentielle miljøpåvirkninger over hele dets livscyklus, jf. bilag I

                  b)

                  metoden vedrørende organisationers miljøaftryk (i det følgende benævnt »OEF-metoden«): en overordnet metode til at måle og formidle oplysninger om en organisations potentielle miljøpåvirkninger over hele dens livscyklus, jf. bilag III

                  c)

                  produkts miljøaftryk: resultatet af en undersøgelse af et produkts miljøaftryk baseret på metoden vedrørende produkters miljøaftryk

                  d)

                  organisations miljøaftryk: resultatet af en undersøgelse af en organisations miljøaftryk baseret på metoden vedrørende organisationers miljøaftryk

                  e)

                  regler for en produktkategoris miljøaftryk (i det følgende benævnt »PEFCR'er«): produktkategorispecifikke livscyklusbaserede regler, der supplerer den generelle metodevejledning til undersøgelser af produkters miljøaftryk ved hjælp af yderligere specifikationer for en bestemt produktkategori. Hvis der findes en PEFCR, bør denne anvendes til at beregne miljøaftrykket for et produkt, der tilhører den pågældende produktkategori

                  f)

                  sektorregler for organisationers miljøaftryk (i det følgende benævnt »OEFSR'er«): sektorspecifikke livscyklusbaserede regler, der supplerer den generelle metodevejledning til undersøgelser af organisationers miljøaftryk ved hjælp af yderligere specifikationer for en bestemt sektor. Hvis der findes en OEFSR, bør denne anvendes til at beregne miljøaftrykket for en organisation, der tilhører den pågældende sektor

                  g)

                  miljøpræstationer over den samlede livscyklus: kvantificerede målinger af de potentielle miljøvirkninger under hensyntagen til alle relevante livscyklusfaser af et produkt eller en organisation set fra et forsyningskædeperspektiv

                  h)

                  formidling af oplysninger om miljøpræstationerne over den samlede livscyklus: enhver formidling af oplysninger om miljøpræstationerne over den samlede livscyklus, herunder til forretningspartnere, investorer, offentlige organer og forbrugere

                  i)

                  organisation: virksomhed, sammenslutning, firma, bedrift, myndighed eller institution eller dele eller kombinationer heraf — uanset om de er juridiske personer, offentlige eller private — som har sine egne funktioner og egen administration

                  j)

                  ordning: profitsøgende eller ikkeprofitsøgende initiativ, der er taget af private virksomheder eller en sammenslutning heraf, af et offentlig-privat partnerskab eller af statslige eller ikkestatslige organisationer, og som går ud på at måle eller formidle oplysninger om miljøpræstationer over den samlede livscyklus

                  k)

                  erhvervssammenslutning: en organisation, der repræsenterer private virksomheder, som er medlemmer af organisationen, eller private virksomheder, der tilhører en sektor på lokalt, regionalt, nationalt eller internationalt plan

                  l)

                  finansverdenen: alle aktører, der leverer finansielle tjenesteydelser (bl.a. finansiel rådgivning), herunder banker, investorer og forsikringsselskaber.

            3.   BRUG AF PEF- OG OEF-METODEN I MEDLEMSSTATERNES POLITIKKER

      Medlemsstaterne bør:

                  3.1.

                  hvor det er hensigtsmæssigt, anvende PEF-metoden eller OEF-metoden og de tilhørende PEFCR'er og OEFSR'er ved frivillige politikker, der indebærer måling af eller formidling af oplysninger om produkters eller organisationers miljøpræstationer over den samlede livscyklus, alt imens det sikres, at disse politikker ikke skaber hindringer for varernes frie bevægelighed i EU

                  3.2.

                  anse oplysninger om miljøpræstationer over den samlede livscyklus eller anprisninger, der er baseret på anvendelsen af PEF-metoden eller OEF-metoden og de tilhørende PEFCR'er og OEFSR'er, som gyldige i forbindelse med relevante nationale ordninger, der indebærer måling af eller formidling af oplysninger om produkters eller organisationers miljøpræstationer over den samlede livscyklus

                  3.3.

                  gøre en indsats for at øge udbuddet af tilgængelige livscyklusdata af høj kvalitet ved at iværksætte foranstaltninger, der har til formål at udvikle og revidere nationale databaser og stille dem til rådighed samt bidrage til indføring af data i eksisterende offentlige databaser på grundlag af de i miljøaftryksmetoderne fastlagte krav til datasæt. Der bør sikres indbyrdes kohærens mellem de forskellige databaser

                  3.4.

                  bidrage til Kommissionens bestræbelser på at sikre tilgængeligheden af datasæt af høj kvalitet, der lever op til de i miljøaftryksmetoderne fastlagte krav

                  3.5.

                  tilvejebringe bistand og værktøjer til SMV'er for at hjælpe dem med at måle, forbedre og formidle oplysninger om deres produkters eller organisations miljøpræstationer over den samlede livscyklus baseret på PEF- eller OEF-metoden og de tilhørende PEFCR'er og OEFSR'er. I denne forbindelse bør myndighederne undgå at overlappe eksisterende værktøjer, når disse er egnede til formålet

                  3.6.

                  tilskynde til at anvende OEF-metoden og de tilhørende OEFSR'er, hvis det er relevant, til at måle eller formidle oplysninger om offentlige organisationers miljøpræstationer over den samlede livscyklus

                  3.7.

                  fremme og støtte anvendelsen af PEF- og OEF-metoder på internationalt plan, herunder i multilaterale fora eller i forbindelse med ordninger, der indebærer måling af eller formidling af oplysninger om miljøpræstationer over den samlede livscyklus. I denne forbindelse bør myndighederne overveje at tilvejebringe bistand og værktøjer til SMV'er i EU's partnerlande med henblik på at måle og forbedre miljøpræstationerne for mellemvarer eller halvfabrikata, som de producerer, over den samlede livscyklus.

            4.   BRUG AF PEF- OG OEF-METODEN I VIRKSOMHEDER OG ANDRE PRIVATE ORGANISATIONER

      Virksomheder og andre private organisationer, der beslutter at måle eller formidle oplysninger om deres produkters eller organisationers miljøpræstationer over den samlede livscyklus, bør:

                  4.1.

                  anvende PEF-metoden og OEF-metoden og de tilhørende PEFCR'er og OEFSR'er til at måle eller formidle oplysninger om deres produkters eller organisations miljøpræstationer over den samlede livscyklus

                  4.2.

                  medvirke til at revidere offentlige databaser og forsyne disse med livscyklusdata af høj kvalitet i overensstemmelse med de i miljøaftryksmetoderne fastlagte krav til datasæt; bidrage til Kommissionens bestræbelser på at sikre tilgængeligheden af datasæt af høj kvalitet, der lever op til de i miljøaftryksmetoderne fastlagte krav

                  4.3.

                  overveje at bistå virksomheder, der indgår i deres forsyningskæder, navnlig SMV'er, med at levere oplysninger på grundlag af PEF-metoden og OEF-metoden eller PEFCR'er og OEFSR'er og forbedre deres organisationers og produkters miljøpræstationer over den samlede livscyklus.

            Erhvervssammenslutninger bør:

                  4.4.

                  fremme anvendelsen af PEF-metoden og OEF-metoden og de tilhørende PEFCR'er og OEFSR'er blandt deres medlemmer

                  4.5.

                  medvirke til at revidere offentlige databaser og forsyne disse med livscyklusdata af høj kvalitet i overensstemmelse med de i miljøaftryksmetoderne fastlagte krav til datasæt; bidrage til Kommissionens bestræbelser på at sikre tilgængeligheden af datasæt af høj kvalitet, der lever op til de i miljøaftryksmetoderne fastlagte krav

                  4.6.

                  stille forenklede beregningsværktøjer og ekspertise til rådighed for at bistå deres SMV-medlemmer med at beregne deres produkters eller organisations miljøpræstationer over den samlede livscyklus på grundlag af PEF-metoden eller OEF-metoden og de tilhørende PEFCR'er og OEFSR'er

                  4.7.

                  fremme og støtte anvendelsen af PEF- og OEF-metoder på internationalt plan, herunder i multilaterale fora eller i forbindelse med ordninger, der indebærer måling af eller formidling af oplysninger om miljøpræstationer over den samlede livscyklus.

            5.   ANVENDELSE AF PEF-METODEN OG OEF-METODEN OG DE TILHØRENDE PEFCR'ER OG OEFSR'ER I ORDNINGER, DER VEDRØRER MÅLING AF ELLER FORMIDLING AF OPLYSNINGER OM MILJØPRÆSTATIONER OVER DEN SAMLEDE LIVSCYKLUS

                  5.1

                  I ordninger, der vedrører måling af eller formidling af oplysninger om miljøpræstationer over den samlede livscyklus, bør PEF-metoden og OEF-metoden og de tilhørende PEFCR'er og OEFSR'er anvendes som referencemetode til at måle eller formidle oplysninger om produkters og organisationers miljøpræstationer over den samlede livscyklus.

            6.   FINANSVERDENENS ANVENDELSE AF PEF-METODEN OG OEF-METODEN OG DE TILHØRENDE PEFCR'ER OG OEFSR'ER

      Medlemmer af finansverdenen bør, hvis det er relevant:

                  6.1.

                  fremme brugen af oplysninger om miljøpræstationerne over den samlede livscyklus, der er beregnet på grundlag af PEF-metoden eller OEF-metoden og de tilhørende PEFCR'er og OEFSR'er, i vurderingen af de økonomiske risici, der er forbundet med miljøpræstationerne over den samlede livscyklus

                  6.2.

                  fremme brugen af oplysninger baseret på undersøgelser af organisationers miljøaftryk i deres vurdering af resultaterne for miljøkomponenten i bæredygtighedsindekser

                  6.3.

                  fremme og støtte anvendelsen af PEF- og OEF-metoder på internationalt plan, herunder i multilaterale fora eller i forbindelse med ordninger, der indebærer måling af eller formidling af oplysninger om miljøpræstationer over den samlede livscyklus.

            7.   VERIFIKATION

                  7.1.

                  Hvis undersøgelser af produkters og organisationers miljøaftryk videregives til tredjeparter, bør undersøgelserne verificeres i overensstemmelse med kravene i PEF- og OEF-metoden og eventuelle specifikke angivelser i PEFCR'er og OEFSR'er.

            8.   RAPPORTERING OM HENSTILLINGENS GENNEMFØRELSE

                  8.1.

                  Medlemsstaterne opfordres til årligt at underrette Kommissionen om, hvilke foranstaltninger de har truffet på baggrund af denne henstilling. De første oplysninger bør forelægges et år efter vedtagelsen af denne henstilling. Rapporteringen bør omfatte oplysninger om:

                              a)

                              hvordan PEF-metoden og OEF-metoden og de tilhørende PEFCR'er og OEFSR'er anvendes i politikinitiativer

                              b)

                              antallet af produkter og/eller organisationer, der er omfattet af initiativerne

                              c)

                              incitamenter vedrørende miljøpræstationer over den samlede livscyklus

                              d)

                              initiativer vedrørende udvikling af livscyklusdata af høj kvalitet

                              e)

                              hvordan SMV'er bistås med at levere livscyklusmiljødata og forbedre deres miljøpræstationer over den samlede livscyklus

                              f)

                              eventuelle problemer og flaskehalse, som konstateres ved brug af metoderne.

            9.   OPHÆVELSE AF TIDLIGERE HENSTILLINGER

      Kommissionens henstilling 2013/179/EU ophæves. Henvisninger til den ophævede henstilling gælder som henvisninger til nærværende henstilling.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 15. december 2021.

               På Kommissionens vegne

            Virginijus SINKEVIČIUS

               Medlem af Kommissionen

         (1)  Kommissionens henstilling 2013/179/EU af 9. april 2013 om brug af fælles metoder til at måle og formidle oplysninger om produkters og organisationers miljøpræstationer over hele deres livscyklus (EUT L 124 af 4.5.2013, s. 1).

         (2)  SWD(2019) 91 final.

         (3)  https://www.consilium.europa.eu/media/40928/st12791-en19.pdf.

         (4)  COM(2019) 640 final/3.

         (5)  COM(2020) 98 final.

         (6)  COM(2020) 696 final.

         (7)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/852 af 18. juni 2020 om fastlæggelse af en ramme til fremme af bæredygtige investeringer og om ændring af forordning (EU) 2019/2088 (EUT L 198 af 22.6.2020, s. 13).

         (8)  COM(2020) 798 final.

         (9)  https://ec.europa.eu/info/sites/default/files/working_document_for_the_green_consumption_pledges_0.pdf.


title: Rådets henstilling (EU) 2022/66 af 17. januar 2022 om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner

text:
                  18.1.2022

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  L 11/52

         RÅDETS HENSTILLING (EU) 2022/66
         af 17. januar 2022
         om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner
         RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
         som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 77, stk. 2, litra b) og e), og artikel 292, første og andet punktum, og
         og som tager følgende i betragtning:

                     1)

                     Rådet vedtog den 30. juni 2020 en henstilling om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (1) (»Rådets henstilling«).

                     2)

                     Rådet har siden vedtaget henstilling (EU) 2020/1052 (2), (EU) 2020/1144 (3), (EU) 2020/1186 (4), (EU) 2020/1551 (5), (EU) 2020/2169 (6), (EU) 2021/89 (7), (EU) 2021/132 (8), (EU) 2021/767 (9), (EU) 2021/892 (10), (EU) 2021/992 (11), (EU) 2021/1085 (12), (EU) 2021/1170 (13), (EU) 2021/1346 (14), (EU) 2021/1459 (15), (EU) 2021/1712 (16), (EU) 2021/1782 (17), (EU) 2021/1896 (18), (EU) 2021/1945 (19), (EU) 2021/2022 (20) og (EU) 2021/2150 (21) om ændring af Rådets henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner.

                     3)

                     Den 20. maj 2021 vedtog Rådet henstilling (EU) 2021/816 om ændring af henstilling (EU) 2020/912 om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner (22) med henblik på at ajourføre de kriterier, der anvendes til at vurdere, om ikkevæsentlige rejser fra tredjelande er sikre og bør tillades.

                     4)

                     Rådets henstilling fastsætter, at medlemsstaterne gradvist bør ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 1. juli 2020 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling. Hver anden uge bør listen over tredjelande i bilag I revideres og alt efter omstændighederne ajourføres af Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester efter en samlet vurdering på grundlag af den metode, de kriterier og de oplysninger, der er omhandlet i Rådets henstilling.

                     5)

                     Der har siden fundet drøftelser sted i Rådet i tæt samråd med Kommissionen og de relevante EU-agenturer og -tjenester om en revision af listen over tredjelande i bilag I til Rådets henstilling og i forbindelse med anvendelse af de kriterier og den metode, der er fastsat i Rådets henstilling som ændret ved henstilling (EU) 2021/816. Som et resultat af disse drøftelser bør listen over tredjelande i bilag I ændres. Navnlig Argentina, Australien og Canada bør fjernes fra listen.

                     6)

                     Grænsekontrol er ikke kun i de medlemsstaters interesse, ved hvis ydre grænser kontrollen foretages, men i alle de medlemsstaters interesse, der har ophævet grænsekontrollen ved deres indre grænser. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at de foranstaltninger, der træffes ved de ydre grænser, koordineres for at sikre et velfungerende Schengenområde. Med henblik herpå bør medlemsstaterne fra den 17. januar 2022 fortsætte med ophævelsen af de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, særlige administrative områder og andre enheder og territoriale myndigheder, der er opført på listen i bilag I til Rådets henstilling, som ændres ved denne henstilling.

                     7)

                     I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter, at Rådet har truffet foranstaltning om denne henstilling til udbygning af Schengenreglerne, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre denne henstilling, jf. artikel 4 i nævnte protokol.

                     8)

                     Denne henstilling udgør en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, som Irland ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2002/192/EF (23); Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne henstilling, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.

                     9)

                     For så vidt angår Island og Norge udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i Rådets afgørelse 1999/437/EF (24).

                     10)

                     For så vidt angår Schweiz udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (25) sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2008/146/EF (26).

                     11)

                     For så vidt angår Liechtenstein udgør denne henstilling en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF (27) sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2011/350/EU (28),

               HAR VEDTAGET DENNE HENSTILLING:
         Rådet henstilling (EU) 2020/912, ændret ved henstilling (EU) 2020/1052, (EU) 2020/1144, (EU) 2020/1186, (EU) 2020/1551, (EU) 2020/2169, (EU) 2021/89, (EU) 2021/132, (EU) 2021/767, (EU) 2021/816, (EU) 2021/892, (EU) 2021/992, (EU) 2021/1085, (EU) 2021/1170, (EU) 2021/1346, (EU) 2021/1459, (EU) 2021/1712, (EU) 2021/1782, (EU) 2021/1896, (EU) 2021/1945, (EU) 2021/2022 og (EU) 2021/2150, om de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU og eventuel ophævelse af disse restriktioner ændres således:

                     1)

                     Punkt 1, første afsnit, i Rådets henstilling affattes således:

                                 »1.

                                 Medlemsstaterne bør gradvist ophæve de midlertidige restriktioner for ikkevæsentlige rejser til EU fra den 17. januar 2022 på en koordineret måde for så vidt angår personer, der er bosiddende i de tredjelande, der er opført på listen i bilag I.«

                     2)

                     Bilag I til henstillingen affattes således:

                           »BILAG I
                           Tredjelande, særlige administrative områder og andre enheder og territoriale myndigheder, hvis indbyggere ikke bør berøres af midlertidige restriktioner ved de ydre grænser for ikkevæsentlige rejser til EU:
                           I.   STATER

                                       1.

                                       BAHRAIN

                                       2.

                                       CHILE

                                       3.

                                       COLUMBIA

                                       4.

                                       INDONESIEN

                                       5.

                                       KUWAIT

                                       6.

                                       NEW ZEALAND

                                       7.

                                       PERU

                                       8.

                                       QATAR

                                       9.

                                       RWANDA

                                       10.

                                       SAUDI-ARABIEN

                                       11.

                                       SYDKOREA

                                       12.

                                       DE FORENEDE ARABISKE EMIRATER

                                       13.

                                       URUGUAY

                                       14.

                                       KINA (*1)

                                 II.   FOLKEREPUBLIKKEN KINAS SÆRLIGE ADMINISTRATIVE OMRÅDER

                           Hongkong SAR
                           Macao SAR
                           III.   ENHEDER OG TERRITORIALE MYNDIGHEDER, DER IKKE ER ANERKENDT SOM STATER AF MINDST EN MEDLEMSSTAT

                           Taiwan

                        (*1)  med forbehold af bekræftelse af gensidighed."

            Udfærdiget i Bruxelles, den 17. januar 2022.

                  På Rådets vegne

               J. DENORMANDIE

                  Formand

            (1)  EUT L 208 I af 1.7.2020, s. 1.

            (2)  EUT L 230 af 17.7.2020, s. 26.

            (3)  EUT L 248 af 31.7.2020, s. 26.

            (4)  EUT L 261 af 11.8.2020, s. 83.

            (5)  EUT L 354 af 26.10.2020, s. 19.

            (6)  EUT L 431 af 21.12.2020, s. 75.

            (7)  EUT L 33 af 29.1.2021, s. 1.

            (8)  EUT L 41 af 4.2.2021, s. 1.

            (9)  EUT L 165 I af 11.5.2021, s. 66.

            (10)  EUT L 198 af 4.6.2021, s. 1.

            (11)  EUT L 221 af 21.6.2021, s. 12.

            (12)  EUT L 235 af 2.7.2021, s. 27.

            (13)  EUT L 255 af 16.7.2021, s. 3.

            (14)  EUT L 306 af 31.8.2021, s. 4.

            (15)  EUT L 320 af 10.9.2021, s. 1.

            (16)  EUT L 341 af 24.9.2021, s. 1.

            (17)  EUT L 360 af 11.10.2021, s. 128.

            (18)  EUT L 388 af 3.11.2021, s. 1.

            (19)  EUT L 397 af 10.11.2021, s. 28.

            (20)  EUT L 413 af 19.11.2021, s. 37.

            (21)  EUT L 434 af 6.12.2021, s. 8.

            (22)  EUT L 182 af 21.5.2021, s. 1.

            (23)  Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengenreglerne (EFT L 64 af 7.3.2002, s. 20).

            (24)  EFT L 176 af 10.7.1999, s. 31.

            (25)  EUT L 53 af 27.2.2008, s. 52.

            (26)  Rådets afgørelse 2008/146/EF af 28. januar 2008 om indgåelse, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (EUT L 53 af 27.2.2008, s. 1).

            (27)  EUT L 160 af 18.6.2011, s. 21.

            (28)  Rådets afgørelse 2011/350/EU af 7. marts 2011 om indgåelse, på Den Europæiske Unions vegne, af protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, navnlig for så vidt angår afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser og personbevægelser (EUT L 160 af 18.6.2011, s. 19).


title: Rådets henstilling (EU) 2022/107 af 25. januar 2022 om en koordineret tilgang til fremme af sikker fri bevægelighed under covid-19-pandemien og om erstatning af henstilling (EU) 2020/1475 (EØS-relevant tekst)

text:
               27.1.2022

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 18/110

      RÅDETS HENSTILLING (EU) 2022/107
      af 25. januar 2022
      om en koordineret tilgang til fremme af sikker fri bevægelighed under covid-19-pandemien og om erstatning af henstilling (EU) 2020/1475
      (EØS-relevant tekst)
      RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,
      som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 21, stk. 2, artikel 168, stk. 6, og artikel 292, første og andet punktum,
      som henviser til forslag fra Europa-Kommissionen, og
      som tager følgende i betragtning:

                  (1)

                  Unionsborgerskabet giver alle unionsborgere ret til fri bevægelighed.

                  (2)

                  I medfør af traktatens artikel 21, stk. 1, har enhver unionsborger ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område med de restriktioner og på de betingelser, der er fastsat i traktaterne og i gennemførelsesbestemmelserne hertil. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF (1) giver denne ret virkning. Desuden er retten til fri bevægelighed og opholdsretten fastsat i artikel 45 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (chartret). Eftersom en handling fra Unionens side viser sig påkrævet for at nå det mål, der er fastsat i traktatens artikel 21, og traktaterne ikke indeholder fornøden hjemmel hertil på anden måde, kan Rådet vedtage bestemmelser med henblik på at lette udøvelsen af retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område.

                  (3)

                  I henhold til traktatens artikel 168, stk. 1, skal der sikres et højt sundhedsbeskyttelsesniveau ved fastlæggelsen og gennemførelsen af alle Unionens politikker og aktiviteter.

                  (4)

                  Den 30. januar 2020 erklærede generaldirektøren for Verdenssundhedsorganisationen (WHO) det globale udbrud af det nye covid-19-virus, som forårsager coronavirussygdom 2019 (covid-19), for en folkesundhedsmæssig krisesituation af international betydning. Den 11. marts 2020 vurderede WHO, at covid-19 kan karakteriseres som en pandemi.

                  (5)

                  For at begrænse spredningen af virusset har medlemsstaterne truffet diverse foranstaltninger, hvoraf nogle har haft indvirkning på unionsborgernes ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, bl.a. indrejserestriktioner eller krav om en test for sars-CoV-2-infektion for personer, der udøver retten til fri bevægelighed ved at rejse på tværs af landegrænserne.

                  (6)

                  Da covid-19-pandemien har skabt en sundhedskrise uden fortilfælde, er beskyttelsen af folkesundheden blevet en topprioritet for både Unionen og dens medlemsstater. Med henvisning til beskyttelsen af folkesundheden kan medlemsstaterne træffe foranstaltninger, som indebærer restriktioner for den frie bevægelighed for personer inden for Unionen. I henhold til traktatens artikel 168, stk. 7, er udformningen af nationale sundhedspolitikker, herunder organisationen og leveringen af sundhedstjenesteydelser og behandling på sundhedsområdet, medlemsstaternes ansvar og kan derfor variere fra medlemsstat til medlemsstat. Medlemsstaterne har kompetence til at træffe afgørelse om, hvilke foranstaltninger der er mest hensigtsmæssige for at beskytte folkesundheden, men det bør sikres, at sådanne foranstaltninger koordineres med henblik på at sikre udøvelsen af retten til fri bevægelighed og bekæmpe en alvorlig grænseoverskridende sundhedstrussel som f.eks. covid-19.

                  (7)

                  Medlemsstaterne bør, når de vedtager og anvender restriktioner for den frie bevægelighed, overholde EU-rettens principper, særligt proportionalitetsprincippet og princippet om ikkeforskelsbehandling. Formålet med denne henstilling er at lette anvendelsen af disse principper på en koordineret måde i forbindelse med den ekstraordinære situation, der er opstået som følge af covid-19-pandemien.

                  (8)

                  Ensidige foranstaltninger på området kan potentielt skabe alvorlige forstyrrelser, eftersom virksomhederne og borgerne skal forholde sig til et utal af divergerende foranstaltninger, som hurtigt ændrer form. Dette er særlig skadeligt i en situation, hvor Unionens økonomi allerede er blevet hårdt ramt af virusset.

                  (9)

                  En koordineret tilgang har til formål at forhindre genindførelsen af kontrol ved de indre grænser. Både grænselukninger og generelle rejseforbud og suspension af flyvninger og transport til lands og til vands er ikke berettigede, da mere målrettede og koordinerede foranstaltninger, f.eks. covid-19-certifikater eller test, har tilstrækkelig virkning og forårsager færre forstyrrelser. Systemet med »grønne baner« (2) bør holde gang i transportstrømmene, navnlig for at sikre den frie bevægelighed af varer og tjenesteydelser og dermed undgå afbrydelser i forsyningskæderne.

                  (10)

                  For at sikre en øget koordinering mellem medlemsstaterne vedtog Rådet den 13. oktober 2020 henstilling (EU) 2020/1475 (3). I denne henstilling blev der fastlagt en koordineret tilgang til følgende centrale punkter: anvendelsen af fælles kriterier og tærskler for bestemmelse af, om der skal indføres restriktioner for den frie bevægelighed, kortlægning af risikoen for smitte med covid-19 baseret på en fælles farvekode og en koordineret tilgang med hensyn til eventuelle foranstaltninger, der kan indføres over for personer, der færdes mellem områder, og som bygger på smitterisikoen i de pågældende områder. Den 1. februar 2021 vedtog Rådet henstilling (EU) 2021/119 (4) om ændring af henstilling (EU) 2020/1475 i lyset af det meget høje smittespredningsniveau i hele Unionen — muligvis forårsaget af de mere smitsomme sars-CoV-2-varianter, der giver anledning til bekymring.

                  (11)

                  Den 14. juni 2021 vedtog Europa-Parlamentet og Rådet forordning (EU) 2021/953 om en ramme for udstedelse, kontrol og accept af interoperable covid-19-vaccinations-, test- og restitutionscertifikater (EU's digitale covidcertifikat) for at lette fri bevægelighed under covid-19-pandemien (5). Rammen blev oprettet for at gøre det lettere for indehavere af EU's digitale covidcertifikat at udøve deres ret til fri bevægelighed under covid-19-pandemien. Denne forordning skal også bidrage til på en koordineret måde at lette den gradvise ophævelse af restriktioner for den frie bevægelighed, der i overensstemmelse med EU-retten er indført af medlemsstaterne med henblik på at begrænse spredningen af sars-CoV-2.

                  (12)

                  Forordning (EU) 2021/953 fandt anvendelse fra den 1. juli 2021. Siden da har vaccinerede, testede eller restituerede personer haft ret til at få udstedt EU's digitale covidcertifikat efter vaccination, testning eller restitution i en medlemsstat. Med henblik på at gøre bedst mulig brug af rammen for EU's digitale covidcertifikat vedtog Rådet den 14. juni 2021 henstilling (EU) 2021/961 (6) om ændring af henstilling (EU) 2020/1475.

                  (13)

                  Siden juni 2021 har der på to områder fundet en udvikling sted, som har væsentlig indvirkning på den frie bevægelighed inden for Unionen. For det første er vaccinationstilslutningen steget betydeligt, idet den kumulative andel af fuldt vaccinerede i Unionens befolkning som helhed nåede op på over 68 % pr. 10. januar 2022 (7), hvilket må sammenholdes med, at den lå på under 30 %, da den seneste ændring af henstilling (EU) 2020/1475 og forordning (EU) 2021/953 blev vedtaget (8). En betydeligt højere procentdel af befolkningen er derved bedre beskyttet mod at blive alvorligt syg og dø af covid-19 som følge af de covid-19-vacciner, der på nuværende tidspunkt står til rådighed. For det andet er udbredelsen af EU's digitale covidcertifikat skredet hurtigt frem.
                  Pr. januar 2022 havde EU's medlemsstater udstedt mere end 1 milliard eksemplarer af EU's digitale covidcertifikat. EU's digitale covidcertifikat er således et bredt tilgængeligt, pålideligt og alment accepteret redskab til at fremme fri bevægelighed under covid-19-pandemien. Rammen for EU's digitale covidcertifikat anvendes ikke kun af EU-medlemsstaterne, de tre lande uden for EU, der er medlem af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, og Schweiz (9), men også af 29 andre tredjelande og territorier, og flere tredjelande forventes at tilslutte sig i fremtiden. Samtidig udgør den epidemiologiske situation i Unionen fortsat en udfordring, hvilket gør det berettiget at opretholde foranstaltninger med det formål at beskytte folkesundheden.

                  (14)

                  I lyset af denne udvikling bør den fælles tilgang i Rådets henstilling (EU) 2020/1475 tilpasses yderligere, således som Det Europæiske Råd også anmodede om i sine konklusioner af 22. oktober 2021 (10). Navnlig bør en persons covid-19-vaccinations-, test- eller restitutionsstatus, dokumenteret ved EU's digitale covidcertifikat, være den afgørende faktor. Da EU's digitale covidcertifikater kan udstedes, verificeres og accepteres på sikker vis, bør rejsende, som er i besiddelse af et gyldigt digitalt EU-covidcertifikat, ikke pålægges yderligere restriktioner for den frie bevægelighed, f.eks. yderligere test for sars-CoV-2-infektion. Sådanne personer, som rejser inden for Unionen, bør i princippet navnlig ikke pålægges anbringelse i karantæne, da det udgør en væsentlig begrænsning af den frie bevægelighed.

                  (15)

                  Dette understøttes af anbefalinger fra WHO (11), ifølge hvilke fuldt vaccinerede rejsende og rejsende, der er restitueret efter covid-19 inden for de sidste seks måneder forud for rejsen, ikke bør pålægges yderligere restriktioner. Personer, der ikke falder ind under disse to kategorier, bør i princippet kunne rejse på grundlag af en negativ test for sars-CoV-2-infektion.

                  (16)

                  For at lette fri bevægelighed inden for Unionen må der skabes en fælles forståelse af de betingelser, som de tre typer af EU's digitale covidcertifikater bør opfylde for at kunne accepteres.

                  (17)

                  Den 21. december 2021 vedtog Kommissionen delegeret forordning (EU) 2021/2288 om ændring af bilaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/953 for så vidt angår acceptperioden for vaccinationscertifikater, der er udstedt i formatet for EU's digitale covidcertifikat, og som angiver afslutningen af den primære vaccinationsserie (12). Nævnte delegerede forordning fastsatte med henblik på rejser, at certifikater, der angiver afslutningen af den primære vaccinationsserie, kun accepteres, hvis der er gået højst 270 dage siden datoen for den seneste dosis i serien. Da det endnu ikke var muligt at fastsætte en acceptperiode for certifikater, der angiver indgivelsen af en boosterdosis, blev det anført i den delegerede forordning, at der på nuværende tidspunkt ikke bør gælde en acceptperiode for certifikater, der angiver indgivelsen af en boosterdosis.

                  (18)

                  Medlemsstaterne bør straks træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre adgang til vaccination for de befolkningsgrupper, hvis tidligere udstedte vaccinationscertifikater nærmer sig udløbet af standardacceptperioden under fuld hensyntagen til nationale beslutninger om prioritering af forskellige befolkningsgrupper i forbindelse med udrulningen af vaccinationer i lyset af den nationale politik og den epidemiologiske situation.

                  (19)

                  Kommissionen bør opfordres til at overvåge og regelmæssigt tage tilgangen med hensyn til acceptperioden op til fornyet overvejelse for at vurdere, om der er behov for tilpasninger eller ændringer på grundlag af ny videnskabelig dokumentation, herunder i forbindelse med acceptperioden for certifikater efter indgivelse af en boosterdosis.

                  (20)

                  For at lette den frie bevægelighed inden for Unionen bør standardgyldighedsperioderne for testcertifikater opretholdes. Den prøveudtagning, der kræves til en molekylær nukleinsyre-amplificeringstest (NAAT), bør foretages højst 72 timer før ankomsten for at kunne komme i betragtning. En kortere gyldighedsperiode på højst 24 timer er berettiget, når det gælder de hurtige antigentest, der er opført i bilag I til EU's fælles liste over hurtige covid-19-antigentest, som er godkendt af Udvalget for Sundhedssikkerhed (13), i betragtning af tilgængeligheden af disse test.

                  (21)

                  I løbet af de sidste måneder er den kliniske ydeevne blevet forbedret for hurtige antigentest. I maj 2021 indførte den tekniske arbejdsgruppe om diagnostiske covid-19-test, der er nedsat af Udvalget for Sundhedssikkerhed (14) og er ansvarlig for at føre EU's fælles liste over hurtige antigentest, en mere struktureret, sammenhængende og hurtig procedure for ajourføring af listen. Den 21. september 2021 nåede den tekniske arbejdsgruppe desuden til enighed om supplerende definitioner og kriterier, der bør tages i betragtning i forbindelse med uafhængige valideringsundersøgelser, som har til formål at vurdere den kliniske ydeevne af hurtige antigentest til diagnosticering af covid-19. Kun hurtige antigentestresultater baseret på næse-, svælg- og/eller næsesvælgpodning bør være gyldige til udstedelse af testcertifikater med henblik på EU's digitale covidcertifikatformat. Den tekniske arbejdsgruppe enedes om at udelukke hurtige antigentest, der udelukkende er baseret på alternative prøvetyper såsom spyt, fra listen.
                  Desuden er hverken poolede hurtige antigentest eller hurtige antigenselvtest optaget på listen, hvilket yderligere øger sandsynligheden for, at de optagede test konsekvent leverer pålidelige resultater. Udvalget for Sundhedssikkerhed vedtog den syvende og seneste ajourføring af den fælles liste den 10. november 2021. I betragtning af disse forbedringer bør alle medlemsstater i forbindelse med rejser acceptere såvel testcertifikater udstedt efter en NAAT som testcertifikater udstedt efter de hurtige antigentest, der er optaget på EU's fælles liste.

                  (22)

                  På baggrund af evidens til støtte for en henstilling om, at personer, der er restitueret efter laboratoriebekræftet covid-19, ikke behøver yderligere rejserelaterede test for sars-CoV-2-infektion eller rejserelateret selvisolering eller karantæne mindst i de første 180 dage efter den første positive NAAT-test, bør indehavere af sådanne restitutionscertifikater også undtages fra yderligere rejserestriktioner i den nævnte periode.

                  (23)

                  EU's digitale covidcertifikatsystem åbner mulighed for automatisk at anvende valideringsregler på certifikaternes datasæt, hvilket sikrer, at rejsereglerne anvendes hurtigt, pålideligt og på en forudsigelig måde. For at lette anvendelsen af reglerne for validering af EU's digitale covidcertifikater bør medlemsstaterne gøre brug af den standardiserede funktion »business rules processing«, der tilbydes i EU's digitale covidcertifikatsystem (15).

                  (24)

                  Siden vedtagelsen af forordning (EU) 2021/953 har Kommissionen vedtaget flere gennemførelsesretsakter, hvori det fastsættes, at covid-19-certifikater udstedt af et nærmere bestemt tredjeland til unionsborgere og deres familiemedlemmer skal betragtes som ligestillede med certifikater udstedt af medlemsstaterne i overensstemmelse med nævnte forordning for at lette den frie bevægelighed for deres indehavere. Når der i denne henstilling henvises til EU's digitale covidcertifikater, der er udstedt i overensstemmelse med forordning (EU) 2021/953, bør dette forstås således, at dette også omfatter certifikater udstedt til unionsborgere og deres familiemedlemmer, der er omfattet af disse gennemførelsesretsakter. For at lette den frie bevægelighed bør medlemsstaterne også tilskyndes til at udstede EU's digitale covidcertifikater i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning (EU) 2021/953 til personer, som er omfattet af denne bestemmelse, og som er blevet vaccineret i tredjelande, navnlig de tredjelande, hvis certifikater ikke er omfattet af sådanne gennemførelsesretsakter.

                  (25)

                  Som anført i artikel 3, stk. 6, i forordning (EU) 2021/953 er besiddelse af EU's digitale covidcertifikat ikke en forudsætning for at udøve retten til fri bevægelighed. Personer, der ikke er i besiddelse af EU's digitale covidcertifikat, bør derfor ikke hindres i at rejse, men kan om fornødent pålægges at lade sig teste for sars-CoV-2-infektion før eller efter ankomsten med henblik på at mindske risikoen for at importere smitte.

                  (26)

                  Denne henstilling omfatter anvendelsen af EU's digitale covidcertifikat for at lette den frie bevægelighed i Unionen under covid-19-pandemien. Der er hverken tale om at foreskrive eller forbyde brugen af covid-19-certifikater til indenlandske formål, f.eks. adgang til arrangementer, mødesteder eller arbejdspladsen. Som anført i betragtning 48 i forordning (EU) 2021/953 gælder det, at hvis en medlemsstat beslutter at anvende EU's digitale covidcertifikater til andre formål, skal sådanne indenlandske anvendelsesformål fastsættes i national ret, som bl.a. skal overholde databeskyttelseskravene. Som anført i betragtning 49 i forordning (EU) 2021/953 gælder det, at hvis en medlemsstat har indført en ordning for covid-19-certifikater til indenlandske formål, bør den sikre, at EU's digitale covidcertifikater også kan anvendes og accepteres fuldt ud. Dette sker for at sikre, at indehavere af sådanne certifikater, der rejser til en anden medlemsstat under udøvelse af deres ret til fri bevægelighed, ikke behøver at indhente et supplerende nationalt certifikat.

                  (27)

                  Visse kategorier af rejsende, der udøver deres ret til fri bevægelighed, bør i betragtning af deres særlige situation eller væsentlige funktion ikke pålægges at være i besiddelse af EU's digitale covidcertifikat. Samtidig kan denne liste være mere restriktiv, end det var tilfældet i henstilling (EU) 2020/1475, fordi mange personer, der rejser med henblik på en væsentlig funktion eller et væsentligt behov, allerede er vaccineret. Den bør omfatte transportmedarbejdere eller udbydere af transporttjenester, patienter, der rejser af tvingende medicinske årsager, søfarende, personer, der krydser grænser dagligt eller hyppigt for at arbejde eller uddanne sig, besøge nære slægtninge, søge lægebehandling eller tage sig af deres nærmeste, samt børn under 12 år.

                  (28)

                  I betragtning af de fremskridt, der er gjort med hensyn til vaccinetilslutningen og den vellykkede udbredelse af EU's digitale covidcertifikat, bør covid-19-rejseforanstaltningerne anvendes på individuelt plan i stedet for regionalt plan, hvilket indebærer, at en rejsendes covid-19-vaccinations-, test- eller restitutionsstatus, dokumenteret ved et gyldigt digitalt EU-covidcertifikat, bør være den afgørende faktor. Rejsende, der udøver deres ret til fri bevægelighed med et gyldigt certifikat, bør i princippet ikke pålægges yderligere restriktioner. Denne tilgang er begrundet ved det forhold, at virusset stadig forekommer i alle regioner i hele EU, og at den epidemiologiske situation i disse regioner ændrer sig konstant og hurtigt. En personbaseret tilgang vil væsentligt forenkle de rammer, der gælder for rejser under pandemien i EU, og vil skabe yderligere klarhed og forudsigelighed for de rejsende med hensyn til de gældende regler.

                  (29)

                  Fordi det er et nyttigt og letforståeligt værktøj for offentligheden og medlemsstaternes myndigheder, bør kortet i trafiklysets farver, der angiver den epidemiologiske situation på regionalt plan, opretholdes til orientering, med undtagelse af kortlægning af områder, hvor virussets udbredelse ligger på meget høje niveauer, og hvor supplerende foranstaltninger er nødvendige. Kriterier og tærskler i relation til kortet, jf. Rådets henstilling (EU) 2020/1475, bør dog tilpasses, så der lægges større vægt på nyligt anmeldte covid-19-tilfælde som det centrale kriterium i vurderingen af risikoen for, at en rejsende importerer sars-CoV-2-smitte. Dette kriterium bør afvejes mod vaccinationstilslutningen i samme region for at tage i betragtning, at vaccination mindsker den risiko, som covid-19 udgør for folkesundheden.
                  Den resulterende vægtede rate bør tildeles en farvekode under anvendelse af tærsklerne i den risikovurderingsmodel, som ECDC har opstillet, undtagen for regioner med utilstrækkelig testfrekvens. De nærmere detaljer i kortet bør medtages i et bilag til henstillingen. På grundlag af data fra medlemsstaterne bør Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme offentliggøre kortet ugentligt.

                  (30)

                  Der bør rettes særlig opmærksomhed på områder, hvor virussets udbredelse ligger på meget høje niveauer, i betragtning af den øgede sandsynlighed for importerede tilfælde fra disse områder samt den belastning, som langvarige perioder med et højt antal smittetilfælde kan påføre disse områders offentlige sundhedssystemer. For at afbøde disse folkesundhedsmæssige risici bør medlemsstaterne fraråde alle ikkevæsentlige rejser til og fra sådanne områder. Desuden bør personer, der ikke er i besiddelse af et vaccinations- eller restitutionscertifikat fra sådanne områder, pålægges at lade sig teste for sars-CoV-2-infektion før afgangen og lade sig underkaste test og karantæne/selvisolering efter ankomsten. Undtagelser for rejsende med væsentlige funktioner, navnlig for transportmedarbejdere og udbydere af transporttjenester, bør tages i anvendelse for at begrænse forstyrrelserne af det indre marked og opretholde de »grønne baners« funktion.

                  (31)

                  For at sikre, at rejsende familier forbliver forenet, bør det af børn under 12 år, som er i besiddelse af et gyldigt digitalt EU-covidcertifikat, uanset om det er et vaccinations-, test- eller restitutionscertifikat, eller en negativ test for sars-CoV-2, ikke kræves, at de skal underkastes karantæne/selvisolering i forbindelse med rejser. Desuden bør børn under 6 år fritages for kravet om i forbindelse med rejser at gå i karantæne/selvisolering eller tage en test for sars-CoV-2.

                  (32)

                  Fremkomsten af nye sars-CoV-2-varianter giver, som det fremgår af fremkomsten af omikronvarianten, fortsat anledning til bekymring, og medlemsstaterne bør tage disse i betragtning, hvis de indfører restriktioner for den frie bevægelighed som reaktion på covid-19-pandemien. Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme vurderer regelmæssigt ny dokumentation angående varianter, der opdages gennem epidemiologiske efterretninger, regelbaseret genomscreening af varianter eller andre videnskabelige kilder (16). Dette omfatter navnlig varianter, der giver anledning til bekymring, for hvilke der foreligger klar dokumentation for en betydelig smittevirkning, alvorsgrad og/eller immunitet, som sandsynligvis vil påvirke den epidemiologiske situation i EU/EØS, og varianter, der skal holdes ekstra øje med, for hvilke der foreligger dokumentation for genomiske egenskaber, epidemiologisk dokumentation eller in vitro-dokumentation, som peger i retning af en betydelig smittevirkning, alvorsgrad eller immunitet, og som realistisk set har indvirkning på den epidemiologiske situation i EU/EØS.
                  For at give et overblik over andelen af varianter, der giver anledning til bekymring, og varianter, der skal holdes ekstra øje med, i EU/EØS samt sekventeringsmængderne offentliggør Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme kort og andre data på ugentlig basis (17). For at indhente rettidige og nøjagtige oplysninger om fremkomsten og udbredelsen af sars-CoV-2-varianter, der giver anledning til bekymring eller skal holdes ekstra øje med, er det vigtigt, at medlemsstaterne opretholder eller opnår en tilstrækkelig høj sekventeringsmængde. Uden en tilstrækkelig sekventeringsmængde bliver det vanskeligt at påvise udbredelsen af varianter, der giver anledning til bekymring, før de får indvirkning på den samlede epidemiologiske situation. Samtidig er det vigtigt, at medlemsstaterne tager hensyn til forskellene i sekventeringsmængden for ikke at modvirke høje sekventeringsniveauer.

                  (33)

                  Sars-CoV-2-varianterne »alfa«, »delta« og »omikron«, hvoraf sidstnævnte er ved at blive den dominerende i Unionen, har synliggjort de negative virkninger, som nye sars-CoV-2-varianter kan få for den epidemiologiske situation. Selv om det kan være meget vanskeligt at standse spredningen af en variant, når først den er blevet opdaget i Unionen, er det ikke desto mindre relevant i lyset af de potentielle konsekvenser at fastlægge en nødbremseprocedure for en koordineret tilgang, hvormed det tilsigtes at forsinke spredningen af nye varianter inden for Unionen. For at sikre koordineringen mellem medlemsstaterne bør dette også gælde i situationer, hvor en medlemsstat i overensstemmelse med EU-retten indfører restriktioner, fordi den epidemiologiske situation i et område hurtigt forværres, navnlig i områder, der allerede er alvorligt berørt.

                  (34)

                  Ifølge forordning (EU) 2021/953 gælder det, at hvor en medlemsstat i overensstemmelse med EU-retten kræver, at indehavere af EU's digitale covidcertifikat efter indrejse på dens område går i karantæne eller selvisolation eller testes for sars-CoV-2-infektion, eller hvis den pålægger indehavere af sådanne certifikater andre restriktioner, f.eks. fordi den epidemiologiske situation i en medlemsstat eller i en region i en medlemsstat forværres hurtigt, navnlig som følge af en sars-CoV-2-variant, der giver anledning til bekymring eller skal holdes ekstra øje med, underretter den Kommissionen og de øvrige medlemsstater herom, om muligt 48 timer inden indførelsen af sådanne nye restriktioner. Til dette formål skal medlemsstaten angive årsagerne til og omfanget af sådanne restriktioner med angivelse af, hvilke certifikatindehavere der er omfattet af eller undtaget fra sådanne restriktioner, og datoen for og varigheden af sådanne restriktioner, herunder redegøre for, at de overholder principperne om proportionalitet og ikkeforskelsbehandling.

                  (35)

                  Nødbremseproceduren kan udløses enten af en medlemsstat på grundlag af de oplysninger, der skal forelægges i henhold til forordning (EU) 2021/953, eller af Kommissionen på grundlag af den regelmæssige vurdering af ny dokumentation for varianter, som foretages af Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme. Det kan resultere i en aftale på grundlag af et forslag fra Kommissionen om i en begrænset periode at indføre yderligere restriktioner for rejser fra de pågældende områder såsom krav om test og/eller karantæne-/selvisolation for rejsende. Rammen for fastlæggelse og vurdering af kriterier, som kan føre til indførelsen af folkesundhedsmæssige indgreb over for varianter, der giver anledning til bekymring, og som i øjeblikket er ved at blive udarbejdet af den europæiske ekspertgruppe om varianter af sars-CoV-2 (18), bør tages i betragtning, når den foreligger.

                  (36)

                  For at sikre, at de »grønne baner« fortsat fungerer, bør testkrav til transportarbejdere og leverandører af transporttjenester som følge af aktivering af nødbremsen begrænses til hurtige antigentest, og der bør ikke stilles krav om karantæne/selvisolering. Sådanne testkrav bør ikke føre til transportforstyrrelser. Skulle transport- eller forsyningskæden blive forstyrret, bør sådanne systematiske testkrav straks ophæves.

                  (37)

                  Kontaktopsporing forbliver et centralt element i kampen mod spredningen af virusset navnlig i forbindelse med fremkomsten af nye varianter. Samtidig bliver effektiv og rettidig kontaktopsporing en større udfordring, når den skal foretages på tværs af grænserne og for et stort antal passagerer, som rejser i tæt kontakt med hinanden. For at lette dette er der udarbejdet en fælles digital kontaktopsporingsformular (»PLF«) (19), og medlemsstaterne bør tilskyndes til at gøre brug af dette fælles format for at lette rejseaktiviteten. Medlemsstaterne bør ligeledes tilskyndes til at tilslutte sig PLF-udvekslingsplatformen, som er oprettet på grundlag af Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2021/858 (20), for at forbedre deres kontaktopsporingskapacitet for alle transportformer på tværs af landegrænser. PLF-udvekslingsplatformen åbner mulighed for en sikker, rettidig og effektiv udveksling af data mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder, ved at de sættes i stand til at overføre oplysninger fra deres eksisterende nationale digitale PLF-systemer og relevante epidemiologiske oplysninger til andre kompetente myndigheder på en interoperabel og automatisk måde.

                  (38)

                  Anvendes PLF også til andre formål end kontaktopsporing, f.eks. til at afgøre, om en indrejsende skal gennemgå en test for sars-CoV-2-infektion, bør manglende indsendelse af en PLF inden ankomsten ikke medføre, at den rejsende nægtes indrejse i det pågældende land, da dette ville udgøre en alvorlig begrænsning af den frie bevægelighed. Hvis det er relevant, kan sådanne rejsende pålægges at lade sig underkaste andre foranstaltninger, f.eks. en test for sars-CoV-2-infektion efter ankomsten.

                  (39)

                  Det forbliver afgørende at sikre klare, rettidige og fyldestgørende oplysninger til offentligheden for at begrænse konsekvenserne af eventuelle restriktioner for den frie bevægelighed, hvilket vil skabe større forudsigelighed og retssikkerhed for borgerne og bidrage til, at de overholder reglerne. Medlemsstaterne bør forelægge sådanne oplysninger rettidigt, herunder via webplatformen »Re-open EU« (21). Medlemsstaterne bør også tilskyndes til på »Re-open EU« at oplyse om den indenlandske brug af EU's digitale covidcertifikater, fordi sådanne oplysninger også er relevante for rejsende fra andre medlemsstater.

                  (40)

                  I betragtning af udviklingen i den epidemiologiske situation, og efterhånden som der foreligger mere relevant videnskabelig dokumentation, bør Kommissionen med støtte fra Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme regelmæssigt tage denne henstilling op til fornyet overvejelse og forelægge resultaterne heraf til Rådets behandling — om nødvendigt ledsaget af et forslag til ændring af henstillingen. I overensstemmelse med principperne om nødvendighed og proportionalitet, som fastsætter, at eventuelle restriktioner bør ophæves, så snart den epidemiologiske situation tillader det, opfordres Kommissionen til nøje at overvåge udviklingen i den epidemiologiske situation og tage op til fornyet overvejelse, om kravet om at være i besiddelse af EU's digitale certifikat stadig er begrundet, når den epidemiologiske situation i hele EU eller på regionalt plan er forbedret.

                  (41)

                  Da den fælles tilgang til fremme af sikker fri bevægelighed under covid-19-pandemien tilpasses og videreudvikles ved nærværende henstilling, bør Rådets henstilling (EU) 2020/1475 erstattes.

                  (42)

                  For at give tilstrækkelig tid til at sikre gennemførelsen af den koordinerede tilgang, der er beskrevet i denne henstilling, bør henstillingen finde anvendelse fra den 1. februar 2022.

                  (43)

                  I tråd med proportionalitetsprincippet bør de mekanismer, der indføres ved denne henstilling, være strengt begrænsede i omfang og tid og således kun vedrøre restriktioner, der vedtages som reaktion på den aktuelle pandemi. Senest når forordning (EU) 2021/953 ophører med at finde anvendelse, bør nærværende henstilling også ophøre med at finde anvendelse,

            HENSTILLER:

         Almindelige principper

      Medlemsstaterne bør, når de vedtager og anvender foranstaltninger til beskyttelse af folkesundheden som reaktion på covid-19-pandemien, koordinere deres indsats efter følgende principper:

                  1.

                  Alle restriktioner for den frie bevægelighed over for personer i Unionen, som indføres for at inddæmme spredningen af covid-19, bør være baseret på specifikke og begrænsede samfundsinteresser, nemlig beskyttelse af folkesundheden. Sådanne begrænsninger skal leve op til EU-rettens almindelige principper, særligt proportionalitetsprincippet og princippet om ikkeforskelsbehandling. Enhver truffen foranstaltning bør derfor ikke gå videre, end hvad der er strengt nødvendigt for at beskytte folkesundheden.

                  2.

                  Sådanne restriktioner bør ophæves, så snart den epidemiologiske situation, herunder på hospitaler, tillader det.

                  3.

                  Medlemsstaterne bør sikre, at alle krav, der pålægges borgere og virksomheder, udgør et konkret bidrag til indsatsen mod pandemien og ikke skaber en uberettiget og unødvendig administrativ byrde.

                  4.

                  Der må ikke ske forskelsbehandling mellem medlemsstater, f.eks. ved at der anvendes mere lempelige regler for ind- og udrejse til eller fra en nabomedlemsstat sammenlignet med ind- og udrejse til eller fra en anden medlemsstat.

                  5.

                  Restriktionerne må ikke indebære forskelsbehandling, dvs. de bør også gælde for hjemvendende statsborgere fra den pågældende medlemsstat. Restriktioner må ikke baseres på den pågældende persons nationalitet.

                  6.

                  Medlemsstaterne bør altid tillade indrejse for egne statsborgere og unionsborgere samt disses familiemedlemmer bosiddende på deres område. Medlemsstaterne bør i princippet ikke nægte andre personer, der rejser fra andre medlemsstater, indrejse, og de bør fremme hurtig transit gennem deres område.

                  7.

                  Medlemsstaterne bør være særlig opmærksomme på de særlige karakteristika ved grænseregioner, regioner i den yderste periferi, eksklaver og geografisk isolerede områder og nødvendigheden af at samarbejde på lokalt og regionalt plan.

                  8.

                  Medlemsstaterne bør undgå afbrydelser i forsyningskæderne og rejser med væsentlige funktioner, og de bør opretholde transportstrømmene i overensstemmelse med systemet med »grønne baner«.

                  9.

                  Medlemsstaterne bør regelmæssigt udveksle oplysninger om alle spørgsmål vedrørende denne henstillings anvendelsesområde og informere borgerne i overensstemmelse hermed.

                  10.

                  Restriktionerne bør ikke tage form af forbud mod driften af visse transportvirksomheder.

         Koordineret ramme til fremme af sikker fri bevægelighed under covid-19-pandemien

                  11.

                  Rejsende, som er i besiddelse af et gyldigt digitalt EU-covidcertifikat udstedt i henhold til forordning (EU) 2021/953, og som opfylder betingelserne i punkt 12, bør ikke pålægges yderligere restriktioner for den frie bevægelighed. Navnlig bør personer, der rejser inden for Unionen, ikke pålægges karantæne.
                  I denne forbindelse bør følgende undtagelser finde anvendelse på første afsnit:

                              a)

                              de undtagelser, der er fastsat i punkt 16

                              b)

                              supplerende foranstaltninger, jf. punkt 19, for tilrejsende fra områder, hvor virussets udbredelse ligger på meget høje niveauer og dermed sandsynligvis vil resultere i et betydeligt antal importerede smittetilfælde

                              c)

                              yderligere foranstaltninger, der er aftalt i henhold til punkt 25 for at forsinke spredningen af nye sars-CoV-2-varianter, der giver anledning til bekymring, eller som der skal holdes ekstra øje med.

                  12.

                  EU's digitale covidcertifikat bør accepteres, hvis dets ægthed, gyldighed og integritet kan verificeres, og hvis det opfylder følgende betingelser:

                              a)

                              vaccinationscertifikater, der er udstedt i overensstemmelse med forordning (EU) 2021/953 for en covid-19-vaccine, som er omfattet af nævnte forordnings artikel 5, stk. 5, første afsnit, og hvoraf det fremgår, at indehaveren har modtaget:

                                          —

                                          anden dosis i en todosisserie

                                          —

                                          en enkeltdosisvaccine

                                          —

                                          en enkelt dosis af en todosisvaccine i overensstemmelse med vaccinationsmedlemsstatens vaccinationsstrategi, efter at den pågældende har været smittet med sars-CoV-2

                                          —

                                          en boosterdosis efter fuldførelsen af den primære vaccinationsserie,

                                    forudsat at den acceptperiode, der er fastsat i forordning (EU) 2021/953, endnu ikke er udløbet, og at der for certifikater, som er omfattet af nr. i)-iii), er gået mindst 14 dage siden sidste dosis.
                              Medlemsstaterne kan også acceptere vaccinationscertifikater, der er udstedt i overensstemmelse med forordning (EU) 2021/953 for covid-19-vacciner, der er omfattet af artikel 5, stk. 5, andet afsnit, i forordningen om EU's digitale covidcertifikat.
                              Medlemsstaterne bør sikre adgang til vaccination med boosterdoser for de befolkningsgrupper, hvis vaccinationscertifikater angiver fuldførelse af den primære vaccinationsserie og nærmer sig udløbet af standardacceptperioden, og for hvilke de nationale myndigheder har fremsat en anbefaling om at modtage en boosterdosis.
                              På grundlag af supplerende videnskabelig dokumentation bør Kommissionen regelmæssigt tage den i litra a) omhandlede tilgang op til fornyet overvejelse

                              b)

                              testcertifikater, der er udstedt i overensstemmelse med forordning (EU) 2021/953 med angivelse af et negativt testresultat:

                                          —

                                          højst 72 timer før ankomsten, hvis der er tale om en molekylær nukleinsyre-amplificeringstest (NAAT), eller

                                          —

                                          højst 24 timer før ankomsten i tilfælde af en hurtig antigentest (RAT), der er opført på den fælles og ajourførte liste over hurtige covid-19-antigentest (22), som er udarbejdet på grundlag af Rådets henstilling af 21. januar 2021 (23).

                                    Med henblik på rejser under udøvelse af retten til fri bevægelighed bør medlemsstaterne acceptere begge typer test.
                              Medlemsstaterne bør bestræbe sig på at sikre, at testcertifikater udstedes hurtigst muligt, efter at analyseprøven er indsamlet

                              c)

                              restitutionscertifikater, der er udstedt i overensstemmelse med forordning (EU) 2021/953, hvoraf det fremgår, at der er gået højst 180 dage siden datoen for det første positive NAAT-resultat.

                  13.

                  Medlemsstaterne bør gøre brug af den standardiserede funktion »business rules processing«, der tilbydes i EU's digitale covidcertifikatsystem.

                  14.

                  Når der i denne henstilling henvises til EU's digitale covidcertifikater, der er udstedt i overensstemmelse med forordning (EU) 2021/953, bør dette forstås således, at det også omfatter certifikater, som er omfattet af en gennemførelsesretsakt vedtaget i henhold til nævnte forordnings artikel 3, stk. 10, eller artikel 8, stk. 2, og som er udstedt af tredjelande til unionsborgere og deres familiemedlemmer. Medlemsstaterne opfordres også til at udstede vaccinationscertifikater i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning (EU) 2021/953.

                  15.

                  Personer, der ikke er i besiddelse af EU's digitale covidcertifikat udstedt i overensstemmelse med forordning (EU) 2021/953, kan pålægges at lade sig underkaste en NAAT eller RAT, der er opført på den fælles og ajourførte liste, forud for eller senest 24 timer efter ankomsten. Dette gælder ikke for personer, der er undtaget fra at være i besiddelse af EU's digitale covidcertifikat i overensstemmelse med punkt 16.

         Undtagelser

                  16.

                  Følgende kategorier af rejsende bør ikke pålægges at være i besiddelse af et gyldigt digitalt EU-covidcertifikat udstedt i henhold til forordning (EU) 2021/953:

                              a)

                              følgende typer rejsende med en væsentlig funktion eller et væsentligt behov, når de udøver denne væsentlige funktion, eller et væsentligt behov:

                                          —

                                          transportmedarbejdere eller udbydere af transporttjenester, herunder førere af og bemanding på godskøretøjer, som transporterer varer til brug i området, eller som er i transit

                                          —

                                          patienter, der rejser af absolut nødvendige lægelige årsager

                                          —

                                          søfarende

                              b)

                              personer, der bor i grænseregioner og rejser over grænsen dagligt eller hyppigt med henblik på arbejde, erhverv, uddannelse, familie, lægebehandling eller pleje

                              c)

                              børn under 12 år.

         EU's kort i trafiklysets farver og undtagelser samt yderligere foranstaltninger i den forbindelse

                  17.

                  På grundlag af data fra medlemsstaterne bør Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme offentliggøre et kort over medlemsstaterne opdelt efter regioner med den potentielle risiko angivet i henhold til trafiklysets farver for, at en person, der rejser fra regionen, er smittet med sars-CoV-2. Dette kort bør også omfatte data fra Island, Liechtenstein, Norge og, så snart betingelserne tillader det (24), Det Schweiziske Forbund.
                  Kortet i trafiklysets farver bør baseres på de kriterier, tærskler og farvekoder, der er fastsat i bilaget.

                  18.

                  Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme bør ugentligt offentliggøre ajourførte versioner af kortene og de underliggende data.

                  19.

                  Kortet i trafiklysets farver bør give offentligheden og medlemsstaternes myndigheder oplysninger om udviklingen i den epidemiologiske situation i hele Unionen. Desuden bør medlemsstaterne på grundlag af kortet i trafiklysets farver tage følgende foranstaltninger i anvendelse til eller fra områder, hvor virussets udbredelse ligger på meget høje niveauer, og som er klassificeret som »mørkerøde« i overensstemmelse med punkt 3, litra g), i bilaget:

                              a)

                              Medlemsstaterne bør fraråde alle ikkevæsentlige rejser til og fra disse områder.

                              b)

                              Personer, der ikke er i besiddelse af et vaccinations- eller restitutionscertifikat, og som ankommer fra disse områder, bør pålægges at lade sig underkaste en NAAT eller RAT, der er opført på den fælles og ajourførte liste, forud for afrejsen og gå i karantæne/selvisolering i ti dage efter ankomsten. Karantæne/selvisolering bør afsluttes tidligt, hvis den pågældende person tidligst på femtedagen efter ankomsten underkastes en test for sars-CoV-2-infektion, og testen giver et negativt resultat.
                              Hvis sådanne personer er omfattet af punkt 16, litra a) eller b), bør de ikke pålægges at underkaste sig karantæne/selvisolering, men de kan pålægges at være i besiddelse af et negativt testcertifikat. Som en undtagelse bør transportarbejdere og leverandører af transporttjenester ikke være forpligtede til at underkaste sig selvisolering/karantæne, eller til at være i besiddelse af en negativ test, når de udøver denne væsentlige funktion.
                              Det bør ikke kræves af børn under 12 år, som er i besiddelse af et gyldigt digitalt EU-covidcertifikat eller en negativ test for sars-CoV-2, og som ankommer fra områder, der er klassificeret som »mørkerøde«, at de skal underkastes karantæne/selvisolering. Desuden bør det ikke kræves, at børn under 6 år skal underkastes karantæne/selvisolering eller tage en test for sars-CoV-2 i forbindelse med rejser.

         Bekæmpelse af varianter, der giver anledning til bekymring eller skal holdes ekstra øje med, og nødbremsen

                  20.

                  Medlemsstaterne bør være særligt opmærksomme på spredningen af nye sars-CoV-2-varianter, der giver anledning til bekymring eller skal holdes ekstra øje med, navnlig varianter, der øger smittevirkningen eller sygdommens alvorsgrad eller berører vaccinens effektivitet. Til dette formål bør medlemsstaterne gøre brug af de data og risikovurderinger, som Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme offentliggør, om varianter, der giver anledning til bekymring eller skal holdes ekstra øje med, i EU/EØS.
                  For at støtte medlemsstaterne bør Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme fortsat offentliggøre oplysninger og kort om sars-CoV-2-varianter, der giver anledning til bekymring eller skal holdes ekstra øje med, navnlig om sekventeringsmængder og variantfordeling.

                  21.

                  Med henblik på at indhente rettidige og nøjagtige oplysninger om fremkomsten og udbredelsen af sars-CoV-2-varianter, der giver anledning til bekymring eller skal holdes ekstra øje med, bør medlemsstaterne arbejde på at opnå eller opretholde store sekventeringsmængder, ideelt set på et niveau, der gør det muligt at påvise varianter, der tegner sig for 1 % eller derunder af virus i omløb.
                  Medlemsstaterne bør hver uge forelægge data om resultaterne af sekventeringen af sars-CoV-2-positive testresultater og sekventeringsmængde, herunder på regionalt plan for at sikre, at eventuelle foranstaltninger kan målrettes mod de regioner, hvor de er strengt nødvendige.

                  22.

                  Hvis en medlemsstat kræver, at rejsende, herunder indehavere af EU's digitale covidcertifikater, efter indrejse på dens område skal lade sig underkaste karantæne/selvisolering eller testes for sars-CoV-2-infektion, eller hvis den pålægger indehaverne af sådanne certifikater andre restriktioner som følge af fremkomsten af en ny sars-CoV-2-variant, der giver anledning til bekymring eller skal holdes ekstra øje med, bør medlemsstaten underrette Kommissionen og de øvrige medlemsstater herom, herunder ved at forelægge de oplysninger, der er omhandlet i artikel 11, stk. 2, i forordning (EU) 2021/953. Om muligt bør sådanne oplysninger gives 48 timer forud for indførelsen af sådanne nye restriktioner. Sådanne foranstaltninger bør så vidt muligt begrænses til et regionalt niveau.
                  Dette bør også gælde i situationer, hvor en medlemsstat pålægger yderligere krav om karantæne/selvisolering eller test i overensstemmelse med EU-retten, fordi den epidemiologiske situation i en medlemsstat eller et område, der allerede er klassificeret som »mørkerødt«, hurtigt forværres. I så tilfælde bør det af de fremlagte oplysninger klart fremgå, hvorfor de supplerende foranstaltninger er nødvendige og rimelige.

                  23.

                  Hvis en medlemsstat udløser nødbremsen og som resultat heraf kræver, at transportarbejdere og leverandører af transporttjenester underkastes en covid-19-test, bør der anvendes hurtige antigentest, og karantæne bør ikke pålægges, for at dette ikke skal føre til transportforstyrrelser. Hvis der opstår afbrydelser af transport- eller forsyningskæden, bør medlemsstaterne straks ophæve eller fjerne sådanne systematiske testkrav for at sikre, at de »grønne baner« fortsat fungerer. Der bør ikke kræves test, hvis nødbremsen udløses i medfør af punkt 22, andet afsnit.

                  24.

                  På grundlag af de oplysninger, der forelægges i overensstemmelse med punkt 22, bør Rådet i tæt samarbejde med Kommissionen og med støtte fra Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme granske situationen på en koordineret måde. I forbindelse med et sådant koordineringsmøde bør den pågældende medlemsstat redegøre for begrundelsen for sine foranstaltninger.
                  Kommissionen kan på grundlag af den regelmæssige vurdering af ny dokumentation for varianter, der foretages af Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme, og, når den foreligger, den ramme, der er ved at blive udarbejdet af den europæiske ekspertgruppe om varianter af sars-CoV-2, også foreslå en drøftelse i Rådet af en ny sars-CoV-2-variant, der giver anledning til bekymring eller skal holdes ekstra øje med, eller af en hurtigt forværret epidemiologisk situation i en medlemsstat eller i en region i en medlemsstat.

                  25.

                  I forbindelse med en drøftelse i henhold til punkt 24 kan Kommissionen, hvor det er nødvendigt og hensigtsmæssigt, foreslå, at Rådet når til enighed om en koordineret tilgang til rejser fra de berørte områder med sigte på navnlig at forsinke spredningen af varianten inden for Unionen, f.eks. krav om test og/eller karantæne/selvisolering for rejsende.

                  26.

                  Enhver situation, der fører til, at der vedtages foranstaltninger i henhold til dette punkt, bør tages op til fornyet overvejelse med jævne mellemrum. Kommissionen eller medlemsstaterne kan foreslå at ophæve de foranstaltninger, der er indført i overensstemmelse med den koordinerede tilgang til nye sars-CoV-2-varianter, der giver anledning til bekymring eller skal holdes ekstra øje med.

         Kontaktopsporingsformular og kontaktopsporing

                  27.

                  Medlemsstaterne kan overveje at pålægge personer, der rejser til deres område med kollektive transportformer, hvor sæde eller kabine er tildelt på forhånd, at indgive kontaktopsporingsformularer (»PLF — Passenger Locator Forms«) i overensstemmelse med databeskyttelseskravene. Til dette formål kan medlemsstaterne gøre brug af den fælles digitale kontaktopsporingsformular, der er udarbejdet af EU Healthy Gateways (25), og tilslutte sig PLF-udvekslingsplatformen for at forbedre deres kontaktopsporingskapacitet på tværs af landegrænser for alle transportformer.

                  28.

                  Hvis en person udvikler symptomer ved ankomsten til destinationen, bør testning, diagnosticering, isolation og kontaktopsporing ske i overensstemmelse med lokal praksis, og vedkommende bør ikke nægtes adgang. Oplysninger om opdagede smittetilfælde ved ankomsten bør med henblik på kontaktopsporing straks deles med de offentlige sundhedsmyndigheder i de lande, den pågældende person har opholdt sig i inden for de seneste 14 dage, ved hjælp af PLF-udvekslingsplatformen, hvis det er relevant, og ellers systemet for tidlig varsling og reaktion.

         Kommunikation med og information til offentligheden

                  29.

                  I overensstemmelse med artikel 11 i forordning (EU) 2021/953 bør medlemsstaterne give de relevante interesserede parter og offentligheden klare, fyldestgørende og rettidige oplysninger om eventuelle foranstaltninger, der berører retten til fri bevægelighed, og eventuelle tilknyttede krav, f.eks. behovet for at indgive en PLF-formular, så tidligt som muligt, før nye foranstaltninger træder i kraft. Som hovedregel bør disse oplysninger offentliggøres mindst 24 timer inden, at foranstaltningerne træder i kraft, under hensyntagen til behovet for en vis fleksibilitet i forbindelse med epidemiologiske nødsituationer. Oplysningerne bør også offentliggøres i et maskinlæsbart format.

                  30.

                  Disse oplysninger bør ajourføres regelmæssigt af medlemsstaterne og også gøres tilgængelige på webplatformen »Re-open EU«, som bør indeholde det kort, der regelmæssigt offentliggøres af Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme, jf. punkt 17. Hvis det er relevant, bør medlemsstaterne også benytte »Re-open EU« til at oplyse om den indenlandske anvendelse af EU's digitale covidcertifikater.

                  31.

                  Indholdet af foranstaltninger, deres geografiske anvendelsesområde og kategorien af personer, de gælder for, bør være nøje beskrevet.

         Afsluttende bestemmelser

                  32.

                  Denne henstilling bør revurderes regelmæssigt af Kommissionen med støtte fra Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme. Kommissionen bør med regelmæssige mellemrum aflægge rapport til Rådet herom.

                  33.

                  Henstilling (EU) 2020/1475 erstattes af nærværende henstilling.

                  34.

                  Denne henstilling bør finde anvendelse fra den 1. februar 2022.

                  35.

                  Denne henstilling vil ophøre med at finde anvendelse senest samtidig med forordning (EU) 2021/953.

         Udfærdiget i Bruxelles, den 25. januar 2022.

               På Rådets vegne

            C. BEAUNE

               Formand

         (1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158 af 30.4.2004, s. 77).

         (2)  Meddelelse fra Kommissionen om opgradering af grønne baner til transport for at holde økonomien kørende under genopblusningen af covid-19-pandemien (COM(2020) 685 final).

         (3)  Rådets henstilling (EU) 2020/1475 af 13. oktober 2020 om en koordineret tilgang til restriktioner for den frie bevægelighed som reaktion på covid-19-pandemien (EUT L 337 af 14.10.2020, s. 3).

         (4)  Rådets henstilling (EU) 2021/119 af 1. februar 2021 om ændring af henstilling (EU) 2020/1475 om en koordineret tilgang til restriktioner for den frie bevægelighed som reaktion på covid-19-pandemien (EUT L 36 I af 2.2.2021, s. 1).

         (5)  EUT L 211 af 15.6.2021, s. 1.

         (6)  Rådets henstilling (EU) 2021/961 af 14. juni 2021 om ændring af henstilling (EU) 2020/1475 om en koordineret tilgang til restriktioner for den frie bevægelighed som reaktion på covid-19-pandemien (EUT L 213 I af 16.6.2021, s. 1).

         (7)  https://vaccinetracker.ecdc.europa.eu/public/extensions/COVID-19/vaccine-tracker.html#summary-tab.

         (8)  https://vaccinetracker.ecdc.europa.eu/public/extensions/COVID-19/vaccine-tracker.html#uptake-tab.

         (9)  Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2021/1126 af 8. juli 2021 om ligestilling af covid-19-certifikater, der udstedes af Schweiz, med certifikater, der udstedes i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/953 (EUT L 243 af 9.7.2021, s. 49).

         (10)  EUCO 17/21.

         (11)  WHO-2019-nCoV-Policy-Brief-Risk-based-international-travel-2021,1, kan findes på følgende adresse: https://www.who.int/publications/i/item/WHO-2019-nCoV-Policy-Brief-Risk-based-international-travel-2021,1.

         (12)  EUT L 458 af 22.12.2021, s. 459.

         (13)  Findes på: https://ec.europa.eu/health/sites/default/files/preparedness_response/docs/covid-19_rat_common-list_en.pdf.

         (14)  https://ec.europa.eu/health/security/crisis-management/twg_covid-19_diagnostic_tests_da.

         (15)  https://ec.europa.eu/health/sites/default/files/ehealth/docs/eu-dcc_validation-rules_en.pdf.

         (16)  https://www.ecdc.europa.eu/en/covid-19/variants-concern.

         (17)  https://covid19-country-overviews.ecdc.europa.eu/#4_EUEEA:_variants_of_concern.

         (18)  https://ec.europa.eu/transparency/expert-groups-register/screen/expert-groups/consult?lang=en&groupId=3791&fromMeetings=true&meetingId=27935.

         (19)  https://www.euplf.eu/en/home/index.html.

         (20)  Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2021/858 af 27. maj 2021 om ændring af gennemførelsesafgørelse (EU) 2017/253 for så vidt angår varslinger som følge af alvorlige grænseoverskridende sundhedstrusler og for kontaktopsporing af passagerer identificeret via kontaktopsporingsformularer (EUT L 188 af 28.5.2021, s. 106).

         (21)  https://reopen.europa.eu/da.

         (22)  Findes på: https://ec.europa.eu/health/sites/default/files/preparedness_response/docs/covid-19_rat_common-list_en.pdf.

         (23)  Rådets henstilling af 21. januar 2021 om en fælles ramme for anvendelse og validering af hurtige antigentest og gensidig anerkendelse af covid-19-testresultater i EU (EUT C 24 af 22.1.2021, s. 1).

         (24)  Under forudsætning af at der indgås en aftale mellem Unionen og Det Schweiziske Forbund om samarbejde om folkesundhed, herunder om Det Schweiziske Forbunds deltagelse i Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 851/2004 af 21. april 2004 om oprettelse af et europæisk center for forebyggelse af og kontrol med sygdomme (EUT L 142 af 30.4.2004, s. 1).

         (25)  https://www.euplf.eu/en/home/index.html.

         BILAG
         Kort i trafiklysets farver

            1.
            Kortet i trafiklysets farver bør baseres på følgende kriterier:

                        a)

                        »incidensraten over 14 dage«, dvs. det samlede antal nye bekræftede covid-19-tilfælde pr. 100 000 indbyggere i de seneste 14 dage på regionalt plan

                        b)

                        »vaccinetilslutningen«, dvs. den kumulative andel af fuldt vaccinerede med den primære vaccinationsserie i forhold til den samlede befolkning på regionalt plan

                        c)

                        »testfrekvensen«, dvs. antallet af covid-19-test pr. 100 000 indbyggere, som er foretaget den seneste uge.

            2.
            For at nå frem til en samlet score bør incidensraten over 14 dage (C) vægtes med vaccinetilslutningen (V) i en given region. Hvis værdien for et af de to kriterier ikke er tilgængelig på regionalt plan, bør værdien på nationalt plan anvendes.
            Til dette formål bør følgende formel anvendes:

               (C + C * (100 – V)/100)/2 = vægtet rate

            3.
            Områderne på kortet bør markeres med følgende farver:

                        d)

                        grønt, hvis den vægtede rate er lavere end 40

                        e)

                        orange, hvis den vægtede rate er lavere end 100, men 40 eller derover

                        f)

                        rødt, hvis den vægtede rate er lavere end 300, men 100 eller derover

                        g)

                        mørkerødt, hvis den vægtede rate er 300 eller derover

                        h)

                        mørkegrå, hvis testfrekvensen er 600 eller derunder

                        i)

                        grå, hvis der ikke foreligger tilstrækkelige data til at vurdere litra a)-e).